b"\n_START_ARTICLE_\n.30-06 Springfield\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nMolts pa\xc3\xafsos estaven a principis del Segle XX adoptant la bala spitzer (projectil amb punta aguda, no arrodonida): Fran\xc3\xa7a el 1898, Alemanya en 1905, R\xc3\xbassia el 1908 i el Regne Unit el 1914. El cartutx 30-03 nord-americ\xc3\xa0, en canvi, tenia un projectil de punta arrodonida, de manera que havia de ser reempla\xc3\xa7at per un disseny spitzer. Calia desenvolupar una nova beina amb el coll m\xc3\xa9s curt, l'objectiu era disparar un projectil de 9,7 g amb velocitat de sortida de 820 m/s._NEWLINE_El fusell M1903 Springfield, que havia entrat en servei juntament amb el cartutx .30-03, va ser modificat per disparar el .30-06, tamb\xc3\xa9 conegut com a M1906. Es van realitzar modificacions al can\xc3\xb3 i la recambra del fusell per a millor funcionament de la nova bala. L'experi\xc3\xa8ncia nord-americana en la Primera Guerra Mundial indicava que les metralladores dels altres pa\xc3\xafsos tenien un abast efectiu molt m\xc3\xa9s gran. Abans de l'ocupaci\xc3\xb3 generalitzat de morters lleugers i artilleria, el tret de metralladores a llarga dist\xc3\xa0ncia era de gran import\xc3\xa0ncia per a la t\xc3\xa0ctica d'infanteria nord-americana. Aix\xc3\xb2 va fer que el 1926 es desenvolup\xc3\xa9s el cartutx .30 M1 Ball, que usava una bala d'11,3 g amb una base troncoc\xc3\xb2nica inclinada a 9\xc2\xba que desenvolupava un menor velocitat de sortida: 800 m/s. Aquesta bala oferia un major abast efectiu per la seva major coeficient bal\xc3\xadstic._NEWLINE_En acabar la guerra, hi havia un excedent de superior a 2.000.000.000 de cartutxos. Les regulacions de l'ex\xc3\xa8rcit feien que en els entrenaments s'utilitz\xc3\xa9s primer la munici\xc3\xb3 m\xc3\xa9s vella. Aix\xc3\xad, la versi\xc3\xb3 anterior del 30-06 es va utilitzar per a entrenament, els dip\xc3\xb2sits de la nova munici\xc3\xb3 M1 es van omplir gradualment a mesura que s'acabava la munici\xc3\xb3 vella. El 1936 es va descobrir que l'abast m\xc3\xa0xim del M1 amb la seva bala d'11,3 g superava les limitacions de seguretat. Per aix\xc3\xb2 es va donar una ordre d'emerg\xc3\xa8ncia que implicava fabricar el M1 de manera que tingu\xc3\xa9s unes caracter\xc3\xadstiques similars a les de l'antic cartutx. Llavors es va desenvolupar en 1938 un nou cartutx que era un duplicat del vell M1906, per\xc3\xb2 amb un encamisat 95% coure - 5% zinc i un aliatge de plom diferent, donant com a resultat una bala de 9,8 g. Aquest cartutx rebre la designaci\xc3\xb3 Cartridge .30 M2 Ball i tenia un projectil de base plana amb una velocitat de sortida major a la dels seus predecessors: 854 m/s.\n_START_SECTION_\nDimensions i disseny del cartutx\n_START_PARAGRAPH_\nEl disseny d'aquesta munici\xc3\xb3 permet una c\xc3\xa0rrega m\xc3\xa0xima de p\xc3\xb3lvora propel\xc2\xb7lent de 4,43 ml (68,2 grans)._NEWLINE_Dimensions m\xc3\xa0ximes dels cartutxos .30-06 Springfield segons les especificacions C.I.P._NEWLINE_El ratllat com\xc3\xba \xc3\xa9s de 4 solcs, amb un di\xc3\xa0metre intern de 7,62 mm i un dels solcs de 7,82 mm. Segons les especificacions oficials de la C.I.P. una beina del .30-06 Springfield pot suportar fins a 405 MPa (58,740 psi) de pressi\xc3\xb3."