b"\n_START_ARTICLE_\nPlaneta interestel\xc2\xb7lar\n_START_PARAGRAPH_\nUn planeta interestel\xc2\xb7lar (tamb\xc3\xa9 conegut com a planeta rodam\xc3\xb3n, planeta errant, planeta orfe, planeta negre o planeta flotant) \xc3\xa9s un objecte de massa planet\xc3\xa0ria que ha estat ejectat del seu sistema o que no ha estat mai lligat gravitacionalment a cap estrella, nana marrona o qualsevol altre objecte similar, i que orbita a la gal\xc3\xa0xia directament._NEWLINE_Els objectes de massa planet\xc3\xa0ria m\xc3\xa9s grans que no foren ejectats, per\xc3\xb2 que sempre han flotat lliurement, es pensa que es formaren de forma similar a les estrelles, i la IAU propos\xc3\xa0 que aquests objectes se'ls anomen\xc3\xa9s subnanes marrones (un exemple seria Cha 110913-773444 que podria haver estat ejectat o format de manera similar a una estrella i tractar-se d'una subnana marrona).\n_START_SECTION_\nObservacions\n_START_PARAGRAPH_\nQuan un objecte de massa planet\xc3\xa0ria passar davant d'una estrella, el seu camp gravitatori causa un increment puntual en la lluentor visible de l'estrella. Aquest fenomen es coneix com a microlent gravitat\xc3\xb2ria. L'astrof\xc3\xadsic Takahiro Sumi i el seu equip de la Universitat d'Osaka al Jap\xc3\xb3 observaren 50 milions d'estrelles de la nostra gal\xc3\xa0xia usant un telescopi d'1,8 metres, el MOA-II de Nova Zelanda i el d'1,3 metres del telescdopi de la Universitat de Vars\xc3\xb2via de Xile a l'Observatori Las Campanas. Trobaren 474 incidents de microlent, 10 dels quals foren prou breus com per a ser planetes de la mida de J\xc3\xbapiter amb cap estrella associada en les proximitats. Els investigadors estimaren que podrien haver fins i tot el doble de planetes interestel\xc2\xb7lars que d'estrelles a la nostra gal\xc3\xa0xia. Altres estimacions suggereixen un nombre encara m\xc3\xa9s alt, fins a 100.000 vegades m\xc3\xa9s planetes insterestel\xc2\xb7lars que estrelles a la Via L\xc3\xa0ctia.\n_START_SECTION_\nRetenci\xc3\xb3 de la calor i possibilitat de vida\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1998, David J. Stevenson propos\xc3\xa0 la teoria que alguns objectes de mida planet\xc3\xa0ria a la deriva a un espai interestel\xc2\xb7lar fred podrien mantenir una atmosfera gruixuda que no es congelaria per la p\xc3\xa8ruda de calor per radiativa. Propos\xc3\xa0 que les atmosferes es preservarien a causa de les radiacions infraroges emeses per grans quantitats d'hidrogen contingut a l'atmosfera._NEWLINE_Es pensa que durant la formaci\xc3\xb3 del sistema planetari, alguns petits cossos protoplanetaris podrien ser ejectats del sistema en formaci\xc3\xb3. Amb la llum ultravioleta redu\xc3\xafda amb l'increment de la dist\xc3\xa0ncia de l'estrella progenitora, l'atmosfera formada predominantment per hidrogen i heli del planeta es podria confinar f\xc3\xa0cilment incl\xc3\xbas per la gravetat d'un planeta de la mida de la Terra]._NEWLINE_Es calcula que per un objecte de la mida de la Terra a una pressi\xc3\xb3 atmosf\xc3\xa8rica d'hidrogen d'un Quilobar en la qual s'ha format un gas convectiu adiab\xc3\xa0tic, l'energia geot\xc3\xa8rmica de la desintegraci\xc3\xb3 del nucli residual del radiois\xc3\xb2top seria suficient per escalfar la superf\xc3\xadcie fins a temperatures per sobre del punt de fusi\xc3\xb3 de l'aigua. Per tant, es proposa que podrien existir cossos planetaris interestel\xc2\xb7lars amb grans oceans l\xc3\xadquids. Tamb\xc3\xa9 s'ha suggerit que aquests planetes probablement es mantinguin geol\xc3\xb2gicament acitus durant llargs per\xc3\xadodes de temps, proporcionant una magnetosfera protectora geodin\xc3\xa0mica i possible vulcanisme en el fons oce\xc3\xa0nic que podria proporcionar prou energia per a la vida. L'autor admet la dificultat de trobar aquests cossos a causa de la intr\xc3\xadnsecament feble emissi\xc3\xb3 de radiaci\xc3\xb3 termal de microones de les capes baixes de l'atmosfera, encara que recerques posteriors suggereixen que la radiaci\xc3\xb3 solar reflectida i les emissions termals d'infraroig es poden detectar si passessin a 1000 AU de la Terra._NEWLINE_Un estudi de simulaci\xc3\xb3 dels escenaris d'ejecci\xc3\xb3 planet\xc3\xa0ria sugger\xc3\xad que al voltant del 5 per cent dels planetes de la mida de la Terra amb sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits naturals de la mida de la lluna retindrien els seus sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits despr\xc3\xa9s de l'ejecci\xc3\xb3. Un sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit gran podria ser una font significativa de calor geol\xc3\xb2gica de marea.\n_START_SECTION_\nDiscs protoplanetaris de planetars\n_START_PARAGRAPH_\nRecentment, s'ha descobert que alguns planetes extrasolars com el planemo 2M1207b, que orbiten al voltant de la nana marr\xc3\xb3 2M1207, tenen discos de deixalles. Si alguns grans objectes interestel\xc2\xb7lars s\xc3\xb3n considerats com estrelles (sub-nanes marrons) les seves runes, \xc3\xa9s a dir, els discos protoplanetaris, poden unir-se en planetes. Si es consideren aquests planetes i, a continuaci\xc3\xb3, la runa que s'uneixen com llunes. El terme planetar s'usaria per a les acumulacions que existeixen de masses que semblen quedar entre les estrelles i els planetes."