b"\n_START_ARTICLE_\nV\xc3\xadctor Palomo i Juez\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nS'inici\xc3\xa0 a l'esqu\xc3\xad n\xc3\xa0utic al Club N\xc3\xa0utic Arenys de Mar, l'any 1959. Als quatre anys es proclam\xc3\xa0 campi\xc3\xb3 d'Espanya infantil i el 1964 esdevingu\xc3\xa9 Campi\xc3\xb3 d'Europa J\xc3\xbanior, t\xc3\xadtol que guany\xc3\xa0 dos cops m\xc3\xa9s. A finals dels anys seixanta ja corria en curses de motos de car\xc3\xa0cter local, per\xc3\xb2 la Federaci\xc3\xb3 Espanyola d'Esqu\xc3\xad li ho va prohibir despr\xc3\xa9s d'un accident a Massana. L'any 1968 va participar en els jocs ol\xc3\xadmpics de Grenoble en l'especialitat de bobsleigh i possiblement, en altres (segons la p\xc3\xa0gina web del COE, a biatl\xc3\xb3, bobsleigh i tobogganing, curling, esqu\xc3\xad, hoquei sobre gel, luge i patinatge sobre gel). Va quedar Campi\xc3\xb3 del M\xc3\xb3n d'Esqu\xc3\xad N\xc3\xa0utic l'any 1969, en l'especialitat d'esl\xc3\xa0lom. L'any seg\xc3\xbcent es va trencar els dos genolls en un entrenament. Un cop recuperat, i encara sense deixar l'esqu\xc3\xad, va anar a B\xc3\xa8lgica on compr\xc3\xa0 una CZ i particip\xc3\xa0 en algunes curses de motocr\xc3\xb2s._NEWLINE_En tornar a Espanya, segueix practicant l'esqu\xc3\xad i participant en algunes curses de motocr\xc3\xb2s amb una OSSA. Una petita fractura a la columna el fa decidir a canviar d'especialitat i a passar-se a les carreres en pista. Abandona definitivament l'esqu\xc3\xad n\xc3\xa0utic i, a partir de 1971, es dedicar\xc3\xa0 plenament a les curses de motos un cop acabats els estudis de Dret._NEWLINE_Ja el 1971 participa en algunes pujades de muntanya, guanya a Vallvidrera, aix\xc3\xad com en proves tipus ral\xc2\xb7li amb una Ossa Enduro. Corre el Bol d'Or amb una Norton, debuta amb una Yamaha al Gran Premi a Estoril i participa en diverses carreres internacionals amb una Norton Gus Khun.\n_START_SECTION_\n1972, debut al Mundial de motociclisme\n_START_PARAGRAPH_\nL'any seg\xc3\xbcent debuta al Mundial de Motociclisme amb una Yamaha TZ 250 privada. El 1973 aconsegueix el seu primer podi al GP d'Alemanya (Circuit de Hockenheim) de 350cc, rere Teuvo Lansivouri i al GP d'It\xc3\xa0lia, a Monza, es veu involucrat en la greu caiguda que costaria la vida a Jarno Saarinen i Renzo Pasolini. Una caiguda al GP de Iugosl\xc3\xa0via fa que es perdi gran part de la temporada 1973 i part de la de 1974, en qu\xc3\xa8 aconsegueix el triomf al Gran Premi d'Espanya a Montju\xc3\xafc en la categoria de 350. L'any 1975 segueix els campionats de 250 i 350, amb la revolucion\xc3\xa0ria Yamaha Smac monocasc d'Eric Offenstad, i el de F-750, combinant diversos podis amb nombroses incid\xc3\xa8ncies mec\xc3\xa0niques._NEWLINE_Comen\xc3\xa7a 1976 amb l'equip de Freddy Swaep, amb actuacions desiguals a les categories de 250, 350 i 500. Segueix tamb\xc3\xa9 el campionat de F-750, aconseguint un segon lloc a la cursa disputada al Jarama. A la darrera part de la temporada, una discussi\xc3\xb3 amb l'equip fa que es quedi sense motos, just abans de la cursa de Silverstone. Sonauto Yamaha li cedeix les motos del lesionat Patrick Pons i guanya. Les vict\xc3\xb2ries a les dues seg\xc3\xbcents curses a Assen i a Hockenheim fan que s'adjudiqui el campionat d'Europa de F\xc3\xb3rmula 750, amb dos punts d'avantatge sobre l'americ\xc3\xa0 Gary Nixon i la seva Kawasaki._NEWLINE_Inicia la temporada de 1977 amb bones motos, bon equip i un patrocinador potent. Els primers resultats s\xc3\xb3n prometedors, per\xc3\xb2 una caiguda a m\xc3\xa9s de 200 kil\xc3\xb2metres per hora als entrenaments del Moto Journal 200 li provoca greus lesions a la columna vertebral. Veient com se li escapava la que havia de ser la seva millor temporada, una precipitada tornada al circuits amb motiu del Gran Premi de Fran\xc3\xa7a acaba amb una nova caiguda que l'obliga a deixar la competici\xc3\xb3 temporalment._NEWLINE_L'any 1978 es dedica a c\xc3\xb3rrer els Campionats d'Espanya de F-750 i de Resist\xc3\xa8ncia. Els guanya tots dos, amb una gran cursa en companyia de Benjam\xc3\xad Grau a les 24 Hores de Montju\xc3\xafc. L'any seg\xc3\xbcent, ja recuperat completament de les seves lesions, afronta de nou el Campionat del M\xc3\xb3n de 250 i 350, aix\xc3\xad com el Campionat d'Europa de resist\xc3\xa8ncia amb Ducati i Mario Lega de company. Per\xc3\xb2 a les 24 Hores de Montju\xc3\xafc pateix de nou un greu accident quan es troba, despr\xc3\xa9s de la rasant de l'estadi i anant a m\xc3\xa9s de 190 kil\xc3\xb2metres per hora, un altre pilot que estava empenyent la moto al mig de la pista. L'accident li destrossa la cama i les operacions i les complicacions posteriors en la recuperaci\xc3\xb3 el mantenen fora dels circuits durant els anys 1980 i 1981, tornant als circuits a la tardor d'aquest any amb motiu de la cursa de 500 disputada al Jarama, amb el nom de Trofeo Banco Atl\xc3\xa1ntico, com a homenatge a \xc3\x81ngel Nieto._NEWLINE_La temporada de 1982 disputa diverses curses al Campionat del M\xc3\xb3n de 250 i 500, amb bones actuacions, per\xc3\xb2 un nou accident el fa deixar definitivament les motos.\n_START_SECTION_\n1985, mort a Cadaqu\xc3\xa9s\n_START_PARAGRAPH_\nLes complicades operacions, els tractaments per afavorir la recuperaci\xc3\xb3 \xc3\xb2ssia, els potents analg\xc3\xa8sics per poder suportar el dolor, combinat amb la seva condici\xc3\xb3 de diab\xc3\xa8tic, li varen causar greus efectes secundaris, amb insufici\xc3\xa8ncies card\xc3\xadaques i hep\xc3\xa0tiques, que el portaren a la mort l'hivern de 1985, als 36 anys, v\xc3\xadctima d'una aturada card\xc3\xadaca a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia d'un coma diab\xc3\xa8tic. Encara que residia habitualment a Can Forn, a Eivissa, la mort el trob\xc3\xa0 en una estada de cap de setmana amb la fam\xc3\xadlia a Cadaqu\xc3\xa9s, a la Costa Brava.\n_START_SECTION_\nL'\xc3\xa8poca de V\xc3\xadctor Palomo\n_START_PARAGRAPH_\nV\xc3\xadctor Palomo, lluitador i aventurer, va estar 10 anys corrent el Mundial de Motociclisme en circuits m\xc3\xadtics, molts dels quals ja no existeixen, com ara Brno, Opatija, Imatra -amb els seus famosos passos a nivell- o Anderstorp i lluitant, i a vegades guanyant, a grans llegendes del motociclisme dels anys 70 i 80. La llista \xc3\xa9s inacabable, per\xc3\xb2 no podem obviar noms m\xc3\xadtics, com ara Jarno Saarinen, Renzo Pasolini, Phil Read, Dieter Braun, Barry Sheene, Patrick Pons, Giacomo Agostini, Teuvo Lansivouri, Walter Villa, Jack Findlay, Kenny Roberts, Gary Nixon, Michel Rougerie, Chas Mortimer, Takazumi Katayama, Yvon Duhamel, Johnny Cecotto, Pentti Korhonen, Steve Baker, Franco Uncini, Kork Ballington, Marco Lucchinelli, Pat Hennen, John Newbold, Olivier Chevalier, Christian Sarron, Jon Ekerold, Greg Hansford, Gianfranco Bonera, Christian Estrosi, Boet Van Dulmen, Mike Baldwin, Grazziano Rossi, Randy Mamola, Anton Mang, Carlos Lavado o Freddie Spencer, entre altres."