b'\n_START_ARTICLE_\nPeggy Guggenheim\n_START_SECTION_\nVida\n_START_PARAGRAPH_\nPeggy Guggenheim va n\xc3\xa9ixer amb el nom de Marguerite Guggenheim el 26 d\'agost de 1898 a Nova York, en el centre d\'una coneguda fam\xc3\xadlia jueva, encara que ella formava part de la rama m\xc3\xa9s modesta, ja que comptava amb uns recursos econ\xc3\xb2mics m\xc3\xa9s limitats. Era filla de Benjamin Guggenheim, un home de negocis que va morir al Tit\xc3\xa0nic, i de Florette Seligman. El seu tiet era el creador de la Fundaci\xc3\xb3 Solomon R. Guggenheim. _NEWLINE_Inicialment va treballar en una llibreria sobre temes d\'art per\xc3\xb2 despr\xc3\xa9s d\'heretar una petita fortuna, l\'any 1920 va marxar dels Estats Units per instal\xc2\xb7lar-se a Par\xc3\xads, on va con\xc3\xa8ixer a molts artistes, entre els que podem destacar Brancusi i Laurence Vail, amb qui va contraure matrimoni i tindria dos fills, per\xc3\xb2 finalment va acabar en un divorci. Despr\xc3\xa9s d\'aquest primer matrimoni, es va casar amb John Holms, qui va morir cinc anys despr\xc3\xa9s sota l\'efecte de l\'anest\xc3\xa8sia en una operaci\xc3\xb3. Amb la mort del seu segon marit, Peggy va entrar en una profunda crisi. _NEWLINE_L\'any 1938, despr\xc3\xa9s de la mort del seu segon marit, va obrir una galeria d\'art modern a Londres, la primera al Regne Unit en exposar l\'obra de Kandinski. Per aquesta galeria van passar molt artistes europeus com Cocteau o Henry Moore. Malgrat la seva il\xc2\xb7lusi\xc3\xb3, no va ser rendible i va decidir tancar-la. Com a alternativa, va pensar a obrir un museu, en un primer lloc la seu seria Londres, per\xc3\xb2 despr\xc3\xa9s es decantaria per la capital francesa, Par\xc3\xads. Aquest pla tamb\xc3\xa9 es va cancel\xc2\xb7lar degut a la invasi\xc3\xb3 de Paris per part dels nazis. Anys m\xc3\xa9s tard, el 1941, va marxar de nou cap als Estats Units fugint del nazisme, ja que ella era jueva, emportant-se la seva col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 d\'art. Un any m\xc3\xa9s tard de l\'arribada a Nova York, va obrir la famosa galeria Art of this Century, que es convertiria en el primer lloc on exposarien els nous artistes americans. Durant aquesta \xc3\xa8poca va casar-se amb el pintor surrealista Max Ernst, tot i que el 1946 van divorciar-se i Peggy va traslladar-se, un any m\xc3\xa9s tard a Ven\xc3\xa8cia, on va mostrar les seves obres en un pavell\xc3\xb3 de la Bienal. A principis dels anys 60 va deixar de col\xc2\xb7leccionar art. Va morir el 23 de desembre de 1979 a P\xc3\xa0dua, deixant tota la seva col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 integra a Ven\xc3\xa8cia, amb la condici\xc3\xb3 que les seves obres estiguessin sempre unides i exposades a la ciutat dels canals.\n_START_SECTION_\nGuggenheim Jeune i l\'esclat de la II Guerra Mundial\n_START_PARAGRAPH_\nDurant la seva estada a Londres va decidir obrir una galeria d\'art modern. En aquells moments ni ella es podia arribar a imaginar tot el que invertiria en obres d\'art per aquell nou local. Quan va obrir aquesta galeria, l\'any 1938, no sabia pr\xc3\xa0cticament res sobre aquest nou art al que estava dedicada la seva galeria, sin\xc3\xb3 que els seus coneixements se centraven b\xc3\xa0sicament en la pintura feta abans de l\'impressionisme. Amb aquest desconeixement de l\'art del segle XX, va decidir demanar ajuda a un artista dada gran amic seu, Marcel Duchamp, qui es convertiria en el seu gran conseller en aquest nou projecte. Tot i aquesta ajuda, tamb\xc3\xa9 va rebre els consells d\'un cr\xc3\xadtic d\'art, Herbert Read, qui a part de presentar-li a la gran majoria dels artistes europeus, va ser l\'encarregat d\'iniciar a Peggy en el nou m\xc3\xb3n de l\'art, tal com diu ella: "Tuvo que educarme por completo. Yo no era capaz de distinguir entre dos obras de arte moderno diferentes, pero me ense\xc3\xb1\xc3\xb3 la difer\xc3\xa8ncia entre el Surrealismo, el Cubismo y el arte abstracto... Tengo que agradecerle a \xc3\xa9l que me iniciara en el mundo del arte moderno"_NEWLINE_Peggy volia dedicar la primera exposici\xc3\xb3 de Guggenheim Jeune a un gran amic seu, Brancusi, per\xc3\xb2, com que en aquells moments no es trobava a Par\xc3\xads, l\'exposici\xc3\xb3, suggerida per Duchamp, va ser sobre Jean Cocteau. Segons ella explica en la seva biografia, els preparatius per aquesta exposici\xc3\xb3 van resultar ser massa complicats: Cocteau no va poder assistir a l\'exposici\xc3\xb3, encara que va redactar la introducci\xc3\xb3 del cat\xc3\xa0leg i va enviar els dibuixos; tot i que una de les seves obres, un llen\xc3\xa7ol de lli on hi apareixia un nu, va ser retingut a la duana brit\xc3\xa0nica. Finalment Peggy se\'l va poder emportar amb la condici\xc3\xb3 de no exposar-lo, i finalment el va acabar comprant ella mateixa. _NEWLINE_Aquesta primera compra suposaria l\'inici d\'una col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 d\'art modern feta a partir de la compra d\'una obra en cada exposici\xc3\xb3. Despr\xc3\xa9s d\'aquesta primera exposici\xc3\xb3, van venir d\'altres com Kandinski, que mai abans havia exposat a Londres; John Tunnard, o Yves Tanguy, entre d\'altres, que tamb\xc3\xa9 van ser un aut\xc3\xa8ntic \xc3\xa8xit. _NEWLINE_L\'any 1939, quan la galeria portava oberta gaireb\xc3\xa9 un any i mig, va comen\xc3\xa7ar a tenir moltes p\xc3\xa8rdues, i Peggy va pensar que la millor manera per solucionar-ho era obrir un museu. Per dur a terme aquest nou projecte va contactar amb un gran amic seu, Herbert Read, qui al cap d\'un temps de buscar li va proposar un lloc prefecte, la casa de Kenneth Clark a Portland Place, per\xc3\xb2 desgraciadament, aquest nou projecte no es va poder dur a terme, ja que va esclatar la II Guerra Mundial. _NEWLINE_Com a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia d\'aquest frac\xc3\xa0s, es va proposar crear una col\xc3\xb2nia d\'artistes durant el temps que hi hagu\xc3\xa9s guerra. La seva idea era que els artistes que visquessin all\xc3\xa0, rebrien una m\xc3\xb2dica paga a canvi de donar alguns dels seus quadres a Peggy, per tal de poder obrir el nou museu. Temps despr\xc3\xa9s de l\'esclat de la guerra, va comen\xc3\xa7ar a rec\xc3\xb3rrer el sud de Fran\xc3\xa7a buscant un lloc ideal per el nou projecte, que tampoc es va poder dur a terme: "Tan pronto regres\xc3\xa9 a Par\xc3\xads y vi algunas de las personas a las que ten\xc3\xadamos pensado invitar, me di cuenta de que ser\xc3\xada un infierno de vida (...) Era incre\xc3\xadble la cantidad de celos y disputas triviales que hab\xc3\xada entre ellos. En consecuencia, tuve que renunciar al proyecto"\n_START_SECTION_\nNova York i Art of this Century\n_START_PARAGRAPH_\nL\'any 1929 va ser el principi d\'una gran crisi a nivell mundial i Estats Units va ser el primer pa\xc3\xads que va tocar fons. L\'era del jazz va arribar a la fi juntament amb l\'inici del creixiement de l\'atur, incl\xc3\xb2s quan l\xe2\x80\x99any 1933 Roosevelt va ser substitu\xc3\xaft per Herbert Hoover, Estats Units va trigar molt a recuperar-se. Amb el nou govern es van crear un gran nombre de llocs de treball, creant un programa d\'obres p\xc3\xbabliques, Civil Works Administration, i cap a finals de 1933 aquest programa va finan\xc3\xa7ar la Public Works of Art Project, curiosament els artistes que formaven part d\'aquest grup van viure una bona \xc3\xa8poca. Aquest projecte nom\xc3\xa9s va durar sis mesos, i quan es va desfer, es va crear el Federal Art Project, que era part de la Works Progress Administration. Dintre del FAP trobem a artistes com Thomas Hart Benton, John Steuart Curry i Grant Wood que vivien a la ciutat de Nova York, que r\xc3\xa0pidament es va convertir en un nucli del nou art americ\xc3\xa0, per\xc3\xb2 amb l\'esclat de la guerra, la WPA va arribar al seu fi. _NEWLINE_Degut aquest nou centre art\xc3\xadstic, tots els artistes exiliats europeus es trobaven a Nova York, juntament amb Peggy Guggenheim que els acollia a casa seva per fer trobades d\'artistes. Tots aquests artistes, surrealistes europeus van tenir grans exposicions com les de l\'any 1936 Cubisme i Art Abstracte i Art Fant\xc3\xa0stic: Dada i Surrealisme, sota l\'organitzaci\xc3\xb3 d\'Alfred H. Barr, llavors director del MoMA. Aquestes dues exposicions van permetre que els joves artistes nord-americans veiessin de primera m\xc3\xa0 les pintures surrealistes. _NEWLINE_Peggy admirava a Alfred H. Barr i molt aviat es va convertir en el nexe d\'uni\xc3\xb3 entre l\'avantguarda europea i la nova avantguarda nord-americana, fet que tamb\xc3\xa9 va ajudar al despla\xc3\xa7ament del nou centre art\xc3\xadstic cap a Nova York. El 14 de juliol de 1941 va arribar als Estats Units juntament amb Max Ernst, qui la va portar a molts museus de Nova York, entre els que podem destacar: el Museum of Modern Arts, el Museu Guggenheim, la casa Bauer i la col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 Gallatin. _NEWLINE_Durant un temps, mentre buscava un lloc per viure i per muntar el seu museu, es va plantejar la idea d\'anar-se\'n a Connecticut, ja que molts artistes s\'havien traslladat a aquella zona, per\xc3\xb2 despr\xc3\xa9s de treure-li de les mans dues cases va tornar cap a Manhattan, on va trobar una casa al final de carrer 51 Est, Hale House, tal com es deia la casa, era un lloc perfecte per fer festes i trobades d\'artistes.\n_START_SECTION_\nArt of this Century\n_START_PARAGRAPH_\nFinalment, va trobar una \xc3\xbaltima planta al carrer 57 Oest, on va decidir muntar el seu museu. Aquest carrer era un lloc molt c\xc3\xa8ntric pels col\xc2\xb7leccionistes d\'art modern i comen\xc3\xa7ava a ser el centre d\'aquests marxants i Peggy volia trobar un dissenyador que fos capa\xc3\xa7 de reflectir en les parets l\'art que all\xc3\xa0 s\'exposaria, volia alguna cosa per complementar a les seves obres i, com en el cas de Guggenheim Jeune, Marcel Duchamp li va aconsellar al dissenyador Frederick Kiesler, qui li va proposar un pressupost assequible per la nova galeria. Peggy volia obrir la galeria al m\xc3\xa9s aviat possible, per\xc3\xb2 Kiesler en una carta el 7 de mar\xc3\xa7 de 1942 li va advertir: "el desenvolupament de noves idees... Requereix cert temps \xe2\x80\x93 en especial si s\'ha de fer amb sentit pr\xc3\xa0ctic \xe2\x80\x93 i no hauria de ser la teva intenci\xc3\xb3 ni la meva fer malb\xc3\xa9 aquesta excel\xc2\xb7lent oportunitat de crear un nou centre d\'art a Nova York per precipitar-se". Finalment la galeria es va obrir el 20 d\'octubre de 1942, per\xc3\xb2 mentre duraven les obres, Peggy va seguir comprant quadres i escultures amb la intenci\xc3\xb3 de completar la llista que li havia donat Herbert Read, aix\xc3\xad com acabar el cat\xc3\xa0leg que havia comen\xc3\xa7at a Grenoble i que va titular Art of this Century. _NEWLINE_La galeria estava dividida en diferents sales. Una sala d\'obres surrealistes, amb el terra negre i les parets c\xc3\xb2ncaves i de cautx\xc3\xba, en les que hi havia uns suports de fusta que sostenien els quadres i que feien que l\'espectador pogu\xc3\xa9s girar l\'obra per veure-la des de diversos punts de vista. Una segona sala destinada a l\'art cubista i a l\'art expressionista, on Peggy tenia el seu despatx. La part cubista estava caracteritzada per una cortina de lona de color blau que anava des del terra al sostre, i que feien diverses corbes a la sala. El terra estava pintat de color turquesa, fent conjunt amb les parets. L\'altra sala, anomenada La Galeria de la llum, un espai que doanava al carrer i que estava concebut per les exposicions temporals. En el passad\xc3\xads, La Galeria Cinetica, Peggy va col\xc2\xb7locar una roda on s\'exposaven obres de Klee que es posava en moviment autom\xc3\xa0ticament quan la gent pesava pel davant, a part d\'aquest muntatge, tamb\xc3\xa9 hi havia un per veure l\'obra de Duchamp, una obra que s\'havia de veure per un forat a la paret i donar voltes manualment a una roda petita en forma d\'aranya._NEWLINE_Totes aquestes obres van suposar que Peggy trenqu\xc3\xa9s el seu matrimoni amb Ernst, encara que van seguir en contacte perqu\xc3\xa8 el primer secretari de la galeria va ser el fill d\'aquest, Jimmy Ernst. La primera exposici\xc3\xb3 va estar dedicada a la seva col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3, on hi havia una gran quantitat d\'obres de Max Ernst, qui va formar un gran esc\xc3\xa0ndol en veure que estaven sense emmarcar. Gr\xc3\xa0cies a aquesta exposici\xc3\xb3 van tenir molta publicitat, van sortir fotografies en gaireb\xc3\xa9 totes les revistes. La segona mostra va estar dedicada a les obres de Laurence Vail, Joseph Cornell i la valise de Marcel Duchamp, una maleta petita on hi havia una reproducci\xc3\xb3 de totes les seves obres. La seg\xc3\xbcent exposici\xc3\xb3 va ser una mostra dedicada a les dones, entre les quals hi havia Dorothea Tanning, que imitava la pintura de Max Ernst, o la pintora Gypsy Rose Lee. Aquesta exposici\xc3\xb3 va ser la primera en els Estats Units en dedicar-se completament a dones artistes i va suposar l\'inici del reconeixement de les dones artistes al mateix nivell que els homes. Durant aquesta primera temporada tamb\xc3\xa9 van tenir lloc exposicions retrospectives d\'artistes com Jean H\xc3\xa9lion, o mostres monogr\xc3\xa0fiques com les de De Chirico, Arp, Giacometti... i una gran quantitat d\'exposicions col\xc2\xb7lectives, d\'altres artistes desconeguts i de salons de primavera. _NEWLINE_La seg\xc3\xbcent exposici\xc3\xb3 que va tenir \xc3\xa8xit va ser precisament un Sal\xc3\xb3 de Primavera, on hi havia obres dels joves artistes nord-americans, entre els quals es trobaven Baziotes, Motherwell i Pollock. Aquest \xc3\xbaltim va ser qui va causar un gran r\xc3\xa8bol entre els espectadors. Mondrian va ser l\'encarregat de defensar l\'obra de Pollock i va induir a Peggy a fer el mateix. _NEWLINE_A banda d\'aquestes exposicions, tamb\xc3\xa9 va ser la primera galeria a Nova York en exposar les obres dels joves artistes nord-americans, en concret en una exposici\xc3\xb3 anomenada Collages, on es van veure les primeres obres de Jackson Pollock, Robert _NEWLINE_Motherwell i William Baziotes. Art of this Century es va convertir molt r\xc3\xa0pidament en un centre art\xc3\xadstics de les avantguardes i, els artistes joves nord-americans no van trigar molt a formar una escola de pintura completament nova, inspirats pels artistes surrealistes, que el cr\xc3\xadtic d\'art Robert Coates va denominar com Expressionisme Abstracte. _NEWLINE_El 5 d\'octubre de 1943 va iniciar-se la segona temporada de la galeria amb una retrospectiva de De Chirico i l\'esperada exposici\xc3\xb3 individual de Pollock seguidament. D\'aquesta exposici\xc3\xb3, els cr\xc3\xadtics Coates, Greenberg i l\'artista Motherwell van escriure unes ressenyes molt positives, col\xc2\xb7locant a Pollock al mateix nivell que els europeus, o incl\xc3\xb2s per sobre d\'ells. En aquesta primera mostra es podien veure en les seves primeres obres una gran influ\xc3\xa8ncia dels indis americans. D\'aquesta primera mostra, Alfred H.Barr se\'n va endur l\'obra She Wolf pel MoMA i la doctora Morley va proposar portar l\'exposici\xc3\xb3 al museu de San Francisco on va adquirir Guardians of the secret. _NEWLINE_La tercera temporada es va iniciar a la tardor de 1944 amb tres exposicions individuals dedicades a Baziotes, Motherwell i Hare. A principis de l\'any seg\xc3\xbcent, es va programar una exposici\xc3\xb3 individual de Mark Rothko, seguida d\'una mostra de Collages en ampolles de Laurence Vail, una exposici\xc3\xb3 de Giacometti, una altra de Pollock, Wolfgang, Aleen Paalen i a l\'estiu, per acabar el cercle, una altra exposici\xc3\xb3 dedicada completament a les dones. Durant aquesta tercera temporada va n\xc3\xa9ixer Art of this Century Films Inc., per poder pagar el cinema experimental de Hans Richter. Aquesta tercera temporada va significar un punt culminant en la galeria, va promocionar a tots els joves artistes nord-americans, encara que un gran amic seu, Putzel va marxar de la galeria i, va muntar la seva pr\xc3\xb2pia. _NEWLINE_La nova galeria de Putzel r\xc3\xa0pidament es va inaugurar amb una gran exposici\xc3\xb3 dels joves artistes entre els que estava Baziotes, Cornell, Ernts, Gottlieb, Motherwell, Pollock, Rothko... Per\xc3\xb2 l\'exposici\xc3\xb3 m\xc3\xa9s important va arribar l\'any 1945 de la m\xc3\xa0 de Charles Seliger i Jackson Pollock, amb unes excel\xc2\xb7lents cr\xc3\xadtiques. Com a resultat d\'aquestes, Robert Coates i Sidney Janis, un marxant, van formular el nom d\'expressionisme abstracte. Aquesta galeria no va durar molt t\xc3\xa9 temps oberta, el 7 d\'agost de 1945 Putzel va ser trobat mort en ella. _NEWLINE_Les dues \xc3\xbaltimes temporades d\'Art of this Century, 1945 a 1947, van afirmar la tend\xc3\xa8ncia a exposar \xc3\xbanicament artistes nord-americans. Va haver-hi exposicions a la seva filla Pegeen, a Janet Sobel, Virginia Admiral, Robert de Niro, Richard Pousette Dart, David Hare i Charles Seliger, el m\xc3\xa9s jove de tots els seus protegits. Durant aquesta \xc3\xbaltima etapa, Pollock va tenir les seves \xc3\xbaltimes exposicions, on va presentar les s\xc3\xa8ries de Sonidos en la hierba i Accabonac Creek. L\'\xc3\xbaltima exposici\xc3\xb3 d\'aquest pintor va tenir molt m\xc3\xa9s \xc3\xa8xit que les anteriors, encara que Peggy no va quedar satisfeta d\'aquesta \xc3\xbaltima etapa. L\'\xc3\xbaltima exposici\xc3\xb3 de la galeria va ser una retrospectiva de Theo van Doesbrug, la seva primera a exposici\xc3\xb3. La galeria va tancar les seves portes el dia 31 de maig de 1947, i va marxar cap a Par\xc3\xads i despr\xc3\xa9s cap a Ven\xc3\xa8cia, lloc escollit per Peggy Guggenheim per deixar exposada permanentment la seva col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nLa fi d\'Art of this Century\n_START_PARAGRAPH_\nLa seva decisi\xc3\xb3 de tancar la galeria el 1947 va semblar molt estranya. En aquest any era quan l\'expressionisme abstracte comen\xc3\xa7ava a agafar for\xc3\xa7a, i els seus representants comen\xc3\xa7aven a trobar el seu propi llenguatge dintre del moviment. Per\xc3\xb2 Peggy va tancar la galeria igualment, venent tots els mobles, alguns d\'ells al MoMA. Tots els artistes sabien que quan s\'acab\xc3\xa9s la guerra, Peggy marxaria cap a Europa una altra vegada i aix\xc3\xb2 va suposar que molts artistes com Baziotes o Motherwell, deixessin a Peggy i marxessin amb altres marxants com Samuel Kootz, ja que per la majoria dels artistes tenia m\xc3\xa9s sentit estar amb un marxant que no marx\xc3\xa9s de la ciutat. Nom\xc3\xa9s Samuel Kootz, Marian Willard i Betty Parsons es van comprometre amb ella. Aquesta \xc3\xbaltima va ser la representant de Rothko, Still i Hoffmann. Charles Seligner va marxar amb Willard i David Hare amb Kootz. _NEWLINE_Anys despr\xc3\xa9s, a finals dels setanta i principis dels vuitanta, alguns dels artistes van fer-li un homenatge en una s\xc3\xa8rie d\'entrevistes amb Angelica Zander Rudenstien, creadora del cat\xc3\xa0leg oficial de la seva col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3.'