b'\n_START_ARTICLE_\nDialogues des Carm\xc3\xa9lites (Poulenc)\n_START_SECTION_\nActe I\n_START_PARAGRAPH_\nBlanche de la Force, jove arist\xc3\xb2crata patol\xc3\xb2gicament t\xc3\xadmida decideix, davant dels continus tumults de la Revoluci\xc3\xb3 Francesa, retirar-se del m\xc3\xb3n i ingressar en un convent. L\'anciana Priora li adverteix que l\'Orde Carmelita no \xc3\xa9s un refugi, sin\xc3\xb3 que les monges tenen el deure de guardar l\'Orde, sense buscar cap altre cam\xc3\xad. En el convent, l\'alegre sor Constance li conta a Blanche que ha tingut un somni en qu\xc3\xa8 elles dos morien juntes i dins de poc de temps i aix\xc3\xb2 consterna a Blanche. La Priora, que est\xc3\xa0 agonitzant, comanda a Blanche a la mare Marie; se sent aterrida davant de la seua pr\xc3\xb2xima mort, i crida en el seu deliri que, malgrat dels llargs anys que ha dedicat a D\xc3\xa9u, Ell l\'ha abandonat. Blanche i la mare Marie queden impressionades per la mort de l\'anciana Priora.\n_START_SECTION_\nActe II\n_START_PARAGRAPH_\nConstance i Blanche parlen de la mort de la priora. Constance comenta que la gran por a morir en l\'anciana li va semblar indigna._NEWLINE_El germ\xc3\xa0 de Blanche, el Cavaller de la Force, arriba per a comunicar-li que son pare considera que ha de deixar el convent, ja que no hi estar\xc3\xa0 protegida, en ser un membre de la noblesa i a m\xc3\xa9s del clero. Per\xc3\xb2 Blanche rebutja la proposta, al\xc2\xb7legant que ha trobat la felicitat en l\'orde carmelita. M\xc3\xa9s tard, ella admet davant de la mare Marie que \xc3\xa9s la por, o la por a la por, com diu el seu germ\xc3\xa0, el que li impedeix anar-se\'n._NEWLINE_El capell\xc3\xa0 anuncia que li han prohibit que predique, en no haver jurat la Constituci\xc3\xb3 civil del clero. Les monges comenten que \xc3\xa9s el Terror el que ara regeix el pa\xc3\xads, i ning\xc3\xba no gosa defensar els sacerdots. La germana Constance es pregunta si no queden homes que puguen defensar el pa\xc3\xads, a la qual cosa la nova priora li contesta que all\xc3\xa0 on falten sacerdots, els m\xc3\xa0rtirs sobreabundaran. La mare Marie diu que nom\xc3\xa9s els m\xc3\xa0rtirs salvaran Fran\xc3\xa7a, per\xc3\xb2 la mare priora la corregeix: no poden ser m\xc3\xa0rtirs volunt\xc3\xa0riament, el martiri \xc3\xa9s un regal de D\xc3\xa9u._NEWLINE_Entra el comissari 1r i anuncia que l\'Assemblea Legislativa ha nacionalitzat el convent i les seues propietats, i que les monges han d\'abandonar els seus h\xc3\xa0bits. Quan la mare Marie consent, l\'oficial la insulta per estar tan impacient per vestir-se com la resta de les persones. Ella li replica que les monges continuaran servint, sense importar la seua vestimenta. "Al poble no li calen criats", proclama l\'oficial amb altivesa. "No, per\xc3\xb2 t\xc3\xa9 gran necessitat m\xc3\xa0rtirs", respon la mare Marie. "En temps com els actuals, la mort no \xc3\xa9s res", diu ell. "La vida no \xc3\xa9s res", contesta ella, "quan est\xc3\xa0 tan degradada".\n_START_SECTION_\nActe III\n_START_PARAGRAPH_\nEn abs\xc3\xa8ncia de la nova Mare Superiora, la mare Marie proposa que les monges elegisquen el martiri. No obstant aix\xc3\xb2, totes han d\'estar d\'acord, o la mare Marie no insistir\xc3\xa0. Hi ha un vot secret que dissenteix del martiri, i la germana Constance diu que \xc3\xa9s ella qui ha votat en contra del martiri, i que ara ha canviat d\'opini\xc3\xb3. Blanche escapa del convent. La mare Marie la troba en la biblioteca de son pare. Son pare ha estat guillotinat i han obligat a Blanche a servir als seus antics criats._NEWLINE_Detenen totes les monges i les condemnen mort. La mare Marie es trobava lluny. El capell\xc3\xa0 li diu a la mare Marie que no pot contradir D\xc3\xa9u i dirigir-se volunt\xc3\xa0riament al martiri unint-se als altres a la pres\xc3\xb3. Les monges pugen al cadafal cantant Salve Regina, amb dignitat i sense temor. En l\'\xc3\xbaltim moment, Blanche, que estava amagada entre la multitud, apareix, davant de l\'alegria de Constance. Per\xc3\xb2 ella tamb\xc3\xa9 puja a la guillotina, mentre canta els \xc3\xbaltims versos del Veni Creator: Deo Patri sit gloria.\n_START_SECTION_\nLlibret\n_START_PARAGRAPH_\nEl llibret es basa en l\'obra teatral del mateix nom, de G. Bernanos, basada al seu torn en la novel\xc2\xb7la Die Letze am Schafott (L\'\xc3\xbaltima del pat\xc3\xadbul), de Gertrud Von le Fort, i en un gui\xc3\xb3 cinematogr\xc3\xa0fic de Philippe Agostini i el reverend Raymond Bruckberger. Tant la novel\xc2\xb7la de Von Le Fort com el gui\xc3\xb3 cinematogr\xc3\xa0fic estaven inspirats en les Memoires de sor Marie de l\'Incarnation, testimoni dels esdeveniments. La hist\xc3\xb2ria de Von le Fort recull una s\xc3\xa8rie de fets hist\xc3\xb2rics que van oc\xc3\xb3rrer en un convent de carmelites a Compi\xc3\xa8gne durant la Revoluci\xc3\xb3 Francesa, que van acabar amb l\'execuci\xc3\xb3 de les monges, guillotinades en Gr\xc3\xa8ve durant el per\xc3\xadode del Terror._NEWLINE_Algunes fonts indiquen a Emmet Lavery com a llibretista o co-llibretista, per\xc3\xb2 altres nom\xc3\xa9s indiquen "Amb perm\xc3\xads d\'Emmet Lavery." d\'acord amb un article escrit per Ivry, citat m\xc3\xa9s avant, Lavery tenia els drets teatrals de la hist\xc3\xb2ria, i seguint el consell legal sobre drets d\'autor, el seu nom havia de mencionar-se en relaci\xc3\xb3 amb totes les representacions esc\xc3\xa8niques._NEWLINE_Es tracta d\'un llibret inusualment profund en el seu estudi psicol\xc3\xb2gic dels car\xc3\xa0cters divergents de la mare Marie de l\'Incarnation i Blanche de la Force.\n_START_SECTION_\nM\xc3\xbasica\n_START_PARAGRAPH_\nEls Di\xc3\xa0legs de carmelites van contribuir a la reputaci\xc3\xb3 de Poulenc com a compositor especialment dotat per a la m\xc3\xbasica vocal. La protagonista \xc3\xa9s la veu humana. Els di\xc3\xa0legs s\xc3\xb3n en la seua majoria recitatius, amb una l\xc3\xadnia mel\xc3\xb2dica que segueix molt de prop el text._NEWLINE_Poulenc, amb gran capacitat dram\xc3\xa0tica, caracteritza psicol\xc3\xb2gicament els distints personatges a trav\xc3\xa9s de la m\xc3\xbasica._NEWLINE_Els profunds sentiments religiosos de l\'autor resulten particularment evidents en el magn\xc3\xadfic cant a cappella de l\'Ave Maria en l\'Acte II, Escena II, i en l\'Ave verum corpus de l\'Acte II, Escena IV. En aquests cors se sent l\'eco de la m\xc3\xbasica sacra barroca.'