b"\n_START_ARTICLE_\nBaronia de Calders\n_START_SECTION_\nEdat mitjana\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x89s documentat des del 965, tot i que la construcci\xc3\xb3 actual podria datar-se del segle XI: in comitatu Minorissa in terminio de castro Caldarios. D'altres documents d'anys posteriors en confirmen l'exist\xc3\xa8ncia: 974, 977, 984, 1019, 1023... El domini del castell pertanyia en aquell moment a Sendred Domnu\xc3\xa7, senyor de Calders, branca lateral dels vescomtes d'Osona. Els castlans eren la fam\xc3\xadlia Viladecavalls, que prengueren el nom de la parr\xc3\xb2quia pr\xc3\xb2xima._NEWLINE_El 1023 el castell i la seva jurisdicci\xc3\xb3 pertanyien a la comtessa Ermessenda, v\xc3\xaddua de Ramon Borrell, que el degu\xc3\xa9 rebre en dot, juntament amb altres castells de la Catalunya central. La mateixa comtessa don\xc3\xa0 aquest castell, i d'altres, al seu fill Ramon Berenguer I el Corbat com a penyora de pau. El 1067 apareix vinculat a aquest castell Guillem Ramon de Calders, casat amb Guilla, filla de la comtessa Ermessenda de Cardona. Aquest primer castl\xc3\xa0 o senyor de Calders llega en el seu testament el castell de Calders i les parr\xc3\xb2quies del seu entorn als seus fills Artal i Pon\xc3\xa7, dels quals passa al fill de Pon\xc3\xa7, Arnau, que ja consta com a senyor de Calders._NEWLINE_M\xc3\xa9s endavant dos Calders, Guillem i Pere, apareixen com a signataris del testament de Guillem de Bergued\xc3\xa0. S\xc3\xb3n germans, com consta en diversos documents de l'\xc3\xa8poca. El castell romangu\xc3\xa9 fins al 1336 en mans dels Calders, que passaren per alguns moments on tingueren molt pres\xc3\xa8ncia entre les classes dirigents catalanes com, per exemple, el 1313, any en qu\xc3\xa8 el comte-rei envi\xc3\xa0 Blanca de Calders (Blanca de Centelles, casada amb Guillem de Calders) a Alemanys per tal d'acompanyar la filla del rei, la infanta Isabel, que anava a contraure matrimoni amb el duc d'\xc3\x80ustria._NEWLINE_Poc despr\xc3\xa9s, la fam\xc3\xadlia Calders entr\xc3\xa0 en crisi i el 1347 es vengu\xc3\xa9 el castell i les seves parr\xc3\xb2quies a Bernat de Talamanca. Tot seguit, un any m\xc3\xa9s tard, el torn\xc3\xa0 a vendre a Ramon Berenguer de Dusfort, per\xc3\xb2 hagu\xc3\xa9 de fer-se en part enrere, i en retorn\xc3\xa0 la meitat del domini a Bernat de Talamanca, del qual pass\xc3\xa0 al seu fill Berenguer. Alhora, a finals del segle XIV, el rei Pere III orden\xc3\xa0 el refor\xc3\xa7ament de les fortificacions del castell, i s'inici\xc3\xa0 una ampliaci\xc3\xb3 que no es va arribar a acabar mai. A partir del segle XV el castell va sofrir una decad\xc3\xa8ncia progressiva._NEWLINE_El 1410 Bernat de Talamanca es cas\xc3\xa0 amb Aldon\xc3\xa7a de Planella i de Togores, filla del senyor del castell termenat de Castellnou de la Plana i de Violant, de la influent fam\xc3\xadlia sabadellenca dels Togores i germana de Ramon de Planella i de Togores, senyor de Granera, Mura, Castellcir i Tona, entre altres senyories properes. Ramon de Planella compr\xc3\xa0 el senyoriu a la seva germana i el seu cunyat, i un descendent seu, Manuel de Planella, s'anomenava senyor de Calders i Talamanca el 1440. A partir d'aleshores, per\xc3\xb2, el castell de Calders perdia import\xc3\xa0ncia estrat\xc3\xa8gica i era pr\xc3\xa0cticament abandonat.\n_START_SECTION_\nEdat moderna i contempor\xc3\xa0nia\n_START_PARAGRAPH_\nA trav\xc3\xa9s de matrimonis successius, aquesta baronia va arribar a mans dels barons de Mald\xc3\xa0, la fam\xc3\xadlia Amat, i posteriorment als marquesos de Castellbell, que s\xc3\xb3n els que avui dia ostenten el t\xc3\xadtol.\n_START_SECTION_\nEl castell\n_START_PARAGRAPH_\nQueda poca cosa del castell de Calders: restes de la torre mestra i d'algunes edificacions, incloses les restes de la capella."