b'\n_START_ARTICLE_\nAuca\n_START_PARAGRAPH_\nUna auca \xc3\xa9s una hist\xc3\xb2ria pict\xc3\xb2rica pr\xc3\xb2pia de la cultura catalana que sol representar un esdeveniment hist\xc3\xb2ric, una biografia, una llegenda, una instituci\xc3\xb3, o altres temes. A vegades de manera humor\xc3\xadstica o sat\xc3\xadrica. Tradicionalment consisteix en 48 imatges encasellades en vinyetes, cada una de les quals va acompanyada per versos de dues l\xc3\xadnies al peu de cada vinyeta fent un rodol\xc3\xad. A difer\xc3\xa8ncia dels c\xc3\xb2mics, les auques es presenten sempre en una sola p\xc3\xa0gina, tot i que la similitud art\xc3\xadstica \xc3\xa9s evident. S\xc3\xb3n una forma d\'expressi\xc3\xb3 de la literatura folkl\xc3\xb2rica tradicional catalana, semblant a la literatura de canya i cordill._NEWLINE_En general els versos es fan heptas\xc3\xadl\xc2\xb7labs i de rima consonant, per\xc3\xb2 a la pr\xc3\xa0ctica la m\xc3\xa8trica per fer una auca es pot relaxar (es poden fer tercets o quartets de rima assonant i amb diferent nombre de s\xc3\xadl\xc2\xb7labes, per exemple). \xc3\x89s recomanable evitar la rima f\xc3\xa0cil de gerundis o infinitius.\n_START_SECTION_\nArcaiques\n_START_PARAGRAPH_\nL\'auca \xc3\xa9s una expressi\xc3\xb3 art\xc3\xadstica catalana que es remunta almenys fins al segle XVII. L\'exemplar m\xc3\xa9s antic que es conserva \xc3\xa9s una auca feta per un tal Pere Abadal a Moi\xc3\xa0 vers el 1670. Segurament el seu origen \xc3\xa9s l\'antic joc de l\'auca, una antiga partida d\'apostes molt popular els segles XVII i XVIII. Tamb\xc3\xa9 llavors aparegueren les auques d\'arts i oficis que es feien amb imatges similars a les de les tradicionals rajoles d\'oficis. Tant les unes com les altres han estat classificades com a arcaiques._NEWLINE_Hom tamb\xc3\xa9 ha sostingut que originalment l\'auca era un joc de naips.\n_START_SECTION_\nPrimitives\n_START_PARAGRAPH_\nJa a finals del XVIII es va ampliar la tem\xc3\xa0tica de les auques: animals, jocs d\'infantesa, "del m\xc3\xb3n al rev\xc3\xa9s", de joves baladrers, festes de l\'any, soldats, processons religioses... Hom categoritza aquestes de primitives. Les vinyetes comencen a numerar-se i fins i tot a portar cada una un nom (generalment en catal\xc3\xa0)._NEWLINE_Cal destacar un exemplar de tombants de segle Baladrers de Fran\xc3\xa7a, sobre la Guerra del Franc\xc3\xa8s, que era biling\xc3\xbce.\n_START_SECTION_\nBoom editorial el s. XIX\n_START_PARAGRAPH_\nAl segle XIX les auques van prendre un tarann\xc3\xa0 plenament pedag\xc3\xb2gic i va enriquir les seves tem\xc3\xa0tiques: faules morals, biografies, hist\xc3\xb2ries o fins i tot el resum d\'obres de teatre i altres espectacles. Aquest fet va significar el floriment de tot un fenomen literari i editorial tant a Barcelona com a Val\xc3\xa8ncia, difonent-se fins i tot a Madrid i Castella en general amb el nom d\'aleluya, (era un derivat de les nombroses estampetes religioses que llavors es repartien a les esgl\xc3\xa9sies, com ara els goigs). Els adults les llegien als seus fills, i aquests hi jugaven. Les vinyetes s\'acompanyaven d\'alguna frase en prosa, que amb el temps es va acabar convertint en un rodol\xc3\xad de dos versos, o fins i tot de tercets._NEWLINE_Les auques es difonien a trav\xc3\xa9s de fulls de format gran foli que fins a mitjan segle XIX s\'il\xc2\xb7lustraven amb xilografies i a partir d\'aleshores tamb\xc3\xa9 amb litografies. A les acaballes del segle s\'hi impos\xc3\xa0 el fotogravat.\n_START_SECTION_\nSegle XX\n_START_PARAGRAPH_\nAmb el canvi de segle la producci\xc3\xb3 va disminuir molt, i sovint tan sols es reprodu\xc3\xafen les auques arcaiques i primitives per a una distribuci\xc3\xb3 popular, sovint amb la col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 dels dibuixants del moment i algunes fam\xc3\xadlies de gravadors. Durant aquest segle el g\xc3\xa8nere ha estat usat de manera molt puntual, per\xc3\xb2 es poden destacar obres transcendentals per llur difusi\xc3\xb3 o qualitat: l\'Auca del noi catal\xc3\xa0, antifeixista i hum\xc3\xa0 (Josep Obiols, 1937), l\'Auca de les festes de l\'entronitzaci\xc3\xb3 (amb motiu de l\'entronitzaci\xc3\xb3 de la Mare de D\xc3\xa9u de Montserrat de 1947) o l\'Auca d\'en Pompeu Fabra (feta el 1969 a partir d\'un concurs entre escoles d\'arreu dels Pa\xc3\xafsos Catalans). Actualment les escoles usen aquest g\xc3\xa8nere de tant en tant en llurs activitats o celebracions._NEWLINE_Constitueixen un precedent molt clar del modern g\xc3\xa8nere del c\xc3\xb2mic. Un notable col\xc2\xb7leccionista d\'auques va ser l\'escriptor costumista Joan Pons i Massaveu, la col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 del qual es conserva a la Biblioteca de Catalunya. N\'hi ha una bona col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 a l\'Arxiu Hist\xc3\xb2ric de la Ciutat de Barcelona. El 1907, Santiago Rusi\xc3\xb1ol va escriure una novel\xc2\xb7la amb el t\xc3\xadtol de L\'auca del senyor Esteve, que ha esdevingut tot un cl\xc3\xa0ssic.'