b'\n_START_ARTICLE_\nIgnudi\n_START_PARAGRAPH_\nEls ignudi (\'nus\') s\xc3\xb3n, en l\'art renaixentista, nus masculins en diverses actituds que sovint es remunten a l\'estatu\xc3\xa0ria antiga. S\xc3\xb3n l\'equival\xc3\xa8ncia dels \xc3\xa0ngels de la tradici\xc3\xb3 cristiana i dels amorets de la tradici\xc3\xb3 plat\xc3\xb2nica. La paraula ignudi \xc3\xa9s una versi\xc3\xb3 arcaica de l\'adjectiu "nudo", i deu la seva difusi\xc3\xb3 en els escrits de Giorgio Vasari i d\'altres historiadors d\'art.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nLes imatges d\'ignudi en el Renaixement servien per a recuperar refer\xc3\xa8ncies cl\xc3\xa0ssiques que ja estaven en voga des de finals de l\'edat mitjana (Nicola Pisano). Aix\xc3\xb2 es deu, en primer lloc, a l\'art que va sorgir a Flor\xc3\xa8ncia sota Lloren\xc3\xa7 el Magn\xc3\xadfic, en qu\xc3\xa8 hi havia una marcada recerca sobre l\'antiguitat. Entre els primers artistes que van utilitzar figures d\'ignudi, es troben Piero della Francesca (Adam), Antonio del Pollaiuolo (fam\xc3\xb3s per la seva Danza di ignudi, que la va representar inspirant-se en la pintura de vasos grecs) o Pietro Perugino (Apolo i Dafne). Cap al final del segle XV, el motiu dels ignudi va comen\xc3\xa7ar a ser utilitzat com a decoraci\xc3\xb3 i com a cita erudita; n\'\xc3\xa9s un exemple la Madonna col Bambino tra ignudi de Luca Signorelli (1490). Segons la iconografia, els ignudi pintats per Miquel \xc3\x80ngel a la volta de la capella Sixtina poden representar els putti del segle XV, ja que aquests acostumaven a tenir la missi\xc3\xb3 de sostenir blasons, i els de Miquel \xc3\x80ngel es troben sostenint medallons amb escenes b\xc3\xadbliques.\n_START_SECTION_\nIgnudi de Miquel \xc3\x80ngel\n_START_PARAGRAPH_\nC\xc3\xa8lebre \xc3\xa9s la s\xc3\xa8rie dels ignudi als frescs de la volta de la capella Sixtina realitzats per Michelangelo entre 1508 i 1512. En grup de quatre, decoren els espais entre els panells inferiors de la Hist\xc3\xb2ria del G\xc3\xa8nesi. Els ignudi es caracteritzen pels seus posats variats i per una innegable bellesa f\xc3\xadsica i anat\xc3\xb2mica. Vasari en va parlar i els va remarcar com a s\xc3\xadmbols de l\'edat d\'or, mentre que la cr\xc3\xadtica moderna ha parlat sobre la simbologia neoplat\xc3\xb2nica, la interpretaci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s convincent \xc3\xa9s que s\xc3\xb3n figures angelicals en un sentit intermedi entre els humans i els d\xc3\xa9us (Charles de Tolnay). Tamb\xc3\xa9 la seva bellesa est\xc3\xa0 d\'acord amb les teories del Renaixement, com la famosa Oratio de dignitate hominis de Giovanni Pico della Mirandola, que uneix la glorificaci\xc3\xb3 de les facultats espirituals i col\xc2\xb7loca l\'\xc3\xa9sser hum\xc3\xa0 al cim de la creaci\xc3\xb3 a imatge i semblan\xc3\xa7a de D\xc3\xa9u.'