b'\n_START_ARTICLE_\nInfern - Cant vuit\xc3\xa8\n_START_SECTION_\nContinuant, dir\xc3\xa9 ... - v. 1\n_START_PARAGRAPH_\nEl cant comen\xc3\xa7a amb un vers que ha donat lloc a moltes especulacions, "Continuant, dir\xc3\xa9..." ("Io dico, seguitando..."). El poeta, de fet,no repr\xc3\xa8n la narraci\xc3\xb3 just on l\'havia deixat al final del cant anterior,\xc2\xa0l\'arribada al peu de la primera torre del pant\xc3\xa0 (o llacuna) Est\xc3\xadgia, sin\xc3\xb3 una mica abans, quan els dos poetes encara lluny de la torre, noten uns senyals lluminosos sobre \xc2\xa0la torre mateixa, als que respon un senyal an\xc3\xa0leg des d\'una torre m\xc3\xa9s llunyana. Aquest ins\xc3\xb2lit salt cap enrere, \xc2\xa0juntament amb la salutaci\xc3\xb3 (f\xc3\xb3rmula d\'obertura), ha suggerit algunes hip\xc3\xb2tesis sobre una possible ruptura entre els cants anteriors i el \xc2\xa0present._NEWLINE_En primer lloc cal assenyalar que no es coneix la dataci\xc3\xb3 exacta de la Divina Com\xc3\xa8dia: la redacci\xc3\xb3 de l\'Infern se situa generalment entre els anys 1306 i 1309, tenint en compte els fets que es narren, les "profecies" de Dante i altres factors._NEWLINE_Giovanni Boccaccio fou el primer a assumir una data molt anterior almenys pels primers set cants de l\'Infern, que ell situa prop de l\'any 1301. Les proves en qu\xc3\xa8 es basa s\xc3\xb3n bastant d\xc3\xa8bils, per\xc3\xb2 aquesta teoria sobre les dues fases de la composici\xc3\xb3 del poema tamb\xc3\xa9 han estat  plantejades per alguns dantistes moderns, com G. Ferretti (I due tempi della composizione della Divina Commedia, Bari, 1935)._NEWLINE_Aquestes pistes (proves, indicis) s\xc3\xb3n, la manca de refer\xc3\xa8ncies a l\'exili de Dante (juny de 1301) en la profecia pronunciada per Ciacco, el lligam retrospectiu del\xc2\xa0 vuit\xc3\xa8 cant, precisament, amb el marcat recomen\xc3\xa7ament ( "Continuant, dir\xc3\xa9 ...") com si es tract\xc3\xa9s un treball interromput, i hi ha a m\xc3\xa9s una maduraci\xc3\xb3 estil\xc3\xadstica general entre els primers cants\xc2\xa0 i la part seg\xc3\xbcent ( explicable de totes maneres com una evoluci\xc3\xb3 natural de l\'estil po\xc3\xa8tic progressiu que es produeix amb la creaci\xc3\xb3 del poema)._NEWLINE_Boccaccio, en suport de la seva tesi, tamb\xc3\xa9 il\xc2\xb7lustra amb gran detall una an\xc3\xa8cdota, que avui es considera generalment una falsificaci\xc3\xb3 per part dels estudiosos. D\'acord amb la seva reconstrucci\xc3\xb3 cap a 1306 un parent del poeta rebuscant\xc2\xa0 en un armari, va trobar accidentalment un "quadern" on estaven transcrits els primers set cants de l\'Infern. Despr\xc3\xa9s de lliurar-lo a Dino Frescobaldi, poeta, al seu torn, aquest \xc3\xbaltim va quedar sorpr\xc3\xa8s per la bellesa dels versos i envi\xc3\xa0 el paquet al marqu\xc3\xa8s Moroello Malaspina al Castell de Fosdinovo en Lunigiana, en el qual es trobava allotjat llavors el poeta exiliat._NEWLINE_El Marqu\xc3\xa8s a continuaci\xc3\xb3, afectat\xc2\xa0 al seu torn, \xc2\xa0per la feina iniciada i abandonada, hauria conven\xc3\xa7ut \xc2\xa0al poeta per no deixar "sense un fi adequat un \xc2\xa0tan alt principi." Segons Boccaccio, l\'articulaci\xc3\xb3 entre les dues parts del treball seria reconeguda \xc2\xa0pel "Continuant, dir\xc3\xa9...", encara que els estudis moderns han posat de manifest que aquesta forma \xc3\xa9s freq\xc3\xbcent en els escrits de Dante, sobretot a principi de cap\xc3\xadtol (Vita Nuova VI, XI i XXIX, Convivio II-10, Monarquia I-15, II-3,..., etc.).\n_START_SECTION_\nEl pas de la llacuna Est\xc3\xadgia, Flegi\xc3\xa0s - vv. 1 - 30\n_START_PARAGRAPH_\nMentre que els dos poetes s\'estan acostant a la torre, Dante nota dos senyals lluminosos que surten des de la part superior de la torre, a les que responen\xc2\xa0alguns senyals\xc2\xa0 similars, amb prou feines\xc2\xa0 visibles en \xc2\xa0una torre id\xc3\xa8ntica m\xc3\xa9s llunyana. Demanant-ne el significat a Virgili, Dante rep com a resposta que aviat ho\xc2\xa0 veur\xc3\xa0 per si mateix en el fum del pant\xc3\xa0 de la Estigia._NEWLINE_De fet, m\xc3\xa9s r\xc3\xa0pid que qualsevol fletxa, arriba una petita barca, amb un sol remer ("mariner"), que es presenta cridant als dos pelegrins (vv 13-18): "Or se\' giunta, anima fella!" ( "Ja has arribat, \xc3\xa0nima abjecta!"). Al qual Virgili respon: "<<Flegi\xc3\xa0s, Flegi\xc3\xa0s>>, digu\xc3\xa9 el meu amo, <<aquesta volta el teu crit cau en el buit: ens tindr\xc3\xa0s per passar el llot nom\xc3\xa9s.>>" ._NEWLINE_Flegi\xc3\xa0s \xc3\xa9s un personatge mitol\xc3\xb2gic agafat de l\'Eneida i de la Tebaida de Stazio, s\xc3\xadmbol de la ira violenta\xc2\xa0 i el foc, de fet, segons el mite, va calar foc al temple d\'Apol\xc2\xb7lo a Delfos per prendre venjan\xc3\xa7a del d\xc3\xa9u que havia sedu\xc3\xaft a la seva filla Coronis. Flegi\xc3\xa0s tamb\xc3\xa9 pot ser vist com un s\xc3\xadmbol d\'irrever\xc3\xa8ncia cap a la divinitat. Les seves caracter\xc3\xadstiques no es descriuen i la seva funci\xc3\xb3 queda silenciada._NEWLINE_Si sembla poc probable que sigui un barquer per als pecadors de pas als cercles inferiors, ja que les \xc3\xa0nimes s\xc3\xb3n enviades directament despr\xc3\xa9s del\xc2\xa0 judici de Minos al cercle que els correspon, potser podria ser el que pren els iracunds i els llan\xc3\xa7a al mig del pant\xc3\xa0. En qualsevol cas, Dante nom\xc3\xa9s es preocupa d\'esmentar la seva sobreexcitaci\xc3\xb3, evidenciada en els seus crits tant a l\'arribada dels dos poetes com en el moment del descens de la seva r\xc3\xa0pida barca. _NEWLINE_Dante no deixa d\'assenyalar com la barca \xc3\xa9s inusualment carregada amb el pes del seu cos d\'home viu, mentre que Flegi\xc3\xa0s i Virgili junts ni tan sols l\'enfonsen en l\'aigua.\n_START_SECTION_\nFilippo Argenti - vv. 31-63\n_START_PARAGRAPH_\nDurant la travessa un condemnat s\'adre\xc3\xa7a a Dante. Els dos comencen una tibant\xc2\xa0discussi\xc3\xb3, emfatitzada per la repetici\xc3\xb3 dels mateixos versos en l\'estil d\'asserci\xc3\xb3 i r\xc3\xa8plica (v\xc3\xa9ns / vinc,no em quedar\xc3\xa9/ t\'has de quedar, qui ets/ s\xc3\xb3c, plora / plor). Dante t\xc3\xa9 una actitud molt desdenyosa\xc2\xa0 en l\'enfrontament\xc2\xa0 amb el condemnat: \xc3\xa9s un clar exemple de qu\xc3\xa8 ent\xc3\xa9n ell per "indignaci\xc3\xb3", \xc3\xa9s a dir, ira justa contra el mal, en contraposici\xc3\xb3 a la ira real (veritable) i pr\xc3\xb2pia dels condemnats._NEWLINE_El condemnat (del que encara no se n\'ha pogut saber el nom) llavors s\'agafa amb les mans a l\'embarcaci\xc3\xb3 intentant de bolcar-la i \xc3\xa9s expulsat amb rapidesa per Virgili, que a continuaci\xc3\xb3 tranquil\xc2\xb7litza a Dante abra\xc3\xa7ant-lo i besant-lo. En aquest punt hi ha un passatge que ha despertat perplexitat per la seva duresa fins i tot als comentaristes antics: Dante expressa el desig de veure com l\'\xc3\xa0nima que l\'havia atacat \xc2\xa0s\'enfonsa al pant\xc3\xa0 abans d\'acabar la travessa, i Virgili l\'elogia pel seu desig de venjan\xc3\xa7a i li assegura que aviat ser\xc3\xa0 satisfet;\xc2\xa0 De fet immediatament \xc2\xa0els altres condemnats s\'aglomeren \xc2\xa0tots contra aquella \xc3\xa0nima cridant: "A Filippo Argenti!", el qual, boig de r\xc3\xa0bia, no pot fer altra cosa que mossegar-se \xc2\xa0amb les seves pr\xc3\xb2pies dents (nom\xc3\xa9s en aquest moment \xc2\xa0es coneix el nom del personatge, quan \xc3\xa9s m\xc3\xa9s \xc2\xa0infamant)._NEWLINE_Dante, a difer\xc3\xa8ncia dels altres condemnats trobats fins aquest moment\xc2\xa0 vers els quals havia sentit indifer\xc3\xa8ncia o sentiments de pietat fins a les ll\xc3\xa0grimes (Paolo i Francesca, Ciacco) que aqu\xc3\xad manifesta per primer cop l\'odi i la satisfacci\xc3\xb3 per la mala sort d\'altres, presentant un episodi amb trets excessius, gaireb\xc3\xa9 brutals, davant l\'ofensa de Filippo Argenti._NEWLINE_De fet, \xc3\xa9s a partir d\'episodis com aquest que s\'evidencia que Dante no idealitza la seva persona, sin\xc3\xb3 que fins i tot manifesta les pr\xc3\xb2pies mesquineses, les seves pors, les seves r\xc3\xa0bies tan humanes, que donen a la Com\xc3\xa8dia aquesta for\xc3\xa7a vital que encara avui fa que sigui universalment agradable de llegir._NEWLINE_Dante ser\xc3\xa0 cruel tamb\xc3\xa9 amb Vanni Fucci (Inf. XXIV), amb Bocca degli Abati (Inf. XXXII), amb Fra Alberigo i \xc2\xa0amb Branca d\'Oria (Inf. XXXIII), per\xc3\xb2 en cap altre cas com en aquest retrobarem l\'aprovaci\xc3\xb3 clamorosa de Virgili, que en el poema simbolitza la ra\xc3\xb3, segellada fins i tot per l\'\xc3\xbanic pet\xc3\xb3 de la Divina Com\xc3\xa8dia._NEWLINE_Hi ha una flagrant desproporci\xc3\xb3 entre el pecat de l\'Argenti en vida, o el seu comportament en l\'Infern de Dante (b\xc3\xa0sicament nom\xc3\xa9s una explosi\xc3\xb3 d\'ira d\'un esperit que Dante mateix defineix com "extravagant" \xc3\xa9s a dir propens als atacs d\'ira) i l\'odi de Dante, amb un episodi que \xc3\xa9s descrit com amb la voluntat de perpetrar una ignom\xc3\xadnia duradora. L\xc3\xb2gicament, per tant, es va pensar que entre els dos personatges existiren fets personals de fricci\xc3\xb3 o desavinen\xc3\xa7a: els antics comentaristes tamb\xc3\xa9 aporten fets dels quals no existeix documentaci\xc3\xb3 (com l\'episodi d\'una bufetada a Dante, o el fet que l\'Argenti acostum\xc3\xa9s a cavalcar amb la punta dels peus apartada del cavall, havent colpejat\xc2\xa0 una vegada al poeta a la cara, Dante el va denunciar i el va fer condemnar \xc2\xa0pel poder judicial), mentre que l\'odi cap a la fam\xc3\xadlia Adimari (a la qual pertanyia Fillippo Argenti) \xc3\xa9s tamb\xc3\xa9 assenyalat en un passatge del Parad\xc3\xads, quan Cacciaguida els defineix com El prepotent llinatge que \xc3\xa9s un drac / perseguint el qui fuig" (cant 16\xc3\xa9 del Paradis, vv 115-116), \xc3\xa9s a dir, com la "familiota", que t\xc3\xa9 la f\xc3\xbaria pr\xc3\xb2pia dels dracs envers els que \xc2\xa0estan en dificultats._NEWLINE_Per tant, estem davant d\'un cas menor de la vida florentina, lligat als petits enuigs personals, les rivalitats i les arrog\xc3\xa0ncies. Sovint tamb\xc3\xa9 s\'indica com els Adimari es van esfor\xc3\xa7ar perqu\xc3\xa8 no fos revocat l\'exili de Dante o la forma en qu\xc3\xa8 van expropiar alguns dels b\xc3\xa9ns confiscats als Alighieri, \xc2\xa0not\xc3\xadcies, per\xc3\xb2 pobrament documentades, encara si no s\xc3\xb3n de redacci\xc3\xb3 posterior a la publicaci\xc3\xb3 de la Com\xc3\xa8dia._NEWLINE_Una altra interpretaci\xc3\xb3 mantinguda per la majoria dels comentaristes m\xc3\xa9s\xc2\xa0 moderns, afirma que l\'Argenti personifica aquell tipus de persona anomenada "el magnat no magn\xc3\xa0nim", dedicat a la viol\xc3\xa8ncia, la ira i l\'orgull.  D\'acord amb l\'\xc3\x88tica a Nic\xc3\xb2mac d\'Arist\xc3\xb2til hi ha dos tipus d\'ira: La ira dolenta \xc2\xa0i la ira bona. Aquesta \xc3\xbaltima \xc3\xa9s anomenada la mansuetud i per tant d\'acord amb ella hom s\'enfada amb aquelles persones contra les quals \xc3\xa9s l\xc3\xadcit enfadar-se. La ira "bona" de Dante ha de ser vista no nom\xc3\xa9s contra Filippo sin\xc3\xb3 contra aquest tipus d\'homes.\n_START_SECTION_\nLes parets de la ciutat de Dite - vv. 64-130\n_START_PARAGRAPH_\nDante no vol parlar m\xc3\xa9s de l\'Argenti i comen\xc3\xa7a a veure les parets de la ciutat de Dite, i a escoltar els laments dels condemnats que hi estan tancats. Veu torres flamejants, que despunten dels murs com minarets ("mesquites", de l\'espanyol "mazquit") i mentre, s\'apropen al fossat que envolta les parets, on s\'obre una porta protegida per una mir\xc3\xadada de dimonis._NEWLINE_Els dimonis se sorprenen de veure una persona viva i Virgili demana \xc2\xa0de parlar amb ells en privat. Els diables responen que hi vagi, per\xc3\xb2 demanen que Dante torni enrere a peu per si sol. Aqu\xc3\xad Dante parla directament al lector per mostrar-li la seva por, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 inconscientment per tranquil\xc2\xb7litzar-lo, ja que ara est\xc3\xa0 escrivint el que va passar, i per tant, l\'aventura devia acabar necess\xc3\xa0riament amb la superaci\xc3\xb3 de l\'obstacle. Dante implora \xc2\xa0a Virgili que no l\'abandoni, per\xc3\xb2 el "Guia" el tranquil\xc2\xb7litza i se\'n va a parlar amb els diables._NEWLINE_Ells com a resposta li tanquen la porta de la "ciutat dels morts" a la cara, i Virgili torna cap on \xc3\xa9s Dante, enutjat, per\xc3\xb2 li assegura una vegada m\xc3\xa9s que la seva missi\xc3\xb3 ha d\'acomplir-se, i que \xc3\xa9s normal l\'oposici\xc3\xb3 dels diables: ells van negar l\'entrada incl\xc3\xbas a Crist quan va baixar a l\'infern, i ell va haver de destruir la porta principal dels Inferns, aquella en qu\xc3\xa8 Dante havia llegit les paraules amena\xc3\xa7adores "deixeu tota esperan\xc3\xa7a, els que hi entreu"._NEWLINE_El cant s\'atura, per\xc3\xb2 l\'escena t\xc3\xa9 la seva continuaci\xc3\xb3 directa en el cant \xc2\xa0seg\xc3\xbcent, on a m\xc3\xa9s dels diables, arriben les tres F\xc3\xbaries (Er\xc3\xadnies) que v\xc3\xa9nen a atacar als poetes per evitar el seu acc\xc3\xa9s a la ciutat de Dite.'