b'\n_START_ARTICLE_\nFollies\n_START_SECTION_\nRerefons\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s del frac\xc3\xa0s de Do I Hear A Waltz? (1965), pel qual havia escrit les lletres a la m\xc3\xbasica de Richard Rodgers, Sondheim decid\xc3\xad que nom\xc3\xa9s volia treballar en projecte on ell mateix escriv\xc3\xads la lletra i la m\xc3\xbasica. Deman\xc3\xa0 a l\'autor i dramaturg James Goldman que se li un\xc3\xads per escriure un nou musical. Inspirat per un article del New York Times sobre una trobada d\'antigues coristes del Ziegfeld Follies, decidiren fer una hist\xc3\xb2ria sobre antigues coristes._NEWLINE_Inicialment titulat The Girls Upstairs, el musical havia de ser produ\xc3\xaft origin\xc3\xa0riament per David Merrick i Leland Hayward a finals de 1967, per\xc3\xb2 finalment acab\xc3\xa0 sent produ\xc3\xaft per Stuart Ostrow, amb direcci\xc3\xb3 de Joseph Hardy. Per\xc3\xb2 aquests plans no rutllaren i finalment Harold Prince, que ja havia treballat anteriorment amb Sondheim, esdevingu\xc3\xa9 el productor i director. Havia acordat treballar a The Girls Upstairs si Sondheim acceptava treballar a Company; i Michael Bennet, el jove core\xc3\xb2graf de Company, tamb\xc3\xa9 ingress\xc3\xa0 al projecte. Va ser Prince qui canvi\xc3\xa0 el t\xc3\xadtol a "Follies": li intrigava la psicologia d\'una reuni\xc3\xb3 d\'antigues coristes i li encantava jugar amb la paraula "follies" ("bogeries).\n_START_SECTION_\nArgument\n_START_PARAGRAPH_\nA l\'escenari del Weismann Theatre, que aviat demoliran, se celebra una reuni\xc3\xb3 en honor dels espectacles d\'en Weismann\'s "Follies" del passat, aix\xc3\xad com de les belleses que van actuar-hi com a coristes. L\'abans relluent teatre ara s\xc3\xb3n taulons i andamiatges (Prologue/Overture). Mentre que els fantasmes de les joves coristes transiten pel teatre, entra un majordom amb la seva cort de cambrers i minyones. Passen enmig de les coristes fantasmag\xc3\xb2riques sense veure-les._NEWLINE_Sally Durant Plummer, rossa, petita i amb una cara dol\xc3\xa7a t\xc3\xa9 49 anys, per\xc3\xb2 encara \xc3\xa9s com la nena que havia estat 30 anys abans, una antiga Weismann girl \xc3\xa9s la primera convidada a arribar; i el seu fantasma es mou al seu voltant. Phyllis Rogers Stone, una dona estilitzada i elegant,  encara m\xc3\xa9s atractiva avui, tamb\xc3\xa9 arriba amb Ben, el seu educat i exit\xc3\xb3s marit, Ben. Mentre que les seves companyes m\xc3\xa9s joves se\'ls apropen, Phyllis comenta a Ben el seu passat. Ell fingeix desinter\xc3\xa8s; per\xc3\xb2 hi ha una tensi\xc3\xb3 subjacent en la seva relaci\xc3\xb3. A mesura que arriben m\xc3\xa9s convidats, Buddy, el marit de Sally, entra. \xc3\x89s un venedor, amb 50 i pocs, atractiu i ple de vida, els somriures del qual cobreixen una decepci\xc3\xb3 interior._NEWLINE_Finalment entra Mr. Weismann per rebre els seus convidats. Roscoe, el vell presentador, presenta les antigues showgirls ("Beautiful Girls"). Les antigues actrius de Weismann a la reuni\xc3\xb3 inclouen Max i Stella Deems, que van perdre les seves feines a la r\xc3\xa0dio i esdevingueren propiet\xc3\xa0ries de botigues a Miami; Solange La Fitte, coqueta, que encara est\xc3\xa0 vibrant tres d\xc3\xa8cades despr\xc3\xa9s; Hattie Walker, que ha sobreviscut a 5 marits; Vincent i Vanessa, antics ballarins que ara tenen una franqu\xc3\xadcia Arthur Murray;  Heidi Schiller, per a qui Franz Leh\xc3\xa1r va escriure un vals; i Carlotta Campion, una estrella del cinema que ha viscut la vida i s\'ha beneficiat de cada experi\xc3\xa8ncia._NEWLINE_Com recorden els convidats, les hist\xc3\xb2ries de Ben, Phyllis, Buddy i Sally es desenvolupen. Phyllis i Sally eren companyes d\'habitaci\xc3\xb3 mentre que van estar al Follies, i Ben i Buddy eren amics a l\'institut a Nova York. Quan Sally veu a Ben, el seu antic amant, el saluda t\xc3\xadmidament ("Don\'t Look at Me"). Carlotta est\xc3\xa0 cansada d\'escoltar les hist\xc3\xb2ries de tothom i vol que alg\xc3\xba l\'escolti a ella. Mentrestant, Buddy i Phyllis s\'uneixen a les seves esposes i els quatre recorden els vells temps del seu roman\xc3\xa7 i el teatre, els seus records es converteixen en realitat mentre que apareixen com a joves ("Waiting For The Girls Upstairs"). Cadascun d\'ells queda sorpr\xc3\xa8s de com li ha canviat la vida. Per tot arreu Willy Wheeler (corpulent, d\'uns seixanta anys) d\xc3\xb3na voltes per a un fot\xc3\xb2graf. Emily i Theodore Whitman, ex-vaudevillians ja a la seixantena, fan una vella rutina ("The Rain on the Roof"). Solange demostra que encara \xc3\xa9s als 60 anys ("Ah, Paris!"), i Hattie Walker fa el seu vell n\xc3\xbamero ("Broadway Baby")._NEWLINE_Sally queda impressionada per l\'aparent vida glamourosa de Ben, per\xc3\xb2 Ben es pregunta si ella va prendre les eleccions correctes i considera com podrien haver estat les coses ("The Road You Didn\'t Take"). Sally diu a Ben com ha passat la seva vida amb Buddy, en un "relat esgarrif\xc3\xb3s d\'autoenganys d\'una d\xc3\xb3na auto-desilusionada, sola i de mitjana edat", intentant conv\xc3\xa8ncer-lo (i conv\xc3\xa8ncer-se a si mateixa) ("In Buddy\'s Eyes"). Per\xc3\xb2 est\xc3\xa0 clar que Sally encara est\xc3\xa0 enamorada de Ben, tot i que va quedar terriblement ferida quan Ben va preferir casar-se amb Phyllis. Sally sent que la va usar per satisfer-se sexualment. Ella busca als seus records i comen\xc3\xa7a a ballar amb en Ben, que est\xc3\xa0 tocat pel record de la Sally que una vegada va deixar de costat._NEWLINE_Phillips interromp aquest tendre moment i t\xc3\xa9 una dura trobada amb Sally. Per\xc3\xb2 aquesta trobada \xc3\xa9s interrompuda per una altra actuaci\xc3\xb3, en aquesta ocasi\xc3\xb3, les ex-coristes alineades per interpretar un antic n\xc3\xbamero ("Who\'s That Woman?"), amb resultats desastrosos, com es veu amb les seves versions joves. M\xc3\xa9s tard, Phillis i Ben discuteixen amargament sobre les seves vides i relaci\xc3\xb3, les quals han esdevingut rutin\xc3\xa0ries i sense emoci\xc3\xb3. Sally est\xc3\xa0 amargada perqu\xc3\xa8 mai no ha estat feli\xc3\xa7 amb en Buddy, tot i que ell sempre l\'ha adorat. Carlotta diverteix a tots amb una hist\xc3\xb2ria de com el seu solo dram\xc3\xa0tic va ser eliminat de Follies perqu\xc3\xa8 el p\xc3\xbablic el trobava divertit, per\xc3\xb2 d\'alguna manera funciona quan aquesta vegada el canta ("I\'m Still Here")._NEWLINE_Ben confessa a Sally que la seva vida est\xc3\xa0 buida. Ella sospira perqu\xc3\xa8 ell l\'abraci, per\xc3\xb2 la jove Sally s\'esmuny entre ells i els tres es mouen conjuntament ("Too Many Mornings"). Ben, pres per la passi\xc3\xb3 dels records, besa Sally mentre que en Buddy entra. En Buddy est\xc3\xa0 furi\xc3\xb3s, i Ben, sorpr\xc3\xa8s pel paral\xc2\xb7lel entre el passat i el present, diu a Sally que aix\xc3\xb2 es va acabar fa molt de temps. Deixa a Sally que encara somia en un matrimoni que mai no tindr\xc3\xa0 lloc. Buddy, amargament, fantaseja amb la noia amb la que s\'hauria d\'haver casat, que l\'hauria estimat i l\'hauria fet sentir com "alg\xc3\xba". Sally li diu que en Ben li ha demanat que es casin; i en Buddy li respon que o b\xc3\xa9 est\xc3\xa0 boig o begut, per\xc3\xb2 que l\'ha ajudat en cl\xc3\xadniques de rehabilitaci\xc3\xb3 i en hospitals mentals i que ja no pot m\xc3\xa9s. Un Ben begut fa proposicions a Carlotta, amb la que havia tingut una aventura, per\xc3\xb2 ella t\xc3\xa9 un amant m\xc3\xa9s jove. La Phyllis besa a un cambrer, per\xc3\xb2 li confessa que sempre havia volgut tenir un fill. Llavors diu a Ben que no pot tornar al seu matrimoni sense amor. En Ben li respon que vol divorciar-se, i la Phillys assumeix que aix\xc3\xb2 \xc3\xa9s degut al fet que ell est\xc3\xa0 enamorat de Sally. Enfadada i ferida, la Phyllis considera accedir a la seva proposta ("Could I Leave You?")._NEWLINE_Les dues parelles i els seus equivalents joves discuteixen furiosos sobre com de ximples van ser de joves. De cop i volta, en el moment m\xc3\xa0xim de bogeria i confusi\xc3\xb3, les parelles s\xc3\xb3n engolides per les seves follies, mentre que el teatre es transforma en un "Loveland" de fantasia, una extravaganza encara m\xc3\xa9s gran i opulent que les velles produccions de Weismann: "el lloc on els amants sempre s\xc3\xb3n joves i bells, i nom\xc3\xa9s es viu per l\'amor."  Sally, Phyllis, Ben i Buddy mostren les seves "vides aut\xc3\xa8ntiques i emocionals" en una "mena d\'esclat nervi\xc3\xb3s"._NEWLINE_Els joves Phyllis i Ben tenen esperances de futur ("You\'re Gonna Love Tomorrow"), igual que els joves Buddy i Sally ("Love Will See Us Through"). Llavors apareix Buddy, vestit amb "uns pantalons amples de quadres, una jaqueta cridanera i un barret brillant", en un n\xc3\xbamero de vaudeville amb una Sally imagin\xc3\xa0ria i la seva ex-n\xc3\xb2via Margie ("The God-Why-Don\'t-You-Love-Me Blues"). Sally apareix a continuaci\xc3\xb3, vestida de vermell ("Losing My Mind"). Phyllis mostra els dos costats de la seva personalitat: la "sensata" Lucy (la jove Phyllis, ing\xc3\xa8nua per\xc3\xb2 apassionada) i la "elegant" Jessie (avorrida de Phyllis, amb un present ben arreglat) ("The Story of Lucy and Jessie"). Ben comen\xc3\xa7a a mostrar la seva filosofia diab\xc3\xb2lica ("Live, Laugh, Love"), per\xc3\xb2 ensopega i comen\xc3\xa7a a demanar ansiosament al director per la lletra, mentre que intenta continuar fren\xc3\xa8ticament. En Ben es torna fren\xc3\xa8tic, mentre que el conjunt de ball segueix com si res. Enmig d\'un soroll ensordidor, en Ben crida mentre a totes les figures del seu passat i cau mentre que crida a Phyllis._NEWLINE_"Loveland" es dissol de nou en la realitat del vell i mig enrunat teatre, i el mat\xc3\xad s\'apropa. En Buddy escorta la "emocionalment destrossada" Sally, mentre que la Phyllis intenta ajudar en Ben a recuperar la seva dignitat abans de marxar, amb la promesa d\'arreglar les coses. Les seves versions joves fantasmals finalment entren a la llum. Els joves Ben i Buddy criden suaument a les noies "amunt", i Follies acaba.\n_START_SECTION_\nAn\xc3\xa0lisi\n_START_PARAGRAPH_\n"Loveland", la seq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia musical final (que consumia la darrera mitja hora de la producci\xc3\xb3 original) \xc3\xa9s una mena de seq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia dels dels anys 20, amb Sally, Phyllis, Ben i Buddy actuant "com els c\xc3\xb2mics i els principals cantants del Broadway d\'antuvi."  "Loveland" presenta un ventall de n\xc3\xbameros d\'estil de vaudeville, mostrant els problemes emocionals dels personatges protagonistes, abans de tornar al teatre pel final de la seva festa de reuni\xc3\xb3. Els quatre personatges estan presos d\'un show de somni on cadascun d\'ells actua fora de la seva bogeria principal.\n_START_SECTION_\nVersions\n_START_PARAGRAPH_\nGoldman continu\xc3\xa0 revisant el llibret fins a la seva mort, que tingu\xc3\xa9 lloc poc abans de la producci\xc3\xb3 del Paper Mill Playhouse el 1998. Sondheim, a m\xc3\xa9s, havia afegit i eliminat can\xc3\xa7ons que jutjava que serien problem\xc3\xa0tiques en diverses produccions. Segons Ted Chapin, \xc2\xabActualment, rarament s\'ha realitzat la mateixa versi\xc3\xb3 de "Folies" dues vegades. La v\xc3\xaddua de James Goldman va fer l\'observaci\xc3\xb3 que el show s\'havia transformat durant tota la seva vida... La producci\xc3\xb3 de Londres tenia noves can\xc3\xa7ons i di\xc3\xa0legs. La producci\xc3\xb3 de Paper Mill Playhouse va fer servir elements de Londres, per\xc3\xb2 es mostr\xc3\xa0 m\xc3\xa9s propera a l\'original. El revival del Roundabout Broadway el 2001, la primera gran producci\xc3\xb3 despr\xc3\xa9s de la mort de Goldman el 1998, de nou va ser una combinaci\xc3\xb3 de les versions pr\xc3\xa8vies.\xc2\xbb._NEWLINE_Per a la producci\xc3\xb3 original de Londres es realitzaren grans canvis, amb la intenci\xc3\xb3 d\'establir un to m\xc3\xa9s lleuger i afavorir un final m\xc3\xa9s feli\xc3\xa7 que el de la producci\xc3\xb3 original de Broadway. D\'acord amb Joanne Gordon, \xc2\xabQuan "Follies" s\'estren\xc3\xa0 a Londres... tenia un to totalment diferent i significativament m\xc3\xa9s optimista. El llibret revisat de Goldman oferia petites millores sobre l\'original.\xc2\xbb_NEWLINE_D\'acord amb Sondheim, el productor Cameron Mackintosh deman\xc3\xa0 fer canvis per la producci\xc3\xb3 de Londres de 1987. "A mi no em feia res fer-ho, l\'\xc3\xbanica topada va ser quan em deman\xc3\xa0 que tall\xc3\xa9s "The Road You Didn\'t Take"... jo no veia motiu per no intentar coses noves, sabent que sempre podrien tornar a l\'original (la qual cosa vam fer). El resultat van ser quatre can\xc3\xa7ons noves... Per motius que no recordo vaig reescriure "Loveland" per la producci\xc3\xb3 de Londres. Nom\xc3\xa9s hi havia quatre showgirls en aquesta versi\xc3\xb3, i cadascuna d\'elles portava un amb una lletra de l\'alfabet.\xc2\xbb_NEWLINE_El musical va ser escrit en un \xc3\xbanic acte, i el director original, Prince, no volia un intermedi, mentre que el co-director, Bennett, volia dos actes. Originalment es va realitzar en un \xc3\xbanic acte. Les produccions del West End de 1987, Barrington Stage Company de 2005, the 2001 Broadway revival i del Kennedy Center de 2011 es realitzaren en dos actes. En canvi, la pr\xc3\xa8via de Broadway es torn\xc3\xa0 a realitzar en un \xc3\xbanic acte; per\xc3\xb2 per l\'estrena es realitz\xc3\xa0 en dos actes.\n_START_SECTION_\nProducci\xc3\xb3 original de Broadway 1971\n_START_PARAGRAPH_\nFollies va fer les seves pr\xc3\xa8vies a Boston, entre el febrer i mar\xc3\xa7 de 1971. L\'estrena a Broadway va ser el 4 d\'abril de 1971 al Winter Garden Theatre. Estava dirigit per Harold Prince i Michael Bennett i coreografiat per Bennett. Estava protagonitzat per Alexis Smith (Phyllis), John McMartin (Benjamin), Dorothy Collins (Sally), Gene Nelson (Buddy), juntament amb diversos veterans de Broadway i del vaudeville. El paper de Carlotta va ser creat per Yvonne De Carlo, i habitualment el fan veteranes que poden fer una can\xc3\xa7\xc3\xb3. Entre d\'altres particeps notables de la producci\xc3\xb3 original estan Fifi D\'Orsay com Solange LaFitte, Justine Johnston com Heidi Schiller, Mary McCarty com Stella Deems, Arnold Moss com Dimitri Weismann, Ethel Shutta com Hattie Walker i Marcie Stringer and Charles Welch com Emily and Theodore Whitman._NEWLINE_El show tanc\xc3\xa0 l\'1 de juliol de 1972, despr\xc3\xa9s de 522 funcions i 12 pr\xc3\xa8vies. D\'acord amb Variety Magazine, va ser un "absolut frac\xc3\xa0s econ\xc3\xb2mic, amb unes p\xc3\xa8rdues acumulades de $792,000." Prince havia previst fer una gira per la costa oest i despr\xc3\xa9s fer una gira nacional, per\xc3\xb2 com que no va funcionar a Los Angeles acabaren els plans de la gira._NEWLINE_Frank Rich, durant molts anys cr\xc3\xadtic en cap de teatre de The New York Times, va cridar l\'atenci\xc3\xb3 per primera vegada mentre que estudiava a la Universitat Harvard un llarg assaig sobre el show al Harvard Crimson, que havia vist a Boston abans de l\'estrena a Broadway, va preveure que l\'espectacle esdevindria un cl\xc3\xa0ssic de Broadway. Rich posteriorment escriuria que el p\xc3\xbablic de la producci\xc3\xb3 original estava desconcertat i inquiet._NEWLINE_Per motius comercials l\'\xc3\xa0lbum del repartiment va ser retallat de dos a un \xc3\xbanic LPs. La majoria de les can\xc3\xa7ons van ser molt abridged i diverses no van ser enregistrades. Segons Craig Zadan, Generalment es creu que... Prince va equivocar-se donant els drets d\'enregistrament de "Follies" a Capitol Records, que per tal d\'encabir-lo en un \xc3\xbanic disc, mutil\xc3\xa0 les can\xc3\xa7ons condensant diverses i ometent d\'altres. Chapin ho confirm\xc3\xa0 aix\xc3\xad: "Al final... la darrera paraula era de Capitol era que no volia fer dos enregistraments... [Dick Jones] ara havia de fer retallades a la banda sonora d\'acord amb Steve." One More Kiss" va ser omesa de la publicaci\xc3\xb3 final, per\xc3\xb2 va ser recuperada per la publicaci\xc3\xb3 en CD. Chapin explica que "havia una can\xc3\xa7\xc3\xb3 que Dick Jones [productor de l\'\xc3\xa0lbum] no volia incloure a l\'\xc3\xa0lbum, per\xc3\xb2 Steve Sondheim ho va aconseguir. La can\xc3\xa7\xc3\xb3 era "One More Kiss", i el comprom\xc3\xads era que si hi havia temps, seria enregistrada, encara que Jones no podia prometre que acab\xc3\xa9s a l\'\xc3\xa0lbum. (Va ser enregistrada, per\xc3\xb2 no entr\xc3\xa0 a l\'\xc3\xa0lbum fins que aquest va ser editat en CD anys despr\xc3\xa9s.)""\n_START_SECTION_\nProducci\xc3\xb3 de Los Angeles 1972\n_START_PARAGRAPH_\nEl musical va ser produ\xc3\xaft a al juliol de 1972 a The Muny, St. Louis, Missouri, passant d\'all\xc3\xa0 al Shubert Theatre, Century City, Calif\xc3\xb2rnia, on es represent\xc3\xa0 entre el 22 de juliol i l\'1 d\'octubre de 1972. Estava dirigit per Prince i protagonitzat per Dorothy Collins (Sally; substitu\xc3\xafda per Janet Blair), Alexis Smith (Phyllis), John McMartin (Benjamin; substitu\xc3\xaft per Edward Winter), Gene Nelson (Buddy) i  Yvonne De Carlo (Carlotta), reprenent els seus papers originals.  La producci\xc3\xb3 va servir per estrenar el nou teatre, de 1.800 seients, el qual, ir\xc3\xb2nicament, va ser enderrocat 30 anys despr\xc3\xa9s (el 2002) per construir un nou edifici d\'oficines, emmirallant-se en l\'argument en qu\xc3\xa8 es basa Follies.\n_START_SECTION_\nWythenshawe i Lincoln Center, 1985\n_START_PARAGRAPH_\nEl 30 d\'abril de 1985 s\'estren\xc3\xa0 al Forum Theatre, Wythenshawe (Anglaterra), dirigit per Howard Lloyd-Lewis. El repartiment inclo\xc3\xafa a Mary Millar (Sally Durant Plummer), Liz Izen (Young Sally), Meg Johnson (Stella Deems), Les Want (Max Deems), Betty Benfield (Heidi Schiller), Joseph Powell (Roscoe), Chili Bouchier (Hattie Walker), Shirley Greenwood (Emily Whitman), Bryan Burdon (Theodore Whitman), Monica Dell (Solange LaFitte), Jeannie Harris (Carlotta Campion), Josephine Blake (Phyllis Rogers Stone), Kevin Colson (Benjamin Stone), Debbie Snook (Young Phyllis), Stephen Hale (Young Ben), Bill Bradley (Buddy Plummer), Paul Burton (Young Buddy), David Scase (Dimitri Weismann), Lorraine Croft (Young Stella), i Meryl Richardson (Young Heidi)._NEWLINE_El 6 i el 7 de setembre de 1985 es realitz\xc3\xa0 un concert al Avery Fisher Hall, Lincoln Center. Estava protagonitzat per Barbara Cook (Sally), George Hearn (Ben), Mandy Patinkin (Buddy) i Lee Remick (Phyllis), a m\xc3\xa9s de Carol Burnett (Carlotta), Betty Comden (Emily), Adolph Green (Theodore), Liliane Montevecchi (Solange LaFitte), Elaine Stritch (Hattie Walker), Phyllis Newman (Stella Deems), Jim Walton (Young Buddy), Howard McGillin (Young Ben), Liz Callaway (Young Sally), Daisy Prince (Young Phyllis), Andre Gregory (Dmitri), Arthur Rubin (Roscoe) i Licia Albanese (Heidi Schiller). Rich, a la seva cr\xc3\xadtica, afirm\xc3\xa0 que "tal com s\'ha interpretat al Avery Fisher Hall, la banda sonora emerg\xc3\xad com un tot original, en qu\xc3\xa8 la m\xc3\xbasica "original" i les tonades "vintage" constantment es trobaven entre si, tant el 1971, moment en qu\xc3\xa8 t\xc3\xa9 lloc l\'acci\xc3\xb3, com el 1941, any en qu\xc3\xa8 el Follies desaparegu\xc3\xa9"._NEWLINE_Entre els motius per les quals el concert va posar-se en escena estava la de tenir una oportunitat per enregistrar tota la banda sonora. L\'\xc3\xa0lbum resultant era m\xc3\xa9s complet que l\'\xc3\xa0lbum del repartiment original. Malgrat tot, el director Herbert Ross va prendre\'s certes llibertats en adaptar el llibret i la banda sonora pel format concert: la m\xc3\xbasica de ball va ser modificada, les can\xc3\xa7ons tenien finals falsos, havien nous di\xc3\xa0legs, s\'afegiren reprises i Patinkin va poder cantar "The God-Why-Don\'t-You-Love-Me Blues" com un solo, en lloc de fer un trio amb dues coristes. Es realitz\xc3\xa0 un documental que va ser em\xc3\xa8s per la televisi\xc3\xb3 sobre la realitzaci\xc3\xb3 del concert, que va ser publicat en v\xc3\xaddeo i en DVD.\n_START_SECTION_\nProducci\xc3\xb3 de 1987 al West End\n_START_PARAGRAPH_\nEl musical s\'interpret\xc3\xa0 al Shaftesbury Theatre del West End entre el 21 de juliol de 1987 i el 4 de febrer de 1989, despr\xc3\xa9s de 644 funcions. Estava produ\xc3\xafda per Cameron Mackintosh, amb direcci\xc3\xb3 de Mike Ockrent; i interpretada per Diana Rigg (Phyllis), Daniel Massey (Ben), Julia McKenzie (Sally), David Healy (Buddy), Lynda Baron, Leonard Sachs, Maria Charles, Pearl Carr & Teddy Johnson. Dolores Gray va ser molt aplaudida per la seva interpretaci\xc3\xb3 de Carlotta.  Durant l\'estada, Eartha Kittsubstitu\xc3\xad a Gray. Julia McKenzie torn\xc3\xa0 a la producci\xc3\xb3 per fer les 4 darreres funcions._NEWLINE_El llibret va ser reescrit per James Goldman, amb la col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 de Sondheim, i se li don\xc3\xa0 un intermedi. A Cameron Mackintosh no li agradava que "no hi havia canvis en els personatges d\'inici a final.. A la producci\xc3\xb3 de Londres... els personatges comen\xc3\xa7aven a entendre\'s els uns als altres." Segons Sondheim, no crec que el gui\xc3\xb3 de Londres fos tan bo com l\'original. Per\xc3\xb2, en canvi, pensava que era meravell\xc3\xb3s que al final del primer acte els personatges principals es reconeixien de joves i eren capa\xc3\xa7os de recon\xc3\xa8ixer-se durant els darrers 30 minuts de l\'obra."  Sondheim va escriure quatre noves can\xc3\xa7ons "Country House" (substituint "The Road You Didn\'t Take"), "Loveland" (substituint la can\xc3\xa7\xc3\xb3 hom\xc3\xb2nima), "Ah, But Underneath" (substituint "The Story of Lucy and Jessie", per Diana Rigg, que no ballava), i "Make the Most of Your Music" (replacing "Live, Laugh, Love")._NEWLINE_Els cr\xc3\xadtics que havien vist la producci\xc3\xb3 a Nova York (com Frank Rich) el trob\xc3\xa0 "poc accentuat" i que li mancava l\'atmosfera que tenia la seva versi\xc3\xb3 original. D_NEWLINE_Aquesta va ser enregistrada en un CD doble, sent el primer enregistrament complet._NEWLINE_Follies va ser votada en nov\xc3\xa8 lloc en una enquesta de "El Musical Essencial N\xc3\xbamero 1 de la Naci\xc3\xb3" entre els oients de la BBC Radio 2\n_START_SECTION_\nRevival de Broadway de 2001\n_START_PARAGRAPH_\nEl 5 d\'abril del 2001 s\'estren\xc3\xa0 un revival al Belasco Theatre de Broadway, tancant el 14 de juliol seg\xc3\xbcent, despr\xc3\xa9s de 117 funcions i 32 pr\xc3\xa8vies. Aquest comprom\xc3\xads limitat del Roundabout Theatre estava previst que tanqu\xc3\xa9s el 30 de setembre. Dirigit per Matthew Warchus, estava protagonitzat per Blythe Danner (Phyllis), Judith Ivey (Sally), Treat Williams (Buddy), Gregory Harrison (Benjamin), Marge Champion, Polly Bergen (Carlotta), Joan Roberts (la Laurey original de la producci\xc3\xb3 original d\'Oklahoma! a Broadway), Larry Raiken (Roscoe), a m\xc3\xa9s de diversos noms famosos del passat. Betty Garrett, l\'antiga estrella de Broadway i de la MGM, interpret\xc3\xa0 a Hattie. Va ser significativament destrossada (les produccions anteriors havien presentat unes extravagants vestuaris i escenografies) i no va ser un \xc3\xa8xit per la cr\xc3\xadtica._NEWLINE_Segons un article de The Hollywood Reporter, "gaireb\xc3\xa9 cadascuna de les funcions registrava el ple absolut. El motiu pel final va ser perqu\xc3\xa8, sent produ\xc3\xaft per la Roundabout Theatre Company, una companyia basada en el "teatre sense afany de lucre", es present\xc3\xa0 sota uns termes especials a l\'Equity, on els actors cobraven el sou m\xc3\xadnim. Allargar el show hagu\xc3\xa9s comportat negociar nous contractes amb tota la companyia... i degut l\'aforament limitat del Belasco, era impossible financierament."_NEWLINE_Segons l\'historiador i escriptor teatral John Kenrick, \xc2\xables males not\xc3\xadcies s\xc3\xb3n que "Follies" \xc3\xa9s un frac\xc3\xa0s dram\xc3\xa0tic i conceptual. Les bones not\xc3\xadcies s\xc3\xb3n que tamb\xc3\xa9 cont\xc3\xa9 diversos dels moments musicals que Broadway ha vist en moltes temporades.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nRevival de Londres del 2002\n_START_PARAGRAPH_\nAl Royal Festival Hall de Londres es prepar\xc3\xa0 un nou revival per a una estada limitada. Les pr\xc3\xa8vies comen\xc3\xa7aren el 3 d\'agost, estrenant-se el 6 d\'agost i representant-se fins al 31 d\'agost del 2002. Estava dirigit per Paul Kerryson, i protagonitzada per David Durham com "Ben", Kathryn Evans com "Sally", Louise Gold com "Phyllis", Julia Goss com "Heidi" i Henry Goodman com "Buddy". La cantant de varietats Joan Savage cantava  "Broadway Baby". Aquesta producci\xc3\xb3 feia servir la banda sonora original de Broadway.\n_START_SECTION_\nEncores! del New York City Center 2007\n_START_PARAGRAPH_\nLa s\xc3\xa8rie "Grans Musicals Americans en Concert" del Encores! al New York City Center present\xc3\xa0 Follies per sis rfuncions al febrer de 2007 en un concert semi-interpretat. El repartiment inclo\xc3\xafa a Donna Murphy (Phyllis), Victoria Clark (Sally), Victor Garber (Ben) i Michael McGrath (Buddy); Christine Baranski interpret\xc3\xa0 Carlotta i Lucine Amara a Heidi; i presentava a Anne Rogers, Jo Anne Worley i Philip Bosco. Estava dirigit i coreografiat per Casey Nicholaw. Aquesta producci\xc3\xb3 va fer servir el text original i les lletres de "Loveland" emprades a la producci\xc3\xb3 de Londres de 1987.\n_START_SECTION_\nRevival de Kennedy Center i Broadway del 2011\n_START_PARAGRAPH_\nLa producci\xc3\xb3 del Kennedy Center for the Performing Arts al Eisenhower Theatre comen\xc3\xa7\xc3\xa0 les pr\xc3\xa8vies el 7 de maig del 2011, estrenant-se oficialment el 21; i tanc\xc3\xa0 el 19 de juny del 2011.  Estava protagonitzat per Bernadette Peters com Sally, Jan Maxwell com Phyllis, Elaine Paige com Carlotta, Linda Lavin com Hattie, Ron Raines com Ben i Danny Burstein com Buddy. La producci\xc3\xb3 estava dirigida per Eric Schaeffer. A m\xc3\xa9s, apareixien Rosalind Elias com Heidi, R\xc3\xa9gine com Solange, Susan Watson com Emily \' Terri White com Stella. El pressupost va ascendir a $7,2 milions; i tingu\xc3\xa9 una ocupaci\xc3\xb3 del 95%._NEWLINE_La producci\xc3\xb3 viatj\xc3\xa0 al Marquis Theatre de Broadway en una estada limitada des del 7 d\'agost (estrena oficial el 12 de setembre) i cloenda en 22 de gener del 2012, despr\xc3\xa9s de 151 funcions i 38 pr\xc3\xa8vies.  Els quatre int\xc3\xa8rprets principals continuaren amb els seus papers, a m\xc3\xa9s de Paige com Carlotta, i la producci\xc3\xb3 tenia una orquestra de 28 membres i 41 int\xc3\xa8rprets. Al repartiment s\'uniren  Jayne Houdyshell com Hattie Walker, Mary Beth Peil com Solange LaFitte, i Don Correia com Theodore Whitman. S\'enregistr\xc3\xa0 la banda sonora, publicant-se el 29 de novembre del 2011._NEWLINE_Malgrat que la producci\xc3\xb3 va allargar la seva estada i que els ingressos superaven les expectatives, no va poder cobrir la inversi\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nProducci\xc3\xb3 de Madrid\n_START_PARAGRAPH_\nMario Gas dirig\xc3\xad una versi\xc3\xb3 en castell\xc3\xa0 de Follies, adaptada per Roser Batalla i Roger Pe\xc3\xb1a, al Teatro Espa\xc3\xb1ol de Madrid, representant-se en un inici entre el 10 de febrer i el 8 d\'abril del 2012, per\xc3\xb2 a causa de l\'\xc3\xa8xit torn\xc3\xa0 entre el 9 de juny i el 21 de juliol. Al juliol es represent\xc3\xa0 al Festival de Perelada de Girona. Estava protagonitzada per Vicky Pe\xc3\xb1a (Phillys Rogers Stone), Carlos Hip\xc3\xb3lito (Benjamin Stone), Muntsa Rius (Sally Durant Plummer) i Pep Molina (Buddy Plummer), en els papers principals, a m\xc3\xa9s de Massiel (Carlotta Campion), Asunci\xc3\xb3n Balaguer (Hattie Walker), Linda Mirabal (Heidi Schiller), Teresa Vallicrosa (Stella Deems), M\xc3\xb2nica L\xc3\xb3pez (Solange La Fitte), Marta Capel (Jove Phillys), Diego Rodr\xc3\xadguez (Jove Ben), J\xc3\xbalia M\xc3\xb6ller (Jove Sally), \xc3\x81ngel Ruiz (Jove Buddy) i Joana Estebanell (Joven Heidi).'