b"\n_START_ARTICLE_\nMos\xc3\xa8 in Egitto\n_START_SECTION_\nOrigen i context\n_START_PARAGRAPH_\nAbans de 1820, Rossini componia quatre \xc3\xb2peres a l'any. Ja n'havia escrit tres quan es va presentar la primera versi\xc3\xb3 de Mos\xc3\xa8 encarregada per Domenico Barbaia per al Teatro San Carlo de N\xc3\xa0pols, i la va dedicar a Isabella Colbran, parella de Barbaia en aquell moment i que esdevindria m\xc3\xa9s tard l'esposa del compositor. Originalment, Rossini havia demanat a Michele Carafa de compondre l'\xc3\xa0ria del fara\xc3\xb3 del primer acte; m\xc3\xa9s tard, la va substituir la seva pr\xc3\xb2pia versi\xc3\xb3, a petici\xc3\xb3 de Louis Ferdinand Herold._NEWLINE_La recepci\xc3\xb3 de les obres sagrades de Rossini, com la Messa di Gloria i l'Stabat Mater, mostra clarament que ha estat una de les principals v\xc3\xadctimes de les cr\xc3\xadtiques fetes per la inclusi\xc3\xb3 d'aspectes teatrals i oper\xc3\xadstiques en la m\xc3\xbasica d'esgl\xc3\xa9sia. Per\xc3\xb2 el compositor no li va anar gens millor quan va fer just al contrari, incloure aspectes de la m\xc3\xbasica religiosa dins d'un context d'\xc3\xb2pera._NEWLINE_La intrusi\xc3\xb3 dels temes sagrats en el teatre t\xc3\xa9 els seus or\xc3\xadgens en la funci\xc3\xb3 social del teatre a It\xc3\xa0lia, on la vida social era molt important cada nit als teatres d'\xc3\xb2pera despr\xc3\xa9s i tamb\xc3\xa9 durant la Quaresma -el per\xc3\xadode de dejuni despr\xc3\xa9s de carnaval-. Com que el p\xc3\xbablic no volia prescindir d'aquesta instituci\xc3\xb3, l'esgl\xc3\xa9sia, o per ser m\xc3\xa9s precisos, els reglaments oficials en l\xc3\xadnia amb les seves ordenances, van prohibir l'exercici de l'\xc3\xb2pera durant la Quaresma, per\xc3\xb2 van permetre la seva realitzaci\xc3\xb3 si els temes eren b\xc3\xadblics. Aquesta tradici\xc3\xb3 va comen\xc3\xa7ar a N\xc3\xa0pols des dels \xc3\xbaltims vint anys del segle XVIII, i va ser una concessi\xc3\xb3 de la sobirana als empresaris, artistes i p\xc3\xbablic._NEWLINE_El mateix Rossini ja havia fet \xc3\xbas de la forma en els seus primers anys en el dramma con cori Ciro in Babilonia, escrita el 1812 per a la temporada de Quaresma a Ferrara. Rossini va aconseguir que Mos\xc3\xa8 in Egitto form\xc3\xa9s part de la tradici\xc3\xb3 local de Quaresma._NEWLINE_Mos\xc3\xa8 in Egitto va comportar la renovaci\xc3\xb3 completa del g\xc3\xa8nere a trav\xc3\xa9s de la utilitzaci\xc3\xb3 de t\xc3\xa8cniques musicals dram\xc3\xa0tiques innovadores. Aix\xc3\xb2 es fa evident en l'estructura de l'\xc3\xb2pera, en la qual les parcel\xc2\xb7les b\xc3\xadbliques i interpersonals estan clarament separades. Els conflictes personals es limiten principalment a les \xc3\xa0ries i duets, mentre que el drama b\xc3\xadblic es tracta en el cor i les escenes de conjunt. La introducci\xc3\xb3 inclou l'escena ambientada en la foscor i el retorn posterior de la llum, mentre que el final -l'altre pilar estructural del primer acte- representa la plaga de calamarsa i llamps. Entre ells nom\xc3\xa9s hi ha un duo i una \xc3\xa0ria en qu\xc3\xa8 la trama secund\xc3\xa0ria interpersonal es porta a terme, aqu\xc3\xad espec\xc3\xadficament la hist\xc3\xb2ria d'amor de la jove hebrea, Elcia, i el fill del fara\xc3\xb3, Osiride, que t\xc3\xa9 l'intent d'obstaculitzar la sortida dels jueus, i que actua com la for\xc3\xa7a motriu de tota la partitura. Ell \xc3\xa9s assassinat per venjan\xc3\xa7a divina per un llamp -un substitut de la mort de tots els primog\xc3\xa8nits d'Egipte, l'\xc3\xbaltima de les deu plagues b\xc3\xadbliques- el que representa, juntament amb l'\xc3\xa0ria desesperada d'Elcia, la conclusi\xc3\xb3 de la trama secund\xc3\xa0ria interpersonal al final del segon acte. Inusualment per Rossini, hi ha un tercer acte i \xc3\xa9s aqu\xc3\xad que el desenlla\xc3\xa7 de la hist\xc3\xb2ria b\xc3\xadblica, finalment, es porta a terme amb el despla\xc3\xa7ament dels jueus d'Egipte i del seu pas pel mar Roig dividit._NEWLINE_A l'any seg\xc3\xbcent, Rossini va reescriure completament el tercer acte, afegint entre altres l'oraci\xc3\xb3 Dal tuo stellato soglio, destinat a convertir-se en la can\xc3\xa7\xc3\xb3 m\xc3\xa9s famosa de l'obra, i en aquest nou paper, Mos\xc3\xa8 in Egitto va obtenir un veritable triomf. _NEWLINE_En comparaci\xc3\xb3 amb la trag\xc3\xa8dia L'Osiride de Francesco Ringhieri, que es va convertir en el seu llen\xc3\xa7, el llibretista Tottola va afegir l'inter\xc3\xa8s de l'amor entre el fill del fara\xc3\xb3, Osiride, i la jove jueva Elcia, amb el doble prop\xc3\xb2sit -les paraules s\xc3\xb3n del mateix Tottola- de \xc2\xabfer interessant\xc2\xbb el desenvolupament de la hist\xc3\xb2ria i donar a Osiride una \xc2\xabra\xc3\xb3 clara per estar m\xc3\xa9s ferventment comprom\xc3\xa8s amb el seu pare de tenir esclaus a Egipte, el poble d'Israel\xc2\xbb._NEWLINE_Rossini era conscient de la magnitud d'aquesta obra de gran envergadura i ho mostr\xc3\xa0 en diverses cartes escrites a la seva mare. El 13 de febrer de 1818 va declarar que el seu \xc2\xaboratori\xc2\xbb pertanyia a un \xc2\xabg\xc3\xa8nere superior\xc2\xbb i que ell no sabia si aquests \xc2\xabdevoradors de macarrons l'entendran, per\xc3\xb2 jo escric pel b\xc3\xa9 de la meva fama i no em preocupo per una altra cosa\xc2\xbb. El 24 de febrer va escriure a la seva mare: \xc2\xabEscric poc per a vost\xc3\xa8 perqu\xc3\xa8 tinc massa coses a fer. L'oratori m'est\xc3\xa0 donant molts problemes perqu\xc3\xa8 no \xc3\xa9s un g\xc3\xa8nere amb molt efecte popular, per\xc3\xb2 \xc3\xa9s bastant sublim i ideal per aixecar la gran reputaci\xc3\xb3\xc2\xbb. En una carta del 3 de mar\xc3\xa7, probablement, mentre per la pressi\xc3\xb3 dels assajos nom\xc3\xa9s dos dies abans de l'estrena, va afegir: \xc2\xabEm vaig oblidar de dir que la m\xc3\xbasica del meu oratori \xc3\xa9s div\xc3\xad\xc2\xbb, mentre que tot just dues setmanes despr\xc3\xa9s, el 16 de mar\xc3\xa7, observat en retrospectiva, deia: \xc2\xabCertament no escriur\xc3\xa9 res m\xc3\xa9s igual perqu\xc3\xa8 no reunir\xc3\xa9 de nou la paci\xc3\xa8ncia que vaig tenir en aquesta ocasi\xc3\xb3\xc2\xbb.\n_START_SECTION_\nRepresentacions\n_START_PARAGRAPH_\nMos\xc3\xa8 in Egitto es va estrenar al Teatro San Carlo de N\xc3\xa0pols el 5 de mar\xc3\xa7 de 1818. El p\xc3\xbablic va apreciar els dos primers actes, per\xc3\xb2 l'obra va fracassar miserablement pel curt acte final, donant lloc no nom\xc3\xa9s a amargues disputes, sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 a la mofa, pel que sembla tamb\xc3\xa9 per problemes t\xc3\xa8cnics en el complex escenari del pas del mar Roig. El San Carlo no estava preparat per oferir adequadament aquesta gran escena, fet que va causar un enorme i lamentable rid\xc3\xadcul el dia de l'estrena._NEWLINE_A m\xc3\xa9s de Raniero Remorini (Fara\xc3\xb3, baix) i Frederike Funck (Amaltea, soprano), els cantants restants pertanyien al conjunt permanent del Teatro San Carlo: Andrea Nozzari (Osiride, tenor), Isabella Colbran (Elcia, soprano), Michele Benedetti (Mos\xc3\xa8, baix), Gaetano Chizzola (Mambr\xc3\xa9, tenor), Giuseppe Ciccimarra (Aronne, tenor) i Mar\xc3\xada Manzi (Amenofi, mezzo-soprano). Hi va haver una gran expectaci\xc3\xb3 de la premsa i el p\xc3\xbablic per igual, que van elogiar el cant genu\xc3\xad, mel\xc3\xb2dic i expressiu, l'harmonia dram\xc3\xa0tica i imaginativa, aix\xc3\xad com el recitatiu h\xc3\xa0bil, sublim._NEWLINE_Malgrat considerables problemes en l'escenografia dels primers dies, Mos\xc3\xa8 va anar millorant en les successives funcions i un mes m\xc3\xa9s tard la premsa parlava de triomf. Per\xc3\xb2 el seu \xc3\xa8xit complet no arribaria fins a la seva reposici\xc3\xb3 del 7 de mar\xc3\xa7 de 1819. El llibret va ser modificat i s'hi va afegir la preg\xc3\xa0ria Dal tuo stellato soglio, que va agradar molt, i es va fer molt famosa en molt poc temps, per\xc3\xb2 pel seu car\xc3\xa0cter monotem\xc3\xa0tic revela una certa fatiga en la capacitat compositiva de Rossini._NEWLINE_El 30 de maig de 1821 es represent\xc3\xa0 al Teatro San Benedetto de Ven\xc3\xa8cia. El 30 de gener de 1822 al Royal Opera House, Covent Garden de Londres com Pietro l'Eremita amb Giuseppina Ronzi de Begnis i Giuseppe de Begnis i el seg\xc3\xbcent 23 d'abril al Her Majesty's Theatre sempre amb De Begnis. El 7 de maig, es port\xc3\xa0 a terme al Teatro Comunale de Bolonya, el 17 d'agost al Teatro Riccardi (avui Teatro Donizetti) de B\xc3\xa8rgam amb Domenico Reina i el 20 d'octubre al Th\xc3\xa9\xc3\xa2tre-Italien de Par\xc3\xads amb Giuditta Pasta, Manuel Garc\xc3\xada, Marco Bordogni i Nicolas-Prosper Levasseur. El 26 de febrer de 1823 al Teatre Nacional de S\xc3\xa3o Carlos de Lisboa. El 4 de gener 1825 es va poder veure per primera vegada a La Fenice de Ven\xc3\xa8cia amb Henriette Meric-Lalande, Giovanni David i Antonio Tamburini. El 15 de novembre de 1826 al Teatro degli Avvalorati de Liorna amb David. El 26 de gener de 1830 al Teatro Regio de Tor\xc3\xad, dirigida per Giovanni Battista Polledro amb Giovanni Battista Verger i el 24 de mar\xc3\xa7 de 1831 a Hamburg._NEWLINE_A Catalunya, es va estrenar el 1825 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona i al Liceu el 16 de mar\xc3\xa7 de 1858 sota el t\xc3\xadtol de Il nuovo Mos\xc3\xa8._NEWLINE_Aquesta oraci\xc3\xb3 va acompanyar al compositor a la catedral de Santa Croce de Flor\xc3\xa8ncia el 1887, quan el seu cos va ser portat de tornada de Par\xc3\xads, on havia mort vint anys abans. Stendhal, que va introduir Rossini a Fran\xc3\xa7a, va dir que aquesta preg\xc3\xa0ria va ser escrita en pocs minuts, afirmaci\xc3\xb3 que no comparteix el music\xc3\xb2leg Gustave Kobb\xc3\xa9, que ho argumenta amb les fonts trobades en la correspond\xc3\xa8ncia del compositor.\n_START_SECTION_\nActe I\n_START_PARAGRAPH_\nEgipte est\xc3\xa0 en la foscor que en l'Antic Testament s\xc3\xb3n la pen\xc3\xbaltima de les plagues que D\xc3\xa9u, per mitj\xc3\xa0 de Mos\xc3\xa8, els ha enviat per conv\xc3\xa8ncer el fara\xc3\xb3 per alliberar el poble d'Israel (Ah, chi ne aita? oh Ciel). El fara\xc3\xb3, contra la seva voluntat, es veu obligat a cridar Mos\xc3\xa8 per posar fi a aquesta plaga. Despr\xc3\xa9s d'escoltar una nova promesa de llibertat per part del fara\xc3\xb3, Mos\xc3\xa8 es dirigeix a D\xc3\xa9u perqu\xc3\xa8 torni la llum a Egipte, i quan Mos\xc3\xa8 sacseja la seva vara, el dia torna a tenir llum (Celeste man placata). Sol a l'escenari, Osiride expressa el seu dolor: la sortida dels jueus, de fet, significa per a ell la p\xc3\xa8rdua d'Elcia, la noia amb la qual es va unir en el matrimoni en secret. Poc despr\xc3\xa9s, ordena a Mambre conv\xc3\xa8ncer al poble egipci a rebel\xc2\xb7lar-se contra la decisi\xc3\xb3 del fara\xc3\xb3. Llavors arriba Elcia, per presentar els seus \xc3\xbaltims respectes a l'home que estima, i els dos joves es confessen tots els seus problemes (Ah, se puoi cos\xc3\xac lasciarmi). La trama d'Osiride triomfa: la multitud es reuneix sota el palau del fara\xc3\xb3 per demanar-li que sigui revocada l'ordre de fer fugir els jueus; incitat tamb\xc3\xa9 pel mateix Osiride, que aix\xc3\xad veu una possible uni\xc3\xb3 entre els jueus i madianites contra Egipte, el rei revoca la decisi\xc3\xb3. Mentre els jueus estan lloant a D\xc3\xa9u, el mateix Osiride els informa que la partida se susp\xc3\xa8n i amena\xc3\xa7a d'ofegar en sang qualsevol intent de rebel\xc2\xb7li\xc3\xb3. A l'arribada del fara\xc3\xb3, que confirma el que ha anunciat el seu fill, Mos\xc3\xa8 sacseja de nou la seva vara i una pluja de calamarsa i llamps cau de sobte sobre Egipte (en aquest moment, la hist\xc3\xb2ria s'allunya per necessitats dram\xc3\xa0tiques dels textos sagrats, en els quals la plaga de la calamarsa va ser la setena).\n_START_SECTION_\nActe II\n_START_PARAGRAPH_\nEl fara\xc3\xb3, que ha hagut de cedir per l'\xc3\xbaltima plaga, anuncia la seva intenci\xc3\xb3 de deixar en llibertat als jueus i, simult\xc3\xa0niament, informa Osiride, que est\xc3\xa0 consternat, que la princesa d'Arm\xc3\xa8nia est\xc3\xa0 disposada a casar-se amb ell (Parlar, spiegar non posso). El pr\xc3\xadncep, llavors, pren una decisi\xc3\xb3 dr\xc3\xa0stica: fugir amb Elcia. Per\xc3\xb2 mentre els dos joves es distancien, s\xc3\xb3n vistos per Aronne, qui immediatament adverteix Mos\xc3\xa8 i la reina eg\xc3\xadpcia Amaltea, que s'ha pres seriosament la sortida dels jueus. Osiride, condueix Elcia cap a un soterrani per amagar-la, i li revela els seus plans de renunciar al tron i viure amb ella lluny de l'esplendor del palau (Quale assalto, qual cimento). L'arribada de Mos\xc3\xa8 i Amaltea provoca un moment de confusi\xc3\xb3 general (Mi manca la voce); despr\xc3\xa9s Osiride anuncia la seva intenci\xc3\xb3 de renunciar al tron, mentre Elcia tracta de dissuadir-lo. Poc despr\xc3\xa9s, el fara\xc3\xb3 li diu a Mos\xc3\xa8 que l'atac dels madianites i filisteus a Egipte imposa ajornar la partida dels jueus; la violenta reacci\xc3\xb3 de Mos\xc3\xa8, que amena\xc3\xa7a de mort a tots els primog\xc3\xa8nits egipcis, provoca la seva detenci\xc3\xb3 (Tu di ceppi m\xe2\x80\x99aggravi la mano?). Llavors el fara\xc3\xb3 crida a tots els Grans del regne, i als mateixos jueus, i els comunica la seva intenci\xc3\xb3 de nomenar Osiride al tron. Les amenaces del pr\xc3\xadncep a Mos\xc3\xa8, causen la reacci\xc3\xb3 d'Elcia que, despr\xc3\xa9s de revelar a tots la seva uni\xc3\xb3 amb Osiride, suplica al pr\xc3\xadncep l'alliberament del poble jueu i seguir el seu dest\xc3\xad de rei. En resposta, Osiride carrega amb l'espasa en contra de Mos\xc3\xa8, per\xc3\xb2 \xc3\xa9s colpejat per un llamp i cau a terra sense vida. Per a la consternaci\xc3\xb3 i sorpresa de tots els presents, Elcia explota amb tot el seu dolor (Tormenti, affanni, smanie).\n_START_SECTION_\nActe III\n_START_PARAGRAPH_\nEls jueus eleven les seves oracions a D\xc3\xa9u a les ribes del mar Roig (Dal tuo stellato soglio). L'anunci de l'arribada del fara\xc3\xb3 i el seu ex\xc3\xa8rcit provoca terror, per\xc3\xb2 Mos\xc3\xa8 est\xc3\xa9n la vara sobre les aig\xc3\xbces i provoca una obertura al pas del seu poble. Quan el fara\xc3\xb3, per perseguir els jueus, segueix el mateix cam\xc3\xad amb les seves tropes, tots s\xc3\xb3n atrapats i submergits per les aig\xc3\xbces que es tanquen de sobte.\n_START_SECTION_\nAn\xc3\xa0lisi musical\n_START_PARAGRAPH_\nA Mos\xc3\xa8 in Egitto, l'art suprem del dramaturg musical Rossini apareix en els m\xc3\xa9s alts nivells des de la primera escena, en la qual l'arquitectura formal admirable combina un efecte dram\xc3\xa0tic de rara intensitat. Molt calibrat \xc3\xa9s la caracteritzaci\xc3\xb3 dels personatges, amb un exemple particularment significatiu en la figura de la protagonista: Mos\xc3\xa8, el profeta escollit per D\xc3\xa9u per manifestar la seva voluntat, al qual Rossini nom\xc3\xa9s confia una \xc3\xbanica \xc3\xa0ria, preferint un estil de cant declamat -com el majestu\xc3\xb3s recitatiu Eterno, immenso, incomprensibil Dio que apareix en primer lloc- que tradueix millor la solemnitat del personatge. A aix\xc3\xb2 se sumen la riquesa i varietat de les formes utilitzades, un estil de cant de l'expressivitat singular, efectivament compensat pel domini de l'escriptura orquestral. Dos exemples de tot: la sinuosa figuraci\xc3\xb3 mel\xc3\xb2dica, que rebobina cont\xc3\xadnuament sobre si mateixa, amb el qual Rossini descriu la foscor inicial, i la magn\xc3\xadfica introducci\xc3\xb3 a l'escena del soterrani._NEWLINE_La invocaci\xc3\xb3 que fa Mos\xc3\xa8 a D\xc3\xa9u per la restauraci\xc3\xb3 de la llum del dia pot ser citat com un exemple dels esfor\xc3\xa7os de Rossini cap a un estil d'oratori. El text que Tottola va adoptar, en alguns llocs sense canvis respecte a Ringhieri, fou orquestrat en gran manera per Rossini amb un acompanyament homof\xc3\xb2nic en qu\xc3\xa8 els instruments de futa i metall (fagots, trombons, serpentons, trompes, obo\xc3\xa8s, clarinets i ocasionalment el flaut\xc3\xad) donen a la m\xc3\xbasica un \xc2\xabhalo div\xc3\xad\xc2\xbb, per utilitzar el terme de Leopold Kantner, que els compositors barrocs ja havien utilitzat per als oracles, les veus misterioses i similars. El problema de Rossini radicava en trobar el color i to apropiat dels instruments disponibles i dotar-les d'una harmonia majestuosa, que Paolo Isotta va descriure com a visi\xc3\xb3 de futur i que ja s'aproxima a la de Wagner._NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 hi ha reminisc\xc3\xa8ncies de Haydn. Mos\xc3\xa8 parla directament a D\xc3\xa9u mitjan\xc3\xa7ant l'informal \xc2\xabtu\xc2\xbb i Stendhal va detectar que la seva invocaci\xc3\xb3 Eterno, immenso, incomprensibil Dio recorda al m\xc3\xa9s sublim Haydn: hi ha de fet una invocaci\xc3\xb3 gaireb\xc3\xa9 id\xc3\xa8ntica a Les estacions en les paraules \xc2\xabD\xc3\xa9u de la vida! D\xc3\xa9u d'amor! D\xc3\xa9u Infinit!\xc2\xbb en el final de la Primavera. Rossini ja havia dirigit a Bolonya en la seva joventut l'oratori de Haydn, i en la vellesa, va comentar al seu amic Hiller que tenia una gran admiraci\xc3\xb3 per La Creaci\xc3\xb3._NEWLINE_Els conjunts i les escenes de la trama b\xc3\xadblica eren d'import\xc3\xa0ncia cabdal per a Rossini. L'inter\xc3\xa8s que els hi dedica es reflecteix en el fet que no va exercir cap esfor\xc3\xa7 particular per a les tres \xc3\xa0ries solistes, sin\xc3\xb3 que va rec\xc3\xb3rrer a la m\xc3\xbasica apropiada que ja havia compost anteriorment o en encomanar la composici\xc3\xb3 als seus ajudants. Aix\xc3\xad, l'\xc3\xa0ria d'Amaltea (La pace mia smarrita) la va agafar del seu altre \xc2\xaboratori\xc2\xbb Ciro in Babilonia, cantat originalment de forma virtuosa per Amira durant el primer acte com Vorrei veder lo sposo. Rossini tamb\xc3\xa9 va acceptar una \xc3\xa0ria menor de Mos\xc3\xa8 feta per un col\xc2\xb7laborador desconegut, Tu di ceppi m'aggravi la mano, a la qual l'heroi ep\xc3\xb2nim tenia dret, sobretot per respecte a la convenci\xc3\xb3; tamb\xc3\xa9 va actuar com un contrap\xc3\xa8s a l'\xc3\xa0ria del primer acte de Faraone._NEWLINE_Balzac va elogiar l'\xc3\xb2pera anomenant-la un \xc2\xabgran poema musical\xc2\xbb, i li va dedicar gaireb\xc3\xa9 tota una novel\xc2\xb7la, Massimilla Doni, que va apar\xc3\xa8ixer per primera vegada sota el t\xc3\xadtol: Une repr\xc3\xa9sentation du Mos\xc3\xa8 in Egitto de Rossini \xc3\xa0 Venise."