b"\n_START_ARTICLE_\nMetamaterial\n_START_SECTION_\nLes inhomogene\xc3\xaftats\n_START_PARAGRAPH_\nDues de les inhomogene\xc3\xaftats m\xc3\xa9s comunes s\xc3\xb3n conegudes com a SRR (split-ring resonator, \xc3\xa9s a dir, ressonador d'anell trencat) i ELC o electric-ring resonator. La primera \xc3\xa9s un anell met\xc3\xa0l\xc2\xb7lic que presenta una obertura. Aix\xc3\xb2 es deu al fet que si no la tingu\xc3\xa9s, tindria una resposta d\xc3\xa8bil al magnetisme. En canvi, en tenir-la, produeix resson\xc3\xa0ncia magn\xc3\xa8tica. El que \xc3\xa9s m\xc3\xa9s, si es dobla l'anell (com a la il\xc2\xb7lustraci\xc3\xb3 de la figura 35), aquesta resson\xc3\xa0ncia encara \xc3\xa9s m\xc3\xa9s gran._NEWLINE__NEWLINE_Un camp magn\xc3\xa8tic que penetri en un SRR li induir\xc3\xa0 corrents circulars en els anells, tal com s'ha dit anteriorment que fa el magnetisme en els materials. An\xc3\xa0logament, en penetrar un camp el\xc3\xa8ctric en un ELC li indueix un corrent que es despla\xc3\xa7a \xe2\x80\x9camunt i avall\xe2\x80\x9d al llarg del seu volum. Gr\xc3\xa0cies a aquests dos afegits o a d'altres com una barra met\xc3\xa0l\xc2\xb7lica, es pot arribar a controlar la resposta d'un material a una ona electromagn\xc3\xa8tica._NEWLINE_Una altra possible homogene\xc3\xaftat \xc3\xa9s l'aire. Si fem un forat a un material, a partir d'aleshores, en el lloc on abans hi havia hagut aquell material, a partir d'aleshores, hi haur\xc3\xa0 aire. Doncs b\xc3\xa9, l'aire t\xc3\xa9 un \xc3\xadndex de refracci\xc3\xb3 diferent del metall. Aix\xc3\xad doncs, desviar\xc3\xa0 la llum tamb\xc3\xa9 d'una forma diferent. Si es col\xc2\xb7loquen els forats d'una forma adequada, podem aconseguir dirigir la llum all\xc3\xad on nosaltres desitgem. La pe\xc3\xa7a resultant es coneix amb el nom de \xe2\x80\x9ccristall fot\xc3\xb2nic\xe2\x80\x9d.\n_START_SECTION_\nMetamaterials plasm\xc3\xb2nics\n_START_PARAGRAPH_\nSota certes condicions, la llum (de freq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia visible) incident en un metall en contacte amb un material diel\xc3\xa8ctric (\xc3\xa9s a dir, no conductor) hi interacciona tot canviant el moviment dels seus electrons lliures fins a excitar la manera com es mouen en conjunt. En fer-ho, s'aconsegueixen estructures peri\xc3\xb2diques: per exemple, en la figura de sota, hi ha llocs del metall que no tenen pr\xc3\xa0cticament electrons de m\xc3\xa9s i d'altres que s\xc3\xad que en tenen. Entre aquells llocs, que \xe2\x80\x93tal com ja s'ha indicat- presenten diferents densitats d'electrons, es crea una petita per\xc3\xb2 r\xc3\xa0pida ona electromagn\xc3\xa8tica que ressona amb l'ona que incidia en el metall per\xc3\xb2 que t\xc3\xa9 una longitud d'ona molt m\xc3\xa9s redu\xc3\xafda: els plasmons superficials (SPPs). Aquests podrien arribar a emprar-se com a m\xc3\xa8tode de transmissi\xc3\xb3 d'informaci\xc3\xb3, si la seva vida fos m\xc3\xa9s llarga que la que tenen (es dissipen al cap d'uns mil\xc2\xb7l\xc3\xadmetres). I no nom\xc3\xa9s per a aix\xc3\xb2: camps com l'\xc3\xb2ptica o la medicina tamb\xc3\xa9 podrien estar-hi interessats, ja que permet controlar les ones electromagn\xc3\xa8tiques  i perqu\xc3\xa8 podria tractar-se d'una hipot\xc3\xa8tica cura per al c\xc3\xa0ncer, respectivament."