b'\n_START_ARTICLE_\n\xc3\x86thelred de M\xc3\xa8rcia\n_START_SECTION_\nM\xc3\xa8rcia al segle VII\n_START_PARAGRAPH_\nAl segle VII Anglaterra estava pr\xc3\xa0cticament dividida per regnes governats pels anglosaxons que havien arribat a la Gran Bretanya dos segles abans. El regne de M\xc3\xa8rcia va ocupar el que ara s\xc3\xb3n les Midlands (Anglaterra). L\'origen del regne no \xc3\xa9s registrat enlloc, per\xc3\xb2 les genealogies reials conservades a la Cr\xc3\xb2nica anglosaxona i la compilaci\xc3\xb3 \xc3\xa0nglia coincideixen que les cases reials descendien d\'un fundador anomenat Icel; la casa reial de M\xc3\xa8rcia \xc3\xa9s per aix\xc3\xb2 denominada dels Iclingues. El primer rei de M\xc3\xa8rcia del qui hi ha informaci\xc3\xb3 hist\xc3\xb2rica contrastable \xc3\xa9s Penda, pare d\'\xc3\x86thelred.  Els regnes ve\xc3\xafns m\xc3\xa9s grans eren North\xc3\xbambria al nord, recentment sorgit de la uni\xc3\xb3 dels seus regnes constituents de Bern\xc3\xadcia i Deira, \xc3\x80nglia de l\'Est a l\'est, i Wessex, el regne dels Saxons de l\'Oest, al sud._NEWLINE_Segons la Historia ecclesiastica gentis Anglorum, una hist\xc3\xb2ria de l\'esgl\xc3\xa9sia anglesa escrita pel monjo del segle VIII Beda, hi hi havia set governants anglosaxons que exercien l\xe2\x80\x99imperium, o sobirania, sobre els altres regnes.  El cinqu\xc3\xa8 d\'aquests era Edwin de North\xc3\xbambria, qui fou mort a la batalla de Hatfield Chase per una for\xc3\xa7a combinada que involucr\xc3\xa0 Cadwallon, un rei brit\xc3\xa0nic de Gwynedd, i Penda.  Despr\xc3\xa9s de la mort d\'Edwin, North\xc3\xbambria breument es divid\xc3\xad en dos regnes: Bern\xc3\xadcia i Deira. Al cap d\'un any Osvald, el nebot d\'Edwin, va matar Cadwallon i reun\xc3\xad de nou els regnes, subseg\xc3\xbcentment restablint l\'hegemonia de North\xc3\xbambria sobre el sud d\'Anglaterra. El 642 Penda mat\xc3\xa0 Osvald durant la batalla de Maserfield, i North\xc3\xbambria fou de nou dividida. Osvald, fill d\'Oswiu, el succe\xc3\xad al tron de Bern\xc3\xadcia, i Osric fill d\'Oswiu a Deira, el m\xc3\xa9s meridional dels dos regnes._NEWLINE_El 655 Oswiu derrot\xc3\xa0 i mat\xc3\xa0 Penda a la Batalla de Winwaed. Oswiu instal\xc2\xb7l\xc3\xa0 Peada, un fill de Penda, com a rei del sud de M\xc3\xa8rcia i govern\xc3\xa0 la meitat nord ell; despr\xc3\xa9s de l\'assassinat de Peada el 656, Oswiu prengu\xc3\xa9 el control directe de tota M\xc3\xa8rcia. Un cop d\'estat produ\xc3\xaft el 658 elimin\xc3\xa0 la sobirania de North\xc3\xbambria i establ\xc3\xad Wulfhere com a rei.  A principis de la d\xc3\xa8cada del 670, Wulfhere havia esdevingut el rei m\xc3\xa9s poder\xc3\xb3s al sud de la Gran Bretanya, amb hegemonia efectiva sobre tots els regnes anglosaxons excepte North\xc3\xbambria._NEWLINE_La font principal d\'aquest per\xc3\xadode \xc3\xa9s la Hist\xc3\xb2ria, de Beda completada cap al 731. Malgrat estar centrada en la hist\xc3\xb2ria de l\'esgl\xc3\xa9sia, aquesta obra tamb\xc3\xa9 proporciona informaci\xc3\xb3 valuosa sobre els primers regnes anglosaxons. A Wessex i Kent, Beda tenia informants que li subministraren detalls de la hist\xc3\xb2ria de l\'esgl\xc3\xa9sia a cada prov\xc3\xadncia, per\xc3\xb2 sembla que no tingu\xc3\xa9 contactes d\'aquesta mena a M\xc3\xa8rcia, sobre el que estava menys ben informat.  Una font m\xc3\xa9s antiga sobre aquest per\xc3\xadode \xc3\xa9s la Cr\xc3\xb2nica anglosaxona, compilada a finals del segle IX a Wessex. L\'escriv\xc3\xa0 an\xc3\xb2nim de la Cr\xc3\xb2nica sembla que tenia incorporada molta informaci\xc3\xb3 documentada en per\xc3\xadodes m\xc3\xa9s primerencs.\n_START_SECTION_\nAncestres i principis del regnat\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x86thelred era fill de Penda de M\xc3\xa8rcia. La muller de Penda, la reina Cynewise, \xc3\xa9s mencionada per Beda, qui no esmenta els seus fills; no es coneixen altres mullers de Penda, aix\xc3\xad que probablement, \xc3\xa9s possible per\xc3\xb2 no segur que fos la mare d\'\xc3\x86thelred. La Cr\xc3\xb2nica anglosaxona d\xc3\xb3na l\'edat de Penda en cinquanta anys el 626, i li atribueix un regnat de trenta anys, per\xc3\xb2 aix\xc3\xb2 faria que Penda tingu\xc3\xa9s vuitanta anys a la seva mort, cosa poc cre\xc3\xafble, ja que dos dels seus fills (Wulfhere i \xc3\x86thelred) eren joves quan mor\xc3\xad. Com a m\xc3\xadnim \xc3\xa9s m\xc3\xa9s probable que Penda tingu\xc3\xa9s cinquanta anys a la seva mort, que quan acced\xc3\xad al tron. La data de naixement d\'\xc3\x86thelred \xc3\xa9s desconeguda, per\xc3\xb2 Beda descriu Wulfhere com a jove en temps del seu acc\xc3\xa9s al tron el 658, aix\xc3\xad que probablement Wulfhere i \xc3\x86thelred estiguessin enmig de l\'adolesc\xc3\xa8ncia en aquell moment. Les fonts m\xc3\xa9s antigues no diuen si \xc3\x86thelred era m\xc3\xa9s vell o m\xc3\xa9s jove que Wulfhere._NEWLINE_No es sap res de la infantesa d\'\xc3\x86thelred. Va tenir un altre germ\xc3\xa0, Peada, i dues germanes, Cyneburh i Cyneswith; tamb\xc3\xa9 \xc3\xa9s tamb\xc3\xa9 possible que Merewalh, rei del Magons\xc3\xa6te, fos germ\xc3\xa0 d\'\xc3\x86thelred._NEWLINE_El 674, segons Eddius Stephanus, Wulfhere "despert\xc3\xa0 totes les nacions del sud contra North\xc3\xbambria", per\xc3\xb2 va ser derrotat per Oswiu fill d\'Egfrid que el for\xc3\xa7aren a rendir-se a Lindsey, i pagar tribut. Wulfhere sobrevisqu\xc3\xa9 a la derrota morint poc m\xc3\xa9s tard al 675, possiblement de malaltia, i \xc3\x86thelred esdevingu\xc3\xa9 rei._NEWLINE_El primer acte registrat del regnat d\'\xc3\x86thelred fou el 676, quan els seus ex\xc3\xa8rcits devastaren Kent, destruint Rochester, la seu dels bisbes de l\'oest de Kent. Les raons del seu atac no estan documentades, per\xc3\xb2 hauria volgut impedir que el rei Hlothhere de Kent recuper\xc3\xa9s el control de Surrey, recentment duta a l\'\xc3\xb2rbita de M\xc3\xa8rcia per Wulfhere. Tamb\xc3\xa9 podria ser que \xc3\x86thelred desitjava venjar-se de l\'assassinat dels fills d\' Eormenred de Kent; els assassinats havien estat instigats per Egbert de Kent, germ\xc3\xa0 de Hlothhere, i \xc3\xa9s possible que \xc3\x86thelred fos l\'oncle dels pr\xc3\xadnceps assassinats. Una tercera hip\xc3\xb2tesi \xc3\xa9s que el rei d\'Essex deman\xc3\xa9s la invasi\xc3\xb3, com a resposta als recents intents del Regne de Kent de dominar els saxons orientals. Deixant de banda els motius, Hlothhere probablement fou for\xc3\xa7at a acceptar la sobirania d\'\xc3\x86thelred. El dany a la seu de Rochester fou tan gran que el bisbe titular, Putta, es va retirar de la seva di\xc3\xb2cesi; el seu successor designat, Cwichhelm, tamb\xc3\xa9 abandon\xc3\xa0 la seu "degut a la seva pobresa"._NEWLINE_A principis del regnat d\'\xc3\x86thelred, Theodor, arquebisbe de Canterbury, endeg\xc3\xa0 una reorganitzaci\xc3\xb3 substancial de l\'esgl\xc3\xa9sia a M\xc3\xa8rcia. El 675 retir\xc3\xa0 el bisbe Winfred de la seva posici\xc3\xb3 com a bisbe de Lichfield, i durant els quatre anys seg\xc3\xbcents va dividir la vasta seu de M\xc3\xa8rcia en les cinc di\xc3\xb2cesis de Leicester, Lichfield, Worcester, Dorchester i Hereford. \xc3\x86thelred era un rei devot, "m\xc3\xa9s fam\xc3\xb3s pel seu tarann\xc3\xa0 piet\xc3\xb3s que la seva destresa guerrera", i va fer diverses donacions de terres a la creixent esgl\xc3\xa9sia, incloent donacions a Tetbury, Long Newnton, i Somerford Keynes. Tamb\xc3\xa9 hi ha una tradici\xc3\xb3 que associa \xc3\x86thelred amb la fundaci\xc3\xb3 de l\'abadia d\'Abingdon, al sud d\'Oxfordshire.\n_START_SECTION_\nRelacions amb North\xc3\xbambria\n_START_PARAGRAPH_\nM\xc3\xa8rcia havia estat en conflicte amb North\xc3\xbambria des d\'almenys el 633, quan Penda de M\xc3\xa8rcia derrot\xc3\xa0 i mat\xc3\xa0 Edwin de North\xc3\xbambria en la Batalla de Hatfield Chase. Tanmateix, hi hi havia matrimonis de conveni\xc3\xa8ncia entre els dos regnes: Cyneburh, germana d\'\xc3\x86thelred, es cas\xc3\xa0 amb Aifrid, fill d\'Oswiu de North\xc3\xbambria, i tant \xc3\x86thelred com el seu germ\xc3\xa0 Peada es casaren amb filles d\'Oswiu. El matrimoni de Cyneburh amb Aifrid ocorregu\xc3\xa9 a principis de la d\xc3\xa8cada del 650, i el matrimoni de Peada amb Ealhfl\xc3\xa6d, fou poc temps despr\xc3\xa9s; el matrimoni d\'\xc3\x86thelred amb Osthryth \xc3\xa9s de data desconeguda per\xc3\xb2 hauria d\'haver ocorregut abans del 679, pel fet que Beda l\'esmenta quan descriu la Batalla del Trent, ocorreguda aquell any._NEWLINE__NEWLINE_Beda no esmenta la causa de la batalla, senzillament diu que va oc\xc3\xb3rrer durant el nov\xc3\xa8 any del regnat d\'Egfrid. En canvi, aporta m\xc3\xa9s informaci\xc3\xb3 sobre el resultat. \xc3\x86lfwine, el jove rei subsidiari de Deira, fou mort; \xc3\x86lfwine era germ\xc3\xa0 d\'Osthryth i d\'Egfrid, i era ben considerat tant a M\xc3\xa8rcia com a North\xc3\xbambria des del matrimoni d\'\xc3\x86thelred amb Osthryth. Segons Beda la seva mort amena\xc3\xa7ava de causar m\xc3\xa9s conflictes entre els dos regnes, per\xc3\xb2 Theodor, arquebisbe de Canterbury, va intervenir:_NEWLINE_\xc2\xabTheodor, l\'estimat de D\xc3\xa9u, amb l\'ajuda de d\xc3\xa9u, va sufocar les flames d\'aquest terrible perill amb els seus consells saludables. Com a resultat, la pau va ser restaurada entre els reis i pobles, i enlloc de m\xc3\xa9s vessament de sang es va pagar la compensaci\xc3\xb3 habitual al rei Egfrid per la mort del seu germ\xc3\xa0.\xc2\xbb_NEWLINE_\xc3\x86thelred prengu\xc3\xa9 possessi\xc3\xb3 de Lindsey altre cop despr\xc3\xa9s de la batalla; el canvi de control aquesta vegada va ser durador, i Lindsey rest\xc3\xa0 integrat a M\xc3\xa8rcia fins que la invasi\xc3\xb3 v\xc3\xadking del segle IX refeu el mapa d\'Anglaterra. El conflicte entre North\xc3\xbambria i M\xc3\xa8rcia no acab\xc3\xa0 completament despr\xc3\xa9s d\'aquesta data: Els annals escocesos documenten que \xc3\x86thelbald, un rei de M\xc3\xa8rcia del s. VIII, devast\xc3\xa0 el territori de North\xc3\xbambria el 740 quan el rei Eadberht de North\xc3\xbambria estava absent lluitant contra els pictes.  Tanmateix, la Batalla del Trent finalitz\xc3\xa0 efica\xc3\xa7ment la implicaci\xc3\xb3 de North\xc3\xbambria al sud de la Gran Bretanya._NEWLINE_Un conflicte entre el bisbe Wilfrid de York i l\'esgl\xc3\xa9sia i l\'establiment secular acab\xc3\xa0 amb l\'expulsi\xc3\xb3 de Wilfrid de North\xc3\xbambria, la divisi\xc3\xb3 de la seva vasta di\xc3\xb2cesi, i \xc3\x86thelred del costat d\'Egfrid contra Wilfrid. Despr\xc3\xa9s que Egfrid mor\xc3\xads el 685, l\'arquebisbe Theodor va arranjar una reconciliaci\xc3\xb3 entre Wilfrid i Aldfrith, successor d\'Egfrid, per\xc3\xb2 el 692 Aldfrith i Wilfrid caigueren i Wilfrid s\'exili\xc3\xa0 a M\xc3\xa8rcia. \xc3\x86thelred llavors don\xc3\xa0 suport a Wilfrid, fent-lo bisbe dels angles del Mig, i defensant-lo al s\xc3\xadnode d\'Austerfield cap al 702, quan Wilfrid defens\xc3\xa0 el seu cas davant d\'una assemblea de bisbes presidida per l\'arquebisbe Berhtwald de Canterbury. El suport d\'\xc3\x86thelred a Wilfrid l\'embranc\xc3\xa0 en una disputa amb tots dos, Canterbury i North\xc3\xbambria, i no est\xc3\xa0 clar per quins motius, encara que podria ser que alguns dels monestirs de Wilfrid estiguessin en territori de M\xc3\xa8rcia.\n_START_SECTION_\nEls regnes del sud\n_START_PARAGRAPH_\nDues cartes del 681 revelen que \xc3\x86thelred f\xc3\xa9u donaci\xc3\xb3 de terres properes a Tetbury, on avui hi ha la frontera entre Gloucestershire i Wiltshire. Aix\xc3\xb2 pot indicar que \xc3\x86thelred fou capa\xc3\xa7 d\'estendre la influ\xc3\xa8ncia de M\xc3\xa8rcia m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 al territori dels saxons de l\'Oest, de la mateixa manera que ho feu Wulfhere abans que ell. Els saxons de l\'Oest ressorgiren militarment sota C\xc3\xa6dwalla, rei de Wessex entre el 685 i el 688, per\xc3\xb2 en el per\xc3\xadode entre el pelegrinatge de C\xc3\xa6dwalla a Roma i la seva successi\xc3\xb3 al tron per Ine, potser es van produir lluites internes. C\xc3\xa6dwalla havia conquerit amb \xc3\xa8xit els regnes de Sussex i Kent, i la seva abdicaci\xc3\xb3 podria haver contribu\xc3\xaft a la hist\xc3\xb2ria inestable del sud-est en els anys seg\xc3\xbcents. A Kent, Oswiu emerg\xc3\xad com a rei, encara que nom\xc3\xa9s a l\'est de Kent; la meitat occidental del regne va ser governada per Sw\xc3\xa6fheard, fill de S\xc3\xa6bbi, el rei d\'Essex. \xc3\x89s possible que \xc3\x86thelred hagu\xc3\xa9s donat suport a ambd\xc3\xb3s Sw\xc3\xa6fheard i Oswiu; han sobreviscut dues cartes, una per cada rei, en les quals \xc3\x86thelred confirma donacions de terres fetes a Kent, i la invasi\xc3\xb3 de Kent per \xc3\x86thelred el 676 indica la seva oposici\xc3\xb3 a la tradicional casa reial de Kent. Una carta de Sw\xc3\xa6fheard datada el 691 indica que \xc3\x86thelred havia enva\xc3\xaft Kent; s\'ha suggerit que \xc3\x86thelred intent\xc3\xa0 col\xc2\xb7locar Wilfrid a la seu de l\'arquebisbe de Canterbury, per\xc3\xb2 malgrat la versemblan\xc3\xa7a de la hip\xc3\xb2tesi no reeix\xc3\xad en aquestes suposades intencions. Alternativament, \xc3\x86thelred podria haver necessitat l\'assist\xc3\xa8ncia a Kent dels saxons de l\'Est que podien haver sigut independents de M\xc3\xa8rcia durant una d\xc3\xa8cada, o m\xc3\xa9s, en aquells anys. Els saxons de l\'Est retornaren a l\'\xc3\xb2rbita de M\xc3\xa8rcia al cap de pocs anys: una carta d\'\xc3\x86thelred, datada entre el 693 i el 704, el mostra donant terres a Waldhere, bisbe de Londres, i el 704 \xc3\x86thelred confirma una donaci\xc3\xb3 feta per Sw\xc3\xa6fheard. L\'\xc3\xbaltima carta tamb\xc3\xa9 apareix mostrant que un comes, o oficial local, fou posat pels mercis per a protegir els seus interessos._NEWLINE_Malgrat aquesta evid\xc3\xa8ncia de la implicaci\xc3\xb3 de M\xc3\xa8rcia al sud-est hi ha molt pocs indicis que \xc3\x86thelred tingu\xc3\xa9s ambicions expansionistes cap al sud. La for\xc3\xa7a creixent de Wessex sota C\xc3\xa6dwalla i Ine hauria limitat les oportunitats de M\xc3\xa8rcia en aquella direcci\xc3\xb3. North\xc3\xbambria deix\xc3\xa0 de ser una distracci\xc3\xb3; havien estat continguts al nord de l\'Humber des de la Batalla del Trent, i esdevingu\xc3\xa9 una amena\xc3\xa7a menor despr\xc3\xa9s de la seva derrota desastrosa el 685 a mans dels pictes. Una possible explicaci\xc3\xb3 \xc3\xa9s que \xc3\x86thelred estava preocupat per una possible guerra amb els gal\xc2\xb7lesos. Fou tamb\xc3\xa9 en aquell temps que el pa\xc3\xads de Hwicce caigu\xc3\xa9s dins l\'\xc3\xb2rbita de M\xc3\xa8rcia. El darrer governant de Hwicce que prengu\xc3\xa9 el t\xc3\xadtol de rei fou Oshere, qui va morir el 685; per\xc3\xb2 a mitjans de la d\xc3\xa8cada del 670 cerc\xc3\xa0 el consentiment d\'\xc3\x86thelred a les seves donacions, i \xc3\x86thelred el consider\xc3\xa0 un rei vassall. Una altra prova de la implicaci\xc3\xb3 d\'\xc3\x86thelred amb el Hwicce ve d\'una carta en qu\xc3\xa8 d\xc3\xb3na terres per a un monestir a Gloucestershire, en territori de Hwicce. Tot i que es creu que la carta \xc3\xa9s una invenci\xc3\xb3, sembla basar-se en una font m\xc3\xa9s antiga aut\xc3\xa8ntica.\n_START_SECTION_\nAbdicaci\xc3\xb3 i darrers anys\n_START_PARAGRAPH_\nOsthryth fou assassinat el 697, per raons desconegudes; segons Beda els assassins eren "la seva pr\xc3\xb2pia gent, els cabdills de M\xc3\xa8rcia". Beda documenta que la mort de Peada, quaranta anys abans, provenia de "la tra\xc3\xafci\xc3\xb3, es diu, de la seva pr\xc3\xb2pia esposa"; la muller de Peada era Ealhfl\xc3\xa6d, germana d\'Osthryth. Per aix\xc3\xb2 l\'assassinat d\'Osthryth podria haver estat en venjan\xc3\xa7a per l\'assassinat de Peada, encara que tamb\xc3\xa9 s\'ha interpretat m\xc3\xa9s directament com a signe de la represa de les hostilitats entre North\xc3\xbambria i M\xc3\xa8rcia. Osthryth fou enterrat a Bardney (Lindsey), en l\'abadia on, a inst\xc3\xa0ncies d\'ella, les rel\xc3\xadquies del seu oncle, Osvald de North\xc3\xbambria, foren mantingudes i venerades; aquest manteniment del culte a Osvald a Bardney \xc3\xa9s tamb\xc3\xa9 indicadora de les pobres relacions entre els dos regnes._NEWLINE_El 704 \xc3\x86thelred abdic\xc3\xa0 per a fer-se monjo i abat a Bardney, deixant la corona al seu nebot Coenred. Els governants de M\xc3\xa8rcia del segle VII sovint patrocinaren establiments religiosos m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 de les terres centrals de M\xc3\xa8rcia, potser una manera d\'obtenir suport a les prov\xc3\xadncies perif\xc3\xa8riques. L\'inter\xc3\xa8s d\'\xc3\x86thelred i Osthryth en Bardney \xc3\xa9s coherent amb aquesta estrat\xc3\xa8gia. L\'encoratjament al culte de sants reials en \xc3\xa0rees perif\xc3\xa8riques de M\xc3\xa8rcia tamb\xc3\xa9 sembla haver sigut una pol\xc3\xadtica deliberada, i ambd\xc3\xb3s \xc3\x86thelred i Osthryth foren m\xc3\xa9s tard venerats com a sants a Bardney. Sembla que \xc3\x86thelred continu\xc3\xa0 tenint influ\xc3\xa8ncia al regne despr\xc3\xa9s de la seva abdicaci\xc3\xb3: un passatge en la Vita Sancti Wilfrithi, escrita per Esteve de Ripon, mostra a \xc3\x86thelred convocant a Coenred i aconsellant-lo a fer la pau amb Wilfrid.  No hi ha const\xc3\xa0ncia de la data de la mort d\'\xc3\x86thelred; tot i que se sap que va ser enterrat a Bardney._NEWLINE_\xc3\x86thelred tingu\xc3\xa9 com a m\xc3\xadnim un fill, Ceolred. D\'acord amb el Chronicon Abbatiae de Evesham del s. XIII, Ceolred no era fill d\'Osthryth, tot i que no menciona qui fou la mare de Ceolred, i en opini\xc3\xb3 de la historiadora Ann Williams aix\xc3\xb2 pot significar que \xc3\x86thelred es torn\xc3\xa0 a casar despr\xc3\xa9s de la mort d\'Osthryth. Per contra, Susan Kelly declara que Osthryth era "m\xc3\xa9s probablement (encara que no certament)" la mare de Ceolred. Ceolred el succe\xc3\xad al tron el 709, despr\xc3\xa9s que Coenred abdiqu\xc3\xa9s el 709 per anar a Roma en pelegrinatge. Una versi\xc3\xb3 de les llistes de reis de M\xc3\xa8rcia mostra un rei anomenat Ceolwald regnant despr\xc3\xa9s de Ceolred, i \xc3\xa9s possible que Ceolwald, si realment exist\xc3\xad, fou tamb\xc3\xa9 fill d\'\xc3\x86thelred.'