b'\n_START_ARTICLE_\nDie Gezeichneten\n_START_SECTION_\nOrigen i context\n_START_PARAGRAPH_\nMentre Schreker compon i estrena Die Gezeichneten encara es pensa que la vict\xc3\xb2ria de les pot\xc3\xa8ncies centrals a la Primera Guerra Mundial \xc3\xa9s possible. L\'obra constitueix un \xc3\xa8xit immediat, i aix\xc3\xad es mantindr\xc3\xa0 for\xc3\xa7a temps. Es basa llunyanament en un text de Frank Wedekind, el que uns anys despr\xc3\xa9s inspirar\xc3\xa0 a Berg. El seu amic Zemlinsky volia que Franz li escriv\xc3\xads un llibret sobre un home lleig, i tenia les seves raons per tractar un tema aix\xc3\xad. Franz ja havia compost m\xc3\xbasica per a una pe\xc3\xa7a basada en un relat d\'Oscar Wilde sobre un tipus molt lleig, L\'aniversari de la infanta. I coneixia una pe\xc3\xa7a recent de Wedekind que tractava el tema. Per\xc3\xb2 a Schreker li va agradar tant l\'assumpte que va ser ell qui li va posar m\xc3\xbasica. I al final Zemlinsky va tractar el seu propi heroi lleig a Der Zwerg (El nan), \xc3\xb2pera basada en aquell mateix relat de Wilde. Die Gezeichneten vol dir, sens dubte, Els estigmatitzats, els que tenen un segell, una marca; per\xc3\xb2 suggereix tamb\xc3\xa9 "els dibuixats", perqu\xc3\xa8 zeichnen vol dir dibuixar, i Zeichen vol dir dibuix. I Carlotta, que juga amb l\'amor i amb la mort, pinta i dibuixa. La veritat \xc3\xa9s que tot aix\xc3\xb2 t\xc3\xa9 molt de producte vien\xc3\xa8s._NEWLINE_En poques obres com aquesta l\'argument \xc3\xa9s tan important. No \xc3\xa9s que el llibret tingui entitat per si mateix, sense m\xc3\xbasica. \xc3\x89s que el joc dels personatges i la pres\xc3\xa8ncia latent del medi social s\xc3\xb3n tan poderosos que s\'imposa una refer\xc3\xa8ncia constant que pot semblar una an\xc3\xa0lisi de dramat\xc3\xbargia m\xc3\xa9s que un acostament a una obra l\xc3\xadrica. En qualsevol cas, sabem que Schreker no componia m\xc3\xbasica senzillament des d\'un llibret. Tenia m\xc3\xbasiques al cap i al paper quan escrivia els seus drames l\xc3\xadrics, de manera que era abans el so que la paraula, i despr\xc3\xa9s un i altre creixien junts._NEWLINE_Ambientada en un Renaixement fant\xc3\xa0stic, a G\xc3\xa8nova, l\'\xc3\xb2pera tra\xc3\xa7a l\'evoluci\xc3\xb3 psicol\xc3\xb2gica d\'un noble, Alviano, que ha anat creant una illa paradis\xc3\xadaca -magn\xc3\xadfics jardins, obres d\'art per tot arreu ...-, que ell ni tan sols ha trepitjat per no contaminar-la amb la seva terrible lletjor. Per al seu horror, un grup de nobles l\'informa que ha estat participant en orgies amb nenes raptades a la seva illa. El m\xc3\xa9s violent d\'ells (Tamare) li disputar\xc3\xa0 a continuaci\xc3\xb3 l\'amor d\'una pintora (Carlotta), que tracta de captar en un llen\xc3\xa7 la mirada pura que un dia va veure en Alviano, per al que no dubta a dir-li que l\'estima. Ell s\'ho creu, per\xc3\xb2 la jove acaba caient rendida davant la bellesa i la lux\xc3\xbaria de Tamare i se\'n va amb aquest a l\'illa a viure, per\xc3\xb2 ella acaba morint. Alviano mata Tamare i acaba tornant-se boig quan, agonitzant, ella el rebutja i parla amb passi\xc3\xb3 del seu s\xc3\xa0dic amant.\n_START_SECTION_\nRepresentacions\n_START_PARAGRAPH_\nUna versi\xc3\xb3 de concert ampliada de l\'obertura a l\'\xc3\xb2pera, titulada Vorspiel zu einem Drama, es va estrenar al Musikverein de Viena el 8 de febrer de 1914 per l\'Orquestra Filharm\xc3\xb2nica de Viena dirigida per Felix Weingartner. Per\xc3\xb2 l\'\xc3\xb2pera sencera no es va estrenar fins al 25 d\'abril de 1918 a l\'Alte Oper de Frankfurt._NEWLINE_Va gaudir inicialment d\'un gran \xc3\xa8xit, en els anys immediatament posteriors a la seva estrena. EL 1920, any de la seva estrena a Viena, ja s\'havia interpretat en m\xc3\xa9s de seixanta funcions a Nuremberg, Munic, Dresden, Breslau i l\'esmentada \xc3\xb2pera de Frankfurt. Despr\xc3\xa9s de ser estigmatitzada pel nazisme, l\'\xc3\xb2pera va caure en l\'oblit fins que Michael Gielen la va rescatar, de nou a Frankfurt, el 1979. Es va representar per primera vegada a Salzburg el 1984, en versi\xc3\xb3 concert i amb Gerd Albrecht a la batuta, i es va escenificar per fi all\xc3\xa0 mateix el 2005, amb Kent Nagano a la batuta i amb escena de Nikolaus Lehnhoff. L\'estrena americana va tenir lloc el 2010, a iniciativa de James Conlon, que la va portar a l\'\xc3\x92pera de Los Angeles. L\'\xc3\xb2pera es va interpretar tamb\xc3\xa9 el 2010 en el Teatre Massimo de Palerm, en una producci\xc3\xb3 de Graham Vick. Una nova producci\xc3\xb3 de David B\xc3\xb6sch es va representar a Li\xc3\xb3 el 2015, amb la que es f\xc3\xa9u l\'estrena de l\'obra a Fran\xc3\xa7a.\n_START_SECTION_\nAn\xc3\xa0lisi musical\n_START_PARAGRAPH_\nDe les nou \xc3\xb2peres del jueu austrohongar\xc3\xa8s Franz Schreker la m\xc3\xa9s odiada pels nazis va ser Die Gezeichneten. Comparat amb Wagner pel seu talent i la seva doble condici\xc3\xb3 de compositor i llibretista, Schreker enlluerna en aquesta \xc3\xb2pera per la seva sumptuosa imaginaci\xc3\xb3 sonora, per\xc3\xb2 la rauxa simf\xc3\xb2nica que guanya la partida a un artifici\xc3\xb3s contingut dram\xc3\xa0tic ambientat en la G\xc3\xa8nova del Renaixement. Al centre de la trama, un trio de personatges malaltissos: el deforme Alviano, el llibert\xc3\xad Tamare (curioses reminisc\xc3\xa8ncies de Rigoletto i el Duc de M\xc3\xa0ntua) i el seu objecte del desig, la pintora Carlotta, que delira pintant mans tallades que no podran tocar el seu cos._NEWLINE_Musicalment Schreker pertany al tardo-romanticisme. \xc3\x89s un post-wagneri\xc3\xa0 total, per\xc3\xb2 que beu tamb\xc3\xa9 de l\'impressionisme. Crea un so de gran opul\xc3\xa8ncia a partir d\'una orquestra molt nombrosa. Formava part d\'un conjunt de m\xc3\xbasics de molt \xc3\xa8xit a Alemanya, com Alexander Zemlinsky o Erich Korngold, tots ells amb or\xc3\xadgens jueus, als quals el nazisme va condemnar al descr\xc3\xa8dit i al silenci qualificant la seva m\xc3\xbasica de \xc2\xabdegenerada\xc2\xbb._NEWLINE_Die Gezeichneten requereix una orquestra de gaireb\xc3\xa9 120 membres. Una partitura que en la seva \xc3\xa8poca va ser considerada molt complexa -tant que els m\xc3\xbasics que la van estrenar el 1918 van exigir un sobresou- i que avan\xc3\xa7a en el cam\xc3\xad de Mahler, Wagner, Puccini o Strauss, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 es podria emparentar d\'alguna forma amb certes obres de Bart\xc3\xb3k o Sch\xc3\xb6nberg, sense abandonar mai la tonalitat._NEWLINE_Per\xc3\xb2 si la m\xc3\xbasica t\'atrapa f\xc3\xa0cilment, una altra cosa \xc3\xa9s l\'estrany llibret, escrit pel mateix compositor. La hist\xc3\xb2ria \xc3\xa9s tremebunda i carregada de referents (Freud, Karl Kraus, Wedekind, Materlinck, Jugendstil) i tem\xc3\xa0tiques (expressionisme, ideal de bellesa, passi\xc3\xb3 sexual i viol\xc3\xa8ncia, degradaci\xc3\xb3 del poder, descomposici\xc3\xb3 d\'una societat ...)._NEWLINE_A primera vista pot entendre Die Gezeichneten com l\'oposici\xc3\xb3 entre la bellesa interior m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 de la real i la f\xc3\xadsica, i la lletjor d\'uns comportaments corruptes, obscens i delictius. Per\xc3\xb2 Schreker vivia a la mateixa ciutat i en el mateix m\xc3\xb3n en qu\xc3\xa8 Sigmund Freud desenvolupava les seves teories. I a m\xc3\xa9s, va compondre aquesta \xc3\xb2pera en plena Primera Guerra Mundial. \xc2\xabNo veig els homes com a bons o dolents\xc2\xbb, escrivia Schreker al cr\xc3\xadtic Paul Bekker en una carta en qu\xc3\xa8 els definia com pilotes a merc\xc3\xa8 de les passions, "\xc2\xabi \xc3\xa9s la m\xc3\xa9s poderosa el desig sexual\xc2\xbb". D\'aqu\xc3\xad dedu\xc3\xafa que el comportament hum\xc3\xa0 havia de ser for\xc3\xa7osament contradictori i acabava preguntant-se \xc2\xabqu\xc3\xa8 est\xc3\xa0 b\xc3\xa9 i qu\xc3\xa8 est\xc3\xa0 malament?\xc2\xbb_NEWLINE_La sonoritat d\'aquesta \xc3\xb2pera \xc3\xa9s la ja habitual en aquest moment hist\xc3\xb2ric i aquest context centreeuropeu. En primer lloc, la t\xc3\xadmbrica, el color orquestral \xc3\xa9s riqu\xc3\xadssim, perqu\xc3\xa8 es vivien uns temps amb uns orquestradors sorprenents a Fran\xc3\xa7a, Alemanya, R\xc3\xbassia i Austrohongria. La veu \xc3\xa9s un recitatiu cantabile que en general t\xc3\xa9 m\xc3\xa9s de cantabile que de recitatiu, amb el que podr\xc3\xadem parlar d\'un cant\xc3\xa0bile continu que rares vegades es converteix en arioso, tot i que amplis mon\xc3\xb2legs de personatges com Carlotta o Tamare podria haver-los convertit Schreker en tals. Despr\xc3\xa9s, el to, en el sentit de "humour": la veu est\xc3\xa0 sotmesa en el seu cantabile a una tensi\xc3\xb3 permanent; contra el que va manifestar Debussy en Pell\xc3\xa9as et M\xc3\xa9lisande, perqu\xc3\xa8 segons ell no era versemblant que uns personatges mantinguessin una incandesc\xc3\xa8ncia semblant en la seva relaci\xc3\xb3, situaci\xc3\xb3 o conflicte. Busoni va dir que en \xc3\xb2pera es tractaran temes fant\xc3\xa0stics, perqu\xc3\xa8 no li esqueia el realisme. La saviesa de Schreker a mantenir i mesurar aquesta tensi\xc3\xb3 en primer pla \xc3\xa9s un dels principals atractius d\'aquesta obra; el que passava amb Debussy \xc3\xa9s que aquesta tensi\xc3\xb3 es mantenia en un segon pla, per\xc3\xb2 funcionava com a tensi\xc3\xb3._NEWLINE_L\'escriptura vocal \xc3\xa9s exigent, com ho va ser generalment tota ella durant l\'\xc3\xb2pera del per\xc3\xadode d\'entreguerres, amb un lirisme gaireb\xc3\xa9 virtu\xc3\xb3s per a la soprano i amb un paper impossible per al tenor. La tipologia vocal s\'aparta de l\'esquema habitual. El protagonista \xc3\xa9s un tenor, per\xc3\xb2 un tenor amb una veu l\xc3\xadrica que ben just si posseeix lirisme en la seva l\xc3\xadnia. Alviano \xc3\xa9s un tenor amb un tipus d\'aguts cridaners que el col\xc2\xb7loca poc menys que fora de la masculinitat. No \xc3\xa9s que la l\xc3\xadnia tendeixi al falset, \xc3\xa9s que la tensi\xc3\xb3 del seu estigma el col\xc2\xb7loca en una mena de queixa cridada permanent, un gemec que \xc3\xa9s exclamaci\xc3\xb3, un estupor sovint clamor\xc3\xb3s.'