b"\n_START_ARTICLE_\nConcert per a dos pianos (Poulenc)\n_START_SECTION_\nGestaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEn el seu proc\xc3\xa9s creatiu Poulenc interpret\xc3\xa0 concerts de Mozart, Liszt, Ravel. Especialment d\xe2\x80\x99aquest \xc3\xbaltim s\xe2\x80\x99estrenaren el concert per a piano en Sol el gener de 1932 i el concert per la m\xc3\xa0 esquerra l\xe2\x80\x99any seg\xc3\xbcent. Tamb\xc3\xa9 el descobriment del gamelan en l'Exposici\xc3\xb3 Colonial de 1931 l\xe2\x80\x99influ\xc3\xad en la concepci\xc3\xb3 de l\xe2\x80\x99obra. Segons Benjamin Irvy:  _NEWLINE_\xc2\xabtot i que el primer moviment \xc3\xa9s formalment parlant dividit en introducci\xc3\xb3, desenvolupament i coda, les digressions i sorpreses gaireb\xc3\xa9 amaguen l\xe2\x80\x99estructura cl\xc3\xa0ssica. Poulenc transporta l\xe2\x80\x99oient a una pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula muda en qu\xc3\xa8 se\xe2\x80\x99ns suscita una tempesta simf\xc3\xb2nica mentre els dos pianistes valentament continuen tocant.\xc2\xbb_NEWLINE_El compositor americ\xc3\xa0 Eliott Carter digu\xc3\xa9 del concert: _NEWLINE_\xc2\xabun pastitx de m\xc3\xbasica des de Scarlatti, Mozart, Schumann, Chabrier fins a Stravinsky i les can\xc3\xa7ons populars. [...] a causa del seu gran \xc3\xadmpetu, amb les remarcables sensibilitat a l\xe2\x80\x99harmonia i a les sonoritats orquestrals de Poulenc, acaba captivant fins i tot l\xe2\x80\x99oient m\xc3\xa9s dur\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nEstrena\n_START_PARAGRAPH_\nEl concert fou estrenat a Ven\xc3\xa8cia el 5 de setembre de 1932 pel mateix Francis Poulenc i Jacques F\xc3\xa9vrier, pianista i pedagog amic del compositor, i amb l\xe2\x80\x99orquestra de La Scala, llavors dirigida per Arturo Toscanini, per\xc3\xb2 en aquella ocasi\xc3\xb3 dirigida per D\xc3\xa9sir\xc3\xa9 D\xc3\xa9fauw. S'emmarc\xc3\xa0 en el Festival de la Societat Internacional de M\xc3\xbasica Contempor\xc3\xa0nia. El 1945 Poulenc l\xe2\x80\x99interpret\xc3\xa0 amb Benjamin Britten.\n_START_SECTION_\nEl concert per a dos pianos\n_START_PARAGRAPH_\nEl concert per a dos pianos i orquestra \xc3\xa9s una formaci\xc3\xb3 poc usual. Entre el repertori de compositors can\xc3\xb2nics trobem Mozart, amb el concert per a dos pianos i orquestra en Mi bemoll major, el concert per a tres pianos i orquestra (versi\xc3\xb3 per a dos pianos), Mendelssohn, amb el  concert per a dos pianos i orquestra en Mi major i el concert per a dos pianos i orquestra en La bemoll major, Bruch concert per a dos pianos i orquestra en La bemoll menor, Vaughan Williams, amb el concert per a dos pianos i orquestra estrenat l'any 1933.\n_START_SECTION_\n1r moviment\n_START_PARAGRAPH_\nAllegro ma non troppo. Presenta una estructura tern\xc3\xa0ria ABA d\xe2\x80\x99introducci\xc3\xb3, desenvolupament i coda. El final d\xe2\x80\x99aquest moviment est\xc3\xa0 inspirat en el gamelan balin\xc3\xa8s que Poulenc vei\xc3\xa9 a l\xe2\x80\x99Exposici\xc3\xb3 Colonial aix\xc3\xad com algun element del seu estudi anterior amb la m\xc3\xbasica africana.\n_START_SECTION_\n2n moviment\n_START_PARAGRAPH_\nLarghetto. Presenta un inici similar a l\xe2\x80\x99inici al concert per a piano en re menor de Mozart.\n_START_SECTION_\n3r moviment\n_START_PARAGRAPH_\nAllegro molto. Contraposat a l\xe2\x80\x99anterior sembla influ\xc3\xaft per Gershwin.\n_START_SECTION_\nCites de refer\xc3\xa8ncia\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xabConcerto pour deux pianos sur une commande de la princesse Edmond de Polignac. On y retrouve des th\xc3\xa9matiques inspir\xc3\xa9es de Ravel, Mozart (son concerto K 537 assur\xc3\xa9ment), et du jazz. La cr\xc3\xa9ation eu lieu le 5 septembre \xc3\xa0 Venise, avec Francis Poulenc et Jacques F\xc3\xa9vrier en solistes accompagn\xc3\xa9s par l'orchestre de la Scala de Milan.\xc2\xbb _NEWLINE_Association des Amis Francis Poulenc. Francis Poulenc-Site Officiel-Asociacition._NEWLINE_\xc2\xabPoulenc\xe2\x80\x99s generally light style is marked by a range of traits: simple, tuneful melodic ideas of narrow range and short duration; lively rhythmic content often using ostinatos and a fluidity of changing meters; clear, transparent textures with little contrapuntal writing; an essentially diatonic tonal language spiced by some dissonance; and clear forms, occasionally involving cyclical recall of thematic material.\xc2\xbb_NEWLINE_Roeder, Michael Thomas_NEWLINE_\xc2\xabThe opening has a sonata-form exposition and recapitulation along with bits of once-popular chansons (like croutons in salad) that complement the composer's own jaunty first and second subjects. The slow, sighing central section replaces a development group before Poulenc returns to the boulevards and boites._NEWLINE_The Larghetto pays homage to Mozart throughout... at one point Piano I leads in effect a musette, as if on a toy piano. The middle section becomes more impassioned, building to a sonorous climax before calm is restored._NEWLINE_Returning to the mood of the first movement, the finale begins with percussive flourishes before it takes off like an Alfa-Romeo in a Grand prix through the avenues and all\xc3\xa9es of day-and-night Paris, past marching bands and music halls. There is, however, an interlude lyrique et romantique when the Alfa stops for a bedroom tryst, where perfume and perspiration mix with the smoke from Gauloises, after which the race resumes, even more racily.\xc2\xbb_NEWLINE__NEWLINE_Woodstra, Brennan i Schrott"