b'\n_START_ARTICLE_\nExperiment de Rosenhan\n_START_PARAGRAPH_\nL\'experiment de Rosenhan va ser una prova sobre la validesa del diagn\xc3\xb2stic psiqui\xc3\xa0tric que va portar a terme David Rosenhan el 1972. Va ser publicat a la revista Science sota el t\xc3\xadtol "On being sane in insane places" ("Sobre estar l\xc3\xbacid en centres per a bojos")._NEWLINE_L\'estudi de Rosenhan va consistir en dues parts. La primera va utilitzar col\xc2\xb7laboradors sans o "pseudopacients", que havien de simular al\xc2\xb7lucinacions sonores en un intent d\'obtenir l\'admissi\xc3\xb3 en 12 hospitals psiqui\xc3\xa0trics de cinc estats dels Estats Units. La segona part consistia en demanar al personal de l\'hospital psiqui\xc3\xa0tric que detect\xc3\xa9s pacients "falsos". En el primer cas, el personal del centre nom\xc3\xa9s va detectar un pseudopacient, mentre que en el segon el personal va detectar un gran nombre de pacients reals com a impostors. L\'estudi \xc3\xa9s considerat com una important i influent cr\xc3\xadtica a la diagnosi psiqui\xc3\xa0trica._NEWLINE_L\'estudi va concloure: "Sembla clar que no podem distingir el sa del boig en els manicomis" i tamb\xc3\xa9 va il\xc2\xb7lustrar els perills de la despersonalitzaci\xc3\xb3 i etiquetatge en les institucions psiqui\xc3\xa0triques. Es va suggerir que l\'\xc3\xbas d\'instal\xc2\xb7lacions comunit\xc3\xa0ries per a la salut mental que es preocupessin de problemes espec\xc3\xadfics m\xc3\xa9s que d\'assumptes psiqui\xc3\xa0trics podia ser una soluci\xc3\xb3 i va recomanar educar els treballadors per fer-los m\xc3\xa9s conscients de la psicologia social impl\xc3\xadcita en aquestes instal\xc2\xb7lacions.\n_START_SECTION_\nL\'experiment dels pseudopacients\n_START_PARAGRAPH_\nVuit "pseudopacients" asseguraven escoltar veus poc clares (les suposades veus eren \xc3\xbanicament tres sons-paraules: "buit", "forat" i "sorolls sords"). Cap altre s\xc3\xadmptoma era simulat. Tots els pseudopacients van ser acceptats. Set d\'ells van ser diagnosticats d\'esquizofr\xc3\xa8nia, i l\'\xc3\xbaltim de trastorn bipolar.\n_START_SECTION_\nPacients inexistents\n_START_PARAGRAPH_\nEn la segona part del seu estudi, Rosenhan es va adre\xc3\xa7ar a un centre que ja havia rebut els resultats del seu estudi, el personal del qual pensava que no cometria els errors comesos en les altres institucions. Rosenhan va assegurar que durant tres mesos, un o m\xc3\xa9s pseudopacients intentarien adquirir l\'admissi\xc3\xb3 i que ells haurien de detectar els impostors. De 193 pacients, 41 van ser considerats impostors i m\xc3\xa9s de 42 es van considerar sospitosos. En realitat, Rosenhan no va enviar pseudopacients i tots els que van ser considerats impostors eren pacients genu\xc3\xafns. Es va concloure que qualsevol proc\xc3\xa9s de diagn\xc3\xb2stic permet massa errors, aix\xc3\xad que no pot ser fidedigne. Estudis similars van trobar problemes id\xc3\xa8ntics.'