b"\n_START_ARTICLE_\nEsfera de Dyson\n_START_PARAGRAPH_\nUna esfera de Dyson \xc3\xa9s una hipot\xc3\xa8tica megaestructura descrita el 1960 pel f\xc3\xadsic i matem\xc3\xa0tic americ\xc3\xa0, Freeman Dyson, en un breu article publicat a la revista Science i titulat Search for Artificial Stellar Sources of Infrared Radiation (\xc2\xabRecerca de fonts estel\xc2\xb7lars artificials de radiaci\xc3\xb3 infraroja\xc2\xbb). Aquesta estructura d'astro-enginyeria \xc3\xa9s una esfera de mat\xc3\xa8ria, artificial i buida, situada al voltant d'una estrella i dissenyada per capturar la major part de l'energia emesa, per a \xc3\xbas industrial. Dyson tamb\xc3\xa9 va anomenar l'estructura una biosfera artificial._NEWLINE_Tot i que Dyson va ser el primer a formalitzar i popularitzar el concepte de l'esfera de Dyson, la idea havia aparegut per primer cop el 1945 en una novel\xc2\xb7la de ci\xc3\xa8ncia-ficci\xc3\xb3 d'Olaf Stapledon anomenada Star Maker (1937). Dyson tamb\xc3\xa9 va ser influ\xc3\xaft per l'esfera ideada pel brit\xc3\xa0nic John Desmond Bernal el 1929. En el seu article, Dyson explica que aquesta esfera pot ser una manera ideal com una civilitzaci\xc3\xb3 molt avan\xc3\xa7ada pugui fer front al creixement exponencial de la poblaci\xc3\xb3. Ell ho descriu com una paret que tanca la seva estrella i captura gaireb\xc3\xa9 tota la radiaci\xc3\xb3 solar. Dyson explica que aquestes zones tamb\xc3\xa9 poden contenir estructures habitades. Finalment, es recomana l'observaci\xc3\xb3 de la gal\xc3\xa0xia per l'infraroig per detectar possibles esferes de la nostra gal\xc3\xa0xia._NEWLINE_Per\xc3\xb2 altres autors posteriors, descriuen les propietats de l'esfera, quant a la seva composici\xc3\xb3, temperatura, la seva ubicaci\xc3\xb3 dins del sistema solar, o la seva capacitat per moure's. La idea que una civilitzaci\xc3\xb3 extraterrestre avan\xc3\xa7ada pugui superar els seus problemes d'energia a trav\xc3\xa9s d'una biosfera artificial \xc3\xa9s una soluci\xc3\xb3 possible per la paradoxa de Fermi, problema que en Dyson intenta de respondre especificant les condicions de l'observaci\xc3\xb3. Hi ha diverses varietats d'esferes Dyson: petxina, eixam o bombolla. El model de Dyson ha influ\xc3\xaft un gran nombre de megaestructures proposades posteriorment. La ci\xc3\xa8ncia-ficci\xc3\xb3 ha utilitzat \xc3\xa0mpliament la idea de Dyson, ja sigui en la literatura, el cinema o els videojocs.\n_START_SECTION_\nStapledon i Kardaixov\n_START_PARAGRAPH_\nFreeman J. Dyson va tenir la idea de les \xc2\xabbiosferes artificials\xc2\xbb amb la lectura de la novel\xc2\xb7la de ci\xc3\xa8ncia-ficci\xc3\xb3 Star Maker (Creador de les estrelles, 1937) d'Olaf Stapledon, que descriu \xc2\xabtrampes de llum\xc2\xbb (light traps): megaestructures produ\xc3\xafdes per una civilitzaci\xc3\xb3 tecnol\xc3\xb2gicament molt avan\xc3\xa7ada. A Star Maker, hi ha centenars de milers d'estructures amb mons habitables constru\xc3\xafdes de manera conc\xc3\xa8ntrica a les seves estrelles, captant la major part de la seva radiaci\xc3\xb3 solar, per les seves necessitats energ\xc3\xa8tiques. Els anells exteriors, m\xc3\xa9s lluny del sol, al seu torn poden contenir vida en naus inflables. John Desmond Bernal va ser el primer, des del 1929, en el seu llibre The World, the Flesh, and the Devil, creia que un h\xc3\xa0bitat espacial consisteix en una closca buida d'1,6\xc2\xa0km de di\xc3\xa0metre, amb una poblaci\xc3\xb3 de 20.000 a 30.000 persones i plena d'aire. Altres models que van seguir (el Sunflower, el Stanford Torus i el cilindre O'Neill) tenien la imatge de la idea original de Bernal, s'imaginava una megaestructura que produ\xc3\xafa la seva pr\xc3\xb2pia energia solar. L'escriptor de ci\xc3\xa8ncia-ficci\xc3\xb3 Raymond Z. Gallun mentrestant va imaginar, en Iszt\xe2\x80\x93Earthman (1938) i llavors en The Raiders of Saturn's Ring (1941), com la humanitat podria desmantellar planetes sencers per fer anells on viuen els terr\xc3\xadcoles, en \xc3\xb2rbita al voltant del sol. Comentant aquests escrits, Gallun es veu a si mateix com un pioner de la teoria de Dyson._NEWLINE_Dyson t\xc3\xa9 tamb\xc3\xa9 coneixement del treball de l'astr\xc3\xb2nom rus Nikolai Kardaixov, que va establir una classificaci\xc3\xb3 de civilitzacions extraterrestres, d'acord amb l'\xc3\xbas que fan de l'energia disponible en el seu entorn. Una civilitzaci\xc3\xb3 de tipus I seria capa\xc3\xa7 d'utilitzar tota la seva energia disponible del planeta original (aproximadament una pot\xc3\xa8ncia d'1,74\xc3\x9710\xc2\xb9\xe2\x81\xb6 Watts, equivalent a deu milions de reactors nuclears EPR). Una civilitzaci\xc3\xb3 de tipus II hauria de ser capa\xc3\xa7 de recollir tota l'energia de la seva estrella central, amb un valor energ\xc3\xa8tic de 10\xc2\xb2\xe2\x81\xb6 W. Una esfera de Dyson per tant, pertany al tipus II. Finalment, una civilitzaci\xc3\xb3 de tipus III tindria a la seva disposici\xc3\xb3 tota l'energia emesa per la gal\xc3\xa0xia en el qual es troba, gaireb\xc3\xa9 10\xc2\xb3\xe2\x81\xb6 W. Basat en aquesta escala, Dyson ha calculat que una societat amb l'1% de creixement econ\xc3\xb2mic anual podria arribar al tipus II en 2.500 anys, \xc3\xa9s a dir, \xc3\xa9s probable que utilitzin directament, i completament, l'energia de la seva estrella.\n_START_SECTION_\nSearch for Artificial Stellar Sources of Infrared Radiation (1960)\n_START_PARAGRAPH_\nFreeman J. Dyson, \xc3\xa9s matem\xc3\xa0tic i f\xc3\xadsic que treballa a l'Institute for Advanced Study de la Princeton, va proposar la hip\xc3\xb2tesi de les megaestructures esf\xc3\xa8riques en un breu article, publicat al Science, i com a t\xc3\xadtol Search for Artificial Stellar Sources of Infrared Radiation (\xc2\xabInvestigaci\xc3\xb3 sobre les fonts estel\xc2\xb7lars artificials de radiaci\xc3\xb3 infraroja\xc2\xbb), el 3 de juny de 1960. Ell postula que les civilitzacions extraterrestres poden tenir un avantatge tecnol\xc3\xb2gic sobre la humanitat: \xc2\xabPer tant, \xc3\xa9s probable que aquests \xc3\xa9ssers hagin existit durant milions d'anys, i han arribat a un nivell tecnol\xc3\xb2gic superant el nostre en molts ordres de magnitud. Una hip\xc3\xb2tesi de treball raonable \xc3\xa9s llavors quan el seu h\xc3\xa0bitat s'est\xc3\xa9n als l\xc3\xadmits establerts pels principis de Malthus.\xc2\xbb Dyson llavors postula que les civilitzacions extraterrestres tenen un sistema solar similar al nostre: \xc2\xabPrenent el nostre propi sistema solar com a model, s'arriba com a m\xc3\xadnim la imatge possible del que normalment passa en altres llocs. No estic dient que aix\xc3\xb2 passar\xc3\xa0 en el nostre sistema; Nom\xc3\xa9s dic que aix\xc3\xb2 \xc3\xa9s el que podria haver succe\xc3\xaft en altres sistemes.\xc2\xbb_NEWLINE_Suposadament, una civilitzaci\xc3\xb3 extraterrestre que pugui conquerir el sistema solar, i tecnol\xc3\xb2gicament prou avan\xc3\xa7ada, tindria una doble alimentaci\xc3\xb3: de material i energia. Dyson recorda que l'esp\xc3\xa8cie humana estava (en el 1960) de l'ordre de 10\xc2\xb2\xe2\x81\xb0 ergs/s. No obstant aix\xc3\xb2: \xc2\xabLes quantitats de mat\xc3\xa8ria i energia que es pot imaginar que resultin accessibles en el sistema solar de 2 \xc3\x97 10\xc2\xb3\xe2\x81\xb0g (la massa de J\xc3\xbapiter) i 4 \xc3\x97 10\xc2\xb3\xc2\xb3 ergs/s (la difusi\xc3\xb3 total de l'energia solar).\xc2\xa0\xc2\xbb Dyson evoca dues solucions disponibles per a una civilitzaci\xc3\xb3 molt avan\xc3\xa7ada, en el sistema solar: la seva estrella (el Sol en el cas de la Terra) per l'energia i el gegant de gas (J\xc3\xbapiter seria el cas adequat) per al material. La massa del gegant gas\xc3\xb3s, un cop manipulada per aquesta finalitat, permetria crear una megastructura adaptada per a l'aprofitament de l'energia de l'estrella. No obstant aix\xc3\xb2, la manipulaci\xc3\xb3 tecnol\xc3\xb2gica per utilitzar aquesta font, tamb\xc3\xa9 requereix energia. Dyson imagina l'efecte de: \xc2\xabdesmuntar i reorganitzar un planeta de la grand\xc3\xa0ria de J\xc3\xbapiter\xc2\xbb, i considera que aquesta operaci\xc3\xb3 aproximadament a 10\xe2\x81\xb4\xe2\x81\xb4 ergs, \xc3\xa9s a dir, una quantitat d'energia igual a la radiaci\xc3\xb3 solar en 800 anys. \xc2\xabFinalment, la massa de J\xc3\xbapiter, si es distribueix en una capa esf\xc3\xa8rica que gira al voltant del sol dues vegades la dist\xc3\xa0ncia des de la qual es troba la Terra, amb un gruix com el pes de 200 g/cm\xc2\xb2 de superf\xc3\xadcie (2 per 3 m, d'acord amb la densitat). Una estructura d'aquest gruix es podria fer habitable amb comoditat, i podria contenir tota la maquin\xc3\xa0ria necess\xc3\xa0ria per a l'operaci\xc3\xb3 de la radiaci\xc3\xb3 solar que hi radica des de l'interior.\xc2\xbb_NEWLINE_El f\xc3\xadsic veu la necessitat de la civilitzaci\xc3\xb3 per realitzar aquesta megaestructura, explicant com el creixement de la poblaci\xc3\xb3 ajudaria a motivar la construcci\xc3\xb3 d'una biosfera artificial: \xc2\xabexcepte els accidents i les pressions maltusianes eventualment poden amena\xc3\xa7ar les esp\xc3\xa8cies intel\xc2\xb7ligents per adoptar un \xc3\xbas eficient dels recursos a la seva disposici\xc3\xb3. Hem d'esperar que, en uns pocs milers d'anys de la seva entrada en l'etapa de desenvolupament, qualsevol esp\xc3\xa8cie intel\xc2\xb7ligent es trobaria a ocupar una biosfera artificial que envolta per complet a la seva estrella mare.\xc2\xbb Dyson conclou en el seu article sobre la possibilitat, donada la seva exposici\xc3\xb3, que observar el cel ja no es limita a les estrelles visibles, per\xc3\xb2 mitjan\xc3\xa7ant l'extensi\xc3\xb3 de la investigaci\xc3\xb3 de fonts d'emissi\xc3\xb3 infraroja (el que ell anomena \xc2\xabestrelles infraroges\xc2\xbb). En efecte: \xc2\xabL'h\xc3\xa0bitat m\xc3\xa9s probable d'aquests \xc3\xa9ssers, seria un objecte fosc, amb una grand\xc3\xa0ria comparable a la de l'\xc3\xb2rbita de la Terra, i una temperatura de la superf\xc3\xadcie de 200 K a 300 K. Aquest objecte fos \xc3\xa9s irradiat molt intensament per l'estrella oculta al seu interior, per\xc3\xb2 la radiaci\xc3\xb3 \xc3\xa9s en l'infraroig lluny\xc3\xa0, al voltant d'una longitud d'ona de 10 microns\xc2\xbb Els candidats a aquesta observaci\xc3\xb3 per l'infraroig \xc3\xa9s probable que siguin \xc2\xabestrelles conegudes per ser estrelles bin\xc3\xa0ries amb companyes visibles.\xc2\xbb\n_START_SECTION_\nCr\xc3\xadtica i debats\n_START_PARAGRAPH_\nL'article de Dyson obre una s\xc3\xa8rie de debats. Un resum de l'article, amb t\xc3\xadtol de Shells Around Suns May Have Been Built apareix en el Science News Letter del 18 de juny de 1960. El 22 de juliol de 1960, es llan\xc3\xa7a el debat en la secci\xc3\xb3 Letters to the Editor de la revista Science. L'escriptor i cr\xc3\xadtic cient\xc3\xadfic brit\xc3\xa0nic John Maddox, del Washington Post, respon a la primera hip\xc3\xb2tesi de Dyson. Aquest \xc3\xbaltim considera el suggeriment Dyson com a poc realista, perqu\xc3\xa8 l'estructura de l'esfera no compleix amb les lleis de la mec\xc3\xa0nica. Maddox creu que: \xc2\xab\xc2\xa0no \xc3\xa9s concebible fer servir un planeta com J\xc3\xbapiter com a font de material\xc2\xa0\xc2\xbb. A m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, la hip\xc3\xb2tesi de Dyson no pot conduir a assolir una estructura r\xc3\xadgida capa\xc3\xa7 de resistir les forces de cisallament i les que tendeixen a moure's cap al pla equatorial, aix\xc3\xad fent deformar l'element. Maddox tamb\xc3\xa9 critica el fet que aquesta estructura pugui assolir una mida d'una unitat astron\xc3\xb2mica de radi. L'escriptor cient\xc3\xadfic considera que els \xc3\xa9ssers veritablement intel\xc2\xb7ligents i avan\xc3\xa7ats haguessin pogut optar per una estructura en tor, posat en una pla perpendicular a l'eix de la seva rotaci\xc3\xb3, fins i tot si aquesta configuraci\xc3\xb3 pogu\xc3\xa9s capturar nom\xc3\xa9s una fracci\xc3\xb3 de la radiaci\xc3\xb3 solar en comparaci\xc3\xb3 amb el model de Dyson. Finalment, no ent\xc3\xa9n la relaci\xc3\xb3 entre la pressi\xc3\xb3 demogr\xc3\xa0fica futura i la necessitat de crear biosferes artificials._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de Maddox, l'escriptor de ci\xc3\xa8ncia-ficci\xc3\xb3 americ\xc3\xa0 Poul Anderson, apassionat en l'especulaci\xc3\xb3 futurista, va aclarir alguns punts de la hip\xc3\xb2tesi inicial de Dyson. Segons ell, les limitacions mec\xc3\xa0niques fan impossible una estructura d'aquest tipus. Si no \xc3\xa9s aix\xc3\xad, l'energia necess\xc3\xa0ria per a la seva fabricaci\xc3\xb3, estimada en 800 anys per Dyson, no es podria realitzar a causa del creixement de la poblaci\xc3\xb3 en aquest llarg per\xc3\xadode. Tamb\xc3\xa9 \xc3\xa9s impossible imaginar una civilitzaci\xc3\xb3 capa\xc3\xa7 de \xc2\xabrealitzar pacientment aquesta enorme tasca, mil\xc2\xb7lenni rere mil\xc2\xb7lenni.\xc2\xbb Anderson, fins i tot reverteix l'argument de Dyson: un creixement significatiu de la poblaci\xc3\xb3 no permetria l'estabilitat pol\xc3\xadtica necess\xc3\xa0ria per a la construcci\xc3\xb3 d'una biosfera artificial. Tamb\xc3\xa9 a la mateixa secci\xc3\xb3, l'enginyer en aeron\xc3\xa0utica Eugene Sloane va trobar que la idea de Dyson \xc3\xa9s \xc2\xabfactible i raonable\xc2\xbb. A continuaci\xc3\xb3 es pregunta el perqu\xc3\xa8, si existeixen aquestes civilitzacions avan\xc3\xa7ades, ning\xc3\xba pogu\xc3\xa9s entrar en contacte amb la humanitat._NEWLINE_Freeman J. Dyson reacciona als tres oradors anteriors. Primerament, a l'argument que una biosfera artificial no podria resistir l'estr\xc3\xa8s mec\xc3\xa0nic, declara que \xc2\xabuna petxina s\xc3\xb2lida o anell que envolta un estel \xc3\xa9s mec\xc3\xa0nicament impossible\xc2\xbb. I afegeix: \xc2\xabLa forma de biosfera que vaig considerar consisteix en una col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 en aixam d'objectes en \xc3\xb2rbites independents que viatgen al voltant de l'estrella. La mida i forma dels objectes individuals serien elegits en funci\xc3\xb3 dels seus habitants\xc2\xbb. Sobre el tema de creixement de la poblaci\xc3\xb3, Dyson respon que les conclusions obtingudes s\xc3\xb3n \xc2\xabq\xc3\xbcesti\xc3\xb3 de gustos\xc2\xbb. Es limita de respondre a aquest augment que no pot ser planificat o imposat per un Estat policial o dictatorial. Per\xc3\xb2 reconeix que estan en visi\xc3\xb3 antropom\xc3\xb2rfica. Finalment, va assenyalar que el descobriment de les t\xc3\xadpiques fonts infraroges no pot provar la vida extraterrestre. Diversos autors i cient\xc3\xadfics van reaccionar a la hip\xc3\xb2tesi de Dyson. Carl Sagan i Russell G. Walker, en The Infrared Detectability of Dyson Civilizations (1966) va qualificar l'article de Dyson de molt \xc2\xabestimulant\xc2\xbb. Veuen que un projecte en els seus \xc3\xa0mbits pot posar fi als problemes de subministrament d'energia i de superpoblaci\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nInflu\xc3\xa8ncia en altres megaestructures hipot\xc3\xa8tiques\n_START_PARAGRAPH_\nLa idea de Dyson va aplanar el cam\xc3\xad a altres hip\xc3\xb2tesis sobre l'exist\xc3\xa8ncia de megaestructures, constru\xc3\xafdes per civilitzacions extraterrestres. El mateix matem\xc3\xa0tic, en el 2003, a l'article Looking for life in unlikely places: reasons why planets may not be the best places to look for life, va suggerir la possibilitat que una civilitzaci\xc3\xb3 pot utilitzar diverses formes de vida escampades a l'espai, com els gira-sols (sunflowers), per recollir l'energia de les estrelles llunyanes._NEWLINE_El pioner de la intel\xc2\xb7lig\xc3\xa8ncia artificial Marvin Minsky, despr\xc3\xa9s del discurs que va donar Dyson durant la confer\xc3\xa8ncia de Byurakan el 1971, suggereix que els ordinadors avan\xc3\xa7ats podrien beneficiar-se de la temperatura de la radiaci\xc3\xb3 c\xc3\xb2smica de fons de microones per dissipar la seva calor. Aquests projectes, que poden ser anomenats astroenginyeria, megaprojectes o macroprojectes espacials, que tamb\xc3\xa9 inclouen la idea de \xc2\xabcervell de J\xc3\xbapiter\xc2\xbb (Jupiter Brains) elaborat per Anders Sandberg el 1999, seguida per la de Robert J. Bradbury, en el 2001, amb els \xc2\xabcervells de Matriochka\xc2\xbb (Matrioshka Brains). consideren utilitzar la massa i l'energia de J\xc3\xbapiter, o qualsevol altre estel, per generar una pot\xc3\xa8ncia de c\xc3\xa0lcul fenomenal, permetent aix\xc3\xad, per exemple, produir una realitat simulada. Nick Szabo va imaginar les esferes de Dyson immerses en les seves estrelles mare. Aquest tipus d'estructura podria rebre directament l'energia termonuclear del nucli. Paul Birch, en A Visit to SupraJupiter (1992), va desenvolupar la idea d'introduir el planeta J\xc3\xbapiter en una petixina gegant r\xc3\xadgida. La superf\xc3\xadcie seria habitable (la gravetat seria \xc3\xb2ptima per als humans) mentre que l'energia provingui del nucli del planeta. Dandridge MacFarlan Cole va imaginar el 1963 que utilitzant un asteroide es podria establir-hi una col\xc3\xb2nia espacial. L'esfor\xc3\xa7 recauria en instal\xc2\xb7lar i recollir la llum solar mitjan\xc3\xa7ant miralls. Aquests \xc2\xab\xc2\xa0bubbleworlds\xc2\xa0\xc2\xbb podrien ser utilitzats per explorar la gal\xc3\xa0xia. A. C. Charani creu que \xc3\xa9s possible crear una esfera de Dyson en miniatura, al voltant d'un asteroide, que podria ser estabilitzat i afegir-hi una atmosfera viable. Per desmuntar un planeta com J\xc3\xbapiter, el professor rus G. Pokrovskii suggereix la construcci\xc3\xb3 d'un pol\xc3\xadedre en forma de copa i es compondria d'una s\xc3\xa8rie de cinturons, cadascuna funcionant al seu propi ritme.\n_START_SECTION_\nConcepci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nL'esfera de Dyson requereix una massa important de mat\xc3\xa8ria. La soluci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s plausible seria utilitzar, en comptes de J\xc3\xbapiter, una estructura m\xc3\xa9s redu\xc3\xafda, com la Terra. Llavors en aquest cas, Dyson imagina la manera de desmuntar el planeta blau usant bobines met\xc3\xa0l\xc2\xb7liques i produint un camp toro\xc3\xafdal que corre horitzontalment al llarg de les latituds. La Terra es convertiria en la columna vertebral d'un motor el\xc3\xa8ctric gegant\xc3\xad que exerciria una forta pressi\xc3\xb3 a la superf\xc3\xadcie equivalent a 8\xc3\x9710\xe2\x81\xbb\xe2\x81\xb4 bar. L'acceleraci\xc3\xb3 angular seria de 9\xc3\x9710\xe2\x81\xbb\xc2\xb9\xe2\x81\xb6 rad/s\xc2\xb2. Prop de 2.500 anys serien suficients per desmantellar la massa terrestre, a ra\xc3\xb3 d'una demanda d'energia de 6\xc3\x9710\xc2\xb9\xe2\x81\xb9 W si 1,5\xc3\x9710\xe2\x81\xbb\xe2\x81\xb7 fos la pot\xc3\xa8ncia total subministrada pel Sol. Per Martin Beech, l'esfera de Dyson \xc3\xa9s un dels principals mitjans d'astroenginyeria, per\xc3\xb2 el seu disseny requereix un nivell de tecnologia prou avan\xc3\xa7at per a deduir-ne la terraformaci\xc3\xb3 de Venus i de Mart.\n_START_SECTION_\nUbicaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLes esferes hipot\xc3\xa8tiques imaginades per Freeman J. Dyson estarien situades dins d'ecoesferes, o zones cont\xc3\xadnues d'habitabilitat (continuously habitable zone, CHZ) de la gal\xc3\xa0xia. Dins d'un sistema solar, l'estructura es trobaria a una dist\xc3\xa0ncia del voltant d'una unitat astron\xc3\xb2mica (AU) de la seva estrella mare, \xc3\xa9s aproximadament a una dist\xc3\xa0ncia similar a la de l'\xc3\xb2rbita de la Terra. Aquesta \xc3\xa9s tamb\xc3\xa9 l'\xc3\xb2rbita ideal favorable a l'aigua l\xc3\xadquida.\n_START_SECTION_\nEstructura\n_START_PARAGRAPH_\nSi Dyson va pensar en una estructura esf\xc3\xa8rica amb un gruix de nom\xc3\xa9s 2 a 3 m, \xc3\xa9s a dir, una massa de 200 g/cm\xc2\xb2, altres autors han desenvolupat concepcions diferents. C.N. Tilgner i I. Heinrichsen suggereixen la possibilitat d'una forma anul\xc2\xb7lar. La massa d'aquesta estructura seria similar a la de J\xc3\xbapiter, en 2\xc3\x9710\xc2\xb2\xe2\x81\xb7 kg. En comparaci\xc3\xb3, la massa de la Terra \xc3\xa9s d'aproximadament 6\xc3\x9710\xc2\xb2\xe2\x81\xb4 kg. Richard A. Carrigan, per tant, considera que es necessita entre 3.000 i 4.000 anys per crear una estructura d'aquest tipus (suposant que la taxa de creixement de la poblaci\xc3\xb3 \xc3\xa9s de l'1% per any). El cost de l'energia per construir aquesta estructura \xc3\xa9s equivalent a 800 anys de radiaci\xc3\xb3 solar, segons Carrigan. La realitat \xc3\xa9s que la construcci\xc3\xb3 d'una esfera Dyson \xc3\xa9s inicialment lenta, a causa a l'energia disponible. La mida de la seva estructura s'incrementaria, com tamb\xc3\xa9 el mesurament de la seva capacitat per capturar encara m\xc3\xa9s radiaci\xc3\xb3 solar, per tant de manera exponencial. En aquest cas, el temps total de la construcci\xc3\xb3 d'aquesta megaestructura s'avaluaria sobre 10\xc2\xb3 anys._NEWLINE_Amb la finalitat de produir gravetat artificial suficient, l'esfera ha de girar al voltant de la seva estrella mare. Per\xc3\xb2 la velocitat de rotaci\xc3\xb3 indueix una tensi\xc3\xb3 mec\xc3\xa0nica enorme, deformant-la acabant en una esferoide. Tot i que la integritat de l'esfera no es veuria compromesa, nom\xc3\xa9s les regions properes a l'equador podrien ser habitables. En aquest punt, la idea de Dyson ha estat criticada. Papagiannis (1985) va demostrar mitjan\xc3\xa7ant el c\xc3\xa0lcul que una capa esf\xc3\xa8rica r\xc3\xadgida podria ser constru\xc3\xafda, tenint en compte la gravetat, la pressi\xc3\xb3 de la radiaci\xc3\xb3 solar i dels efectes centr\xc3\xadpetes. Seguint aquest raonament, Papagiannis considera que nom\xc3\xa9s l'1% de la llum emesa per l'estrella mare podria ser capturada. Una esfera del tipus II seria inestable, ja que amb la menor col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3, possiblement un asteroide o un cometa per exemple, causaria una deriva en l'estructura, com tamb\xc3\xa9, un col\xc2\xb7lapse del sol. La inestabilitat d'una esfera de Dyson, constitueix una altra cr\xc3\xadtica de l'hipot\xc3\xa8si.\n_START_SECTION_\nTemperatura\n_START_PARAGRAPH_\nUna estrella continguda en una esfera de Dyson no \xc3\xa9s directament visible des de l'espai exterior, per\xc3\xb2 la mateixa esfera lliuraria una quantitat equivalent d'energia en forma de llum infraroja a causa de la transformaci\xc3\xb3 de la radiaci\xc3\xb3 de calor de l'estrella; per la qual cosa \xc3\xa9s una font observable de \xc2\xabradiaci\xc3\xb3 infraroja d'origen artificial\xc2\xbb en paraules del matem\xc3\xa0tic. Jun Jugaku creu que, encara que la cent\xc3\xa8sima part de l'energia del sol \xc3\xa9s utilitzada per l'esfera, i si aquesta \xc3\xbaltima es mant\xc3\xa9 a una temperatura de 300 K, llavors hauria de ser f\xc3\xa0cilment detectable perqu\xc3\xa8 la seva magnitud en realitat arribaria a 12 \xc2\xb5 i ser visible en fotometria infraroja. A m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, com que les esferes de Dyson estarien compostes de mat\xc3\xa8ria s\xc3\xb2lida en lloc de gasos calents, el seu espectre d\xe2\x80\x99emissi\xc3\xb3 seria m\xc3\xa9s com l'espectre d'un cos negre que la d'una estrella ordin\xc3\xa0ria, que tindria propietats d\xe2\x80\x99absorci\xc3\xb3 introdu\xc3\xafdes en l\xe2\x80\x99atmosfera estel\xc2\xb7lar. Dyson suggereix que els astr\xc3\xb2noms busquen \xc2\xab\xc2\xa0estrelles\xc2\xa0\xc2\xbb gegants que presenten anomalies amb la finalitat de detectar civilitzacions extraterrestres avan\xc3\xa7ades, per\xc3\xb2 els resultats segueixen sent q\xc3\xbcestionables. Segons Viorel Badescu, la temperatura ambient de l'esfera ha de ser propera a la del cos hum\xc3\xa0. Aquest disseny tamb\xc3\xa9 ha de permetre un millor rendiment possible de producci\xc3\xb3 d'electricitat. Els seus radis han de dependre de la temperatura ambient desitjada._NEWLINE__NEWLINE_L'esfera de Dyson pot ser un eixam d'h\xc3\xa0bitats artificials i de mini-planetes capa\xc3\xa7os d'interceptar la major part de l'energia irradiada per l'estrella. L'energia solar captada (en una unitat astron\xc3\xb2mica, que \xc3\xa9s equivalent a 1368 watts/m\xc2\xb2) es pot convertir directament per diversos m\xc3\xa8todes com ara: hivernacles, calefacci\xc3\xb3, c\xc3\xa8l\xc2\xb7lules fotovoltaiques, entre altres m\xc3\xa8todes. En virtut del segon principi de la termodin\xc3\xa0mica, l'exc\xc3\xa9s d'energia ha de ser expulsada a l'espai circumdant; la temperatura de la superf\xc3\xadcie de l'esfera hauria d'arribar entre 200 a 300 K. En virtut del principi de mediocritat, l'exemple del sistema solar s'ha de prendre com l'\xc3\xbanic referent te\xc3\xb2ric. L'\xc3\xbas eficient de l'energia de l'estrella que s'aconseguiria i el prova visible \xc3\xa9s el fet que la temperatura de l'esfera \xc3\xa9s molt menor que la temperatura efectiva de l'estrella. L'efic\xc3\xa0cia termodin\xc3\xa0mica (com a \xc2\xab\xc2\xa0\xce\xb7\xc2\xa0\xc2\xbb) de l'esfera (com a \xc2\xab\xc2\xa0DS\xc2\xa0\xc2\xbb) pel que fa a la temperatura (\xc2\xab\xc2\xa0T\xc2\xa0\xc2\xbb) es formula com: _NEWLINE_La esfera de Dyson ha d'absorbir la m\xc3\xa0xima quantitat de radiaci\xc3\xb3 solar en el canal visible i emetre en la longitud d'ona infraroja de major espectre.\n_START_SECTION_\nDespla\xc3\xa7ament\n_START_PARAGRAPH_\nEn el seu article de 1966, Dyson es refereix a la possibilitat que la biosfera artificial es pogu\xc3\xa9s moure's, i, aix\xc3\xad, permetre a la civilitzaci\xc3\xb3 controladora de viatjar d'un sistema solar a un altre. L'esfera permetria tamb\xc3\xa9 extreure l'energia necess\xc3\xa0ria per a una migraci\xc3\xb3 interstel\xc2\xb7lar. Un despla\xc3\xa7ament a una velocitat de l'ordre de 2000\xc2\xa0km/s faria servir nom\xc3\xa9s el 40% de la radiaci\xc3\xb3 solar captada. El combustible provindria de la massa de J\xc3\xbapiter, incrustada dins de l'esfera, que permetria viatjar m\xc3\xa9s d'un mili\xc3\xb3 d'anys. Una civilitzaci\xc3\xb3 tan avan\xc3\xa7ada assoliria un estel en cent mil anys, at\xc3\xa8s que de mitjana hi ha un estel cada tres anys llum. L'estrella viatjant entraria en interacci\xc3\xb3 amb l'estrella visitada, creant un nou empenyiment per continuar el viatge._NEWLINE_Viorel Badescu i Richard Brook Cathcart tamb\xc3\xa9 van discutir la possibilitat que l'esfera serveix com a \xc2\xabmotor estel\xc2\xb7lar\xc2\xbb (stellar engine). Tamb\xc3\xa9 es va proposar el viatge a trav\xc3\xa9s de vel\xc2\xb7les solars.\n_START_SECTION_\nVarietats\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de la publicaci\xc3\xb3 de l'article de Dyson, van sorgir diverses reaccions, en el Science, apunta al fet que una estructura esf\xc3\xa8rica d'aquesta grand\xc3\xa0ria comportaria a generar enormes problemes mec\xc3\xa0nics. Dyson va respondre que consideraria tot un conjunt dispers de m\xc3\xa9s de cent mil objectes que es desplacen en \xc3\xb2rbites independents en una capa al voltant d'un mili\xc3\xb3 de quil\xc3\xb2metres de gruix. Aquesta disposici\xc3\xb3 pot ser considerada com l'esfera de Dyson de tipus II mentre que l'assumpci\xc3\xb3 d'un embolcall s\xc3\xb2lid \xc3\xa9s m\xc3\xa9s aviat de tipus I. Per Richard A. Carrigan, una esfera de Dyson parcial (com un anell) seria un objecte m\xc3\xa9s pr\xc3\xa0ctic que construir una esfera completa, inicialment per pensar com un matem\xc3\xa0tic. Tamb\xc3\xa9 hi ha una hip\xc3\xb2tesi d'una esfera en forma de bombolla.\n_START_SECTION_\nPetxina\n_START_PARAGRAPH_\nLa idea inicial de Dyson (anomenada \xc2\xab\xc2\xa0tipus I\xc2\xa0\xc2\xbb en la literatura cient\xc3\xadfica) \xc3\xa9s la d'una petxina (shell), r\xc3\xadgida i de gruix prim, encerclant un estel. Per Richard A. Carrigan, aquesta estructura equivaldria a un planetoide. Per tant, \xc3\xa9s una closca s\xc3\xb2lida uniforme al voltant de l'estrella, composta d'un recobriment integral situada a dist\xc3\xa0ncia de l'estrella adaptada a la resist\xc3\xa8ncia del material. En aquesta estructura tamb\xc3\xa9 constaria d'una capa atmosf\xc3\xa8rica, i un s\xc3\xb2l a la superf\xc3\xadcie interior per proporcionar un entorn per les formes de vida org\xc3\xa0niques. Hi ha una versi\xc3\xb3 alternativa i que compr\xc3\xa8n d'una s\xc3\xa8rie de petxines corbades on cadascuna est\xc3\xa0 bloquejant una part de la radiaci\xc3\xb3 solar, que permetria deixar passar una part als planetes del sistema solar. Aquesta soluci\xc3\xb3 permet salvar la biosfera terrestre.\n_START_SECTION_\nEixam\n_START_PARAGRAPH_\nEn resposta a la cr\xc3\xadtica de l'estabilitat i la resist\xc3\xa8ncia mec\xc3\xa0nica de les seves esferes inicials, que es descriuen en el seu article del 1960, Dyson especifica les caracter\xc3\xadstiques d'aquesta estructura d'eixam (swarm) en un article el 1966. Per evitar col\xc2\xb7lisions i capa\xc3\xa7 de mantenir una \xc3\xb2rbita estable al voltant de la seva estrella, l'\xc2\xabeixam de Dyson\xc2\xbb es compon d'un seguit d'objectes definits per la f\xc3\xb3rmula: _NEWLINE_ En \xc3\xb2rbita terrestre baixa o una 2\xc3\x9710\xe2\x81\xb5 part dels objectes en \xc3\xb2rbita per recollir l'energia solar, repartits en forma d'una figura d'oct\xc3\xa0edre. En realitat, els punts de la figura completa es trobarien en zones espacials allunyades on la deformaci\xc3\xb3 gravitat\xc3\xb2ria \xc3\xa9s m\xc3\xa9s baixa. Junts formen una capa esf\xc3\xa8rica, de manera r\xc3\xadgida i lleugera, d'una massa d'aproximadament d'una cent-mil\xc2\xb7l\xc3\xa8sima part de la massa terrestre. L'esfera proporcionaria una densitat de superf\xc3\xadcie de 3 g/cm\xc2\xb2, que \xc3\xa9s molt adequat per a la uni\xc3\xb3 de reflectors solars i per suportar un camp de gravetat artificial._NEWLINE_Richard A. Carrigan distingeix l'esfera de Dyson pura (integral, com una petxina), de manera parcial, la forma d'eixam. La segona configuraci\xc3\xb3 \xc3\xa9s m\xc3\xa9s convenient i menys costosa d'aconseguir. Segons Bob Jenkin, l'estructura en eixam consisteix en un gran nombre de col\xc2\xb7lectors solars independents en \xc3\xb2rbita en une formaci\xc3\xb3 densa al voltant de l'estrella. Els col\xc2\xb7lectors solars poden variar en grand\xc3\xa0ria i en forma, comprendrien d'h\xc3\xa0bitats espacials perqu\xc3\xa8 hi visquin \xc3\xa9ssers biol\xc3\xb2gics, per\xc3\xb2 en grup interceptarien col\xc2\xb7lectivament gaireb\xc3\xa9 tota l'energia de la llum de l'estrella. S'han proposat per als col\xc2\xb7lectors, diversos tipus d\xe2\x80\x99\xc3\xb2rbites, cadascuna amb diferents avantatges i inconvenients. Qualsevol que sigui el tipus elegit, alguns col\xc2\xb7lectors solars passen part de les seves \xc3\xb2rbites a l'ombra d'altres col\xc2\xb7lectors solars, reduint aix\xc3\xad l'efici\xc3\xa8ncia de l'esfera. Com que els col\xc2\xb7lectors funcionen independentment els uns dels altres, un eixam de Dyson es pot construir de manera incremental durant un llarg per\xc3\xadode i proporcionar energia \xc3\xbatil durant aquest temps. Per M. D. Papagiannis, l'eixam \xc3\xa9s una hip\xc3\xb2tesi molt m\xc3\xa9s realista que la petxina, no obstant aix\xc3\xb2, aquesta estructura nom\xc3\xa9s pot captar l'1% de la radiaci\xc3\xb3 solar. K. G. Suffern compara l'habitabilitat de l'eixam de Dyson en relaci\xc3\xb3 amb la idea del cilindre O'Neill.\n_START_SECTION_\nBombolla\n_START_PARAGRAPH_\nUn tercer tipus d'esfera de Dyson, anomenat \xc2\xabbombolla de Dyson\xc2\xbb. Est\xc3\xa0 compost de punts en forma de (mots creuats est\xc3\xa0tics i sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits) que suren imm\xc3\xb2bils en relaci\xc3\xb3 al sol a l'interior utilitzant la pressi\xc3\xb3 de la llum, aquesta estructura requereix una massa tan petita que podria ser constru\xc3\xafda a partir del material contingut en un petit sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit o en un gran asteroide. No obstant aix\xc3\xb2, una bombolla de Dyson d'aquest tipus t\xc3\xa9 poques aplicacions pr\xc3\xa0ctiques: la recol\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 d'energia seria dif\xc3\xadcil a causa de la seva baixa massa i la seva depend\xc3\xa8ncia de l'alta reflectivitat, sent discutit en poques ocasions.\n_START_SECTION_\nDe dimensi\xc3\xb3 gal\xc3\xa0ctica\n_START_PARAGRAPH_\nAlgunes persones han proposat les estructures de Dyson a l'escala d'una gal\xc3\xa0xia. Aquest tipus de megaestructura utilitzaria l'energia total radiada pels milers de milions d'estrelles que formen la gal\xc3\xa0xia. Kardaixov va proposar per primera vegada la idea d'una civilitzaci\xc3\xb3 anomenada tipus III, que poden conduir projectes d'astroenginyeria de la mida d'una gal\xc3\xa0xia. Aquest sup\xc3\xb2sit inclou tamb\xc3\xa9 l'alternativa que la gal\xc3\xa0xia podria estar poblada per milions d'esferes de Dyson individuals. Aquestes megastructures serien visibles fins als l\xc3\xadmits m\xc3\xa9s llunyans de l'univers visible. Alguns autors (Annis, Zwicky), segons Richard A. Carrigan, van establir una relaci\xc3\xb3 entre certs objectes cosmol\xc3\xb2gics ex\xc3\xb2tics (com els qu\xc3\xa0sars) i les esferes de Dyson gal\xc3\xa0ctiques. Carrigan tamb\xc3\xa9 planteja la possibilitat que les \xc2\xab\xc2\xa0bombolles de Fermi\xc2\xa0\xc2\xbb recentment detectades pel telescopi Fermi, resulten en un tipus de llum visible al buit, de mides considerables, que no s\xc3\xb3n m\xc3\xa9s que megastrutures que permeten captar l'energia radiada per les estrelles de l'entorn. Hi ha diverses gal\xc3\xa0xies que contenen aquestes bombolles de Fermi, en particular, la M51, observada per l'Spitzer en el 2008.\n_START_SECTION_\nCamp d'observaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nArran de la proposta de Dyson el 1960, s'han realitzat nombroses investigacions de les quals asseguren, que en 80 anys llum, no existeix cap esfera de Dyson. Les observacions m\xc3\xa9s llunyanes (de 10.000 a 20.000 anys llum) tampoc van tenir \xc3\xa8xit. Si les esferes de Dyson existeixen, llavors la temperatura deu emetre una radiaci\xc3\xb3 infraroja semblant a la d'un cos negre de diversos centenars de k\xc3\xa8lvins. Des del 1966, Carl Sagan i Russel G. Walken van recomanar l'observaci\xc3\xb3 de les emissions infraroges, en una banda de 8 a 13 \xc2\xb5. En el 1984, Michael D. Papagiannis va explicar que el que s'ha de buscar \xc2\xabs\xc3\xb3n petits excessos d'emissions infraroges\xc2\xbb, les esferes de Dyson no podran ocultar l'1% de la radiaci\xc3\xb3 solar._NEWLINE_Segons C. N. Tilgner i I. Heinrichsen, apareixen dos problemes pel que fa a la seva observaci\xc3\xb3: la sensibilitat del sistema de detecci\xc3\xb3 d'infrarojos ha de ser prou bona, i la confusi\xc3\xb3 amb altres objectes cosmol\xc3\xb2gics, com els n\xc3\xbavols de pols. Les condicions de detecci\xc3\xb3 han d'ajudar a identificar un flux de 100 mJy d'una longitud d'ona al voltant de 60 \xc2\xb5. Tilgner i Heinrichsen creuen que per poder detectar les esferes de Dyson seria l'estudi de la difusi\xc3\xb3 d'infrarojos sobre de les seves respectives estrelles. La seva lluminositat infraroja, en efecte, hauria de fluctuar del 0,1% (7 \xc2\xb5) al 6% (60 \xc2\xb5). Segons ells, el sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit ISO i el seu fot\xc3\xb2metre ISOPHOT \xc3\xa9s la millor eina per detectar possibles esferes de Dyson, ja que pot observar a 240 \xc2\xb5. Segons Carrigan, com per Jun Jugaku, el telescopi espacial IRAS, i en particular el seu espectr\xc3\xb2metre a baixa resoluci\xc3\xb3 (LRS), \xc3\xa9s l'eina ideal per aquest tipus de recerca. \xc3\x89s capa\xc3\xa7 d'observar en les fonts infraroges de 600 K, l'IRAS cobreix el 96% del cel. Per Carrigan, la resoluci\xc3\xb3 angular del telescopi Spitzer \xc3\xa9s de 10 a 20 vegades m\xc3\xa9s eficient que l'IRAS mentre que la seva sensibilitat \xc3\xa9s tres vegades m\xc3\xa9s gran. L'Spitzer i el cat\xc3\xa0leg GLIMPSE (de: Galactic Legacy Infrared Mid-Plane Survey Extraordinaire) s\xc3\xb3n les eines d'observaci\xc3\xb3 capaces de buscar possibles esferes de Dyson._NEWLINE_Per l'astr\xc3\xb2non Luc Arnold, amb millor resoluci\xc3\xb3 \xc3\xb2ptica dels telescopis espacials permetria observar directament les estructures artificials de les esferes de Dyson.\n_START_SECTION_\nObservacions realitzades\n_START_PARAGRAPH_\nLes observations de V. I. Slysh (1985), utilitzant les dades infraroges del Telescopi Espacial IRAS, van resultar en 200.000 objectes. S'han identificat diverses fons d'emissi\xc3\xb3 i van ser analitzades per\xc3\xb2 cap es va poder comparar amb la certesa d'una esfera de Dyson. Les observacions van fer arribar a la conclusi\xc3\xb3 que aquests objectes artificials es poden confondre amb els n\xc3\xbavols de pols fins que envolten gegants vermelles. Nikolai Kardaixov, M. I. Timof\xc3\xa9iev, i V. G. Promyslov van realitzar en el 2000 noves observacions per mitj\xc3\xa0 de la base de dades de l'IRAS. Tamb\xc3\xa9 van concloure sobre l'exist\xc3\xa8ncia de megaestructures semblants a les descrites per Dyson._NEWLINE_Amb m\xc3\xa9s de 250.000 fonts infraroges detectades, hi ha tres possibles candidats a l'esfera de Dyson (\xc2\xab\xc2\xa0Quasi-Dyson Spheres\xc2\xa0\xc2\xbb, QDS) que es van detectar en l'univers conegut a trav\xc3\xa9s del telescopi espacial IRAS (sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit astron\xc3\xb2mic infraroig) amb el treball de Jun Jugaku, professor d\xe2\x80\x99astrof\xc3\xadsica a la Universitat de Tokai, al Jap\xc3\xb3, en el 2003. Jugaku i Nishimura van utilitzar el cat\xc3\xa0leg Wolley i alii (1970) que llista 1.744 sistemes solars. Es van dirigir a 887 estrelles de tipus espectrals F, G i K i d'una brillantor de classes IV, V i VI. M\xc3\xa9s endavant, es van creuar aquestes dades amb les de l'IRAS Point Source Catalog (1988) i van destacar 458 estrelles amb una magnitud de 12 \xc2\xb5. Prop de 384 estrelles van ser observades finalment, amb una emissi\xc3\xb3 addicional d'infraroig; unes tres tenien una influ\xc3\xa8ncia particularment important, aix\xc3\xad, d'acord amb l'estudi artificial. Els resultats no s'han contradit, sin\xc3\xb3 en la seva interpretaci\xc3\xb3, ja que el professor Jugaku continua sent reservat sobre la naturalesa d'aquests objectes: fins i tot si compleixen amb les caracter\xc3\xadstiques, no hi ha evid\xc3\xa8ncies que s\xc3\xb3n esferes de Dyson._NEWLINE_Richard A. Carrigan va declarar, pel que fa a la recerca de les esferes hipot\xc3\xa8tiques de Dyson, d'\xc2\xabarqueologia c\xc3\xb2smica\xc2\xbb (cosmic archaeology). D'acord amb ell, de fet, molts objectes celestes tenen senyals d'infrarojos propers als esperats en el cas d'una esfera de Dyson. Les fases de naixement i de mort de les estrelles, els n\xc3\xbavols de pols, les estrelles naixents (envoltades per discos de pols), certes parts opaques, les estrelles variables de tipus Mira, les nebuloses planet\xc3\xa0ries i finalment les estrelles de la branca asimpt\xc3\xb2tica de les gegants (AGB) \xc3\xa9s fer confondre per esferes de Dyson. Carrigan cita dos altres objectes que poden interferir amb la recerca de senyals d'infrarojos hipot\xc3\xa8ticament creades per civilitzacions extraterrestres: la mol\xc3\xa8cula SiO i els ions d'hidr\xc3\xb2xid (OH\xe2\x81\xbb) expulsades despr\xc3\xa9s de la mort d'una estrella, i les estrelles de carboni. Carrigan va utiiltzar, en el 2009, de manera combinada, l'espectr\xc3\xb2metre a baixa resoluci\xc3\xb3 del telescopi espacial IRAS i el cat\xc3\xa0leg Calgary (que compila 11.224 fonts d'infraroges) amb la finalitat d'investigar una regi\xc3\xb3 de temperatura entre 100 K i 600 K. L'aplicaci\xc3\xb3 de diversos filtres permet afinar la recerca, Carrigan va arribar a a\xc3\xafllar 16 fonts com a candidats possibles per satisfer les propietats d'una esfera de Dyson. Totes les fonts utilitzades es distribueixen en el pla gal\xc3\xa0ctic, mai en el bulb. Al final, tres d'aquestes fonts (IRAS 00477-4900, IRAS 02566+2938 i IRAS 19405-7851) tenen un perfil infraroig proper al previst. Carrigan va concloure que no es pot garantir observar aut\xc3\xa8ntiques esferes de Dyson. Amb el programa SETI, es va utilitzar el Allen Telescope Array (ATA), un radiotelescopi de 16 fonts.\n_START_SECTION_\nCi\xc3\xa8ncia-ficci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEn The Time Ships, de Stephen Baxter, narren la recerca de La M\xc3\xa0quina del Temps de H. G. Wells, el narrador viatja en un futur en qu\xc3\xa8 les esferes de Dyson s\xc3\xb3n molt generalitzades. Aquestes estructures espacials es poden trobar en diverses hist\xc3\xb2ries de ci\xc3\xa8ncia-ficci\xc3\xb3: en el The Wanderer (1964) de Fritz Leiber, a Deception Well (1997) de Linda Nagata, a Ringworld de Larry Niven per\xc3\xb2 l'estabilitat \xc3\xa9s refutada en The Ringworld Engineers, en Frederik Pohl i Jack Williamson (Cuckoo, 1975\xe2\x80\x931983 i Wall Around a Star, 1983), en Bob Shaw (Orbitsville, 1975\xe2\x80\x931990), Tony Rothman (The World Is Round, 1978), Somtow Sucharitkul (Inquestor, 1982\xe2\x80\x931985), Timothy Zahn (Spinneret, 1985), James White (Federation World, 1988), David Brin (Heaven\xe2\x80\x99s Reach, 1998), Peter F. Hamilton (L'\xc3\x89toile de Pandore, 2004), i en Gregory Benford (Eater, 2000). Robert Silverberg en Across a Billion Years (1969) evoca una esfera de Dyson de tipus II._NEWLINE_Diversos escriptors de ci\xc3\xa8ncia-ficci\xc3\xb3 han realitzat canvis a la proposta original de Dyson. Per Dan Alderson, una estructura en esfera doble, que consta de dues closques amb una atmosfera que hi ha entre les dues parts, seria m\xc3\xa9s adequada per a la vida a l'espai. Aix\xc3\xad mateix, proposa la idea d'un disc en la semblan\xc3\xa7a d'un vinil, amb el sol al seu centre i cobrint una dist\xc3\xa0ncia de fins a les \xc3\xb2rbites de Mart i J\xc3\xbapiter. Tamb\xc3\xa9 es poden interconnectar esferes conc\xc3\xa8ntriques, com en el cicle de Cageworld (1982\xe2\x80\x931983) de Colin Kapp i Asgard trilogy (1979\xe2\x80\x931990) de Brian Stableford. Pat Gunkel proposa la construcci\xc3\xb3 d'una megaestructura anomenada \xc2\xabtopopolis\xc2\xbb, semblant a uns fideus gruixuts, que compr\xc3\xa8n un buit i encercla el Sol. Omale, de Laurent Genefort, \xc3\xa9s un m\xc3\xb3n modelat sobre una esfera de Dyson. La Triologia de Ga\xc3\xafa, de John Varley (es compon de les novel\xc2\xb7les Titan, Sorci\xc3\xa8re i D\xc3\xa9mon) fent una descrici\xc3\xb3 completa del funcionament d'una esfera de Dyson. A la novel\xc2\xb7la \xc2\xab\xc2\xa0La primavera russa\xc2\xa0\xc2\xbb (Russian Spring) (1991) de Norman Spinrad, una esfera de Dyson demostra a la humanitat de l\xe2\x80\x99exist\xc3\xa8ncia d\xe2\x80\x99una civilitzaci\xc3\xb3 extraterrestre molt avan\xc3\xa7ada. A la novel\xc2\xb7la Spin (2007), de Robert Charles Wilson, tracta les esferes de Dyson utilitzen els col\xc2\xb7lectors que el formen com una xarxa intel\xc2\xb7ligent que cobreix els planetes amb la finalitat de capa protectora. L\xe2\x80\x99\xc3\x89veil d\xe2\x80\x99Endymion, amb l'\xc3\xbaltim \xc2\xab\xc2\xa0cicle d\xe2\x80\x99Hyperi\xc3\xb3\xc2\xa0\xc2\xbb de Dan Simmons, descriu una veritable esfera de Dyson que t\xc3\xa9 principalment una funci\xc3\xb3 d'h\xc3\xa0bitat. En L'\xc3\x89toile de Pandore (2004), de Peter F. Hamilton, hi ha dues estrelles envoltades d'esferes de Dyson, amb la funci\xc3\xb3 d'evitar l'expansi\xc3\xb3 de civilitzacions extraterrestres b\xc3\xa8l\xc2\xb7liques. Finalment a Flashforward (1999) de Robert J. Sawyer tamb\xc3\xa9 hi t\xc3\xa9 refer\xc3\xa8ncia.\n_START_SECTION_\nCinema, televisi\xc3\xb3 i videojocs\n_START_PARAGRAPH_\nA la s\xc3\xa8rie Star Trek: La nova generaci\xc3\xb3, el quart episodi de la sisena temporada (Relics) es presenta una esfera de Dyson. La nau espacial Enterprise-D descobreix una esfera d'una grand\xc3\xa0ria comparable al de l'\xc3\xb2rbita d'un planeta i, a la superf\xc3\xadcie, hi havia una nau amb problemes, el Jenolen es va bloquejar el teletransportador en bucle des de fa 75 anys. Al reactivar-ho, va reapar\xc3\xa8ixer el capit\xc3\xa0 Montgomery Scott, antic enginyer en cap de l'Enterprise-A. La s\xc3\xa8rie Andromeda va presentar dues esferes de Dyson, en els episodis Its Hour Come Round At Last i The Widening Gyre. En Crest of the Stars, la capital de l'imperi hum\xc3\xa0, Lakfakale, \xc3\xa9s alimentada per mitj\xc3\xa0 d'una esfera al voltant de la seva estrella. La s\xc3\xa8rie animada Mobile Suit Gundam 00 posa en escena les estructures encerclant els planetes. En la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula The Day the Earth Stood Still, del 2008 amb Keanu Reeves (remake de la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula de 1951), l'esfera de Dyson permet als extraterrestres de despla\xc3\xa7ar-se per l'espai._NEWLINE_En el videojoc Freelancer, desenvolupat per Digital Anvil, els \xc3\xa9ssers extraterrestres anomenats \xc2\xabNomades\xc2\xbb van dissenyar una esfera Dyson al voltant de l'estrella del seu sistema solar original. En el videojoc per a Nintendo DS Infinite Space, de Platinum Games, els \xc2\xabSenyors\xc2\xbb, ra\xc3\xa7a transcendent responsable de la destrucci\xc3\xb3 i el renaixement de l'univers, utilitzen una esfera de Dyson per manipular la realitat. En el videojoc d'estrat\xc3\xa8gia Halo Wars, per a la Xbox 360, la hist\xc3\xb2ria t\xc3\xa9 lloc en un planeta artificial que envolta el nucli de la seva estrella."