b"\n_START_ARTICLE_\nGansu\n_START_SECTION_\nGeografia\n_START_PARAGRAPH_\nLa major part de la prov\xc3\xadncia t\xc3\xa9 una elevaci\xc3\xb3 d'un quil\xc3\xb2metre sobre el nivell del mar. Part del desert de Gobi pertany a Gansu. El nord de la prov\xc3\xadncia \xc3\xa9s pla mentre que el sud \xc3\xa9s muntanyenc. El pic m\xc3\xa9s elevat de la zona \xc3\xa9s la muntanya Qilian Shan, de 5.547 metres d'altitud. La prov\xc3\xadncia \xc3\xa9s un dels h\xc3\xa0bitats naturals del panda gegant.\n_START_SECTION_\nEconomia\n_START_PARAGRAPH_\nLa base de l'economia de la regi\xc3\xb3 \xc3\xa9s la mineria. Gansu cont\xc3\xa9 importants dip\xc3\xb2sits d'antimoni, crom, carb\xc3\xb3, cobalt, coure, iridi, mercuri, petroli, tungst\xc3\xa8 i zinc. Entre els productes agr\xc3\xadcoles produ\xc3\xafts a la prov\xc3\xadncia, destaquen el cot\xc3\xb3, l'oli de llinassa, els melons, el blat de moro i el blat. A Gansu creixen tamb\xc3\xa9 nombroses herbes salvatges utilitzades en la medicina tradicional xinesa.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nGansu \xc3\xa9s un nom utilitzat per primer cop sota la dinastia Song (960-1279) per dues prefectures diferents de les dinasties Sui (581-618) i Tang (618-907): la de Gan (part nord-oest) i la de Su (extrem nord-oest). _NEWLINE_En la prehist\xc3\xb2ria, Gansu va acollir un cert nombre de cultures neol\xc3\xadtiques. La cultura Dadiwan (\xe5\xa4\xa7\xe5\x9c\xb0\xe7\x81\xa3\xe6\x96\x87\xe5\x8c\x96) ha deixat un considerable nombre d'objectes que s'han trobat a les excavacions, a la part oriental de la prov\xc3\xadncia, corresponents a una data entre 6000 i 3000 aC. La cultura de Majiayao (\xe9\xa6\xac\xe5\xae\xb6\xe7\xaa\xaf\xe6\x96\x87\xe5\x8c\x96) i en part la de Qijia (\xe9\xbd\x8a\xe5\xae\xb6\xe6\x96\x87\xe5\x8c\x96) tamb\xc3\xa9 es troben a Kansu entre 3100 i 2700 aC la primera, i entre 2400 aC i 1900 aC la segona._NEWLINE_L'estat Qin (\xe7\xa7\xa6), del 778 al 207 aC, que va donar pas a la dinastia Qin (221-207 aC), es va originar al sud-est de Gansu, espec\xc3\xadficament a la regi\xc3\xb3 de Tianshui (\xe5\xa4\xa9\xe6\xb0\xb4). El mateix nom Qin es creu que es va originar en part tamb\xc3\xa9 en la mateixa zona. Tombes i objectes Qin s'han excavat a Fangmatan, prop de Tianshui, i inclouen un mapa de fa 2.200 anys de la regi\xc3\xb3 de Guixian._NEWLINE_Posteriorment, Gansu fou un important centre de comunicacions per a l'imperi, ja que l'anomenat corredor d'Hexi (\xe6\xb2\xb3\xe8\xa5\xbf\xe8\xb5\xb0\xe5\xbb\x8a) travessa el coll de la prov\xc3\xadncia. La dinastia Han (206 aC -220 dC) va estendre la Gran Muralla pel corredor i hi va construir les fortaleses i ciutats estrat\xc3\xa8giques del pas de Yumenguan (o de la porta de Jade, prop de Dunhuang), i de Yangguan (\xe9\x98\xb3\xe5\x85\xb3|\xe9\x98\xb3\xe5\x85\xb3). Restes de la muralla i les ciutats hi s\xc3\xb3n encara visibles; una antiga forma de paper amb car\xc3\xa0cters xinesos i datat de vers 8 aC es va trobar al lloc d'una antiga guarnici\xc3\xb3 Han al pas de Yumen. A l'oest de Yumenguan i les muntanyes Qilian, i al nord-oest de la prov\xc3\xadncia, els yuezhi, wusun, i altres n\xc3\xb2mades s\xc3\xb3n esmentats als primers segles de l'era actual en relaci\xc3\xb3 amb Xina._NEWLINE_A la caiguda de l'Imperi uigur, es va establir a Kansu un estat uigur que va existir del 848 al 1036 i fou en aquest per\xc3\xadode quan s'hi va introduir l'islam. Situada en la ruta de la Seda, Gansu fou una prov\xc3\xadncia econ\xc3\xb2micament important. Temples i coves budistes com les coves de Mogao (les coves dels Mil Budes) i les coves de Maijishan, tenen murals art\xc3\xadstics._NEWLINE_A l'inici de l'Imperi mongol, la regi\xc3\xb3 formava un Regne tangut governat per la dinastia Hsia o Hsi-hsia (vers 1032-1227), amb Ningshia (Yintchwan) com a capital. Rashid al-Din, en la seva llista de prov\xc3\xadncies xineses, va dividir la regi\xc3\xb3 dels tanguts en dues parts que tenien per centres Kindjanfu (moderna Sian i ara Xi'an, capital del Shaanxi) i Kamdju (Kantchou, ara transcrit Lanzhou) al mateix Kansu. Aleshores, els dos territoris formaven un govern \xc3\xbanic, per\xc3\xb2 la capital i resid\xc3\xa8ncia del governador era Xi'an; el l\xc3\xadmit entre els dos territoris, despr\xc3\xa9s separats, era el riu Hoang-Ho, de manera que Lanzhou quedava dins el Shaanxi. Segons Marco Polo, el pa\xc3\xads tangut era governat pel pr\xc3\xadncep Mangalay (Mangkala), tercer fill de Kubilay Khan, que va morir el 1280; segons Rashid al-Din, el governador n'era el pr\xc3\xadncep Ananda (un germ\xc3\xa0 de Mangalay), nascut vers 1270, que fou criat amb parents musulmans i, a partir del 1295, es va declarar obertament per aquesta religi\xc3\xb3; gran part del seu ex\xc3\xa8rcit de 150.000 soldats, i dels tanguts sobre els quals governava, van adoptar l'islam com a religi\xc3\xb3 seguint al seu cap. El gran khan Temur Oldjeitu (1294-1307) li va recriminar la seva conversi\xc3\xb3, per\xc3\xb2 Ananda va restar fidel a l'Islam; va perdre temporalment el govern, per\xc3\xb2 el va recuperar i fou erigit pretendent al tron del khanat el 1307, per\xc3\xb2 fou derrotat i mort pel seu rival Khayshan (1307-1311), nebot de Temur Oldjeitu; el 1323, Orug Temur, fill d'Ananda, va acabar sent nomenat pr\xc3\xadncep de Tangut._NEWLINE_La dinastia mongola o Yuan es va enfonsar el 1368. Amb la dinastia Ming (1368-1644), els turcs salar es van establir a la riba sud del riu Hoang-Ho. Els mings van construir la fortalesa de Jiayuguan a Gansu. En l'Imperi de Tamerl\xc3\xa0, es deia que s'havia produ\xc3\xaft una matan\xc3\xa7a de musulmans el 1398, rumors que no han pogut ser confirmats per dades hist\xc3\xb2riques procedents de la Xina. Els Hui-hui musulmans establerts a la Xina foren absorbits i van esdevenir xinesos f\xc3\xadsicament i ling\xc3\xbc\xc3\xadstica, i adoptaren noms xinesos (Muhammad va passar a ser Ma), per\xc3\xb2 van conservar la seva religi\xc3\xb3; els musulmans del Gansu van tenir un proc\xc3\xa9s similar; molts dels musulmans d'aquesta regi\xc3\xb3 van emigrar a l'\xc3\x80sia central, a Samarcanda o a altres llocs musulmans, per\xc3\xb2 l'islam s'havia ja est\xc3\xa8s per tota la regi\xc3\xb3 fins al Shaanxi._NEWLINE_La dinastia Qing o mantx\xc3\xba va accedir al poder el 1644 i no va canviar gaire les coses. El Kansu era un dels punts de concentraci\xc3\xb3 principal dels musulmans; els que parlaven xin\xc3\xa8s eren anomenats Hui-min ('poble isl\xc3\xa0mic'). L'islam es va difondre de manera apreciable al segle\xc2\xa0xviii quan, a partir del 1761, es van predicar per Ma Ming-hsin, nadiu d'Anting al Gansu, els ensenyaments sufites, que foren coneguts com a Hsin-tchiao ('la nova secta' o 'el nou ensenyament'); els turcs salar s'hi van convertir. La Hsin-tchiao, com a secta, fou fundada el 1762 i el seu centre fou Hs\xc3\xbcnhua, prop de Hsining. Els conflictes entre els seguidors d'aquest nou corrent i els de l'antic van derivar en viol\xc3\xa8ncia el 1781 i el govern xin\xc3\xa8s va exercir-hi una forta repressi\xc3\xb3. Llavors, els membres de la Hsin-tchiao es van revoltar, per\xc3\xb2 foren reprimits (1782); encara van intentar una nova revolta (1783) a Chi-feng-pao al Gansu, igualment reprimida. En comen\xc3\xa7ar el segle seg\xc3\xbcent, la secta continuava existint amb centres principals a Tchang-tchia-tchuan a Gansu, i Tchin-tchi-pao a Hingshia._NEWLINE_El 1862, els musulmans de la secta Hsin-tchiao a Hingshia i Gansu es van revoltar a Tchin-tchi-pao, dirigits per Ma Hua-lung, un sant\xc3\xb3 m\xc3\xadstic, successor de la l\xc3\xadnia de dirigents iniciada per Ma Ming-hsin, que havia establert la seva seu en aquesta ciutat. Ma Hua-lung va fundar un orde m\xc3\xadstic anomenat Djahriyya. La revolta fou finalment reprimida el 1871 per l'ex\xc3\xa8rcit mantx\xc3\xba; despr\xc3\xa9s de la revolta, la direcci\xc3\xb3 del moviment religi\xc3\xb3s Djahriyya va passar a Ma Yuan-tch'ang, un deixeble de Ma Hua-lung que residia a Tchang-tchia-tchuan, a Gansu. Va viure fins al 1920, quan va morir en el terratr\xc3\xa8mol d'aquest any, de 8,6 en l'escala de Richter, que va matar 180.000 persones._NEWLINE_El 1910, la poblaci\xc3\xb3 de musulmans a la prov\xc3\xadncia, l'estimava M. Broomhall entre dos i tres milions de persones. El 1953, segons el cens oficial n'era d'1.086.597 persones, el 30% de la poblaci\xc3\xb3. La prov\xc3\xadncia pateix freq\xc3\xbcents terratr\xc3\xa8mols (el 1932, un nou terratr\xc3\xa8mol de magnitud 7,6 va matar setanta mil persones), sequeres i fams, que van alentir-ne el progr\xc3\xa9s. L'expansi\xc3\xb3 econ\xc3\xb2mica s'ha basat en els darrers anys, principalment, en l'explotaci\xc3\xb3 dels seus abundants recursos minerals i la industrialitzaci\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nLleng\xc3\xbces\n_START_PARAGRAPH_\nLa majoria d'habitatnts de Gansu parlen dialectes del xin\xc3\xa8s mandar\xc3\xad del nord. A les zones frontereres de Gansu es pot trobar tu, amdo tibet\xc3\xa0, mongol, i llengua kazakh. La majoria de minories tamb\xc3\xa9 parlen xin\xc3\xa8s."