b"\n_START_ARTICLE_\nPedro Jos\xc3\xa9 Pidal y Carniado\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nFill de Jos\xc3\xa9 Pidal i Antonia Carniado, tots dos nobles per\xc3\xb2 d'escassos recursos econ\xc3\xb2mics, va n\xc3\xa9ixer a la ciutat asturiana de Villaviciosa el 25 de novembre de 1799 i no en 1800, com es creia. Va estudiar jurisprud\xc3\xa8ncia en la Universitat d'Oviedo, en el claustre de la qual es doctoraria m\xc3\xa9s tard. Amb l'al\xc3\xa7ament liberal de Rafael del Riego en 1820, es va unir a la Companyia Liter\xc3\xa0ria amb altres professors de la seva universitat. Va contribuir a fundar El Ciudadano (Oviedo, 1820), peri\xc3\xb2dic del que tamb\xc3\xa9 va ser redactor, i a l'any seg\xc3\xbcent va dirigir El Aristarco (Oviedo, 1821). En 1822 es va llicenciar en tots dos drets i va marxar a Madrid per treballar com pasante en el fam\xc3\xb3s bufet de l'advocat Cambronero i, a part de ser redactor d'El Espectador a Madrid, va participar en el recentment fundat Ateneo. Liberal, va seguir al govern a Cadis en 1823 quan van envair Espanya els Cent mil fills de Sant Llu\xc3\xads; no va poder tornar a Oviedo per no haver estat purificat, com es deia llavors, i solament va poder regularitzar la seva situaci\xc3\xb3 en 1828 (havia estat condemnat a vuit anys de presidi per ser membre de la Companyia Liter\xc3\xa0ria)._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de la mort de Ferran VII en 1833 va poder tornar a ocupar c\xc3\xa0rrecs administratius en l'estat: en 1834 va ser designat alcalde major de la localitat asturiana de Cangas de Tineo, actual Cangas del Narcea, i, poc despr\xc3\xa9s el van nomenar jutge de Villafranca del Bierzo i de Lugo. En 1837 va obtenir el c\xc3\xa0rrec d'o\xc3\xafdor en l'Audi\xc3\xa8ncia de Pamplona i, en 1838, el de fiscal togat del Tribunal Major de Comptes, per la qual cosa es va traslladar a Madrid tamb\xc3\xa9 com a diputat a Corts per Ast\xc3\xbaries. Va dirigir al costat de Ignacio Gironella la Revista de Madrid i va col\xc2\xb7laborar a El Espectador i les Cr\xc3\xb3nicas pol\xc3\xadticas des de 1841. Es va casar amb Manuela Mon y Men\xc3\xa9ndez i van tenir tres fills: Luis Pidal y Mon, II marqu\xc3\xa8s de Pidal, Alejandro Pidal y Mon i Ramona Pidal y Mon._NEWLINE_Va donar nom al Pla Pidal mitjan\xc3\xa7ant Reial decret de 17 de setembre de 1845: \xc2\xabL'ensenyament de la joventut no \xc3\xa9s una mercaderia que pugui deixar-se lliurada a la cobd\xc3\xadcia dels especuladors, ni ha d'equiparar-se a les altres ind\xc3\xbastries en qu\xc3\xa8 domini nom\xc3\xa9s l'inter\xc3\xa8s privat\xc2\xbb; encara que tamb\xc3\xa9 van intervenir en la seva confecci\xc3\xb3 altres personalitats, com Antonio Gil de Z\xc3\xa1rate; aquest pla \xc3\xa9s el precedent m\xc3\xa9s important de la decisiva reforma educativa coneguda com a Llei Moyano de 1857. En 1844 va ser nomenat ministre de la Governaci\xc3\xb3 pel general Ram\xc3\xb3n Mar\xc3\xada Narv\xc3\xa1ez, c\xc3\xa0rrec que va deixar en 1847 per tornar en 1848 com a ministre d'Estat. Va presidir el Congr\xc3\xa9s dels Diputats i va acompanyar a Narv\xc3\xa1ez tamb\xc3\xa9 en 1856. En 1857 va ser nomenat ambaixador en Roma i tamb\xc3\xa9 va ocupar la presid\xc3\xa8ncia de l'Acad\xc3\xa8mia Matritense de Jurisprud\xc3\xa8ncia i Legislaci\xc3\xb3. Paral\xc3\xadtic des de 1859 i senador vitalici, va rebre la condecoraci\xc3\xb3 m\xc3\xa9s important de la monarquia espanyola, el Tois\xc3\xb3 d'Or, en 1864 i va morir a Madrid el 28 de desembre de 1865; est\xc3\xa0 enterrat en la Col\xc2\xb7legiata de Covadonga._NEWLINE_Acad\xc3\xa8mic de la Reial Acad\xc3\xa8mia de la Llengua i catorz\xc3\xa8 director de la Reial Acad\xc3\xa8mia de la Hist\xc3\xb2ria, va fundar la Revista de Madrid (1838-1845), va sostenir la paternitat de Juan de Vald\xc3\xa9s sobre el Di\xc3\xa1logo de la lengua en article inserit a Revista Hispanoamericana (1848). Sota el t\xc3\xadtol Colecci\xc3\xb3n de poes\xc3\xadas castellanas anteriores al siglo XV (1841) edit\xc3\xb3 la Disputa del alma y el cuerpo, Vida de Santa Mar\xc3\xada Egipciaca, Libro de Apolonio i Adoraci\xc3\xb3n de los Reyes Magos. Tamb\xc3\xa9 edit\xc3\xa0 el Cancionero de Baena (1851) amb un important pr\xc3\xb2leg, De la poes\xc3\xada castellana en el siglo XIV. \xc3\x89s autor d'una Historia de las alteraciones de Arag\xc3\xb3n en el reinado de Felipe II (1862-1863). Part dels seus treballs s\xc3\xb3n recollits en els p\xc3\xb2stums Estudios literarios (1890-1896) en dos volums, que acull tamb\xc3\xa9 algunes anotacions autobiogr\xc3\xa0fiques. Va deixar en morir una important biblioteca, en la qual figurava el c\xc3\xb2dex del Cantar de Mio Cid._NEWLINE_Va ostentar els t\xc3\xadtols de Gentilhome de Sa Majestat, Cavallerr de l'Orde del Tois\xc3\xb3 d'Or, Gran creu de l'Orde de Carles III, de la de Sant Ferran i del M\xc3\xa8rit de N\xc3\xa0pols, de la Pontif\xc3\xadcia de Pius IX, de la del Lle\xc3\xb3 Neerland\xc3\xa8s, de les de Crist i Vila Vi\xc3\xa7osa de Portugal, de la de Leopold de B\xc3\xa8lgica, de la de Sant Maurici i Sant Ll\xc3\xa0tzer de Sardenya, de la de Sant Alexandre de R\xc3\xbassia, de la de la Legi\xc3\xb3 d'Honor de Fran\xc3\xa7a, de la de Leopold d'\xc3\x80ustria, de la de Nischam Iftijar de Turquia, de la del Sol i el Lle\xc3\xb3 de P\xc3\xa8rsia."