b'\n_START_ARTICLE_\nReg\xc3\xa8ncia d\'Espartero\n_START_PARAGRAPH_\nLa reg\xc3\xa8ncia d\'Espartero va ser un per\xc3\xadode de la minoria d\'edat d\'Isabel II d\'Espanya, aix\xc3\xad anomenat perqu\xc3\xa8 el general Baldomero Espartero, despr\xc3\xa9s del triomf de la "revoluci\xc3\xb3 de 1840" que va posar fi a la reg\xc3\xa8ncia de Mar\xc3\xada Cristina de Borb\xc3\xb3, mare de la futura reina Isabel II, que llavors comptava amb nou anys d\'edat. Acaba en 1843 quan un moviment militar i c\xc3\xadvic, encap\xc3\xa7alat per una part del Partit Progressista i del Partit Moderat, que comptava amb els generals afins Ram\xc3\xb3n Mar\xc3\xada Narv\xc3\xa1ez, Francisco Serrano i Leopoldo O\'Donnell,\xc2\xa0va obligar Espartero a marxar a l\'exili. La coalici\xc3\xb3 antiesparterista va decidir llavors proclamar la majoria d\'edat d\'Isabel, quan va complir els tretze anys d\'edat, a l\'octubre de 1843, iniciant-se aix\xc3\xad el seu regnat efectiu.\n_START_SECTION_\nLa "revoluci\xc3\xb3 de 1840" i el final de la Reg\xc3\xa8ncia de Maria Cristina de Borb\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa presentaci\xc3\xb3 a les Corts, pel govern del moderat Evaristo P\xc3\xa9rez de Castro, de la Llei d\'Ajuntaments va consumar la ruptura entre els partits moderat i progressista, ja que en el projecte, a m\xc3\xa9s de retallar les compet\xc3\xa8ncies municipals, el govern era qui nomenava els alcaldes, la qual cosa, segons els progressistes era contrari a la Constituci\xc3\xb3. Els progressistes van rec\xc3\xb3rrer a la pressi\xc3\xb3 popular durant el debat de la llei i quan aquesta va ser aprovada van optar per\xc2\xa0abandonar la C\xc3\xa0mera, desplegant una campanya des de la premsa i des dels ajuntaments perqu\xc3\xa8 la regent Mar\xc3\xada Cristina no sancion\xc3\xa9s la llei. Quan van veure que la regent estava disposada a signar-la, van dirigir les seves peticions al general Baldomero Espartero, el personatge m\xc3\xa9s popular del moment pel seu triomf en la Primera Guerra Carlista i que es mostrava m\xc3\xa9s proper al progressisme que al moderantismo. L\'enorme popularitat de qu\xc3\xa8 gaudia Espartero -el \xc2\xabpacificiador d\'Espanya\xc2\xbb- va quedar palesa quan es va produir la seva entrada triomfal a Barcelona el 14 de juny de 1840._NEWLINE_La Regent es va traslladar llavors a Barcelona, on li va oferir a Espartero la Presid\xc3\xa8ncia del Consell de Ministres per\xc3\xb2 aquest, per acceptar el nomenament, va exigir que Mar\xc3\xada Cristina no sancion\xc3\xa9s la Llei d\'Ajuntaments. Aix\xc3\xad que, quan el 15 de juliol de 1840 va signar la llei, va esclatar una greu crisi pol\xc3\xadtica que va obligar el govern de P\xc3\xa9rez de Castro a dimitir el 18 de juliol, i a partir de l\'1 de setembre van esclatar revoltes progressistes en moltes ciutats on es van formar "juntes revolucion\xc3\xa0ries" que desafiaven l\'autoritat de Mar\xc3\xada Cristina._NEWLINE_El 5 de setembre Mar\xc3\xada Cristina va ordenar al general Espartero des de Val\xc3\xa8ncia -on havia marxat a causa de l\'ambient hostil que havia trobat a Barcelona- que marx\xc3\xa9s a Madrid per acabar amb la rebel\xc2\xb7li\xc3\xb3 -que tamb\xc3\xa9 seria coneguda com la "revoluci\xc3\xb3 de 1840"-, per\xc3\xb2 Espartero "es va negar amb bones paraules, que contenien, en el fons, tot un programa pol\xc3\xadtic: la reina havia de, en la seva opini\xc3\xb3, signar un manifest en el qual es compromet\xc3\xa9s a respectar la Constituci\xc3\xb3, a dissoldre les Corts (moderades) i a sotmetre les que resultessin elegides a la revisi\xc3\xb3 de les lleis aprovades en l\'\xc3\xbaltima legislatura, entre elles, se sobreent\xc3\xa9n, la Llei d\'Ajuntaments". Deu dies m\xc3\xa9s tard, Mar\xc3\xada Cristina no va tenir altre remei que nomenar president del govern el general Espartero "en l\'esperan\xc3\xa7a de frenar la marea revolucion\xc3\xa0ria que s\'havia apoderat del pa\xc3\xads"._NEWLINE_L\'entrevista a Val\xc3\xa8ncia entre Espartero i Mar\xc3\xada Cristina de Borb\xc3\xb3 es va realitzar el 12 d\'octubre de 1840 i durant la reuni\xc3\xb3 Mar\xc3\xada Cristina li va comunicar la seva decisi\xc3\xb3 d\'abandonar la reg\xc3\xa8ncia i deixar-li la cura de les seves filles, Isabel II i la seva germana Llu\xc3\xafsa Ferranda de Borb\xc3\xb3. El mateix dia Mar\xc3\xada Cristina de Borb\xc3\xb3 signava la seva ren\xc3\xbancia a la reg\xc3\xa8ncia -i la convocat\xc3\xb2ria d\'eleccions- i el 17 d\'octubre embarcava a Val\xc3\xa8ncia cap a Marsella, per iniciar un exili -"voluntari" segons Juan Francisco Fuentes; "for\xc3\xa7at" segons Jorge Vilches- que duraria tres anys. Segons Josep Fontana, Mar\xc3\xada Cristina "va rebutjar a Val\xc3\xa8ncia les condicions que se li exigien i va decidir renunciar a la reg\xc3\xa8ncia i exiliar-se a Fran\xc3\xa7a, no per retirar-se de la pol\xc3\xadtica, sin\xc3\xb3 per conspirar des d\'all\xc3\xad amb m\xc3\xa9s seguretat", com ho va posar en evid\xc3\xa8ncia el fracassat pronunciament moderat de 1841 instigat per ella.\n_START_SECTION_\nEl nomenament d\'Espartero com a regent i les disensiones amb els progressistes\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de la marxa de Mar\xc3\xada Cristina a l\'exili, la reg\xc3\xa8ncia la va exercir interinament el govern presidit per Espartero, segons el que establia la Constituci\xc3\xb3 de 1837, en el que es va anomenar \xe2\x80\x9cMinisteri-Reg\xc3\xa8ncia\xe2\x80\x9d, fins que les Corts decidissin. La Constituci\xc3\xb3, en relaci\xc3\xb3 a\xc2\xa0la reg\xc3\xa8ncia,\xc2\xa0deia: \xe2\x80\x9cfins que les Corts nomenin la reg\xc3\xa8ncia,\xc2\xa0el regne ser\xc3\xa0 governat provisionalment pel pare o la mare del rei i, si no hi s\xc3\xb3n, pel Consell de Ministres\xe2\x80\x9d._NEWLINE_La primera mesura que va prendre el nou govern va ser satisfer la principal reivindicaci\xc3\xb3 dels progressistes, que havia motivat la \xe2\x80\x9crevoluci\xc3\xb3 de 1840\xe2\x80\x9d: va suspendre la Llei d\'Ajuntaments sancionada per Mar\xc3\xada Cristina. A continuaci\xc3\xb3 va convocar eleccions a Corts que es van celebrar l\'1 de febrer de 1841 i que van donar una \xc3\xa0mplia vict\xc3\xb2ria al Partit Progressista, degut, en part, al retra\xc3\xafment del Partit Moderat, la qual cosa desvirtuava el resultat i desnaturalitzava l\'ess\xc3\xa8ncia mateixa d\'un r\xc3\xa8gim parlamentari i representatiu. Mancant-hi una veritable oposici\xc3\xb3 al govern, per l\'abs\xc3\xa8ncia dels moderats en les Corts, aquesta la va assumir una part del propi partit progressista, com es va poder comprovar quan es va comen\xc3\xa7ar a discutir la q\xc3\xbcesti\xc3\xb3 de la reg\xc3\xa8ncia._NEWLINE_En el debat sobre la reg\xc3\xa8ncia a les Corts es va produir la divisi\xc3\xb3, dins del Partit Progressista, entre \xe2\x80\x9cunitaris\xe2\x80\x9d i \xe2\x80\x9ctrinitaris\xe2\x80\x9d. Els primers, tamb\xc3\xa9 anomenats \xe2\x80\x9cesparteristes\xe2\x80\x9d, defensaven que la reg\xc3\xa8ncia l\'exerc\xc3\xads una \xc3\xbanica persona, i que aquesta persona havia de ser el general Espartero, mentre que els segons, temorosos de l\'enorme poder que tindria el general, van proposar una reg\xc3\xa8ncia composta per tres persones, una de les quals seria Espartero. Per als \xe2\x80\x9ctrinitaris\xe2\x80\x9d, una reg\xc3\xa8ncia composta de tres persones implicava \xe2\x80\x9cun equilibri major entre elements civils i militars i un control m\xc3\xa9s prec\xc3\xads, per tant, de la Reg\xc3\xa8ncia, recordant la traject\xc3\xb2ria de Mar\xc3\xada Cristina\xe2\x80\x9d._NEWLINE_Quan les noves Corts, inaugurades el 19 de mar\xc3\xa7 de 1841, van votar quantes persones havien de formar la reg\xc3\xa8ncia, els \xe2\x80\x9cesparteristas\xe2\x80\x9d van guanyar la votaci\xc3\xb3 amb 153 diputats a favor de la reg\xc3\xa8ncia \xc3\xbanica, per\xc3\xb2 els \xe2\x80\x9ctrinitaris\xe2\x80\x9d van aconseguir un resultat notable, amb 136 diputats que van recolzar la reg\xc3\xa8ncia a tres. Aix\xc3\xad doncs, Espartero \xe2\x80\x9cva poder comprovar que el suport dels seus socis de govern, els progressistes, no seria ni un\xc3\xa0nime ni incondicional\xe2\x80\x9d. Finalment, el 10 de maig, el general Espartero va ser escollit regent per les Corts per 179 vots, encara que el candidat \xe2\x80\x9ctrinitari\xe2\x80\x9d Agust\xc3\xadn de Arg\xc3\xbcelles va aconseguir el suport de 110 diputats, un resultat gens menyspreable, que va marcar la seva elecci\xc3\xb3 com a president del Congr\xc3\xa9s dels Diputats i com a tutor de la reina Isabel II. \xe2\x80\x9cS\'havia produ\xc3\xaft la primera fissura important entre Espartero i el partit progressista\xe2\x80\x9d._NEWLINE_Les diverg\xc3\xa8ncies entre una part del partit progressista i Espartero van continuar quan aquest, assumida la reg\xc3\xa8ncia, va nomenar president del govern, el 20 de maig,\xc2\xa0Antonio Gonz\xc3\xa1lez y Gonz\xc3\xa1lez, un home de la seva confian\xc3\xa7a, per\xc3\xb2 que no era del grat dels principals l\xc3\xadders progressistes. A m\xc3\xa9s, amb aquest nomenament conjuminava el fet de ser cap de l\'Estat i el de presidir de facto l\'executiu, la qual cosa suposava una greu distorsi\xc3\xb3 del r\xc3\xa8gim parlamentari.\n_START_SECTION_\nL\'obra legislativa de les Corts\n_START_PARAGRAPH_\nLes noves Corts van iniciar una intensa tasca legislativa que, donada l\'aclaparant majoria progressista, va enlla\xc3\xa7ar amb el que havien fet els governs del mateix signe presidits per Juan \xc3\x81lvarez Mendiz\xc3\xa1bal i per Jos\xc3\xa9 Mar\xc3\xada Calatrava en la d\xc3\xa8cada anterior. Aix\xc3\xad, una llei de 19 d\'agost de 1841 va completar el proc\xc3\xa9s legal de desvinculaci\xc3\xb3 dels b\xc3\xa9ns nobiliaris en pubillatge\xc2\xa0i una altra del 2 de setembre de 1841 va ampliar la desamortitzaci\xc3\xb3 de Mendiz\xc3\xa1bal als b\xc3\xa9ns del clergat secular. Aquesta llei, juntament amb l\'abolici\xc3\xb3 definitiva del delme, a m\xc3\xa9s d\'altres projectes \xe2\x80\x9c anticlericals\xe2\x80\x9d \xe2\x80\x93com la renovaci\xc3\xb3 de l\'obligatorietat del clergat de jurar fidelitat al poder constitu\xc3\xaft, del 14 de novembre de 1841, o el projecte de llei sobre jurisdicci\xc3\xb3 eclesi\xc3\xa0stica presentat al mes seg\xc3\xbcent-, van empitjorar les relacions del r\xc3\xa8gim isabel\xc3\xad amb el Vatic\xc3\xa0, ja tibants des que el nunci\xc2\xa0va abandonar Espanya el 1835. El papa Gregori XVI va protestar pel que considerava inger\xc3\xa8ncia del govern en mat\xc3\xa8ria eclesi\xc3\xa0stica._NEWLINE_El sacerdot conservador Jaume Balmes va arribar a acusar el govern d\'estar guiat per un esperit \xe2\x80\x9ccism\xc3\xa0tic\xe2\x80\x9d i que volia convertir l\'Esgl\xc3\xa9sia espanyola en alguna cosa semblant a la protestant Esgl\xc3\xa9sia anglicana. Tamb\xc3\xa9 es va restablir la llei d\'impremta progressista de 1837, cosa que va permetre ampliar notablement la llibertat d\'expressi\xc3\xb3 de la premsa, inclosa la que era cr\xc3\xadtica amb el govern._NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 destaquen les lleis que van intentar regularitzar els furs navarresos i els furs bascos. Ara b\xc3\xa9, si en el primer cas el proc\xc3\xa9s de negociaci\xc3\xb3 amb la Diputaci\xc3\xb3 Foral de Navarra va tenir \xc3\xa8xit i l\'acord va ser ratificat per les Corts en aprovar la Llei Paccionada Navarra del 20 de setembre de 1841, que \xe2\x80\x9charmonitzava\xe2\x80\x9d els furs amb la Constituci\xc3\xb3 de 1837, en el segon cas l\'\xe2\x80\x9carranjament foral\xe2\x80\x9d no va ser possible i Biscaia, \xc3\x80laba i Guip\xc3\xbascoa van romandre en la indefinici\xc3\xb3 legal que no es resoldria fins al 1876. Tanmateix, dos decrets van limitar les atribucions de les tres diputacions forals basques. El primer, del 5 de gener de 1841, va eliminar la passada foral que fins llavors permetia a les diputacions forals no complir les lleis de l\'Estat que fossin contr\xc3\xa0ries als seus furs. El segon va ser un decret del 29 d\'octubre de 1841 que va suprimir les duanes interiors, va establir els jutjats de primera inst\xc3\xa0ncia a les tres prov\xc3\xadncies i va ampliar el nombre de persones que podien votar en les eleccions municipals i forals.\n_START_SECTION_\nLa crisi de maig de 1843\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s del bombardeig de Barcelona, Espartero va perdre la major part de la popularitat que s\'havia guanyat com a vencedor en la primera guerra carlista i que l\'havia fet mereixedor del t\xc3\xadtol de \xe2\x80\x9cDuc de la Vict\xc3\xb2ria\xe2\x80\x9d. Els primers mesos de 1843 es va anar formant una heterog\xc3\xa8nia \xe2\x80\x9ccoalici\xc3\xb3 antiesparterista\xe2\x80\x9d a la qual es van anar integrant tots aquells grups i sectors que rebutjaven la pol\xc3\xadtica d\'Espartero i de la seva camarilla dels \xe2\x80\x9cayacuchos\xe2\x80\x9d._NEWLINE_Poc despr\xc3\xa9s de tornar a Madrid, Espartero va dissoldre les Corts el 3 de gener de 1843 i va convocar noves eleccions per al mar\xc3\xa7, a les quals, aquesta vegada, s\xc3\xad que es van presentar els moderats. El 3 d\'abril de 1843 les noves Corts van obrir les sessions i durant tot el mes la seva \xc3\xbanica activitat va ser la discussi\xc3\xb3 de les actes, perqu\xc3\xa8 es van denunciar els abusos comesos pel govern i l\'ex\xc3\xa8rcit per assegurar-se el triomf dels candidats \xe2\x80\x9cesparteristas\xe2\x80\x9d. Acabada la discussi\xc3\xb3 de les actes es va comprovar que el Partit Progressista havia tornat a obtenir la majoria, per\xc3\xb2 com que el partit estava fragmentat en tres sectors i nom\xc3\xa9s un d\'ells seguia recolzant el regent \xe2\x80\x93el sector precisament anomenat \xe2\x80\x9cesparterista\xe2\x80\x9d- mentre que els altres dos -el dels \xe2\x80\x9clegals\xe2\x80\x9d que encap\xc3\xa7alava Manuel Cortina i el dels \xe2\x80\x9cpurs\xe2\x80\x9d amb Joaqu\xc3\xadn Mar\xc3\xada L\xc3\xb3pez al seu front- eren hostils a Espartero, en realitat era l\'oposici\xc3\xb3 \xe2\x80\x9cantiesparterista\xe2\x80\x9d la que tenia la majoria a la Cambra, gr\xc3\xa0cies a la suma dels diputats progressistes \xe2\x80\x9clegals\xe2\x80\x9d i \xe2\x80\x9cpurs\xe2\x80\x9d, els diputats dem\xc3\xb2crata-republicans i els moderats. El primer acte de la nova majoria va ser for\xc3\xa7ar la caiguda del govern del general \xe2\x80\x9cayacucho\xe2\x80\x9d Rodil i obligar el regent a nomenar com a nou president, el 9 de maig, el capdavanter dels progressistes \xe2\x80\x9cpurs\xe2\x80\x9d Joaqu\xc3\xadn Mar\xc3\xada L\xc3\xb3pez, que s\xc3\xad que va obtenir el suport de la Cambra._NEWLINE_La crisi es va aguditzar quan el govern de L\xc3\xb3pez va exigir que Espartero destitu\xc3\xads el general Linaje\xc2\xa0com a secretari personal seu \xc2\xa0\xe2\x80\x93i el nomen\xc3\xa9s cap d\'alguna capitania general, perdent tamb\xc3\xa9 el c\xc3\xa0rrec d\'inspector d\'infanteria i de mil\xc3\xadcies-, buscant amb aix\xc3\xb2 desmantellar la camarilla de \xe2\x80\x9cayacuchos\xe2\x80\x9d que recolzava el "caudillisme"\xc2\xa0del general Espartero. La resposta d\'Espartero va desfermar la crisi, perqu\xc3\xa8 en lloc d\'acomiadar el seu secretari el que va fer el regent va ser destituir Jos\xc3\xa9 Mar\xc3\xada L\xc3\xb3pez, el govern del qual nom\xc3\xa9s havia durat 10 dies._NEWLINE_El 19 de maig Espartero va nomenar Alvaro G\xc3\xb3mez Becerra nou president del govern, per\xc3\xb2 en con\xc3\xa8ixer-se la not\xc3\xadcia al Congr\xc3\xa9s els diputats van votar una moci\xc3\xb3 de suport al govern destitu\xc3\xaft que es va aprovar per 114 vots contra 3, la qual cosa era de facto una moci\xc3\xb3 de censura contra el regent. Quan G\xc3\xb3mez Becerra es va presentar a la cambra va ser rebut amb crits de \xe2\x80\x9cFora, fora!\xe2\x80\x9d des de les tribunes i el progressista \xe2\x80\x9cpur\xe2\x80\x9d Salustiano de Ol\xc3\xb3zaga va intervenir per comminar el regent a triar \xe2\x80\x9centre aquest home [en refer\xc3\xa8ncia al general Linage] i la naci\xc3\xb3 sencera representada pel congr\xc3\xa9s un\xc3\xa0nime dels seus diputats\xe2\x80\x9d. Va acabar el seu discurs amb un \xe2\x80\x9cD\xc3\xa9u salvar\xc3\xa0 el pa\xc3\xads i salvar\xc3\xa0 la reina!\xe2\x80\x9d que convertit en \xe2\x80\x9cD\xc3\xa9u salvi el pa\xc3\xads, D\xc3\xa9u salvi la reina!\xe2\x80\x9d, va ser el crit de guerra de la revolta contra Espartero que va esclatar al mes seg\xc3\xbcent. El 26 de maig les sessions de les Corts van quedar suspeses.\n_START_SECTION_\nEl final de la reg\xc3\xa8ncia d\'Espartero\n_START_PARAGRAPH_\nLa crisi de maig va ampliar i va unir encara m\xc3\xa9s els sectors antiesparteristas malgrat ser tan heterogenis en incloure des dels moderats fins als dem\xc3\xb2crates i republicans, passant per la majoria del Partit Progressista. \xe2\x80\x9cLes decisions preses pel general en la crisi de maig es van considerar un atemptat flagrant contra l\'ordre constitucional i van convertir la conspiraci\xc3\xb3 antiesparterista en un moviment en defensa de la legalitat\xe2\x80\x9d._NEWLINE_Nom\xc3\xa9s con\xc3\xa8ixer-se la destituci\xc3\xb3 del govern de Joaqu\xc3\xadn Mar\xc3\xada L\xc3\xb3pez i la suspensi\xc3\xb3 de les Corts, el 27 de maig es va produir un aixecament a Reus encap\xc3\xa7alat pels militars, propers al progressisme,\xc2\xa0Joan Prim i Milans del Bosch al crit de \xe2\x80\x9cA baix Espartero! Majoria [d\'edat] de la Reina!\xe2\x80\x9d. Encara que el general esparterista Zurbano va aconseguir dominar la rebel\xc2\xb7li\xc3\xb3 de Reus, Barcelona es va sumar de seguida al moviment, formant-se al juny una Junta suprema de govern de la prov\xc3\xadncia de Barcelona en la qual figuraven republicans, progressistes i moderats. Poc despr\xc3\xa9s el general Prim feia la seva entrada triomfal a la ciutat._NEWLINE_La insurrecci\xc3\xb3 es va estendre de seguida no nom\xc3\xa9s per la resta de la franja mediterr\xc3\xa0nia i Andalusia \xe2\x80\x93la t\xc3\xadpica \xe2\x80\x9cgeografia juntera\xe2\x80\x9d- sin\xc3\xb3 que tamb\xc3\xa9 s\'hi van sumar ciutats de l\'interior com Valladolid, Burgos o Conca i les del Pa\xc3\xads Basc, on els moderats predominaven. \xe2\x80\x9cUnes revoltes que van acceptar la suposadament desinteressada col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 dels generals moderats, que havien creat a Fran\xc3\xa7a una \xe2\x80\x9cSociedad Militar Espa\xc3\xb1ola\xe2\x80\x9d, organitzada com una agrupaci\xc3\xb3 secreta,.. i que tornaven ara, recolzats de nou pels diners de la regna mare\xe2\x80\x9d._NEWLINE_El 21 de juny Espartero va marxar a Val\xc3\xa8ncia per dirigir les operacions contra els revoltats. Per\xc3\xb2 el 27 de juny van desembarcar-hi, procedents de l\'exili a Par\xc3\xads, tres generals afins al Partit Moderat -Ram\xc3\xb3n Mar\xc3\xada Narv\xc3\xa1ez, Manuel Guti\xc3\xa9rrez de la Concha\xc2\xa0i Juan Gonz\xc3\xa1lez de la Pezuela- cosa que va obligar a Espartero a desistir de la seva intenci\xc3\xb3 d\'arribar a Val\xc3\xa8ncia, aturant-se a Albacete._NEWLINE_El 27 de juny desembarcava a Barcelona un altre dels generals conjurats, el general Francisco Serrano, acompanyat del pol\xc3\xadtic Luis Gonz\xc3\xa1lez Bravo \xe2\x80\x93en aquell moment en les files dels progressistes \xe2\x80\x9clegals\xe2\x80\x9d. L\'endem\xc3\xa0, despr\xc3\xa9s d\'autoproclamar-se \xe2\x80\x9cministre universal\xe2\x80\x9d, decretava la destituci\xc3\xb3 del regent i del govern de G\xc3\xb3mez Becerra._NEWLINE_Segons Josep Fontana el que pretenia Serrano era \xe2\x80\x9cestabilitzar una situaci\xc3\xb3 confusa en qu\xc3\xa8 Narv\xc3\xa1ez havia assumit inicialment el protagonisme, amb la finalitat de donar-li una sortida pol\xc3\xadtica, assegurant el restabliment del govern L\xc3\xb3pez [en el qual Serrano havia estat ministre de la Guerra] i amb aix\xc3\xb2, la continu\xc3\xaftat dels progressistes en el poder. Al mateix temps Serrano nomenava Narv\xc3\xa1ez capit\xc3\xa0 general, confirmant el c\xc3\xa0rrec que li havia donat la Junta revolucion\xc3\xa0ria de Val\xc3\xa8ncia, amb la intenci\xc3\xb3 d\'evitar que entorn d\'ell sorg\xc3\xads un poder pol\xc3\xadtic paral\xc2\xb7lel. La Junta de Barcelona va assumir aquesta pretensi\xc3\xb3 i va nomenar Serrano, el 29 de juny, cap d\'un \xe2\x80\x98govern provisional\xe2\x80\x99 que representava el restabliment del vell ministeri progressista, a canvi que aquest accept\xc3\xa9s, com ho va fer, el programa de tres punts dels revolucionaris barcelonins: \xe2\x80\x98Constituci\xc3\xb3 de 1837, Isabel II i Junta central\xe2\x80\x99. Despr\xc3\xa9s d\'haver prom\xc3\xa8s a Barcelona tot el que se li demanava, Serrano va marxar a Madrid, mentre els barcelonins reprenien l\'enderrocament de les muralles\xe2\x80\x9d._NEWLINE_El 22 de juliol va haver-hi, prop de Madrid, la batalla de Torrej\xc3\xb3n d\'Ardoz en la qual es van enfrontar les tropes governamentals manades pel general \xe2\x80\x9cayacucho\xe2\x80\x9d Antonio Seoane, procedents d\'Arag\xc3\xb3, i les tropes revoltades, a les ordres del general Narv\xc3\xa1ez, que venien de Val\xc3\xa8ncia. En realitat amb prou feines va haver-hi combat \xe2\x80\x93nom\xc3\xa9s va durar un quart d\'hora havent-hi, entre els dos b\xc3\xa0ndols, dos morts i vint ferits- perqu\xc3\xa8 gaireb\xc3\xa9 totes les tropes de Seoane es van passar al b\xc3\xa0ndol rebel al crit de \xe2\x80\x9cTots som un!\xe2\x80\x9d. El 23 de juliol Narv\xc3\xa1ez feia la seva entrada a Madrid i restablia Joaqu\xc3\xadn Mar\xc3\xada L\xc3\xb3pez com a president del govern._NEWLINE_No obstant aix\xc3\xb2, L\xc3\xb3pez no va recon\xc3\xa8ixer el comprom\xc3\xads pactat entre Serrano i la junta de Barcelona de convocar una Junta central que assum\xc3\xads el poder -cosa que acabaria desencadenant la \xe2\x80\x9crevoluci\xc3\xb3 centralista\xe2\x80\x9d catalana de setembre-novembre de 1843 coneguda com la \xc2\xabJamancia\xc2\xbb, quan Espartero ja havia caigut._NEWLINE_En con\xc3\xa8ixer el desenlla\xc3\xa7 de la batalla de Torrej\xc3\xb3n d\'Ardoz el general Espartero, que es trobava a Andalusia combatent la rebel\xc2\xb7li\xc3\xb3 \xe2\x80\x93havia fracassat en el seu intent de prendre Sevilla malgrat haver estat bombardejada per Van Halin-, va decidir marxar a l\'exili juntament amb alguns dels seus homes de confian\xc3\xa7a. El 30 de juliol tots ells embarcaven a Puerto de Santa Mar\xc3\xada en un vaixell brit\xc3\xa0nic rumb a Anglaterra. Va ser la fi de la reg\xc3\xa8ncia d\'Espartero.'