b"\n_START_ARTICLE_\nRegne de Strathclyde\n_START_SECTION_\nOr\xc3\xadgens\n_START_PARAGRAPH_\nL'obra Geographia de Claudi Ptolemeu enumera diverses tribus o grups de tribus que habitaven el sud d'Esc\xc3\xb2cia en temps de l'Imperi Rom\xc3\xa0 i la conquesta de les Illes Brit\xc3\xa0niques. A m\xc3\xa9s dels damnonis, Ptolemeu tamb\xc3\xa9 anomena els votadins, amb capital a Traprain Law; els selgoves i els novantes. _NEWLINE_La frontera entre els romans i aquestes tribus es va establir al mur d'Adri\xc3\xa0, tot i que van existir fortificacions romanes m\xc3\xa9s al nord d'aquesta l\xc3\xadnia. Temporalment, els romans es van traslladar m\xc3\xa9s al nord, fins al mur d'Anton\xc3\xad, i les campanyes liderades per Gneu Juli Agr\xc3\xadcola i Septimi Sever van arribar molt m\xc3\xa9s al nord, sense comptar les nombroses incursions que els legionaris portaven a terme en territori b\xc3\xa0rbar o els contactes de les tribus amb mercaders romans. Tot aix\xc3\xb2 fa suposar que els damnis van tenir contactes freq\xc3\xbcents amb els romans i, fins i tot, a les darreries de l'imperi, podrien haver rebut tribut o pagaments de les guarnicions romanes per mantenir la pau, malgrat no sigui possible saber fins a quin grau els damnis van ser romanitzats._NEWLINE_Quan el poder rom\xc3\xa0 va comen\xc3\xa7ar a davallar, es van incrementar els atacs al mur per part dels pictes, escots i els misteriosos attacotti. Aquests atacs potser tamb\xc3\xa9 van tenir per objectiu les tribus locals del sud d'Esc\xc3\xb2cia. Fos com fos, la retirada total dels romans cap al 410 fa afectar d'una manera o altra tant les defenses del territori dels damnis com la seva economia, ja que van perdre els ingressos generats pels tributs romans i el comer\xc3\xa7.\n_START_SECTION_\nEls anys obscurs\n_START_PARAGRAPH_\nEl per\xc3\xadode que va seguir a la caiguda de Roma, conegut com els anys obscurs, ens va deixar poques refer\xc3\xa8ncies sobre el Regne de Dumbarton. Tenim els texts de l'eclesi\xc3\xa0stic Gildas de Rhuys i els poemes de Taliesin i Aneirin, ambd\xc3\xb3s gal\xc2\xb7lesos. _NEWLINE_D'aquest per\xc3\xadode ens arriben mencions a dos reis. El primer va ser Coroticus o Ceretic d'Alt Clut, que va regnar durant la segona meitat del segle V i va rebre una carta de sant Patrici. Pel contingut de la carta, se sap que Ceretic i els seus nobles eren cristians. El seu hereu fou Rhydderch Hael, contemporani d'altres monarques ve\xc3\xafns com \xc3\x81ed\xc3\xa1n mac Gabr\xc3\xa1in de D\xc3\xa1l Riata, Urien de Rheged i \xc3\x86thelfrith de Bern\xc3\xadcia.\n_START_SECTION_\nEl Regne d'Alt Clut\n_START_PARAGRAPH_\nA principis del segle VII, el rei m\xc3\xa9s poder\xc3\xb3s del nord de la Gran Bretanya fou \xc3\x81ed\xc3\xa1n mac Gabr\xc3\xa1in, de D\xc3\xa1l Riata. Probablement, en algun punt va passar a controlar la regi\xc3\xb3 d'Alt Clut, per\xc3\xb2 el seu domini va finalitzar el 604, quan el seu ex\xc3\xa8rcit fou derrotat per \xc3\x86thelfrith en la Batalla de Degsastan._NEWLINE_Segons els Annals de l'Ulster, el 642 els britons d'Alt Clut, liderats per Eugein, fill de Beli, derrotaren les tropes de D\xc3\xa1l Riata i mataren Domnall Brecc, n\xc3\xa9t de l'antic gran rei \xc3\x81ed\xc3\xa1n, a Strathcarron. El lloc de la batalla se situa entre els aiguamolls del riu Forth i les muntanyes del nord, unes terres que separaven els britons dels seus ve\xc3\xafns de D\xc3\xa1l Riata i els pictes._NEWLINE_Els Annals irlandesos del segle VII tenen entrades que poden estar relacionades amb el Regne d'Alt Clut, ja que s'hi mencionen diverses batalles al voltant del mar d'Irlanda en qu\xc3\xa8 els britons van participar. Aquest fet es pot atribuir al fet que els britons fossin mercenaris o b\xc3\xa9 exiliats que fugien de les incursions dels anglosaxons. Per\xc3\xb2, podria ser el cas que aquests britons fossin tropes d'Alt Clut, perqu\xc3\xa8 aquest regne sens dubte formava part de la regi\xc3\xb3 del mar d'Irlanda i es coneix que tots els regnes de la regi\xc3\xb3, com North\xc3\xbambria, els pictes i D\xc3\xa1l Riata, enviaren tropes a Irlanda en diverses ocasions._NEWLINE_Un segle m\xc3\xa9s tard, al segle VIII, els Annals d'Ulster citen dues batalles entre els regnes d'Alt Clut i D\xc3\xa1l Riata, el 711 i el 717. M\xc3\xa9s tard, el rei picte \xc3\x93engus va liderar no menys de tres campanyes contra Alt Clut, totes fallides. El 750, \xc3\x93engus es va aliar amb Eadberht de North\xc3\xbambria, per\xc3\xb2 ambd\xc3\xb3s foren derrotats per Teudebur d'Alt Clut i pel germ\xc3\xa0 d'\xc3\x93engus, Talorgan, va morir en batalla. Eadberht, per\xc3\xb2, va acabar prenent la plana de Kyle, annexionant-la als seus dominis._NEWLINE_Teudebur va morir el 752 i el seu fill Dumnagual es va haver d'enfrontar de nou amb l'alian\xc3\xa7a d'\xc3\x93engus i Eadberht el 756. Aquest cop, els pictes i els soldats de North\xc3\xbambria van posar setge a Dumbarton Rock i van for\xc3\xa7ar la rendici\xc3\xb3 de Dumnagual. Malgrat tot, per causes que es desconeixen, l'ex\xc3\xa8rcit d'Eadberth va ser totalment aniquilat, potser pels pictes, potser pels soldats d'Alt Clut o per un enemic desconegut.\n_START_SECTION_\nL'era vikinga\n_START_PARAGRAPH_\nEl 870, Alt Clut fou assetjat per un ex\xc3\xa8rcit v\xc3\xadking liderat per Amla\xc3\xadb Conung id \xc3\x8dmar. El setge va durar quatre mesos i va acabar amb la destrucci\xc3\xb3 de la ciutat i la captura d'un gran nombre de presoners, entre ells el rei Artgal mac Dumnagual, que fou assassinat a Dubl\xc3\xadn el 872, mort instigada per Constant\xc3\xad I d'Esc\xc3\xb2cia. El seu successor Run d'Alt Clut, estava casat amb la germana de Constant\xc3\xad, Eochaid d'Esc\xc3\xb2cia, aix\xc3\xad que els seus hereus van passar a ser reis de Strathclyde i del Regne d'Alba._NEWLINE_Des de llavors, Strathclyde va quedar sota influ\xc3\xa8ncia dels reis d'Alba, a m\xc3\xa9s de veure una creixent col\xc3\xb2nia de v\xc3\xadkings i nordicoga\xc3\xa8lics fins que els reis de Wessex comen\xc3\xa7aren a expandir el seu control cap al nord d'Anglaterra. El 937, el rei anglosax\xc3\xb3 Etelstan derrotava en la Batalla de Brunanburgh una alian\xc3\xa7a de v\xc3\xadkings, escocesos i soldats de Strathclyde.\n_START_SECTION_\nDomini angl\xc3\xa8s\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s de la vict\xc3\xb2ria a Brunanburgh, Dyfnwal III de Strathclyde va esdevenir rei de Strathclyde (937 - 971), amb el vistiplau de Malcolm I d'Esc\xc3\xb2cia, que alhora havia obtingut Strathclyde del rei angl\xc3\xa8s Edmund el Magn\xc3\xadfic. Sota el seu regnat, els dominis de Strathclyde es van expandir cap al sud, en terres de la moderna regi\xc3\xb3 de C\xc3\xbambria, fins que va morir enfrontant-se als anglesos en la Batalla de Dunmail Raise el 945. Els seus fills escaparen a una muntanya des d'on llen\xc3\xa7aren la corona a un llac abans de ser capturats, castrats i cegats pels anglesos."