b"\n_START_ARTICLE_\nLudmilla Pito\xc3\xabff\n_START_SECTION_\nPrimeres passes\n_START_PARAGRAPH_\nLudmilla era d'ascend\xc3\xa8ncia georgiana per l\xc3\xadnia paterna i grega per la materna. \xc3\x89s traslladat a Par\xc3\xads en companyia dels seus pares quan acab\xc3\xa0 els estudis. Ja a la capital francesa, estudi\xc3\xa0 cant, declamaci\xc3\xb3 i dansa. \xc3\x89s curi\xc3\xb3s mencionar que, despr\xc3\xa9s de rebre lli\xc3\xa7ons de dicci\xc3\xb3 de Paul Monet, es present\xc3\xa0 al concurs d'entrada al Conservatori, recitant una escena d'una Jeanne d'Arc en vers, i no assol\xc3\xad ser admesa perqu\xc3\xa8 el jurat consider\xc3\xa0 inadequada la seva actuaci\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nNoces i anada a Su\xc3\xafssa\n_START_PARAGRAPH_\nPoc temps despr\xc3\xa9s es trob\xc3\xa0 amb Georges Pito\xc3\xabff, procedent tamb\xc3\xa9 de Tbilissi, amb el que va contraure matrimoni el juliol de 1915. Els noucasats se n'anaren a Ginebra, ciutat en qu\xc3\xa8 els va n\xc3\xa9ixer el seu fill Sacha, i on Georges Pito\xc3\xabff, al front d'una companyia teatral integrada per aficionats eslaus, munt\xc3\xa0 un espectacle de benefic\xc3\xa8ncia en llengua russa. Als pocs mesos de romandre a Ginebra reberen la visita de Jacques Copeau, que volgu\xc3\xa9 que Pito\xc3\xabff lleg\xc3\xads la traducci\xc3\xb3, que acabava d'ultimar, de l'obra d'Anton Tx\xc3\xa9khov, Oncle Vania; aix\xc3\xad ho f\xc3\xa9u Pito\xc3\xabff, pregant a la seva esposa que li'n don\xc3\xa9s la r\xc3\xa8plica dels papers femenins, i aix\xc3\xb2 fou com el descobriment de les excepcionals dots de comediant de Ludmilla, donant motiu a qu\xc3\xa8 Jacques Copeau escriv\xc3\xads: \xc2\xabMalgrat que nom\xc3\xa9s l'hagu\xc3\xa9s escoltat aquella nit, mai m\xc3\xa9s hagu\xc3\xa9s oblidat el so d'aquesta veu ni el joc d'aquests ulls\xc2\xbb. Davant la insist\xc3\xa8ncia de Copeau, Pito\xc3\xabff acced\xc3\xad a qu\xc3\xa8 Ludmilla treball\xc3\xa9s al seu costat, i aquesta feu la seva presentaci\xc3\xb3, en franc\xc3\xa8s, en el paper de Colombine, de Tr\xc3\xa9teaux, d'Alexander Block, continuant despr\xc3\xa9s a l'escenari de la sala comunal de Plainpalais fins al 1919. Aquell temps la companyia Pito\xc3\xabff f\xc3\xa9u un breu viatge a Par\xc3\xads, per la presentaci\xc3\xb3 de l'obra de Henry-Ren\xc3\xa9 Lenormand, Le temps est un song, en la qual Ludmilla s'enfront\xc3\xa0 per primera vegada amb el p\xc3\xbablic parisenc en el Th\xc3\xa9\xc3\xa2tre des Arts. Assoliren un \xc3\xa8xit rotund. De retorn a Ginebra, hi prosseguiren llurs campanyes art\xc3\xadstiques els Pito\xc3\xabff, interrompudes nom\xc3\xa9s per curtes estades a Par\xc3\xads.\n_START_SECTION_\nPer fi assentament a Par\xc3\xads\n_START_PARAGRAPH_\nEl gener de 1922 s'acomiadaren del p\xc3\xbablic ginebr\xc3\xad, per a presentar-se en la Com\xc3\xa9die des Champs \xc3\x89lys\xc3\xa9es, de la capital francesa, amb Le mangeur de r\xc3\xaaves, de Lenormand, l'1 de febrer de 1922, obra en qu\xc3\xa8 Ludmilla Pito\xc3\xabff assol\xc3\xad un gran triomf personal, fins al punt que la cr\xc3\xadtica pos\xc3\xa0 una fita a la seva tasca esc\xc3\xa8nica, amb la de les m\xc3\xa9s c\xc3\xa8lebres actrius franceses de l'\xc3\xa8poca contempor\xc3\xa0nia. El seu prestigi art\xc3\xadstic s'afirm\xc3\xa0 i ampli\xc3\xa0 en els diversos personatges que interpret\xc3\xa0, destacant l'\xc3\xa8xit clamor\xc3\xb3s que aconsegu\xc3\xad el 12 de gener de 1923 a Mademoiselle Bourrat, de Claude Anet, en qu\xc3\xa8 el seu realisme impressionant, per sobri i sincer, incit\xc3\xa0 la cr\xc3\xadtica a evocar el nom glori\xc3\xb3s en els annals teatrals de Gabrielle R\xc3\xa9jane._NEWLINE_Cap g\xc3\xa8nere teatral tenia dificultats per la Pito\xc3\xabff, i aix\xc3\xad, despr\xc3\xa9s de presentar en la Porte Saint-Mart\xc3\xadn la com\xc3\xa8dia L'Amour, de Kistemaeckers, el 1924, l'abril de 1925 es revel\xc3\xa0 com una actriu dram\xc3\xa0tica insuperable en la Sainte Jeanne, de Bernard Shaw, en una identificaci\xc3\xb3 total, que arribava a plasmar una genial concordan\xc3\xa7a de realisme i sobrenatural espiritualitat._NEWLINE_Prosseguiren les seves realitzacions teatrals acompanyades sempre del fervor del p\xc3\xbablic i de la cr\xc3\xadtica, constituint un dels moments culminants de la carrera art\xc3\xadstica de Ludmilla Pito\xc3\xabff l'estrena de Trois soeurs, d'Anton Tx\xc3\xa9khov, el gener de 1929, i a continuaci\xc3\xb3, el maig del mateix any, el de Le vrai proc\xc3\xa8s de Jeanne d'Arc, relat dels interrogatoris verbals dels proc\xc3\xa9s de la santa, per aquest motiu reb\xc3\xa9 Ludmilla Pito\xc3\xabff tributs d'admiraci\xc3\xb3 del p\xc3\xbablic i de la cr\xc3\xadtica, com poques vegades s'han donat en els annals del teatre._NEWLINE_Sempre amb el mateix \xc3\xa8xit, segu\xc3\xad actuant en diferents escenaris fins al 1934, en qu\xc3\xa8 la companyia Pito\xc3\xabff pass\xc3\xa0 al Th\xc3\xa9\xc3\xa2tre des Mathurins, on actu\xc3\xa0 sense interrupci\xc3\xb3 fins a l'estiu de 1939, interpretant Ludmilla els papers m\xc3\xa9s variats i les m\xc3\xa9s diverses obres, sempre amb efica\xc3\xa7 i complet encert, sense el menor entrebanc ni desmai en la seva labor professional. El setembre de 1939, poc temps despr\xc3\xa9s d'haver arribat a Ginebra, mor\xc3\xad Georges Pito\xc3\xabff als bra\xc3\xa7os de la seva esposa i companya inseparable en la vida i en l'art. Obligada per les circumst\xc3\xa0ncies, Ludmilla recomen\xc3\xa7\xc3\xa0 poc temps despr\xc3\xa9s les activitats teatrals amb el concurs del seu fill Sacha, reposant i estrenant diverses obres, entre les que hi figurava Le Paindur, de Paul Claudel, que s'ha de contar entre les seves grans creacions.\n_START_SECTION_\nLlarga estada per Am\xc3\xa8rica del Nord\n_START_PARAGRAPH_\nEl setembre de 1941 an\xc3\xa0 als Estats Units i en les primeries del 1942 es dirig\xc3\xad a Montreal (Canad\xc3\xa0), on munt\xc3\xa0 Le vrai proc\xc3\xa8s de Jeanne d'Arc, per despr\xc3\xa9s tornar a Nova York, alternant llur actuaci\xc3\xb3 en aquestes ciutats fins a l'any 1944, en qu\xc3\xa8 es trasllad\xc3\xa0 a Hollywood, on pass\xc3\xa0 dos anys de descans, tornant a Montreal el 1946.\n_START_SECTION_\nRetorn a casa seva\n_START_PARAGRAPH_\nRetorna per \xc3\xbaltim a Fran\xc3\xa7a l'octubre d'aquest any 1946. Actu\xc3\xa0 en diferents teatres, i l'octubre de 1949 don\xc3\xa0 cim a una altra de les seves grans creacions: Miss Mabel, de Robert Cedric Sheriff, amb qu\xc3\xa8 despr\xc3\xa9s de representar-la llargs mesos a Par\xc3\xads, en el teatre Saint-Georges, feu una campanya per l'estranger, visitant B\xc3\xa8lgica, Su\xc3\xafssa i \xc3\x80frica del Nord. Ja propera a finir, donat que la malaltia que patia avan\xc3\xa7ava implacablement, encara va tenir forces per a regalar al p\xc3\xbablic una \xc3\xbaltima i inoblidable creaci\xc3\xb3: la figura de Charlotte Bront\xc3\xab en la producci\xc3\xb3 dram\xc3\xa0tica de Michel Philippot, Survivre, que estren\xc3\xa0 el 17 d'abril de 1951.\n_START_SECTION_\nFi d'una vida dedicada a l'Art\n_START_PARAGRAPH_\nL'agost, ja esgotada i ven\xc3\xa7uda per la malaltia, es refugia a Rueil, on s'exting\xc3\xad envoltada dels seus fills. Fou una comediant excepcional, \xc3\xbanica i personal en l'amplitud i profunditat del seu art, que li permetia abra\xc3\xa7ar tots els g\xc3\xa8neres i tots els tipus, en una ren\xc3\xbancia absoluta a la pr\xc3\xb2pia personalitat per a entregar-se en cos i \xc3\xa0nima al personatge interpretat."