b"\n_START_ARTICLE_\nL'Eixample (Val\xc3\xa8ncia)\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nL'Example de Val\xc3\xa8ncia comen\xc3\xa7a a gestar-se a finals del segle XIX per la necessitat de resoldre, com altres projectes d'eixample de l'\xc3\xa8poca, importants problemes de la ciutat antiga com era la progressiva escassetat i encariment dels solars urbans, la insana agrupaci\xc3\xb3 d'habitatges i ind\xc3\xbastria, l'amuntegament i la insalubritat dels habitatges tradicionals, i l'abs\xc3\xa8ncia d'un sistema viari m\xc3\xa9s efica\xc3\xa7 i senzill. En la d\xc3\xa8cada de 1850 la ciutat de Val\xc3\xa8ncia, el per\xc3\xadmetre de la qual es limitava encara a la Ciutat Vella i alguns ravals, es densifica fins a arribar als 100.000 habitants. Aix\xc3\xb2, unit a un despla\xc3\xa7ament de la centralitat urbana cap al sud (inauguraci\xc3\xb3 de la Estaci\xc3\xb3 del Nord en l'hort de Sant Francesc en 1852, trasllat de l'Ajuntament de l'edifici Palau de la Generalitat Valenciana al seu actual empla\xc3\xa7ament en 1859, entre altres) van propiciar les primeres idees d'eixample. _NEWLINE_Ja en 1864 s'havia publicat la 1a Llei d'Eixample, i en 1867 li va seguir el Reglament. No obstant aix\xc3\xb2, els successos revolucionaris de 1868 van fer inviables els nous projectes, que van quedar estancats. Amb la Llei d'Eixample i la posterior Comissi\xc3\xb3 Municipal d'Eixample del 1876 s'enceta el llarg proc\xc3\xa9s que no arrancar\xc3\xa0 de manera definitiva fins a l'aprovaci\xc3\xb3 el 1887 del projecte dels arquitectes Jos\xc3\xa9 Calvo, Joaquim Maria Arnau i Llu\xc3\xads Ferreres. Abans de l'aprovaci\xc3\xb3 d'aquest projecte definitiu s'havien barallat altres projectes com el de 1858 dels arquitectes Sebasti\xc3\xa0 Monle\xc3\xb3n, Antonio Sancho i Timoteo Calvo. L'antecedent de 1858 serv\xc3\xad del qual es consider\xc3\xa0 el sistema viari que va servir de base del nou tra\xc3\xa7at. Altres referents foren l'estructura geom\xc3\xa8trica del Pla Cerd\xc3\xa0, de l'arquitecte catal\xc3\xa0 Ildefons Cerd\xc3\xa0 per a l'Eixample de Barcelona, de 1860. A m\xc3\xa9s, mostra certs paral\xc2\xb7lelismes amb altres projectes, com el proposat per a la ciutat de Mil\xc3\xa0 en el Pl\xc3\xa0nol de l'enginyer Cess\xc3\xa9s Beruto, de 1884. Mod\xc3\xa8lic en la seua definici\xc3\xb3, va servir tamb\xc3\xa9 d'exemple a seguir en el tra\xc3\xa7at del segon Eixample (districte d'Extramurs), elaborat per Francesc Mora en 1912, que va ampliar el per\xc3\xadmetre fins a la zona de Tr\xc3\xa0nsits._NEWLINE_Aquell projecte comprenia una gran \xc3\xa0rea extramurs entre la l\xc3\xadnia de l'antiga muralla de Val\xc3\xa8ncia, on es va tra\xc3\xa7ar el carrer de Colom, i la Gran Via del Marqu\xc3\xa9s del T\xc3\xbaria, base del nou Eixample en la part est de la ciutat, i el seu tra\xc3\xa7at entre el Pont del Mar i el barri de Russafa va quedar definit amb un eix que \xc3\xa9s el carrer de Ciril Amor\xc3\xb3s. Descriu un tra\xc3\xa7at en reticle i illes regulars octavades en els seus angles i amb un pati interior. Les voreres estan ornamentades amb arbres i l'edificaci\xc3\xb3 constitueix una de les seues caracter\xc3\xadstiques essencials.\n_START_SECTION_\nUrbanisme\n_START_PARAGRAPH_\nL'edifici p\xc3\xbablic m\xc3\xa9s notable de la zona \xc3\xa9s el Mercat de Colom, projectat per l'arquitecte Francisco Mora en 1914, una de les joies del modernisme a Val\xc3\xa8ncia reconvertit en l'actualitat en un espai d'oci i serveis de gran qualitat. Existeixen tamb\xc3\xa9 edificis religiosos d'estil neog\xc3\xb2tic que s'insereixen perfectament en el tra\xc3\xa7at, com l'Esgl\xc3\xa9sia de Sant Joan i Sant Vicent, realitzada segons projecte de Jos\xc3\xa9 Calvo de 1897, o l'esgl\xc3\xa9sia dels Dominics, projectada per Joaquim M\xc2\xaa Arnau en 1906._NEWLINE_Per\xc3\xb2 l'aut\xc3\xa8ntic llegat arquitect\xc3\xb2nic de l'Eixample s\xc3\xb3n els mateixos edificis d'habitatges, amb elegants fa\xc3\xa7anes i profusi\xc3\xb3 d'ornaments, que il\xc2\xb7lustren \xc3\xa0mpliament els diferents corrents est\xc3\xa8tics de l'\xc3\xa8poca. Entre els m\xc3\xa9s significatius, el Palau de la Comtessa de Bunyol, obra d'estil historicista rococ\xc3\xb3 del mestre d'obres Vicent Alcayne, de 1906. Amb estil historicista modernista de car\xc3\xa0cter medieval destaca la Casa dels Dracs projectat per l'arquitecte Jos\xc3\xa9 Manuel Cortina en 1901. La Casa Albacar, de 1911, representatiu de l'eclecticisme afrancesat, i la Casa Santoma, tamb\xc3\xa9 d'estil franc\xc3\xa9s de l'arquitecte Vicente Rodr\xc3\xadguez, de 1924. La Casa Peris, edifici modernista amb elements de l'art nouveau i de la sezessi\xc3\xb3n vienesa de l'arquitecte Carlos Carbonell, de 1913. La Casa Ferrer, obra de l'arquitecte Vicent Ferrer, de 1907, insereix tamb\xc3\xa9 en el modernisme vien\xc3\xa9s. La Casa Ortega, modernista en la l\xc3\xadnia art nouveau, obra de Manuel Peris Ferrando, de 1906, i la Casa Barona, tamb\xc3\xa9 d'estil modernista i obra de Javier Goerlich, de 1914._NEWLINE_Concebut com a modern barri residencial i acomodat, l'Eixample conserva la seua tra\xc3\xa7a i vigent la seua funci\xc3\xb3, al mateix temps que ha anat adaptant els seus baixos a finalitats comercials i habitatges en oficines, configurant-se com un dels barris m\xc3\xa9s cosmopolites de Val\xc3\xa8ncia.\n_START_SECTION_\nComunicacions\n_START_PARAGRAPH_\nEl districte es troba comunicat mitjan\xc3\xa7ant el transport p\xc3\xbablic d'autobusos de l'EMT. No compta amb cap estaci\xc3\xb3 de MetroValencia, la m\xc3\xa9s propera \xc3\xa9s la de Colom, X\xc3\xa0tiva o la de l'Albereda._NEWLINE_Els vials principals que creue el districte s\xc3\xb3n la Gran Via del Marqu\xc3\xa9s del T\xc3\xbaria i l'Avinguda del Regne de Val\xc3\xa8ncia, a m\xc3\xa9s del fet que rodegen l'Eixample: el carrer de Colom, el passeig de la Ciutadella, la pla\xc3\xa7a d'Am\xc3\xa8rica, l'avinguda de Jacinto Benavente i l'avinguda de Peris i Valero."