b'\n_START_ARTICLE_\nEstiracosaure\n_START_SECTION_\nDescripci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEls individus adults d\'estiracosaure mesuraven aproximadament 5,5 metres de longitud i pesaven unes 2,7 tones. El crani era robust, amb un musell allargat, una banya recta i alta sobre el nas, i un collar parietoescat\xc3\xb3s coronat amb almenys quatre pues llargues. Les pues m\xc3\xa9s llargues del collar tenien una longitud comparable a la de la banya nasal, d\'entre 50 i 55 cent\xc3\xadmetres de llargada. S\'ha estimat que la banya de sobre el nas de l\'esp\xc3\xa8cimen holotip mesura 57 cent\xc3\xadmetres, per\xc3\xb2 la banya nom\xc3\xa9s \xc3\xa9s parcialment completa. Basant-se en altres nuclis de banya nasal d\'estiracosaure i centrosaure, aquesta banya podria haver arribat a un punt d\'arrodoniment vers la meitat d\'aquesta longitud._NEWLINE_A part de la llarga banya nasal i les quatre llargues pues del collar, l\'ornamentaci\xc3\xb3 del crani era variable. Alguns individus presentaven petites projeccions en forma de garfi i protuber\xc3\xa0ncies al marge posterior del collar, semblants a les del centrosaure per\xc3\xb2 m\xc3\xa9s petites. Altres tenien protuber\xc3\xa0ncies menys prominents. Alguns, com l\'individu tipus, tenien un tercer parell de pues llargues al collar. Altres presentaven projeccions molt m\xc3\xa9s petites. La segona esp\xc3\xa8cie, S. ovatus, nom\xc3\xa9s tenia quatre pues llargues, per\xc3\xb2 les del parell interior es corbaven l\'una cap a l\'altra, al contrari del que s\'observa en el m\xc3\xa9s ben conegut S. albertensis. Es troben altres petites puntes als marges dels costats d\'alguns esp\xc3\xa8cimens. En els subadults hi ha presents banyes modestes a la part frontal del crani en forma de pir\xc3\xa0mide, per\xc3\xb2 en els adults s\xc3\xb3n substitu\xc3\xafdes per forats. Com la majoria de cerat\xc3\xb2psids, l\'estiracosaure presentava unes grans fosses (obertures) al collar. La part frontal de la boca presentava un bec desdentat. _NEWLINE_El cos volumin\xc3\xb3s de l\'estiracosaure s\'assemblava al dels rinoceronts. Tenia unes espatlles poderoses que podrien haver estat \xc3\xbatils en combats intraespec\xc3\xadfics. L\'estiracosaure presentava una cua relativament curta. Cada dit tenia un unglot similar a una pe\xc3\xbclla que estava enfundat per un material corni._NEWLINE_S\'han proposat diverses posicions de les cames per l\'estiracosaure i els cerat\xc3\xb2psids en general, incloent-hi les potes davanteres situades per sota el cos, o, alternativament, recolzades en una posici\xc3\xb3 aixafada. El treball m\xc3\xa9s recent ha proposat una posici\xc3\xb3 interm\xc3\xa8dia, amb els colzes lleugerament inclinats. Els paleont\xc3\xb2legs Gregory Paul i Per Christiansen, del Museu Zool\xc3\xb2gic de la Universitat de Copenhaguen (Dinamarca), van proposar que els grans ceratops com l\'estiracosaure eren capa\xc3\xa7os de c\xc3\xb3rrer tan r\xc3\xa0pid com un elefant, basant-se en pistes de petjades que possiblement va deixar un ceratop i que no presenta indicis d\'una posici\xc3\xb3 de les extremitats anteriors esteses.\n_START_SECTION_\nClassificaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nL\'estiracosaure \xc3\xa9s un membre dels centrosaurins, una subfam\xc3\xadlia de grans dinosaures banyuts que visqueren a Nord-am\xc3\xa8rica i que es caracteritzaven per les seves "banyes nasals prominents, banyes frontals secund\xc3\xa0ries, un os escat\xc3\xb3s curt en un collar curt, una cara alta i profunda en comparaci\xc3\xb3 amb els ceratopsins i una projecci\xc3\xb3 a la part posterior de la fossa nasal." Aquest clade inclou altres membres com el centrosaure (del qual el grup pren el nom), el paquirinosaure, l\'avaceratop, l\'einiosaure, albertaceratop, l\'aquelousaure, el braquiceratop, i Monoclonius, tot i que aquests dos \xc3\xbaltims s\xc3\xb3n dubtosos. A causa de la variaci\xc3\xb3 entre esp\xc3\xa8cies, i fins i tot entre esp\xc3\xa8cimens individuals de centrosaurins, hi ha hagut molt de debat sobre quins g\xc3\xa8neres i esp\xc3\xa8cies s\xc3\xb3n v\xc3\xa0lids, particularment si el centrosaure i/o Monoclonius s\xc3\xb3n g\xc3\xa8neres v\xc3\xa0lids, no diagnosticables, o membres de sexes oposats. L\'any 1996, Peter Dodson trob\xc3\xa0 prou variaci\xc3\xb3 entre el centrosaure, l\'estiracosaure i Monoclonius per garantir g\xc3\xa8neres separats, i l\'estiracosaure s\'assemblava molt m\xc3\xa9s al centrosaure del que ambd\xc3\xb3s s\'assemblaven a Monoclonius. Dodson tamb\xc3\xa9 creia que una de les esp\xc3\xa8cies de Monoclonius, M. nasicornis, podria haver estat en realitat una femella d\'estiracosaure. Les seves avaluacions s\'han seguit parcialment, mentre que altres investigadors no han acceptat Monoclonius nasicornis com una femella d\'estiracosaure, ni Monoclonius com a g\xc3\xa8nere v\xc3\xa0lid. Mentre que s\'ha proposat dimorfisme sexual per un ceratop m\xc3\xa9s primitiu, el protoceratop, no hi ha cap prova clara de dimorfisme sexual en cap cerat\xc3\xb2psid.\n_START_SECTION_\nOr\xc3\xadgens\n_START_PARAGRAPH_\nEls or\xc3\xadgens evolutius de l\'estiracosaure van romandre desconeguts durant molts anys, car les proves f\xc3\xb2ssils de ceratops primitius eren escasses. El descobriment del protoceratop, l\'any 1922, va aportar informaci\xc3\xb3 sobre les relacions de parentiu dels primers ceratops, per\xc3\xb2 van haver de passar moltes d\xc3\xa8cades per aconseguir troballes addicionals que omplissin m\xc3\xa9s espais intermedis d\'aquestes relacions. Troballes recents, de finals de la d\xc3\xa8cada del 1990 i del 2000, incloent-hi el zuniceratop, el ceratop amb banyes al front m\xc3\xa9s antic conegut i Yinlong, el primer ceratop del Jur\xc3\xa0ssic conegut, indiquen a qu\xc3\xa8 es podien haver assemblat els ancestres de l\'estiracosaure. Aquests nous descobriments han estat importants per ampliar el coneixement de l\'origen dels dinosaures banyuts en general, i suggereixen que el grup es va originar durant el Jur\xc3\xa0ssic a \xc3\x80sia i que els aut\xc3\xa8ntics ceratops banyuts aparegueren a principis del Cretaci superior a Nord-am\xc3\xa8rica.\n_START_SECTION_\nDescobriment i esp\xc3\xa8cies\n_START_PARAGRAPH_\nLes primeres restes f\xc3\xb2ssils d\'estiracosaure foren recollides a Alberta (Canad\xc3\xa0) per C. M. Sternberg (en una \xc3\xa0rea coneguda actualment com a Parc Provincial del Dinosaure (Dinosaur Provincial Park)) i foren anomenades per Lawrence Lambe l\'any 1913. El lloc on es van trobar les restes fou revisitat l\'any 1935 per la plantilla del Museu Reial d\'Ont\xc3\xa0rio, que trob\xc3\xa0 les mand\xc3\xadbules inferiors que faltaven i gran part de l\'esquelet. Els f\xc3\xb2ssils que van trobar indicaven que S. albertensis feia entre 5,5 i 5,8 metres de longitud i uns 1,65 metres d\'al\xc3\xa7ada a la pelvis. Un tret inusual del primer crani que es trob\xc3\xa0 era que la pua del collar m\xc3\xa9s petita de la banda esquerra estava s\'encavalcava parcialment amb la base de la seg\xc3\xbcent pua. Sembla que el crani va patir un trencament en aquest punt durant la vida de l\'animal i es va escur\xc3\xa7ar en uns sis cent\xc3\xadmetres. La mida normal d\'aquesta \xc3\xa0rea \xc3\xa9s desconeguda perqu\xc3\xa8 l\'\xc3\xa0rea hom\xc3\xb2loga del costat dret del collar no fou recuperada._NEWLINE_Barnum Brown i Erich Maren Schlaikjer, que treballaven pel Museu Americ\xc3\xa0 d\'Hist\xc3\xb2ria Natural de Nova York, van recol\xc2\xb7lectar un esquelet articulat gaireb\xc3\xa9 complet amb un crani parcial l\'any 1915. Aquests f\xc3\xb2ssils tamb\xc3\xa9 es van trobar a la formaci\xc3\xb3 de Dinosaur Park, a prop de Steveville (Alberta). Brown i Schlaikjer van comparar les troballes, i, tot i que ells acceptaven que ambd\xc3\xb3s esp\xc3\xa8cimens provenien de les mateixes localitat general i formaci\xc3\xb3 geol\xc3\xb2gica, van considerar que l\'esp\xc3\xa8cimen era prou diferent de l\'holotip per justificar que fos assignat a una nova esp\xc3\xa8cie, i van descriure els f\xc3\xb2ssils com pertanyents a Styracosaurus parksi, anomenat en honor de William Parks. Les difer\xc3\xa8ncies entre els esp\xc3\xa8cimens citades per Brown i Schlaikjer inclo\xc3\xafen la difer\xc3\xa8ncia entre els ossos de les galtes, prou diferents als de S. albertensis, i les v\xc3\xa8rtebres caudals m\xc3\xa9s petites. S. parksi tamb\xc3\xa9 tenia una mand\xc3\xadbula m\xc3\xa9s robusta i un dentari m\xc3\xa9s curt, i el collar es diferenciava del de l\'esp\xc3\xa8cie tipus per la seva forma. Tanmateix, gran part del crani consistia en una reconstrucci\xc3\xb3 de guix, i l\'article original de l\'any 1937 no il\xc2\xb7lustrava els ossos reals del crani. Actualment s\'accepta com un esp\xc3\xa8cimen de S. albertensis._NEWLINE_A l\'estiu de l\'any 2006, Darren Tanke, del Royal Tyrrell Museum of Palaeontology de Drumheller, Alberta, trob\xc3\xa0 de nou el jaciment de S. parksi, perdut des de feia molt de temps. A la pedrera s\'hi van trobar peces del crani, evidentment abandonades per l\'equip l\'any 1915. Foren recollides i s\'espera que se\'n trobin m\xc3\xa9s, potser suficients per justificar una redescripci\xc3\xb3 del crani i comprovar si S. albertensis i S. parksi s\xc3\xb3n el mateix. El museu Tyrrell tamb\xc3\xa9 ha recuperat nombrosos cranis parcials d\'estiracosaure. Tamb\xc3\xa9 s\'ha explorat com a m\xc3\xadnim un llit d\'ossos confirmat (bonebed 42) al Dinosaur Provincial Park (altres han suggerit que els llits d\'ossos d\'estiracosaure en realitat contenen f\xc3\xb2ssils d\'una barreja d\'animals, i restes de ceratops no descrits). El bonebed 42 \xc3\xa9s conegut per contenir nombroses peces de cranis com ara nuclis de banyes, mand\xc3\xadbules i peces de collars._NEWLINE_Una tercera esp\xc3\xa8cie, S. ovatus, de la formaci\xc3\xb3 de Two Medicine de Montana, fou descrita per Gilmore l\'any 1930. El material f\xc3\xb2ssil \xc3\xa9s limitat, sent la millor part l\'os parietal del collar, per\xc3\xb2 un tret inusual \xc3\xa9s que el parell de pues m\xc3\xa9s properes a la l\xc3\xadnia mitjana del crani convergeixen cap al centre, en comptes d\'anar en direcci\xc3\xb3 contr\xc3\xa0ria com \xc3\xa9s el cas en S. albertensis. Tamb\xc3\xa9 hi podria haver hagut nom\xc3\xa9s un parell de pues a banda i banda del collar, en lloc de tres. Les pues s\xc3\xb3n molt m\xc3\xa9s curtes que en S. albertensis; la m\xc3\xa9s llarga fa nom\xc3\xa9s 295 mil\xc2\xb7l\xc3\xadmetres de longitud. Una revisi\xc3\xb3 recent de les restes de crani de l\'estiracosaure feta per Ryan, Holmes i Russell ha concl\xc3\xb2s que es tracta d\'una esp\xc3\xa8cie distinta, i l\'any 2010 McDonald i Horner el van empla\xc3\xa7ar en el seu propi g\xc3\xa8nere, el rubeosaure._NEWLINE_Diverses esp\xc3\xa8cies que s\'havien assignat al g\xc3\xa8nere Styracosaurus posteriorment han estat reassignades a altres g\xc3\xa8neres. S. sphenocerus, descrita per Edward Drinker Cope l\'any 1890 com una esp\xc3\xa8cie de Monoclonius i basada en un os nasal amb un trencament similar a la banya del nas recta de l\'estiracosaure, fou atribu\xc3\xaft a Styracosaurus l\'any 1915. "S. makeli", anomenat informalment pels paleont\xc3\xb2legs afeccionats Stephen i Sylvia Czerkas l\'any 1990 a la llegenda d\'una il\xc2\xb7lustraci\xc3\xb3, \xc3\xa9s un nom primerenc de l\'einiosaure. "S. borealis" \xc3\xa9s un nom informal primerenc de S. parksi.\n_START_SECTION_\nPaleobiologia\n_START_PARAGRAPH_\nL\'estiracosaure i altres dinosaures banyuts sovint s\xc3\xb3n representats a la cultura popular com a animals gregaris. Es coneix un llit d\'ossos constitu\xc3\xaft per restes d\'estiracosaure a la formaci\xc3\xb3 de Dinosaur Park d\'Alberta, vers la meitat de la formaci\xc3\xb3. Aquest llit d\'ossos est\xc3\xa0 associat a diferents tipus de dip\xc3\xb2sits fluvials. La mort en massa podria haver estat deguda a una congregaci\xc3\xb3 d\'animals no gregaris al voltant d\'un pou d\'aigua en un per\xc3\xadode de sequera; hi ha proves que suggereixen que l\'entorn podia haver sigut estacional o semi\xc3\xa0rid._NEWLINE_L\'estiracosaure \xc3\xa9s conegut per ocupar una posici\xc3\xb3 m\xc3\xa9s elevada a la formaci\xc3\xb3 (relacionada espec\xc3\xadficament amb el seu g\xc3\xa8nere) respecte del seu parent proper, el centrosaure, cosa que suggereix que l\'estiracosaure va despla\xc3\xa7ar els centrosaures a mesura que l\'entorn canviava al llarg del temps.\n_START_SECTION_\nDentici\xc3\xb3 i dieta\n_START_PARAGRAPH_\nL\'estiracosaure era un dinosaure herb\xc3\xadvor; probablement s\'alimentava principalment de vegetaci\xc3\xb3 baixa, com ho indica la posici\xc3\xb3 del cap. Tanmateix, podria haver estat capa\xc3\xa7 d\'abatre plantes m\xc3\xa9s altes amb les banyes, el bec i la massa corporal. Les mand\xc3\xadbules presentaven un bec profund i estret, que es creu que era m\xc3\xa9s \xc3\xbatil per subjectar i arrencar que per mossegar._NEWLINE_Les dents dels ceratops, incloent-hi les de l\'estiracosaure, estaven alineades en grups anomenats bateries. Les dents m\xc3\xa9s antigues, a la part superior, eren reempla\xc3\xa7ades cont\xc3\xadnuament per les dents que es trobaven a sota seu. A difer\xc3\xa8ncia dels hadros\xc3\xa0urids, que tamb\xc3\xa9 tenien bateries dentals, les dents dels ceratops tallaven per\xc3\xb2 no molien. Alguns cient\xc3\xadfics han suggerit que els ceratops com l\'estiracosaure menjaven arec\xc3\xa0cies i cicadofitins, mentre altres han suggerit falgueres. Dodson va suggerir que els ceratops del Cretaci superior podrien haver abatut arbres angiospermes per arrencar-ne les fulles i branquetes.\n_START_SECTION_\nBanyes i collar\n_START_PARAGRAPH_\nLes banyes nasals llargues i el collar de l\'estiracosaure es troben entre els guarniments facials m\xc3\xa9s distintius de tots els dinosaures. La seva funci\xc3\xb3 ha estat objecte de debat des que es van trobar els primers dinosaures banyuts._NEWLINE_A principis del segle XX, el paleont\xc3\xb2leg R. S. Lull va suggerir que els collars dels dinosaures ceratops actuaven com a punts d\'ancoratge dels m\xc3\xbasculs de les mand\xc3\xadbules. M\xc3\xa9s tard va observar que les pues podrien haver donat un aspecte formidable a l\'estiracosaure. L\'any 1996, Dodson don\xc3\xa0 suport, en part, a la idea de l\'ancoratge dels m\xc3\xbasculs i va crear esquemes detallats de possibles ancoratges de m\xc3\xbasculs als collars de l\'estiracosaure i el casmosaure, per\xc3\xb2 no don\xc3\xa0 suport a la idea que ocupaven la totalitat de les fosses. De totes maneres, C. A. Forster no trob\xc3\xa0 cap prova de grans punts d\'ancoratge de m\xc3\xbasculs als ossos del collar._NEWLINE_Durant molt de temps es va creure que els ceratops com l\'estiracosaure utilitzaven els collars i banyes com a defensa contra els grans dinosaures predadors del seu temps. Tot i que els forats, lesions, i altres danys en els cranis de cerat\xc3\xb2psids sovint s\'atribueixen a danys ocasionats per banyes durant el combat, un estudi de l\'any 2006 no trob\xc3\xa0 cap prova de lesions per col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3 de banyes que provoquessin aquest tipus de danys (per exemple, no hi havia indicis d\'infecci\xc3\xb3 o curaci\xc3\xb3). D\'altra banda, se n\'han suggerit causes com ara reabsorcions no patol\xc3\xb2giques de l\'os o malalties \xc3\xb2ssies desconegudes._NEWLINE_El gran collar de l\'estiracosaure i de g\xc3\xa8neres propers tamb\xc3\xa9 pot haver contribu\xc3\xaft a incrementar la superf\xc3\xadcie corporal per la termoregulaci\xc3\xb3, com les orelles dels elefants moderns. S\'ha proposat una teoria similar pel que fa a les plaques dels estegosaures, tot i que aquest \xc3\xbas per si sol no serviria per explicar l\'\xc3\xa0mplia i extravagant diversitat de collars observada en els diferents grups de cerat\xc3\xb2psids. Aquesta observaci\xc3\xb3 \xc3\xa9s altament suggeridora del que actualment es creu que era la funci\xc3\xb3 prim\xc3\xa0ria, l\'exhibici\xc3\xb3._NEWLINE_La hip\xc3\xb2tesi de l\'\xc3\xbas del collar en l\'exhibici\xc3\xb3 sexual fou proposada per primera vegada l\'any 1961 per Davit\xc3\xa0ixvili, i ha anat guanyat acceptaci\xc3\xb3. Les proves que donen suport a la import\xc3\xa0ncia de l\'exhibici\xc3\xb3 visual, tant en el festeig com en altres comportaments socials, es poden apreciar en el fet que els dinosaures banyuts diferien molt marcadament en els seus guarniments, fent que cada esp\xc3\xa8cie fos molt distintiva. Tanmateix, els animals actuals dotats de banyes i guarniments els empren en comportaments similars.\n_START_SECTION_\nAspectes culturals\n_START_PARAGRAPH_\nGr\xc3\xa0cies al seu collar i banyes distintius, les representacions de l\'estiracosaure s\xc3\xb3n f\xc3\xa0cils de recon\xc3\xa8ixer. Les pues, ganxos i banyes ancorats al cap d\'aquest dinosaure van despertar la imaginaci\xc3\xb3 dels cineastes durant els primers anys de les pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules amb moviment stop-motion, i aix\xc3\xb2 va conduir a la seva aparici\xc3\xb3 al cinema des d\'aleshores. Entre aquestes pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules destaca Son of Kong (1933), en qu\xc3\xa8 l\'estiracosaure combat amb els herois de la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula; The Valley of Gwangi (1969), en qu\xc3\xa8 un estiracosaure s\'enfronta a un dinosaure carn\xc3\xadvor;The Land That Time Forgot (1975) en qu\xc3\xa8 dos animals s\xc3\xb3n bombardejats per un submar\xc3\xad alemany i la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula generada per ordinador de Disney Dinosaur (2000), en qu\xc3\xa8 un estiracosaure antropom\xc3\xb2rfic anomenat Eema t\xc3\xa9 un anquilosaure com a animal de companyia. El g\xc3\xa8nere tamb\xc3\xa9 apareix a la novel\xc2\xb7la Parc Jur\xc3\xa0ssic, a la llista de dinosaures presents al parc, per\xc3\xb2 no se\'l veu a l\'adaptaci\xc3\xb3 cinematogr\xc3\xa0fica._NEWLINE_A la televisi\xc3\xb3, l\'estiracosaure ha aparegut en diversos dibuixos animats i animes, incloent-hi Power Rangers: Dino Thunder (Bakuryuu Sentai Abaranger), Dinozaurs, Dino-Riders, Dinosaucers i Zoids. L\'estiracosaure tamb\xc3\xa9 ha aparegut en nombrosos videojocs, incloent-hi el popular Jurassic Park i les sagues de Turok, Zoo Tycoon i Banjo-Kazooie.'