b'\n_START_ARTICLE_\nEstret de Smith\n_START_SECTION_\nGeografia\n_START_PARAGRAPH_\nLes aig\xc3\xbces de l\'estret de Smith formen part de l\'estret de Nares: comencen a la part septentrional de la badia de Baffin, passada una l\xc3\xadnia entre el cap Isabelle (costa oriental de l\'illa Ellesmere), i el cap Alexander (costa occidental de Groenl\xc3\xa0ndia), de gaireb\xc3\xa9 50\xc2\xa0km d\'amplada. La seva llargada \xc3\xa9s d\'uns 50\xc2\xa0km en direcci\xc3\xb3 SSE-NNO (amb uns 50\xc2\xa0km d\'amplada mitjana), i acaben a la conca Kane, en una altra l\xc3\xadnia fict\xc3\xadcia entre el cap Sabine (Ellesmere) i punta Caim (Groenl\xc3\xa0ndia), d\'uns 40\xc2\xa0km d\'amplada.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nL\'estret de Smith va ser vist per primera vegada el 1616 per l\'expedici\xc3\xb3 anglesa del Discovery capitanejada per Robert Bylot i pilotada per William Baffin. Aquesta expedici\xc3\xb3, finan\xc3\xa7ada per la Companyia pel descobriment del Pas del Nord-oest, va creuar l\'estret de Davis el 1616 i va descobrir, pels occidentals, la badia de Baffin, i els estrets de Lancaster, Smith i Jones, que ells van anomenar. A aquest estret el van anomenar \xc2\xabBadia de Sir Thomas Smith\xc2\xbb (\xc2\xabSir Thomas Smith\'s Bay\xc2\xbb) en honor al diplom\xc3\xa0tic angl\xc3\xa8s Sir Thomas Smith (1513-1577). Aquesta expedici\xc3\xb3 va assolir un nou r\xc3\xa8cord de navegaci\xc3\xb3 boreal, en arribar als 77\xc2\xb0\xc2\xa045\xe2\x80\xb2\xc2\xa0N, 480\xc2\xa0km m\xc3\xa9s al nord de la marca anterior establerta per John Davis, una marca que va romandre sense ser superada durant 236 anys. Amb tot, no van navegar per les seves aig\xc3\xbces, en quedar-se a uns 50\xc2\xa0km, en suposar tancada en el seu extrem nord la badia de Baffin._NEWLINE_No es coneix cap nova exploraci\xc3\xb3 en profunditat a la zona fins a la fracassada expedici\xc3\xb3 a l\'\xc3\xa0rtic de John Ross, novament a la recerca del Pas del Nord-oest. Ross, al capdavant d\'una nova expedici\xc3\xb3 anglesa formada pels vaixells HMS Isabelle, comandat per ell, i HMS Alexander, comandat per William Edward Parry, va navegar per la zona nord de badia Baffin el 1818. El 19 d\'agost Ross va passar molt a prop de la zona i va nomenar els dos caps que limiten la seva entrada: cap Isabelle i cap Alexander, en honor als seus vaixells. _NEWLINE_Ross va tornar a considerar que l\'extrem nord de l\'estret de Smith estava tancat per terra i es va dirigir cap al sud-oest, cap a l\'estret de Jones. All\xc3\xa0, una vegada m\xc3\xa9s, va pensar que veia terra al fons. M\xc3\xa9s al sud, l\'entrada de l\'estret de Lancaster estava lliure de gel i el 31 d\'agost ambd\xc3\xb3s vaixells es van internar per ell cap a l\'oest. Ross va tornar a considerar que una cadena de muntanyes, a les quals va nomenar \xc2\xabCrocker Hills\xc2\xbb, bloquejava l\'acc\xc3\xa9s i va decidir donar la volta per explorar la costa oriental de l\'illa de Baffin. Parry, que no havia vist les muntanyes, es va mostrar decebut per la decisi\xc3\xb3 del seu comandant i va seguir conven\xc3\xa7ut de la possible exist\xc3\xa8ncia del pas a trav\xc3\xa9s de l\'estret de Lancaster. L\'expedici\xc3\xb3, per evitar passar l\'hivern a l\'\xc3\x80rtic, va tornar a Anglaterra. Immediatament el desacord entre Ross i Parry per l\'exist\xc3\xa8ncia de les \xc2\xabCroker Hills\xc2\xbb es va fer p\xc3\xbablic i Barrow i Edward Sabine es van afanyar a criticar la decisi\xc3\xb3 de Ross de fer marxa enrere. Parry va tornar a l\'\xc3\xa0rtic i va navegar tot l\'estret de Lancaster, demostrant la inexist\xc3\xa8ncia d\'aquestes "Croker Hills", cosa que va arru\xc3\xafnar durant molts anys la reputaci\xc3\xb3 de Ross. _NEWLINE_El 1852 Edward Augustus Inglefield, navegant a bord de l\'Isabel, va ser el primer que es va endinsar en aig\xc3\xbces de l\'estret de Smith. Aquesta expedici\xc3\xb3 era el seu primer viatge a l\'\xc3\xa0rtic i participava en la recerca de l\'expedici\xc3\xb3 perduda de John Franklin. Es va endinsar fins als 78\xc2\xb0\xc2\xa028\xe2\x80\xb2\xc2\xa021\xe2\x80\xb3\xc2\xa0N, m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 de qualsevol registre conegut. Inglefield creia estar navegant en aig\xc3\xbces del tan buscat mar polar obert. El mal temps l\'oblig\xc3\xa0 a tornar a enrere i li imped\xc3\xad posar peu a terra. _NEWLINE_El primer que va creuar completament l\'estret va ser el nord-americ\xc3\xa0 Elisha Kent Kane, quan l\'any seg\xc3\xbcent encara buscava a Franklin. Va sortir de Nova York amb l\'Advance el maig de 1853, i despr\xc3\xa9s d\'una escala al port balener d\'Upernavik, va avan\xc3\xa7ar cap al nord creuant l\'estret de Smith fins que els forts vent i els grans blocs de gel, amb la banquisa formant-se, el van portar, el 24 d\'agost, a buscar refugi a Van Rensselaer Harbor a l\'actual badia Ressel. Van passar all\xc3\xa0 dos hiverns, i el 1854, en una expedici\xc3\xb3 en trineu a trav\xc3\xa9s de la costa, dos membres de l\'expedici\xc3\xb3, Hans i William Morton, van aconseguir travessar la glacera de Humboldt i assolir el 24 de juny la part sud del cap Constituci\xc3\xb3 (al voltant de 80\xc2\xb0\xc2\xa035\xe2\x80\xb2\xc2\xa0N). Des d\'una altura d\'uns 460 m, mirant al nord, van veure obertes les aig\xc3\xbces tan lluny com la seva vista podia arribar: havien trobat el canal de Kennedy obert i van suposar portava directe a l\'esperat Mar Polar Obert. La recerca de Franklin va ser infructuosa, per\xc3\xb2 l\'expedici\xc3\xb3 de Kane va assenyalar el cam\xc3\xad per a noves expedicions que aconseguirien arribar a l\'oce\xc3\xa0 \xc3\xa0rtic a trav\xc3\xa9s de l\'estret de Nares.'