b'\n_START_ARTICLE_\nEscola Hipermoderna d\'escacs\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nHoward Staunton i d\'altres escaquistes de mitjan segle\xc2\xa0xix ja comprenien i aplicaven moltes de les idees que ara considerem com a hipermodernes (Korn & DeFirmian 1990:625). L\'escola hipermoderna va comen\xc3\xa7ar a implementar les seves idees durant els anys 1920. Els seus membres principals eren Aron Nimzowitsch, Richard R\xc3\xa9ti, Ksawery Tartakower, i Gyula Breyer, tots ells de l\'Europa central. Aquests jugadors sentien que els escacs s\'estaven tornant avorrits, lents i poc interessants, i tamb\xc3\xa9 creien que els escacs no podien ser definits per un conjunt simple de lleis o principis, com els que plantejava l\'alemany Siegbert Tarrasch._NEWLINE_Les seves idees foren aix\xc3\xad un desafiament a l\'ortod\xc3\xb2xia existent popularitzada per Tarrasch durant els anys 1890. Aquesta ortod\xc3\xb2xia era una destil\xc2\xb7laci\xc3\xb3 bastant dogm\xc3\xa0tica de les idees que havia establert el gran pioner de la teoria dels escacs, Wilhelm Steinitz. Steinitz fou el primer jugador que havia demostrat en les seves partides un domini del joc posicional, i les seves idees, desenvolupades, foren les que varen acabar essent conegudes com a constitutives de l\'escola "Cl\xc3\xa0ssica", "Moderna", o "Ortodoxa". Aquesta escola de pensament emfasitzava la import\xc3\xa0ncia d\'avantatges "est\xc3\xa0tics" com evitar els peons febles, obtenir caselles fortes pels cavalls, i lluitar per obtenir posicions d\'alfil bo contra alfil dolent en posicions bloquejades. Aquesta escola de pensament sorg\xc3\xad com a reacci\xc3\xb3 a l\'estil anterior encarnat per d\'Adolf Anderssen, Henry Blackburne i d\'altres, que representaven l\'Escola Rom\xc3\xa0ntica d\'escacs._NEWLINE_El 1922, Richard R\xc3\xa9ti publicava Die neuen Ideen im Schachspiel (la traducci\xc3\xb3 anglesa Idees Modernes en els Escacs, fou publicada el 1923), un examen de l\'evoluci\xc3\xb3 del pensament escaqu\xc3\xadstic des del temps de Paul Morphy fins al comen\xc3\xa7ament de l\'escola hipermoderna. El llibre de Tartakower Die hypermoderne Schachpartie (La partida d\'escacs hipermoderna) fou publicat el 1924. El fam\xc3\xb3s llibre de Nimzowitsch Mein System (El Meu Sistema) fou publicat entre 1925 i 1927 en cinc fascicles. Inclo\xc3\xafa elements d\'hipermodernisme, per\xc3\xb2 era en gran part un text sobre escacs posicionals.'