b"\n_START_ARTICLE_\nR\xc3\xa9ginald Garrigou-Lagrange\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s d'estudiar humanitats a La Roche-sur-Yon-Vend\xc3\xa9e, a Nantes i a Tarbes, escoll\xc3\xad la carrera de medecina. Mentre la feia a Burdeus el 1897, lleg\xc3\xad el llibre L'Homme d'Ernest Hello, la qual cosa provoc\xc3\xa0 la decisi\xc3\xb3 fonamental de la seva vida: abra\xc3\xa7ar l'estat religi\xc3\xb3s. Novici dominic a Amiens, Ambroise Gardeil l'orient\xc3\xa0 envers el tomisme; per perfeccionar la seva formaci\xc3\xb3 intel\xc2\xb7lectual, l'envi\xc3\xa0 a La Sorbona. M\xc3\xa9s endavant viatj\xc3\xa0 a Viena, freq\xc3\xbcent\xc3\xa0 alguns mesos la Universitat de Friburg (on conegu\xc3\xa9 Norberto del Prado, te\xc3\xb2leg que l'impression\xc3\xa0 profundament) i el 1905 entr\xc3\xa0 a formar part de l'equip de professors de Le Saulchoir._NEWLINE_El 1909, en obrir-se l'Angelicum, Ateneu Pontifici, compart\xc3\xad amb Jes\xc3\xbas G. Arintero la c\xc3\xa0tedra de teologia fonamental, explicant el tractat De revelatione. Pass\xc3\xa0 m\xc3\xa9s endavant a la c\xc3\xa0tedra de teologia dogm\xc3\xa0tica, don\xc3\xa0 cursos sobre la Metaf\xc3\xadsica d'Arist\xc3\xb2til i n'escrigu\xc3\xa9 llibres. Consagr\xc3\xa0 50 anys a classes i publicacions, alternant els treballs professorals amb el servei a la Santa Seu en qualitat de te\xc3\xb2leg i amb el ministeri pastoral. Es jubil\xc3\xa0 el 1960, i mor\xc3\xad quatre anys m\xc3\xa9s tard a Roma.\n_START_SECTION_\nObres i doctrina\n_START_PARAGRAPH_\nLa major part de la producci\xc3\xb3 escrita de Garrigou \xc3\xa9s fruit de l'ensenyament acad\xc3\xa8mic i, per tant, reflecteix els trets t\xc3\xadpics de la seva pedagogia escolar. Escrites origin\xc3\xa0riament en llat\xc3\xad i en franc\xc3\xa8s, les seves obres obtingueren traduccions a l'alemany, castell\xc3\xa0, angl\xc3\xa8s, itali\xc3\xa0 i polon\xc3\xa8s. Encara dins de la unitat interna del seu contingut ideol\xc3\xb2gic, la seva obra escrita abasta quatre branques extenses: apolog\xc3\xa8tica, filosofia, teologia dogm\xc3\xa0tica i espiritualitat._NEWLINE_En apolog\xc3\xa8tica la seva obra m\xc3\xa0xima \xc3\xa9s De Revelatione, en dos volums, manual cl\xc3\xa0ssic, que sort\xc3\xad a la llum el 1918. Situat entre els mons de la ra\xc3\xb3 i el de la fe, Garrigou-Lagrange expos\xc3\xa0 els motius de credibilitat de els veritats revelades. L'obra compr\xc3\xa8n dues parts: una sobre la necessitat i cognoscibilitat de la Revelaci\xc3\xb3 i una altra sobre la seva exist\xc3\xa8ncia._NEWLINE_En filosofia Garrigou pertany a la neoescol\xc3\xa0stica impulsada per l'enc\xc3\xadclica Aeterni Patris (1879) de Lle\xc3\xb3 XIII. Des de jove va descobrir quin havia de ser el seu itinerari filos\xc3\xb2fic: desvetllar i debel\xc2\xb7lar els riscs de l'immanentisme modernista de Bergson i \xc3\x89douard Le Roy, basant-se en el realisme de la cr\xc3\xadtica i ontologia tomistes com a base d'una teologia natural de l'\xc3\xa9sser que es projecta a la demostraci\xc3\xb3 de l'exist\xc3\xa8ncia i naturalesa de D\xc3\xa9u. El seu primer escrit, del 1904, \xc3\xa9s una nota sobre la prova de l'exist\xc3\xa8ncia de D\xc3\xa9u pels graus de l'\xc3\xa9sser; el 1907 insisteix en un assaig sobre el panteisme de la \xc2\xabnova filosofia\xc2\xbb i les proves de la transcend\xc3\xa8ncia de D\xc3\xa9u; el 1909 publica a Par\xc3\xads el llibre Le sens commun, la philosophie de l'\xc3\xaatre et les formules dogmatiques. Garrigou-Lagrange \xc3\xa9s, sobretot, un metaf\xc3\xadsic, un defensor de l'\xc3\xa9sser davant del fenomen, el sentit com\xc3\xba \xc3\xa9s porta d'acc\xc3\xa9s a l'\xc3\xa9sser (cr\xc3\xadtica); aquest, trobat en la seva realitat extramental, descobreix els seus estrats a trav\xc3\xa9s de la seva estructura profunda (ontologia); el proc\xc3\xa9s acaba en D\xc3\xa9u, l'\xc3\x89sser per antonom\xc3\xa0sia, meta de tota la filosofia de Garrigou._NEWLINE_Com a professor de teologia dogm\xc3\xa0tica, Garrigou-Lagrange segueix la Summa Teol\xc3\xb2gica, sis volums de comentaris, cl\xc3\xa0ssics, ajudant-se en el cardenal Cayetano i Joan de Sant Tom\xc3\xa0s; una s\xc3\xa8rie innumerable d'articles i algunes obres majors s\xc3\xb3n \xc3\xadndex de la seva fidelitat al neotomisme, alhora que revelen les qualitats peculiars de l'autor: defensa i exposici\xc3\xb3 de la doctrina del \xc2\xabDoctor Com\xc3\xba\xc2\xbb, descobriment i atac de l'immanentisme. Per a Garrigou, el modernisme \xc3\xa9s un enemic que no mor. Cal recordar el seu crit d'alarma el 1946: La nouvelle th\xc3\xa9ologie, o\xc3\xb9 va-t-elle?. L'enc\xc3\xadclica Humani generis (1950) de Pius XII ratific\xc3\xa0 moltes de les tesis per les quals Garrigou havia lluitat. Un altre tema que conre\xc3\xa0 amb cura fou el de la gr\xc3\xa0cia i la predestinaci\xc3\xb3. Tamb\xc3\xa9 en aquest camp es mostra inflexible amb el neomolinisme i la teoria de Mar\xc3\xadn-Sola, posant en relleu la seva pol\xc3\xa8mica amb el tomisme espanyol del segle XVI._NEWLINE_On Garrigou-Lagrange destac\xc3\xa0 m\xc3\xa9s fou en el camp de l'espiritualitat. El 1909 lleg\xc3\xad L'evoluci\xc3\xb3 m\xc3\xadstica d'Arintero, la qual cosa exerc\xc3\xad en ell una influ\xc3\xa8ncia semblant a la del llibre L'Homme. el proselitisme d'Arintero guany\xc3\xa0 en Garrigou el seu m\xc3\xa9s valu\xc3\xb3s deixeble. Garrigou el declara: \xc2\xabTingu\xc3\xa9 en mi gran influ\xc3\xa8ncia i m'aclar\xc3\xad punts importants, que vaig tractar d'exposar de seguida segons la doctrina de Sant Tom\xc3\xa0s\xc2\xbb. El 1917 obr\xc3\xad una c\xc3\xa0tedra d'asc\xc3\xa8tica i m\xc3\xadstica, la primera d'aquesta disciplina en una facultat eclesi\xc3\xa0stica i l'\xc3\xbaltima que abandon\xc3\xa0, el 1960. El 1919 alen\xc3\xa0 la fundaci\xc3\xb3 de lar evista La vie spirituelle i se'n convert\xc3\xad en redactor principal; el 1923 va reunir les seves lli\xc3\xa7ons i articles a Perfection chr\xc3\xa9tienne et contemplation selon S. Thomas d'Aquin et S. Jean de la Croix, obra representativa, pol\xc3\xa8mica, en qu\xc3\xa8 tracta d'harmonitzar la teologia ontol\xc3\xb2gica del a gr\xc3\xa0cia amb les descripcions psicol\xc3\xb2giques de Sant Joan de la Creu i de prosseguir, des de l'angle tomista, la ruta oberta per Arintero en la teologia espiritual. Garrigou lluit\xc3\xa0 per les idees d'unitat de la vida cristiana, pel concepte de m\xc3\xadstica com a desenvolupament normal de la vida cristiana, per la vocaci\xc3\xb3 de tots els cristians a la perfecci\xc3\xb3, etc. Tesis arinterianes que havia de refor\xc3\xa7ar amb principis \xc2\xabtradicionals\xc2\xbb oblidats i enfosquits en els darrers segles. Va prosseguir aquest cam\xc3\xad i foren apareixent noves obres, com Les trois \xc3\xa2ges de la vie int\xc3\xa9rieure, en qu\xc3\xa8, llimant al m\xc3\xa0xim les arestes pol\xc3\xa8miques, exposa els principis comunament admesos. Com en el seu itinerari filos\xc3\xb2fic, tamb\xc3\xa9 aqu\xc3\xad apunta a D\xc3\xa9u, car la vida interior \xc3\xa9s un preludi de la vida del cel."