b"\n_START_ARTICLE_\nModest Borrell i Prat\n_START_SECTION_\nFormaci\xc3\xb3 musical\n_START_PARAGRAPH_\nEl seu pare, Francesc Borrell \xe2\x80\x93home cultivat, professor d'instrucci\xc3\xb3 i c\xc3\xa0lcul mercantil, organitzador i animador de vetllades art\xc3\xadstiques i guitarrista\xe2\x80\x93 li va ensenyar les primeres nocions de solfeig. La seva mare fou Tecla Prat. Als nou anys li f\xc3\xa9u aprendre m\xc3\xbasica amb el professor de piano Francesc Vidal. M\xc3\xa9s tard, continu\xc3\xa0 el solfeig amb el fagotista Agostini. El tercer professor que tingu\xc3\xa9 li enseny\xc3\xa0 piano i una mica de contrabaix del qual en volgu\xc3\xa9 saber m\xc3\xa9s i estudi\xc3\xa0 la primera part del m\xc3\xa8tode Bottesini amb Ram\xc3\xb3n Vidal. El pianista Eusebi Font tamb\xc3\xa9 fou mestre seu de la m\xc3\xa0 del reputat compositor Gabriel Balart, qui li enseny\xc3\xa0 composici\xc3\xb3 a partir de reduccions d'\xc3\xb2pera per a piano.\n_START_SECTION_\nCuba\n_START_PARAGRAPH_\nPel setembre de 1865 o 1868 va marxar a Santiago de Cuba. La m\xc3\xbasica, la seva afici\xc3\xb3 dominant li proporcion\xc3\xa0 r\xc3\xa0pidament importants relacions tocant al club San Carlos i oferint classes de m\xc3\xbasica. Pel juny de 1867 va fer de solista en dos concerts al teatre de la Reina. Pel mar\xc3\xa7 de 1868 acab\xc3\xa0 el seu Tractat de Teoria Musical, editat per Miguel A. Mart\xc3\xadnez a Santiago de Cuba i que dedic\xc3\xa0 a l'Acad\xc3\xa8mia de L'Havana. Pel febrer de 1869 va manifestar el desig de prendre lli\xc3\xa7ons d'harmonia amb Antonio Gustavino, primer organista a la catedral de Santiago de Cuba, i comen\xc3\xa7\xc3\xa0 a estudiar el tractat d'harmonia d'Hilari\xc3\xb3n Eslava. Pel mes de febrer, Borrell ho deix\xc3\xa0 tot per presentar-se, amb Antonio Guastavino, al seminari de San Bas\xc3\xadlio el Magno amb el prop\xc3\xb2sit d'ordenar-se. Tanmateix, la not\xc3\xadcia de la mort de la seva mare el feu abandonar el seminari a disgust d'Antonio Gustavino i fou quan reprengu\xc3\xa9 les lli\xc3\xa7ons d'harmonia. Mentrestant curs\xc3\xa0 harmonia per correspond\xc3\xa8ncia amb Jos\xc3\xa9 Pinilla y Pascual (1837-1902), professor del Conservatori de Madrid. Va escriure i publicar els llancers Los rizos de una cubana, Una quadrilla i La clef dans la p\xc3\xb4che amb l'editor Andr\xc3\xa9s Vidal Roger. Durant l'agost de 1870 fou nomenat pianista del C\xc3\xadrculo Espa\xc3\xb1ol de Santiago de Cuba fins a la data de retorn a Espanya, el 1874. El febrer de 1871 oposit\xc3\xa0 a la pla\xc3\xa7a de primer organista de la catedral, vacant per l'acc\xc3\xa9s de Gustavino al magisteri de la capella. L'abril del mateix any va sol\xc2\xb7licitar i obtingu\xc3\xa9 la pla\xc3\xa7a de contrabaixista de la capella de m\xc3\xbasica de la catedral. L'abril de 1872 escriv\xc3\xad per al cap\xc3\xadtol una de les seves dues misses: Missa per a tres veus, orgue, figle, violoncel i contrabaix. Abans de marxar de Santiago de Cuba va organitzar un comiat a la Societat Filharm\xc3\xb2nica.\n_START_SECTION_\nRetorn a Barcelona\n_START_PARAGRAPH_\nPel maig de 1874 torn\xc3\xa0 Catalunya i es va integrar a l'orquestra del Teatre Principal que dirigia Joan Goula (pare) per a l'estrena d'A\xc3\xafda a Barcelona. El 1877 va publicar a trav\xc3\xa9s de l'editor Valent\xc3\xadn de Haas quatre danses cubanes per a piano: Recuerdos de Santiago; Mam\xc3\xa1, la danza del g\xc3\xbcizo; El champagne de Cristianita; El dulce mirar de Anita. Aquell mateix any va contreure matrimoni amb Dolors Mata i Balt\xc3\xa0, a Vilafranca del Pened\xc3\xa8s. M\xc3\xa9s endavant va publicar, amb l'editor Manuel Salvat, diverses peces de sal\xc3\xb3 digitades i molt senzilles: els valsos Rafaelin; El clavelito; Ya viene pap\xc3\xa0, la ni\xc3\xb1a aplicada; les polques Lolita i La pianista de Sal\xc3\xa1s; i la masurca Los d\xc3\xadas de la abuelita. Durant aquells anys fou tamb\xc3\xa9 contrabaixista de la capella de m\xc3\xbasica de la catedral de Barcelona. Romangu\xc3\xa9 a Barcelona fins al 1886.\n_START_SECTION_\nBuenos Aires\n_START_PARAGRAPH_\nEn arribar a R\xc3\xado de Janeiro s'assabent\xc3\xa0 que a la Rep\xc3\xbablica Argentina hi havia el c\xc3\xb2lera i s'esper\xc3\xa0 tres mesos a Montevideo, ciutat on escriv\xc3\xad un Salve per a dues veus i orgue que es cant\xc3\xa0 a la catedral de Montevideo el mar\xc3\xa7 de 1887. Finalment, va poder arribar a Buenos Aires on al cap de pocs dies particip\xc3\xa0 en un concert que organitzava la Societat Centre Catal\xc3\xa0. A partir d'aqu\xc3\xad, esdevingu\xc3\xa9 el contrabaixista de l'orquestra formada pel Teatro de Variedades. L'agost de 1877 li oferiren una pla\xc3\xa7a al convent de Santo Domingo de C\xc3\xb3rdoba (Rep. Argentina) i seguidament, una altra de professor de m\xc3\xbasica a la Escuela Normal del Azul (Buenos Aires). El prior del convent de Santo Domingo, fra Rufino del C. Pucheta li encarreg\xc3\xa0 la composici\xc3\xb3 d'un Himne a la Verge del Rosari i una Missa Solemne a tres veus amb solos, duos, cor i acompanyament d'orgue. Pel juny d'aquell mateix any, va deixar aquell c\xc3\xa0rrec amb l'ambici\xc3\xb3 de treballar en un lloc que li don\xc3\xa9s una major perspectiva i import\xc3\xa0ncia art\xc3\xadstica i se n'an\xc3\xa0 a Asunci\xc3\xb3n de Paraguai.\n_START_SECTION_\nParaguai\n_START_PARAGRAPH_\nVa romandre tres anys a Paraguai on arrib\xc3\xa0 a tenir un centenar d'alumnes. A trav\xc3\xa9s de l'editor Artur Demarchi public\xc3\xa0 algunes composicions pian\xc3\xadstiques pr\xc3\xb2pies. Per estimular a les seves alumnes organitz\xc3\xa0 el 1891 \xe2\x80\x9cconcerts familiars\xe2\x80\x9d que se celebraren al sal\xc3\xb3 del Teatro Nacional i on hi participaren les alumnes amb m\xc3\xa9s nivell. En finalitzar els concerts el professor interpretava: Presto i Rond\xc3\xb3 de la Gran Sonata de Clementi; Adagio i Presto agitato de la sonata Clar de Lluna de Beethoven; Gran vals en Mi bemoll de Chopin; Pasquinade de Gottschalk; Fantasia sobre un ballo in maschera de E. Prudent i Predilecta, havanera de sal\xc3\xb3. Durant aquesta \xc3\xa8poca fou tamb\xc3\xa9 venedor de pianos i fund\xc3\xa0 i dirig\xc3\xad la Sociedad Coral Espa\xc3\xb1ola en Asunci\xc3\xb3n. Durant l'octubre de 1891 retorn\xc3\xa0 a Barcelona amb el desig de marxar al cap de dos anys a Manila.\n_START_SECTION_\nManila\n_START_PARAGRAPH_\nAll\xc3\xa0 toc\xc3\xa0 al teatre Zorrilla: la Segona Gran Polonesa de Louis Brassin; Recuerdos de Andaluc\xc3\xada de Louis Moreau Gottschalk; Vals Capricho de Rubinstein; Malague\xc3\xb1a de Teobaldo Power; i la gran marxa de l'\xc3\xb2pera Tannhauser de Wagner transcrita al piano per Franz Liszt. Va publicar tamb\xc3\xa9 al diari \xe2\x80\x9cEl Comercio\xe2\x80\x9d -diari local de Manila- alguns articles; i va traduir del franc\xc3\xa8s al castell\xc3\xa0 les 364 biografies d'artistes i m\xc3\xbasics publicades a Dresden per l'editor Wilhelm Streit.\n_START_SECTION_\nFinal\n_START_PARAGRAPH_\nRetorn\xc3\xa0 a Catalunya l'octubre del 1895 on va fixar definitivament la seva resid\xc3\xa8ncia fins al final dels seus dies. Va morir el 17 de juliol de 1906 a la Casa de la Caritat Montalegre."