b'\n_START_ARTICLE_\nCatarisme\n_START_PARAGRAPH_\nEl catarisme fou una confessi\xc3\xb3 cristiana de tipus gn\xc3\xb2stica, difosa des del segle X fins al XIV, amb fluxos i refluxos, per l\'\xc3\x80sia Menor, els Balcans, el nord d\'It\xc3\xa0lia, Occit\xc3\xa0nia, Ren\xc3\xa0nia, Xampanya i Catalunya; aix\xc3\xad doncs, el catarisme s\'estengu\xc3\xa9 per tota la Cristiandat, tant en l\'\xc3\xa0mbit occidental llat\xc3\xad, com en l\'\xc3\xa0rea oriental bizantina ortodoxa. Els seguidors d\'aquest corrent es coneixen com a c\xc3\xa0tars o tamb\xc3\xa9 albigesos. Sovint s\'anomenaven a ells mateixos bons homes o bons cristians.\n_START_SECTION_\nFonaments teol\xc3\xb2gics\n_START_PARAGRAPH_\nLa doctrina c\xc3\xa0tara es considera un cas de sincretisme religi\xc3\xb3s que participa del cristianisme, el maniqueisme i el gnosticisme._NEWLINE_A nivell doctrinal, el cristianisme c\xc3\xa0tar es caracteritza per una concepci\xc3\xb3 dualista, basada en l\'exist\xc3\xa8ncia de dos principis independents \xe2\x80\x93el B\xc3\xa9 i el Mal-, responsables de dues creacions. El principi del B\xc3\xa9 \xe2\x80\x93D\xc3\xa9u- dugu\xc3\xa9 a terme la creaci\xc3\xb3 veritable: la de les coses que s\xc3\xb3n realment, \xc3\xa9s a dir, el Cel i els esperits, que no poden corrompre\'s ni destruir-se. Per la seva banda, la creaci\xc3\xb3 perpetrada pel principi del Mal \xe2\x80\x93el Dimoni- \xc3\xa9s la il\xc2\xb7lus\xc3\xb2ria: la del m\xc3\xb3n material, visible, inestable, en qu\xc3\xa8 tot est\xc3\xa0 sotm\xc3\xa8s a la corrupci\xc3\xb3, a la mort, al desordre, al patiment, a la viol\xc3\xa8ncia. El Dimoni, com que \xc3\xa9s incapa\xc3\xa7 de proporcionar a les seves criatures una naturalesa incorruptible, va necessitar usurpar una part de la creaci\xc3\xb3 veritable, de la qual la seva no n\'\xc3\xa9s sin\xc3\xb3 un succedani grotesc, i, recorrent a l\'engany i a la viol\xc3\xa8ncia, va aconseguir fer caure uns quants esperits dins del m\xc3\xb3n material, perqu\xc3\xa8, quedant-hi atrapats, li donessin vida._NEWLINE_Aquests esperits caiguts s\xc3\xb3n les \xc3\xa0nimes de les persones; a causa de la seva corrupci\xc3\xb3 pel contacte amb el m\xc3\xb3n material, quan moria el cos dins del qual estava empresonada, l\'\xc3\xa0nima no podia retornar al seu lloc d\'origen \xe2\x80\x93el Cel- i havia de reencarnar-se en un altre cos, trobant-se aix\xc3\xad tancada dins d\'un cicle circular sense fi. Tanmateix, D\xc3\xa9u, compadit de les seves criatures captives del Dimoni, va enviar a la Terra Jesucrist, un \xc3\xa0ngel que, per la seva condici\xc3\xb3 d\'esperit pur, no va encarnar-se en cap cos, sin\xc3\xb3 que, per fer-se entenedor a les persones, va dotar-se d\'aparen\xc3\xa7a humana. La missi\xc3\xb3 de Jes\xc3\xbas entre els esperits caiguts fou l\'ensenyan\xc3\xa7a de la doctrina de rebuig a les coses materials, i de la pr\xc3\xa0ctica del consolament (consolamentum) o baptisme per imposici\xc3\xb3 de mans; posant en pr\xc3\xa0ctica els ensenyaments de Jes\xc3\xbas, les \xc3\xa0nimes pogueren comen\xc3\xa7ar a trencar el cicle de les reencarnacions i tornar al Cel; aix\xc3\xad doncs, segons els c\xc3\xa0tars, Crist va realitzar la Redempci\xc3\xb3 per la seva pr\xc3\xa8dica i no pas, com creuen els cat\xc3\xb2lics, per la seva mort a la Creu, la qual, els c\xc3\xa0tars, o b\xc3\xa9 la neguen, o b\xc3\xa9 la matisen considerant la mort de Jes\xc3\xbas nom\xc3\xa9s aparent; en conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia, com que no havia mort, Crist no ressuscit\xc3\xa0 ni, menys encara, ascend\xc3\xad al Cel en cos i \xc3\xa0nima._NEWLINE_Segons la concepci\xc3\xb3 dualista, la Redempci\xc3\xb3 representa l\'inici de la fi del m\xc3\xb3n de la mat\xc3\xa8ria que, d\'una manera natural, es consumar\xc3\xa0 amb el retorn al Cel de la darrera \xc3\xa0nima captiva, ja que la creaci\xc3\xb3 il\xc2\xb7lus\xc3\xb2ria no pot subsistir sense els esperits presoners._NEWLINE_El rebuig al m\xc3\xb3n material, creat pel Dimoni, duia els c\xc3\xa0tars a propugnar un ideal de pobresa, castedat i alimentaci\xc3\xb3 vegetariana. Tanmateix, com que els cristians dualistes no admetien la idea cat\xc3\xb2lica del lliure albir, segons la qual, la pr\xc3\xa0ctica del pecat o de la virtut resulta sempre d\'una elecci\xc3\xb3 volunt\xc3\xa0ria de l\'esperit, els c\xc3\xa0tars consideraven la seva estricta moral practicable nom\xc3\xa9s per aquelles \xc3\xa0nimes arribades a un estat de puresa; els esperits encara no prou purs, queien inevitablement en el pecat, i havien de seguir, una altra vegada, el cicle de reencarnacions, fins que, un cop alliberats de la corrupci\xc3\xb3, haguessin esdevingut capa\xc3\xa7os de rebutjar el m\xc3\xb3n material, i poder entrar al Cel, despr\xc3\xa9s d\'haver patit la darrera reencarnaci\xc3\xb3._NEWLINE_El dualisme, per altra banda, tamb\xc3\xa9 duia a considerar sat\xc3\xa0nic l\'Antic Testament, on es narra la creaci\xc3\xb3 del m\xc3\xb3n per Jahv\xc3\xa8, identificat pels c\xc3\xa0tars amb el Dimoni. Per aix\xc3\xb2, els albigesos nom\xc3\xa9s admetien com a textos sagrats el Nou Testament i els llibres sapiencials de l\'Antic: l\'Eclesiast\xc3\xa9s, el Llibre de l\'Eclesi\xc3\xa0stic, els Salms, els Proverbis i els C\xc3\xa0ntics; i els difonien traduint-los a la llengua vulgar, mentre que l\'Esgl\xc3\xa9sia cat\xc3\xb2lica, la B\xc3\xadblia nom\xc3\xa9s la tenia en llat\xc3\xad. A m\xc3\xa9s la interpretaven de manera al\xc2\xb7leg\xc3\xb2rica._NEWLINE_La salvaci\xc3\xb3 s\'aconseguia mitjan\xc3\xa7ant la gnosis i la pr\xc3\xa0ctica asc\xc3\xa8tica, m\xc3\xa9s que per la gr\xc3\xa0cia divina._NEWLINE_A difer\xc3\xa8ncia d\'altres grups her\xc3\xa8tics coetanis, que tamb\xc3\xa9 criticaven l\'Esgl\xc3\xa9sia cat\xc3\xb2lica per haver abandonat els ideals de pobresa evang\xc3\xa8lica, els c\xc3\xa0tars es caracteritzaven no pas per ser grups de laics predicant sense perm\xc3\xads de l\'Esgl\xc3\xa9sia, cas dels valdesos, excomunicats en el Concili de Verona (1184), sin\xc3\xb3 per haver bastit una Esgl\xc3\xa9sia pr\xc3\xb2pia, amb uns sagraments (el consolamentum), una metaf\xc3\xadsica (el dualisme), una moral de salvaci\xc3\xb3, uns fidels, uns clergues, als quals, la Inquisici\xc3\xb3 cat\xc3\xb2lica don\xc3\xa0 el nom de perfectes, organitzats en una jerarquia de diaques i bisbes, la funci\xc3\xb3 dels quals era difondre, mitjan\xc3\xa7ant la pr\xc3\xa8dica itinerant i l\'exemple de la pobresa, la doctrina entre els fidels.\n_START_SECTION_\nOr\xc3\xadgens\n_START_PARAGRAPH_\nEls or\xc3\xadgens del cristianisme dualista, observable a Orient i a Occident des de finals del segle X, no s\xc3\xb3n gaire coneguts. Tradicionalment, s\'havia considerat els c\xc3\xa0tars com a resultat de la difusi\xc3\xb3 entre grups cristians de les doctrines de Manes, fil\xc3\xb2sof persa del segle III dC, basades en la confrontaci\xc3\xb3 dels principis del B\xc3\xa9 i del Mal, d\'ac\xc3\xad que alguns escriptors cat\xc3\xb2lics denominessin maniqueus els c\xc3\xa0tars; segons aquesta visi\xc3\xb3 tradicional, el coneixement de la filosofia maniquea hauria originat grups de cristians dualistes, com serien els paulicians, establerts a Tr\xc3\xa0cia i Maced\xc3\xb2nia al segle VIII, i els bogomilites b\xc3\xbalgars de finals del segle X, antecessors directes dels c\xc3\xa0tars o dualistes occidentals. Aquesta idea, recollida per Rafael Dalmau el 1960, darrerament, l\'ha q\xc3\xbcestionada Anne Brenon basant-se en la manca de proves sobre el coneixement de les obres de Manes pels c\xc3\xa0tars, l\'\xc3\xbanica font doctrinal dels quals era el Nou Testament, i considerant el dualisme no pas com una influ\xc3\xa8ncia aliena \xe2\x80\x93de Manes o Zoroastre- sin\xc3\xb3 com una de les possibles respostes a un important problema teol\xc3\xb2gic cristi\xc3\xa0: com pot existir el Mal al m\xc3\xb3n, si D\xc3\xa9u \xc3\xa9s bo?_NEWLINE_D\'altra banda, la simultane\xc3\xaftat de l\'aparici\xc3\xb3 del cristianisme dualista a Bulg\xc3\xa0ria i a l\'\xc3\xa0rea occidental \xe2\x80\x93It\xc3\xa0lia, Occit\xc3\xa0nia, Ren\xc3\xa0nia i Xampanya-, posada de manifest per Brenon, deixa en suspens la visi\xc3\xb3 de Paul Labal a Los c\xc3\xa1taros, herej\xc3\xada y crisis social, de veure el catarisme com el resultat de la difusi\xc3\xb3 a Occident d\'una doctrina oriental, com era el bogomilisme._NEWLINE_Aix\xc3\xad doncs, Brenon, considerant impossible aportar una resposta definitiva al tema, es limita a establir la hip\xc3\xb2tesi del catarisme com una antiga forma de creen\xc3\xa7a, sorgida durant els primers temps del cristianisme, que, en unes circumst\xc3\xa0ncies favorables, va reviscolar, d\'una manera simult\xc3\xa0nia, a Orient i a Occident vers l\'any 1000.\n_START_SECTION_\nL\'establiment\n_START_PARAGRAPH_\nOccit\xc3\xa0nia no fou ni el bressol del catarisme ni l\'\xc3\xbanica regi\xc3\xb3 de la Cristiandat llatina on es don\xc3\xa0 aquest tipus de creen\xc3\xa7a; ara b\xc3\xa9, nom\xc3\xa9s a la G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia meridional i a Llombardia, hi arrel\xc3\xa0 l\'Esgl\xc3\xa9sia c\xc3\xa0tara, dita tamb\xc3\xa9, per aix\xc3\xb2, albigesa, la qual va poder estructurar-hi els bisbats de Tolosa, Albi, Carcassona, Agen i Llombardia, esmentats en les actes del concili c\xc3\xa0tar celebrat el 1167, a Sant F\xc3\xa8lix de Caramany, no gaire lluny de Tolosa, en pres\xc3\xa8ncia de Niketas, bisbe c\xc3\xa0tar de Constantinoble._NEWLINE_A Fran\xc3\xa7a i a Ren\xc3\xa0nia, el catarisme no va poder consolidar-se a causa de la decidida reacci\xc3\xb3 antiher\xc3\xa8tica de l\'Esgl\xc3\xa9sia, dels poders laics i, fins i tot, del poble. Aix\xc3\xad, a Soissons, una multitud assalt\xc3\xa0 la pres\xc3\xb3 on hi estaven tancats uns pagesos, sospitosos d\'heretgia, per linxar-los, com a Col\xc3\xb2nia el 1114, on, anys m\xc3\xa9s tard, el 1163, els magistrats de la ciutat enviaren a la foguera uns heretges que els havia lliurat el bisbe; a V\xc3\xa9zelay, el 1167, el poble deman\xc3\xa0 el suplici de la foguera per a uns heretges presoners de l\'abat._NEWLINE_Segons Paul Labal, aquest frac\xc3\xa0s de l\'heretgia al nord fou degut a un ferm adoctrinament cat\xc3\xb2lic per part dels clergues locals, molt ben formats en el coneixement de la teologia, la moral i les Escriptures a les prestigioses escoles catedral\xc3\xadcies de Chartres, Laon, Reims, Autun, Orleans i Par\xc3\xads, mentre que a Occit\xc3\xa0nia, no hi havia cap centre d\'estudis que s\'hi pogu\xc3\xa9s comparar. Per altra banda, a l\'\xc3\xa0rea septentrional, hi hagu\xc3\xa9 una indestructible solidaritat entre els poders laics i l\'Esgl\xc3\xa9sia; aix\xc3\xad, el rei Llu\xc3\xads VIII de Fran\xc3\xa7a ajud\xc3\xa0 el seu germ\xc3\xa0, l\'arquebisbe de Reims, en la lluita contra els heretges de la seva arxidi\xc3\xb2cesi, com tamb\xc3\xa9 el comte de Flandes va perseguir els c\xc3\xa0tars dels seus dominis._NEWLINE_Davant d\'aquesta situaci\xc3\xb3, segons exposa Paul Labal, molts c\xc3\xa0tars francesos, flamencs o renans, emigraren a Occit\xc3\xa0nia i Llombardia, on l\'Esgl\xc3\xa9sia c\xc3\xa0tara hi podia actuar amb llibertat. En aquests territoris, les circumst\xc3\xa0ncies pol\xc3\xadtiques i eclesi\xc3\xa0stiques del moment hi impediren l\'actuaci\xc3\xb3 dels mecanismes socials que a Fran\xc3\xa7a, Ren\xc3\xa0nia i Flandes havien avortat l\'arrelament de l\'heretgia.\n_START_SECTION_\nEtimologia\n_START_PARAGRAPH_\nL\'origen del mot c\xc3\xa0tar encara \xc3\xa9s en disputa. Una de les teories \xc3\xa9s que ve del terme grec katharos, que vol dir pur, una apel\xc2\xb7laci\xc3\xb3 inventada que s\'atribueix al canonge ren\xc3\xa0 Eckbert von Sch\xc3\xb6nau el 1163. Una altra teoria, amb el suport de l\'historiador Jean Duvernoy, \xc3\xa9s que des de l\'aparici\xc3\xb3 del catarisme a Ren\xc3\xa0nia van rebre el nom de cati (en llat\xc3\xad), Ketter (en alemany) o, en franc\xc3\xa8s de l\'\xc3\xa8poca, catiers, fent refer\xc3\xa8ncia en el nom a les acusacions que eren adoradors del diable, que prenia la forma de gat. At\xc3\xa8s que aquest era un terme pejoratiu i insultant, els c\xc3\xa0tars normalment es referien entre ells com a bons homes o bones dones.\n_START_SECTION_\nLa situaci\xc3\xb3 a Occit\xc3\xa0nia i gran part del nord de Catalunya (antic Rossell\xc3\xb3)\n_START_PARAGRAPH_\nEn primer lloc, la solidaritat entre els poders laics i l\'Esgl\xc3\xa9sia no va donar-se a Occit\xc3\xa0nia. L\'aplicaci\xc3\xb3 radical de la reforma eclesi\xc3\xa0stica duta a terme, a finals del segle XI, pel papa Gregori VII, tendint a separar l\'Esgl\xc3\xa9sia del domini laic, va fer que a Occit\xc3\xa0nia, al contrari de Fran\xc3\xa7a, el nomenament de c\xc3\xa0rrecs eclesi\xc3\xa0stics es realitz\xc3\xa9s sense cap mena d\'intervenci\xc3\xb3 dels laics; aix\xc3\xad, no havent-hi contactes entre els poders nobiliaris i els clericals, foren freq\xc3\xbcents els conflictes entre les autoritats eclesi\xc3\xa0stiques i els grans senyors: el comte Ramon VI de Tolosa (1194-1222) va estar en pugna permanent amb els bisbes de Carpentras, Vaisson i Agen, com tamb\xc3\xa9 amb els abats de Moissac, Montalban i Sant Gil; Ramon Roger Trencavell s\'enfront\xc3\xa0 repetidament amb l\'abat de La Grassa, a les Corberes, igual com el comte de Foix entr\xc3\xa0 en conflicte amb l\'abat de P\xc3\xa0mies; per altra banda, els petits clans aristocr\xc3\xa0tics \xe2\x80\x93els castellans de la regi\xc3\xb3 de la Muntanya Negra, o del mass\xc3\xads de les Corberes, al l\xc3\xadmit amb Catalunya- disputaren a l\'Esgl\xc3\xa9sia el control dels delmes de les parr\xc3\xb2quies dels seus dominis._NEWLINE_En segon lloc, seguint Labal, l\'Esgl\xc3\xa9sia cat\xc3\xb2lica no va disposar a Occit\xc3\xa0nia d\'una organitzaci\xc3\xb3 efica\xc3\xa7; aix\xc3\xad, la di\xc3\xb2cesi de Tolosa era un territori immens, on hauria calgut l\'actuaci\xc3\xb3 d\'equips actius de clergues, que el bisbe no va poder estructurar a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia de la manca de mitjans, provocada perqu\xc3\xa8 nobles laics havien acaparat els delmes de les parr\xc3\xb2quies. Per altra banda, l\'atractiu, a Occit\xc3\xa0nia, de l\'Esgl\xc3\xa9sia c\xc3\xa0tara entre les dones fou, en gran part, per l\'abs\xc3\xa8ncia de monestirs o convents femenins a les di\xc3\xb2cesis de Sant Bertran, Sant Lazier, Agen, Carcassona o Tolosa; aix\xc3\xad, quan, en una fam\xc3\xadlia nombrosa, es decidia encomanar una filla a una instituci\xc3\xb3 religiosa per alimentar-la i educar-la, calia rec\xc3\xb3rrer, gaireb\xc3\xa9 sempre, als c\xc3\xa0tars, entre els quals, les dones podien accedir tamb\xc3\xa9 a la categoria de clergues. _NEWLINE_En tercer lloc, va produir-se la disgregaci\xc3\xb3 del poder tolos\xc3\xa0, assenyalada per Paul Labal, iniciada arran de la partida cap a Terra Santa del comte Ramon IV el 1096; el 1177, el comte Ramon V, del tot fidel al catolicisme, escrigu\xc3\xa9 al cap\xc3\xadtol del Cister, demanant ajuda per combatre l\'heretgia als seus dominis, cosa que ell es veia incapa\xc3\xa7 de fer. Aquesta impot\xc3\xa8ncia del comte resulta comprensible: a finals del segle XII i principis del XIII, al comtat de Tolosa, hi havia vescomtats independents -Nimes, Agde, Montpeller o Narbona-, com tamb\xc3\xa9 escapaven al poder del comte dominis de bisbes i abats; a m\xc3\xa9s, algunes ciutats havien aconseguit constituir-se en r\xc3\xa8gim comunal, \xc3\xa7o \xc3\xa9s, en autogovern municipal al marge de qualsevol altre tipus d\'autoritat, com fou el cas de Tolosa, Montalban, Sant Anton\xc3\xad, Gaillac, Muret, Carcassona, Montpeller, Narbona i Nimes, els governs municipals de les quals, per marcar la seva independ\xc3\xa8ncia respecte dels senyors i de l\'Esgl\xc3\xa9sia, protegien tots els seus habitants, encara que poguessin ser heretges._NEWLINE_Per tot aix\xc3\xb2, el catarisme arrel\xc3\xa0 a Occit\xc3\xa0nia, sobretot a les regions de Tolosa, Carcassona i Albi; a la ruralia, m\xc3\xa9s que a les ciutats: el bisbe c\xc3\xa0tar de Tolosa, en realitat, residia a Lavaur, i el d\'Albi a Lombers; tamb\xc3\xa9 va haver-hi bisbat c\xc3\xa0tar a Carcassona. A Besiers, la pres\xc3\xa8ncia c\xc3\xa0tara fou minorit\xc3\xa0ria, i a Narbona i Montpeller, els mateixos escriptors cat\xc3\xb2lics reconeixen que no hi havia heretges. Aix\xc3\xad, des dels seus principals bastions \xe2\x80\x93les \xc3\xa0rees de Lombers i Lavaur, a la regi\xc3\xb3 d\'Albi, i el Laurag\xc3\xa8s, a prop de Carcassona- el catarisme s\'expand\xc3\xad cap a la Garona mitjana i el Pirineu, fins a arribar a Catalunya, on Jordi Ventura hi troba nuclis c\xc3\xa0tars al Rossell\xc3\xb3, a l\'\xc3\xa0rea nord-occidental des d\'Urgell, on el vescomte Arnau de Castellb\xc3\xb2 fou dualista, fins a Berga i, dins de la Catalunya Nova, a Lleida i al Priorat; tot i aix\xc3\xad, en el concili c\xc3\xa0tar de Piusa, realitzat el 1226, va nomenar-se Pere de Corona diaca per a Catalunya, sota l\'autoritat del bisbe de Tolosa; per tant, malgrat la seva import\xc3\xa0ncia, no va haver-hi cap nucli c\xc3\xa0tar catal\xc3\xa0 amb prou volada com per a constituir-se en bisbat._NEWLINE_A Occit\xc3\xa0nia, l\'arrelament del catarisme durant els segles XII i XIII no va significar-hi pas la conversi\xc3\xb3 massiva de la gent a la fe dualista, sin\xc3\xb3 la perpetuaci\xc3\xb3 d\'una situaci\xc3\xb3 de coexist\xc3\xa8ncia de les dues esgl\xc3\xa9sies cristianes rivals \xe2\x80\x93la cat\xc3\xb2lica i la c\xc3\xa0tara-. En aquella \xc3\xa8poca, hi hagu\xc3\xa9 unes quantes persones identificades clarament amb una de les dues opcions religioses, mentre que la majoria de la gent mostrava, sense decantar-se mai en exclusiva per una de les dues esgl\xc3\xa9sies, una actitud ecl\xc3\xa8ctica, buscant nom\xc3\xa9s alg\xc3\xba que els ofer\xc3\xads un exemple de vida cristiana, d\'acord amb les seves exig\xc3\xa8ncies espirituals, insatisfetes sovint per l\'Esgl\xc3\xa9sia cat\xc3\xb2lica, allunyada dels ideals evang\xc3\xa8lics a causa de la seva riquesa i poder, i representada, sovint, per uns sacerdots ignorants, ineptes i dissoluts, incapa\xc3\xa7os, gaireb\xc3\xa9 sempre, de rebatre els arguments dels predicadors c\xc3\xa0tars; els quals, a m\xc3\xa9s d\'estar dotats d\'una bona formaci\xc3\xb3 teol\xc3\xb2gica, per la seva pobresa material, donaven exemple de vida evang\xc3\xa8lica. Aix\xc3\xad, a Occit\xc3\xa0nia, segons explica Labal, l\'Esgl\xc3\xa9sia c\xc3\xa0tara va poder funcionar amb total llibertat, i els seus adeptes podien integrar-se, sense cap problema, en la societat, tal com es despr\xc3\xa8n de les actes del concili cat\xc3\xb2lic de Tours (1163), on es condemna els qui acullin heretges a les seves terres o hi tinguin relacions comercials._NEWLINE_Quan es van estendre entre el segle XII i una part del segle XIII van ser anomenats albigesos.\n_START_SECTION_\nEsfor\xc3\xa7os "pac\xc3\xadfics" per combatre l\'heretgia\n_START_PARAGRAPH_\nAquesta situaci\xc3\xb3 de coexist\xc3\xa8ncia, en peu d\'igualtat, de dues esgl\xc3\xa9sies cristianes a Occit\xc3\xa0nia va esdevenir normal; ara b\xc3\xa9, els poders pol\xc3\xadtics i eclesi\xc3\xa0stics d\'altres llocs, en especial la Santa Seu, la jutjaren infame i intolerable, pel que significava d\'haver-hi un pa\xc3\xads cristi\xc3\xa0 on l\'heretgia no hi era condemnada i perseguida, tal com s\'havia fet a Fran\xc3\xa7a, Ren\xc3\xa0nia, Flandes o Catalunya, on, el 1198 a Girona, el rei Pere I el Cat\xc3\xb2lic hi havia decretat mesures contra els heretges._NEWLINE_La carta enviada, el 1177, per Ramon V de Tolosa al cap\xc3\xadtol del Cister, demanant ajuda per combatre els heretges, va dur a la missi\xc3\xb3 en terres occitanes del legat papal Pere de Pavia i de l\'abat de Claravall, Enric de Marcy, sense cap resultat tangible. Per aix\xc3\xb2, en el Tercer Concili del Later\xc3\xa0 (1179), potser a instigaci\xc3\xb3 del mateix Enric de Marcy, els pares conciliars comen\xc3\xa7aren a considerar la possibilitat d\'una expedici\xc3\xb3 armada contra el pa\xc3\xads on les autoritats locals no perseguien els heretges. Aquesta idea pot deduir-se tamb\xc3\xa9 del menyspreu de certs clergues francesos envers Occit\xc3\xa0nia: Enric de Marcy el 1178 f\xc3\xa9u tots els possibles per evitar que el nomenessin bisbe de Tolosa, i el clergue Esteve de Tournai felicit\xc3\xa0 el seu amic Joan Bellesmans perqu\xc3\xa8 l\'havien investit bisbe de Li\xc3\xb3, i no de Narbona._NEWLINE_Durant la tardor de 1203, el papa Innocenci III, evidenciant la seva desconfian\xc3\xa7a envers les autoritats locals occitanes laiques o eclesi\xc3\xa0stiques, envi\xc3\xa0 al pa\xc3\xads infestat d\'heretgia dos germans cistercencs de l\'abadia narbonesa de Fontfreda: Ra\xc3\xbcl de Fontfreda i Pere de Castellnou, com a legats, amb plens poders per excomunicar, pronunciar interdictes i, fins i tot, destituir els prelats locals. Aquests legats cistercencs, als quals, el 1204, s\'hi afeg\xc3\xad Arnau d\'Amaur\xc3\xad, abat del Cister i parent dels vescomtes de Narbona, prengueren la mesura de depurar l\'alt clergat occit\xc3\xa0; i aix\xc3\xad, destitu\xc3\xafren els bisbes Guillem de Besiers i Ramon Rabastens de Tolosa, simon\xc3\xadac i amb massa relacions amb els medis c\xc3\xa0tars, i conferiren aquestes seus a l\'abat Ermengol de Sant Pon\xc3\xa7 \xe2\x80\x93la de Besiers-, i a Folquet de Marsella, monjo de Thoronet, la de Tolosa. Tot i aix\xc3\xad, no aconseguiren cap conversi\xc3\xb3 d\'heretges, ni tan sols despr\xc3\xa9s d\'haver participat en el col\xc2\xb7loqui entre sacerdots cat\xc3\xb2lics i predicadors c\xc3\xa0tars, presidit a Besiers el 1204, pel rei catal\xc3\xa0 Pere el Cat\xc3\xb2lic; a m\xc3\xa9s, els legats tampoc no reeixiren a implicar els pr\xc3\xadnceps occitans en la repressi\xc3\xb3 de l\'heretgia._NEWLINE_A la primavera de 1206, a Montpeller, el legats papals, decebuts pel frac\xc3\xa0s de la seva missi\xc3\xb3, es trobaren dos clergues castellans: D\xc3\xaddac, bisbe d\'Osma, i el viceprior d\'aquesta seu, Dom\xc3\xa8nec Guzm\xc3\xa1n, la idea dels quals fou lluitar contra els c\xc3\xa0tars no pas mitjan\xc3\xa7ant la reforma de l\'Esgl\xc3\xa9sia, tal com pretenien els cistercencs, sin\xc3\xb3 predicant des de l\'exemple de la pobresa; aix\xc3\xad, D\xc3\xaddac i Dom\xc3\xa8nec recorregueren les zones on el dualisme hi era m\xc3\xa9s fort, seguint els m\xc3\xa8todes d\'actuaci\xc3\xb3 dels predicadors c\xc3\xa0tars i valdesos, \xc3\xa7o \xc3\xa9s, prescindint de luxes i comoditats i vivint pobrament, buscant sempre la pol\xc3\xa8mica amb dirigents c\xc3\xa0tars com ara els diaques Pon\xc3\xa7 Jord\xc3\xa0 i Arnau Arrufat, o Guilabert de Castres, bisbe de Tolosa._NEWLINE_Els \xc3\xa8xits de D\xc3\xaddac i Dom\xc3\xa8nec es limitaren, per\xc3\xb2, a certes conversions puntuals. Erradicar el catarisme, tal com es proposaven aquests predicadors castellans, era impossible mentre l\'Esgl\xc3\xa9sia c\xc3\xa0tara pogu\xc3\xa9s actuar amb llibertat, difonent la seva doctrina, amb la qual cosa, contrarestava l\'evangelitzaci\xc3\xb3 cat\xc3\xb2lica i impedia, doncs, una conversi\xc3\xb3 massiva dels heretges. Arran d\'aquesta constataci\xc3\xb3, al mateix temps que els cistercencs desenvolupaven la seva missi\xc3\xb3, el papa Innocenci III va comen\xc3\xa7ar a fer gestions per predicar la croada contra Occit\xc3\xa0nia.\n_START_SECTION_\nLa croada contra l\'heretgia\n_START_PARAGRAPH_\nLa possibilitat, cada cop m\xc3\xa9s real, que Innocenci III decid\xc3\xads resoldre el problema c\xc3\xa0tar mitjan\xc3\xa7ant una croada va provocar un canvi molt important en la pol\xc3\xadtica occitana: l\'alian\xc3\xa7a dels comtes de Tolosa amb el Casal de Barcelona. Aix\xc3\xad, si Ramon V (1148-1194) i Alfons I el Cast (1162-1196) havien estat sempre rivals, el 1200, es concert\xc3\xa0 el matrimoni entre Ramon VI de Tolosa (1194-1222) i Elionor d\'Arag\xc3\xb3, germana de Pere el Cat\xc3\xb2lic, qui, el 1204, acabaria consolidant les seves posicions al Llenguadoc casant-se amb Maria, l\'\xc3\xbanica hereva de Guillem VIII de Montpeller._NEWLINE_Poc despr\xc3\xa9s de la primera crida del Sant Pare al rei Felip II August de Fran\xc3\xa7a per dirigir una croada contra els c\xc3\xa0tars, desestimada pel monarca franc\xc3\xa8s, urgit m\xc3\xa9s pel conflicte amb el rei angl\xc3\xa8s Joan Sense Terra, Pere el Cat\xc3\xb2lic, acabat de casar, acud\xc3\xad a Roma, on Innocenci III el coron\xc3\xa0 solemnement, aix\xc3\xad, el rei d\'Arag\xc3\xb3 esdevenia vassall de la Santa Seu, a la qual es comprometia a pagar un tribut. Amb aquest gest, Pere el Cat\xc3\xb2lic pretenia protegir els seus dominis de l\'atac d\'una possible croada; per la seva banda, el Sant Pare, recel\xc3\xb3s de l\'actitud del rei catal\xc3\xa0 envers els pr\xc3\xadnceps occitans sospitosos de tolerar l\'heretgia \xe2\x80\x93o, fins i tot, de practicar-la-, no va voler conferir mai el comandament de la croada a Pere el Cat\xc3\xb2lic, sin\xc3\xb3, \xc3\xbanicament, assegurar-se que no s\'hi opos\xc3\xa9s; segurament per guanyar-se el favor papal, Pere el Cat\xc3\xb2lic i el seu germ\xc3\xa0 Alfons II de Proven\xc3\xa7a prengueren mesures contra els c\xc3\xa0tars proven\xc3\xa7als._NEWLINE_El 1207, al mateix temps que Innocenci III renovava les crides a la croada contra els heretges, adre\xc3\xa7ades ara no sols al rei de Fran\xc3\xa7a, sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 al duc de Borgonya i als comtes de Nevers, de Bar i de Dreux, entre d\'altres, el legat papal Pere de Castellnou va dictar sent\xc3\xa8ncia d\'excomuni\xc3\xb3 contra Ramon VI, ja que el comte de Tolosa no havia acceptat els estatuts de pau, proposats pel legat, en qu\xc3\xa8 s\'obligava els barons occitans a no admetre jueus en l\'administraci\xc3\xb3 dels seus dominis, a retornar els b\xc3\xa9ns espoliats a l\'Esgl\xc3\xa9sia, i, sobretot, a perseguir els heretges. Arran de l\'excomuni\xc3\xb3, Ramon VI, el gener de 1208, va tenir una entrevista amb Pere de Castellnou a Sant Geli, for\xc3\xa7a tempestuosa i conflictiva, de la qual no va sortir cap acord._NEWLINE_En aquesta situaci\xc3\xb3 tan tensa, l\'assassinat del legat papal el 14 de gener de 1208, dut a terme per un escuder del comte de Tolosa, que, segons sembla, no actu\xc3\xa0 pas per ordre del seu senyor, va fer decidir Innocenci III, malgrat tot, a predicar la croada contra els c\xc3\xa0tars, encomanant-ne la direcci\xc3\xb3 al rei Felip II August de Fran\xc3\xa7a, qui, per\xc3\xb2, declin\xc3\xa0 de participar-hi, tot i permetre als seus barons d\'unir-se a l\'expedici\xc3\xb3._NEWLINE_A la primavera de 1209, arribaren a la rodalia de Li\xc3\xb3 els ex\xc3\xa8rcits croats, compostos per barons francesos sota direcci\xc3\xb3 del legat papal Arnau d\'Amaur\xc3\xad. El comte Ramon VI, per evitar un atac contra els seus dominis, acud\xc3\xad a Valen\xc3\xa7a, va manifestar-hi la seva obedi\xc3\xa8ncia als legats papals, acceptant de sotmetre\'s a una cerim\xc3\xb2nia de penit\xc3\xa8ncia p\xc3\xbablica, celebrada a Sant Geli, i es f\xc3\xa9u croat._NEWLINE_L\'aven\xc3\xa7 de les forces croades va provocar una situaci\xc3\xb3 de guerra civil a Occit\xc3\xa0nia. Per una banda, arran dels seus contenciosos amb el seu nebot, Ramon Roger Trencavell -vescomte d\'Alb\xc3\xad, Besiers i Carcassona-, Ramon VI dirig\xc3\xad l\'ex\xc3\xa8rcit croat cap als dominis dels Trencavell, juntament amb altres senyors occitans, com ara el comte de Valentin\xc3\xa8s, el d\'Alv\xc3\xa8rnia, el vescomte d\'Andusa i els bisbes de Bordeus, Vasats, Caors i Agen; per altra banda, a Tolosa es produ\xc3\xad un fort conflicte social entre la companyia blanca, creada pel bisbe Folquet per lluitar contra els usurers i els heretges, i la companyia negra, bastida al burg de Sant Sern\xc3\xad; el bisbe va guanyar-se l\'adhesi\xc3\xb3 dels sectors populars enfrontats als rics, molts dels quals eren c\xc3\xa0tars._NEWLINE_El juliol de 1209, els croats assetjaren Besiers, ciutat abandonada pel vescomte Trencavell, retirat a Carcassona, i pel bisbe, que intent\xc3\xa0 negociar amb els assetjadors. En aquesta situaci\xc3\xb3, els dirigents ciutadans decidiren resistir, amb la creen\xc3\xa7a que aix\xc3\xad podrien aconseguir un r\xc3\xa8gim comunal, com el vigent a Tolosa des de 1189. Els croats prengueren Besiers i hi perpetraren una matan\xc3\xa7a general, fins i tot entre els cat\xc3\xb2lics; quinze anys despr\xc3\xa9s, el record d\'aquests fets inspir\xc3\xa0 el cronista cistercenc Cessari d\'Heisterbach de posar en boca del legat papal Arnau d\'Amaur\xc3\xad, en el moment d\'ordenar l\'entrada a Besiers, la frase Mateu-los tots, i D\xc3\xa9u, despr\xc3\xa9s, ja sabr\xc3\xa0 con\xc3\xa8ixer els seus. _NEWLINE_La massacre de Besiers, que, segons el cronista de l\'\xc3\xa8poca Guillem de Tudela, obe\xc3\xafa a un pla preconcebut dels croats, d\'exterminar els habitants de les viles fortificades que se\'ls resistissin, indu\xc3\xad les altres ciutats a rendir-se sense combatre, excepte Carcassona, la qual, assetjada, va haver de rendir-se per falta d\'aigua; llavors, els croats, tal com ho havien negociat amb el rei catal\xc3\xa0 Pere el Cat\xc3\xb2lic, no massacraren la poblaci\xc3\xb3, sin\xc3\xb3 que l\'obligaren a abandonar la ciutat. A Carcassona, va morir-hi Ramon Roger Trencavell, els dominis del qual, el legat pontifici va atorgar-los al noble croat franc\xc3\xa8s Sim\xc3\xb3 IV de Montfort, qui, entre 1210 i 1211, va expugnar els bastions c\xc3\xa0tars de Bram, Menerba, T\xc3\xa8rme, Cabaret i La Vaur, aquest darrer, amb l\'ajuda de la companyia blanca del bisbe Folquet de Tolosa; i aix\xc3\xad, es va comen\xc3\xa7ar a actuar contra els c\xc3\xa0tars, condemnant-los a morir a la foguera.\n_START_SECTION_\nLa batalla de Muret\n_START_PARAGRAPH_\nLa massacre de Besiers i l\'espoliaci\xc3\xb3 dels Trencavell per Sim\xc3\xb3 IV de Montfort van crear entre els poders occitans un sentiment de rebuig a la croada. Aix\xc3\xad, el 1209, poc despr\xc3\xa9s de la caiguda de Carcassona, Ramon VI i els c\xc3\xb2nsols de Tolosa van negar-se a lliurar a Arnau d\'Amaur\xc3\xad els c\xc3\xa0tars refugiats a la ciutat; llavors, el legat va pronunciar una nova sent\xc3\xa8ncia d\'excomuni\xc3\xb3 contra Ramon VI i va llen\xc3\xa7ar un interdicte contra la ciutat de Tolosa._NEWLINE_Per tal de conjurar l\'amena\xc3\xa7a que la croada antic\xc3\xa0tara comportava contra tots els poders occitans, Ramon VI, despr\xc3\xa9s d\'haver-se entrevistat amb altres monarques cristians \xe2\x80\x93l\'emperador romanogerm\xc3\xa0nic Ot\xc3\xb3 IV, els reis Felip II August de Fran\xc3\xa7a i Pere el Cat\xc3\xb2lic d\'Arag\xc3\xb3-, va intentar obtenir d\'Innocenci III unes millors condicions de reconciliaci\xc3\xb3. El Sant Pare va accedir a resoldre el problema religi\xc3\xb3s i pol\xc3\xadtic del catarisme en un concili occit\xc3\xa0; tanmateix, en les reunions conciliars de Sant Geli (juliol de 1210) i Montpeller (febrer de 1211), el legat Arnau d\'Amaur\xc3\xad va impedir la reconciliaci\xc3\xb3 imposant al comte de Tolosa unes condicions molt dures, com ara expulsar els cavallers de la ciutat, i haver de partir cap a Terra Santa._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s del concili de Montpeller, i amb el suport de tots els poders occitans \xe2\x80\x93pr\xc3\xadnceps, senyors castrals o comunes urbanes- amena\xc3\xa7ats per la croada, Ramon VI se\'n torn\xc3\xa0 a Tolosa i va expulsar-ne el bisbe Folquet; tot seguit, Sim\xc3\xb3 de Montfort va assetjar Tolosa, el juny de 1211, per\xc3\xb2 va haver de retirar-se davant de la resist\xc3\xa8ncia de la ciutat._NEWLINE_Per poder enfrontar-se a Sim\xc3\xb3 de Montfort, vist a Occit\xc3\xa0nia com un ocupant estranger, els poders llenguadocians necessitaven un aliat poder\xc3\xb3s i d\'ortod\xc3\xb2xia cat\xc3\xb2lica indubtable, per tal d\'evitar que Sim\xc3\xb3 pogu\xc3\xa9s respondre demanant la pr\xc3\xa8dica d\'una nova croada. Aix\xc3\xad doncs, Ramon VI, els c\xc3\xb2nsols de Tolosa, el comte de Foix i el de Comenge, s\'adre\xc3\xa7aren al rei d\'Arag\xc3\xb3, Pere el Cat\xc3\xb2lic, vassall de la Santa Seu per la seva coronaci\xc3\xb3 a Roma el 1204 i un dels art\xc3\xadfexs de la vict\xc3\xb2ria cristiana contra els musulmans a les Navas de Tolosa, el juliol de 1212; a part, el 1198, Pere el Cat\xc3\xb2lic havia pres mesures contra els heretges dels seus dominis._NEWLINE_En el conflicte pol\xc3\xadtic i religi\xc3\xb3s occit\xc3\xa0, Pere el Cat\xc3\xb2lic, mai favorable ni tolerant envers els c\xc3\xa0tars, va intervenir-hi per defensar aquells dels seus vassalls amena\xc3\xa7ats per la rapinya de Sim\xc3\xb3 de Montfort. El bar\xc3\xb3 franc\xc3\xa8s, tot i haver pactat el matrimoni de la seva filla Am\xc3\xadcia amb el fill de Pere el Cat\xc3\xb2lic, Jaume \xe2\x80\x93el futur Jaume I (1213-1276)-, continu\xc3\xa0 atacant els vassalls llenguadocians del rei aragon\xc3\xa8s. Per la seva banda, Pere el Cat\xc3\xb2lic buscava mesures de reconciliaci\xc3\xb3, i aix\xc3\xad, el 1211, va ocupar el castell de Foix amb la promesa de lliurar-lo a Sim\xc3\xb3 de Montfort, nom\xc3\xa9s si es demostrava que el comte era hostil a l\'Esgl\xc3\xa9sia._NEWLINE_A principis de 1213, Innocenci III, rebuda la queixa de Pere el Cat\xc3\xb2lic contra Sim\xc3\xb3 de Montfort per impedir la reconciliaci\xc3\xb3, orden\xc3\xa0 a Arnau d\'Amaur\xc3\xad, esdevingut arquebisbe de Narbona, negociar amb Pere el Cat\xc3\xb2lic i iniciar la pacificaci\xc3\xb3 del Llenguadoc. Tanmateix, en el s\xc3\xadnode de Lavaur, al qual hi acud\xc3\xad el rei aragon\xc3\xa8s, Sim\xc3\xb3 de Montfort va rebutjar la conciliaci\xc3\xb3 i es pronunci\xc3\xa0 per la deposici\xc3\xb3 del comte de Tolosa, malgrat l\'actitud de Ramon VI, favorable a acceptar totes les condicions de la Santa Seu; en resposta a Sim\xc3\xb3, Pere el Cat\xc3\xb2lic es declar\xc3\xa0 protector de tots els barons llenguadocians amena\xc3\xa7ats i del municipi de Tolosa._NEWLINE_Malgrat tot, potser perqu\xc3\xa8 hi veia l\'\xc3\xbanic mitj\xc3\xa0 segur d\'erradicar l\'heretgia, el papa Innocenci III es pos\xc3\xa0 de banda de Sim\xc3\xb3 de Montfort; i aix\xc3\xad s\'arrib\xc3\xa0 a una situaci\xc3\xb3 d\'enfrontament armat, resolt en la Batalla de Muret, el 12 de setembre de 1213, en qu\xc3\xa8, Pere el Cat\xc3\xb2lic, defensor de Ramon VI i dels poders occitans, hi fou ven\xc3\xa7ut i mort. Tot seguit, Sim\xc3\xb3 de Montfort va entrar a Tolosa, acompanyat del nou legat papal, Pere de Benevento, i de Llu\xc3\xads, fill de Felip II August de Fran\xc3\xa7a. El novembre de 1215, el quart Concili Later\xc3\xa0 reconegu\xc3\xa9 Sim\xc3\xb3 de Montfort com a comte de Tolosa, desposseint-ne Ramon VI, exiliat a Catalunya despr\xc3\xa9s de Muret._NEWLINE_El 1216, a la cort de Par\xc3\xads, Sim\xc3\xb3 de Montfort va retre homenatge al rei Felip II August de Fran\xc3\xa7a com a duc de Narbona, comte de Tolosa i vescomte de Besiers i Carcassona. Fou, tanmateix, un domini ef\xc3\xadmer. El 1217, esclat\xc3\xa0 al Llenguadoc una revolta dirigida per Ramon el Jove \xe2\x80\x93el futur Ramon VII de Tolosa (1222-1249)-, que culmin\xc3\xa0 amb la mort de Sim\xc3\xb3 \xe2\x80\x93el 1218- i amb el retorn a Tolosa de Ramon VI, pare de Ramon el Jove.\n_START_SECTION_\nIntegraci\xc3\xb3 d\'Occit\xc3\xa0nia a Fran\xc3\xa7a i fi de l\'heretgia\n_START_PARAGRAPH_\nSemblava, doncs, que la derrota de Muret havia de ser nom\xc3\xa9s un fet epis\xc3\xb2dic, sense conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies en el desenvolupament hist\xc3\xb2ric d\'Occit\xc3\xa0nia. Ara b\xc3\xa9, el 1226, el pont\xc3\xadfex Honori III (1216-1227) dict\xc3\xa0 sent\xc3\xa8ncia d\'excomuni\xc3\xb3 contra Ramon VII; a m\xc3\xa9s, es dirig\xc3\xad una nova croada, dirigida ara pel rei Llu\xc3\xads VIII de Fran\xc3\xa7a (1223-1226), a favor del qual, Amalric, fill de Sim\xc3\xb3 de Montfort, havia renunciat als seus dominis occitans._NEWLINE_Ramon VII va poder v\xc3\xa8ncer la croada, que acab\xc3\xa0 amb la mort de Llu\xc3\xads VIII a Montpensier el 1226. Tanmateix, veient la represa de la Casa de Tolosa com a causa del reviscolament del catarisme, palpable durant els anys vint del segle XIII, en el concili de Montpeller (1224), els bisbes occitans s\'havien manifestat del tot contraris al reconeixement per la Santa Seu de Ramon VII com a leg\xc3\xadtim comte de Tolosa; a m\xc3\xa9s, el papa Gregori IX (1227-1241) prohib\xc3\xad als comerciants de Tolosa d\'acudir a les fires de Xampanya; per tot aix\xc3\xb2, Ramon VII hagu\xc3\xa9 d\'acceptar a Meaux \xe2\x80\x93Xampanya- la pau que li fou imposada: casar la seva \xc3\xbanica filla i hereva, J\xc3\xbalia, amb Alfons de Poitiers, germ\xc3\xa0 de Llu\xc3\xads IX de Fran\xc3\xa7a (1226-1270), establint que si Alfons moria sense descendents, Tolosa s\'integraria al domini reial franc\xc3\xa8s._NEWLINE_Ramon VII va intentar contraure nous matrimonis per tal de tenir un descendent i evitar l\'aplicaci\xc3\xb3 de la Pau de Meaux, com f\xc3\xa9u, el 1239, negociant el seu casament amb San\xc3\xa7a, filla de Ramon Berenguer V de Proven\xc3\xa7a, enlla\xc3\xa7 que no va poder dur-se a terme per l\'oposici\xc3\xb3 de la Santa Seu. Aix\xc3\xad, no havent reeixit cap dels seus projectes matrimonials, quan va morir Ramon VII, el 1249, el comtat de Tolosa fou governat per Alfons de Poitiers (1249-1271), i, a la seva mort, sense descend\xc3\xa8ncia, el territori tolos\xc3\xa0 va integrar-se als dominis del rei Felip III de Fran\xc3\xa7a._NEWLINE_En els afers occitans, el rei de Fran\xc3\xa7a sempre comptava amb el suport papal, com a garantia de l\'extirpaci\xc3\xb3 de l\'heretgia, la qual, malgrat la presa del castell de Montsegur (1244), refugi dels c\xc3\xa0tars perseguits, i de la mort a la foguera de molts adeptes de la fe dualista, no pogu\xc3\xa9 considerar-se erradicada d\'Occit\xc3\xa0nia fins al moment de la captura, el 1321, de Guillem de Belibasta, el darrer perfecte conegut.\n_START_SECTION_\nOriginal en l\'idioma occit\xc3\xa0 del segle XIV\n_START_PARAGRAPH_\nRecollida del registre de la inquisici\xc3\xb3 de Jacques Fournier (Papa Benet XII). _NEWLINE_Payre sant, Dieu dreyturier dels bons sperits, qui anc no falhist, ni mentist, ni errest ni duptest, per paor de mort a prendre al mon del Dieu estranh. Car nos no em del mon, ni-l mon no es de nos, dona nos a conoiscer so que to conoyshes e amar co que tu amas. Fariseus enganardors (que) estat a la porta del regne e vedayts aquels qui intrar i voldrian, e vos altres no i voletz; per que prec al Payre sant dels bons sperits, que a poder de salvar las animas e per bos sperits fa granar e florir; e per raso dels bos dona vida als mals; e fara mentre que i aia al mon dels bos, e quan mica non i aura dels mieus menors: cels que son dels set regnes que avaleron de paradis enan, que Lucifer los ne trasch am semblan\xc3\xa7a d\xc2\xb4engan, que Dieus no-lspermes (o: promes) sino ben e per tal quar lo Diaple era mot fals, que-ls permetis (o prometia) mal e be, e dis que dar-lor-ia molers que amarian trop, e dar-lor-ia senhoria a uns sobre autres, e que n\xc2\xb4i auria que sirian reys e comtes e emperadors, et am un ausel que-n prendrian autre e am una bestia, autra. Totas las gens que serian sostmesas a el, que devalarian dejos e que aurian poder de far mal e be ayshy cum Dieus desus; e que trop lor valia mai que fossan dejos que pyrian far mal e be que desus on Dieus no lor dava sino be. E ayshi puieron sobre un cel de vidre et aytans com n\xc2\xb4i puieron, caseron e foro perits; e Dieus devalec del cel ab XII apostols e adombrec se en Sancta Maria.'