b'\n_START_ARTICLE_\nC\xc3\xa9sar Franck\n_START_SECTION_\nNen i estudiant (1822-1842)\n_START_PARAGRAPH_\nFranck va n\xc3\xa9ixer a Lieja, que llavors formava part del Regne Unit dels Pa\xc3\xafsos Baixos (i des de 1830 va formar part de la B\xc3\xa8lgica de parla valona) fill de Nicolas-Joseph Franck, un empleat de banc que la seva fam\xc3\xadlia procedia de Gemmenich, un poble del ducat de Limburg, a la frontera germano-belga, i Marie-Catherine-Barbe Franck (nascuda Frings), que era d\'Aquisgr\xc3\xa0, a Alemanya. El jove C\xc3\xa9sar-Auguste, com era conegut en els seus primers anys, va mostrar habilitat tant en el dibuix com en la m\xc3\xbasica. El seu pare va veure en ell un jove prodigi pianista i compositor, a la manera de Franz Liszt o Sigismond Thalberg, i el va voler portar a la fama i fortuna de la seva fam\xc3\xadlia. El 1830 el va inscriure al Conservatori Reial de Lieja, estudiant solfeig, piano, orgue i harmonia amb Daussoigne-M\xc3\xa9hul i altres. Despr\xc3\xa9s d\'obtenir els grans premis de solfeig i de piano el 1834, C\xc3\xa9sar-Auguste va fer els primers concerts, un any abans que Leopold I fos rei de la recentment formada B\xc3\xa8lgica._NEWLINE_El 1835, C\xc3\xa9sar-Auguste va portar C\xc3\xa9sar i el seu germ\xc3\xa0 menor Joseph a Par\xc3\xads per estudiar en privat: contrapunt amb Anton Reicha i piano amb Pierre Zimmermann. Els dos m\xc3\xbasics eren tamb\xc3\xa9 professors al Conservatori de Par\xc3\xads. Quan Reicha va morir deu mesos despr\xc3\xa9s, Nicolas-Joseph va tractar d\'introduir els nois al Conservatori. No obstant aix\xc3\xb2, el Conservatori no acceptava estrangers i Nicolas-Joseph es va veure obligat a sol\xc2\xb7licitar la ciutadania francesa, que va ser concedida el 1837. En l\'interval, Nicolas-Joseph va promoure concerts i recitals a Par\xc3\xads amb un o els dos nois tocant m\xc3\xbasica popular, obtenint majorit\xc3\xa0riament bones cr\xc3\xadtiques._NEWLINE_Els joves Franck van entrar al Conservatori l\'octubre de 1837, C\xc3\xa9sar va continuar els estudis de piano amb Zimmerman i va comen\xc3\xa7ar composici\xc3\xb3 amb Aim\xc3\xa9 Leborn. Va fer el primer premi en piano al final del seu primer any (1838) i va continuar mantenint el nivell d\'aprenentatge. El seu treball en el contrapunt va ser menys espectacular, tenint premis successivament tercer, segon i primer entre 1838 i 1840. Va afegir estudis d\'orgue amb Fran\xc3\xa7ois Benoist, que inclouria la improvisaci\xc3\xb3, obtenint el segon premi el 1841, amb la finalitat de competir pel Premi de Roma en composici\xc3\xb3 l\'any seg\xc3\xbcent. No obstant aix\xc3\xb2, per raons que no s\xc3\xb3n expl\xc3\xadcits, va sortir "volunt\xc3\xa0riament" del Conservatori el 22 d\'abril de 1842._NEWLINE_La seva sortida pot haver estat a inst\xc3\xa0ncies del seu pare. Mentre C\xc3\xa9sar-Auguste es dedicava als seus estudis acad\xc3\xa8mics, tamb\xc3\xa9 era, per voluntat del seu pare, professor privat i concertista. "Fou una vida molt dura per a ell, ... sobretot pel comportament malhumorat i fins i tot venjatiu del seu pare..." Els concerts realitzats pel jove Franck (alguns d\'elles amb el seu germ\xc3\xa0 al viol\xc3\xad, incloent algunes composicions pr\xc3\xb2pies de Franck) van ser en un principi ben rebudes, per\xc3\xb2 cada vegada m\xc3\xa9s la promoci\xc3\xb3 comercial de Nicolas-Joseph dels seus fills foren antag\xc3\xb2niques amb les revistes musicals i cr\xc3\xadtics parisencs. La capacitat t\xc3\xa8cnica de C\xc3\xa9sar-Auguste com a pianista van ser reconeguts, i les seves habilitats com a compositor van ser (probablement amb ra\xc3\xb3 en aquest punt) una mica menystingudes. La situaci\xc3\xb3 es va agreujar quan al final es va convertir en una disputa entre Nicolas-Joseph i Henri Blanchard, el principal cr\xc3\xadtic de laRevue et Gazette musicale, qui no va perdre oportunitat de castigar les pretensions agressives del pare i de burlar-se del nom "imperial" del seu fill gran. Aquesta animositat, "indubtablement personal", pot haver influ\xc3\xaft en el fet que Nicolas-Joseph decid\xc3\xads retornar a B\xc3\xa8lgica, i el 1842 "una ordre perempt\xc3\xb2ria" als joves Franck els va obligar a abandonar el Conservatori i acompanyar-lo. Els trios op.1 i l\'oratori Ruth daten d\'aquest per\xc3\xadode.\n_START_SECTION_\nProfessor i organista (1842-1858)\n_START_PARAGRAPH_\nLa tornada a B\xc3\xa8lgica va durar menys de dos anys. Els concerts rendibles no sorgien, els cr\xc3\xadtics eren indiferents o despectius, el patrocini de la cort belga no arribava (encara que el rei va enviar posteriorment a C\xc3\xa8sar-Auguste una medalla d\'or) i no hi va haver diners pel mig. Pel que fa a Nicolas-Joseph, l\'excursi\xc3\xb3 va ser un frac\xc3\xa0s, i va portar al seu fill de tornada a un r\xc3\xa8gim d\'ensenyament i concerts familiars a Par\xc3\xads, que Laurence Davies qualifica de rigor\xc3\xb3s i de baixa remuneraci\xc3\xb3. No obstant aix\xc3\xb2, hi havia beneficis a llarg termini per als joves Franck. Perqu\xc3\xa8 va ser a partir d\'aquesta \xc3\xa8poca, en els \xc3\xbaltims anys Conservatori i coincidint amb el retorn a Par\xc3\xads, que van sorgir les seves primeres composicions madures en un conjunt de trios (piano, viol\xc3\xad, violoncel), que varen ser els primers d\'un treball permanent. Liszt els va veure, els va oferir suport i cr\xc3\xadtiques constructives i els va ajudar alguns anys despr\xc3\xa9s, a Weimar. El 1843, Franck va comen\xc3\xa7ar a treballar en el seu primer treball sense cambra, l\'oratori Ruth. Es va estrenar en privat el 1845 gr\xc3\xa0cies a Liszt, i Meyerbeer, i altres notables m\xc3\xbasics, que van donar la seva aprovaci\xc3\xb3 moderada i una cr\xc3\xadtica constructiva. No obstant aix\xc3\xb2, una actuaci\xc3\xb3 p\xc3\xbablica de principis de 1846 es va produir amb la indifer\xc3\xa8ncia p\xc3\xbablica i els desaires dels cr\xc3\xadtics davant la ingenu\xc3\xaftat i simplicitat de l\'oratori. El treball no es va representar de nou fins al 1872, despr\xc3\xa9s d\'una revisi\xc3\xb3._NEWLINE_En resposta, C\xc3\xa9sar-Auguste essencialment es va retirar de la vida p\xc3\xbablica per fer de professor i acompanyant. El jove Franck tenia comandes tant a Par\xc3\xads com a Orl\xc3\xa9ans per a aquestes activitats, i per a la composici\xc3\xb3 de can\xc3\xa7ons i petites obres. Va oferir algunes composicions per celebrar i enfortir la nova Segona Rep\xc3\xbablica de 1848, el p\xc3\xbablic va rebre a algunes d\'elles amb inter\xc3\xa8s, per\xc3\xb2 com que la Rep\xc3\xbablica va donar pas al Segon Imperi de Llu\xc3\xads Napole\xc3\xb3, va caure en des\xc3\xbas. El 1851 va intentar una \xc3\xb2pera, Le Valet de Ferme, amb un llibret de "qualitat liter\xc3\xa0ria abismal" i una m\xc3\xbasica precipitadament esbossada. El mateix Franck ho va dir al final de la seva carrera. _NEWLINE_La primera reacci\xc3\xb3 va ser una interrupci\xc3\xb3 gaireb\xc3\xa9 total de les relacions amb els pares. La causa immediata va ser la seva amistat i despr\xc3\xa9s l\'amor per una de les seves alumnes de piano, Eug\xc3\xa9nie-F\xc3\xa9licit\xc3\xa9-Caroline Saillot (1824-1918), els pares eren membres de la companyia Com\xc3\xa9die-Fran\xc3\xa7aise sota el nom art\xc3\xadstic de Desmousseaux. La coneixia des dels anys al Conservatori, i la llar de la fam\xc3\xadlia Desmousseaux s\'havia convertit en un refugi del seu pare dominant. Quan el 1846, Nicolas-Joseph va trobar una composici\xc3\xb3 dedicada a "Mlle. F. Desmousseaux, en els records agradables", entre els papers de C\xc3\xa9sar-Auguste, la va trencar en la pres\xc3\xa8ncia d\'aquest \xc3\xbaltim. C\xc3\xa9sar-Auguste va anar directament a casa del Desmousseauxs, va escriure la pe\xc3\xa7a de mem\xc3\xb2ria, i la va presentar a F\xc3\xa9licit\xc3\xa9 amb una dedicat\xc3\xb2ria. Les relacions amb el seu pare van empitjorar i aquest va prohibir qualsevol pensament de matrimoni (que la legislaci\xc3\xb3 francesa permet a un pare per a un fill menor de 25 anys), acusant-lo d\'angoixar la seva mare, tot i que ella feia costat lleugerament al seu fill i es va mantenir totalment al marge del conflicte. Un diumenge de juliol, C\xc3\xa9sar-Auguste va sortir de casa per \xc3\xbaltima vegada, amb res m\xc3\xa9s que el que podia portar, i es va traslladar a la casa dels pares de Desmousseauxs, on va ser rebut. A partir de llavors, el jove Franck va denominar el seu futur i va signar els seus treballs com a C\xc3\xa9sar Franck o simplement C. Franck. "Era la seva intenci\xc3\xb3 de fer una clara ruptura amb el seu pare i perqu\xc3\xa8 se s\xc3\xa0piga que ho havia fet .... Estava decidit a esdevenir una nova persona, el m\xc3\xa9s diferent possible de l\'altra"._NEWLINE_Va continuar vivint a casa dels pares de F\xc3\xa9licit\xc3\xa9 i tan aviat com es va fer 25 anys, el 1847, va informar al seu pare de la seva intenci\xc3\xb3 de casar-se amb ella, i de fet aix\xc3\xad ho va fer el 22 de febrer de 1848, el mes de la revolta de Par\xc3\xads. Per arribar a l\'esgl\xc3\xa9sia, van haver de saltar per sobre de les barricades instal\xc2\xb7lades pels revolucionaris. Els Franck, per reconciliar-se amb el matrimoni van assistir a la cerim\xc3\xb2nia i van signar al registre que es convertiria en l\'esgl\xc3\xa9sia parroquial de C\xc3\xa9sar, la Notre-Dame-de-Lorette. Era l\'esgl\xc3\xa9sia que li acabava d\'oferir la primera feina com a organista assistent, el primer d\'una s\xc3\xa8rie de feines com a organista cada vegada m\xc3\xa9s importants i influents._NEWLINE_Encara jove, Franck mai havia brillat al Conservatori com a organista tal com ho feia com a pianista, per\xc3\xb2 va acceptar la posici\xc3\xb3 d\'organista, no menys important, perqu\xc3\xa8 li proporcionaven un ingr\xc3\xa9s estable. Ara tenia l\'ocasi\xc3\xb3 de coincidir amb la seva devoci\xc3\xb3 cat\xc3\xb2lica amb l\'aprenentatge de les habilitats necess\xc3\xa0ries per acompanyar el culte p\xc3\xbablic, aix\xc3\xad com l\'oportunitat ocasional per reempla\xc3\xa7ar al seu superior, Alphonse Gilbat. En aquesta posici\xc3\xb3, va guanyar l\'atenci\xc3\xb3 favorable de l\'abat Dancel de l\'esgl\xc3\xa9sia, que el 1851 es va traslladar a la nova esgl\xc3\xa9sia de Saint-Jean-Saint-Fran\xc3\xa7ois-au-Marais com a rector i dos anys despr\xc3\xa9s va convidar a Franck per assumir el c\xc3\xa0rrec titular d\'organista principal. La nova esgl\xc3\xa9sia posse\xc3\xafa un espl\xc3\xa8ndid orgue nou (1846) constru\xc3\xaft per Aristide Cavaill\xc3\xa9-Coll, que s\'havia estat fent un nom com a creador de talent art\xc3\xadstic amb mec\xc3\xa0niques molt innovadores de magn\xc3\xadfics instruments nous. "El meu nou \xc3\xb2rgan," Franck va dir, "\xc3\xa9s com una orquestra!" Les habilitats d\'improvisaci\xc3\xb3 de Franck ara estaven en gran demanda, ja que la pr\xc3\xa0ctica lit\xc3\xbargica de l\'\xc3\xa8poca requereix la capacitat de portar la m\xc3\xbasica del cant pla cantat a l\'ofici de la Missa i el desenvolupament de la mateixa guarnici\xc3\xb3 musical de l\'orgue entre els textos cantats o parlats pel cor o el clergat. D\'altra banda, la capacitat de tocar de Franck i el seu amor pels instruments de Cavaill\xc3\xa9-Coll el va portar a col\xc2\xb7laborar amb el constructor per mostrar els instruments d\'aquest. Franck va viatjar a ciutats de tot Fran\xc3\xa7a per mostrar els instruments m\xc3\xa9s antics o tocar concerts inaugurals dels nous._NEWLINE_Alhora, un canvi revolucionari s\'estava produint en les t\xc3\xa8cniques d\'interpretaci\xc3\xb3 de l\'orgue a Fran\xc3\xa7a. L\'organista alemany Adolf Hesse (1809-1863), deixeble del bi\xc3\xb2graf de Bach Johann Nikolaus Forkel, havia millorat el 1844 a Par\xc3\xads la t\xc3\xa8cnica de pedal que (juntament amb una pedalera d\'estil alemany) van fer possible la realitzaci\xc3\xb3 d\'obres de Bach. Aix\xc3\xb2 era totalment fora de l\'\xc3\xa0mbit de les classes d\'interpretaci\xc3\xb3 que Franck havia apr\xc3\xa8s de Benoist al Conservatori. La majoria d\'orgues francesos no tenien les notes de pedal requerides per a aquest tipus d\'obres, i fins i tot la pr\xc3\xb2pia gran tradici\xc3\xb3 d\'orgue cl\xc3\xa0ssic franc\xc3\xa8s que data de l\'\xc3\xa8poca de Couperin va ser en aquest moment desateses a favor de l\'art de la improvisaci\xc3\xb3. Les actuacions de Hesse podrien haver estat tractades simplement com una breu sensaci\xc3\xb3 per al seu enlluernador virtuosisme, per\xc3\xb2 l\'alumne de Hesse, Jacques-Nicolas Lemmens (1823-1881) va arribar a Par\xc3\xads el 1852 i de nou el 1854. Lemmens era llavors professor d\'orgue al Conservatori Reial de Brussel\xc2\xb7les, i no nom\xc3\xa9s era un virtu\xc3\xb3s de Bach, sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 el desenvolupador de m\xc3\xa8todes d\'ensenyament d\'orgue amb el qual tots els organistes podien aprendre a tocar amb precisi\xc3\xb3, claredat i fraseig en legato. Franck va apar\xc3\xa8ixer en el mateix programa de concert inaugural, tal com Lemmens, el 1854, Franck admirava no nom\xc3\xa9s la interpretaci\xc3\xb3 cl\xc3\xa0ssica de Bach, sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 la rapidesa i la uniformitat del treball de pedal de Lemmens. Franck, pianista abans de ser organista, "mai va adquirir \xc3\xadntegrament l\'estil legato en si mateix", per\xc3\xb2, es va adonar de l\'expansi\xc3\xb3 de l\'estil de l\'orgue gr\xc3\xa0cies a la introducci\xc3\xb3 d\'aquestes t\xc3\xa8cniques i es va dedicar a la tasca de dominar-los.\n_START_SECTION_\nTitular de Sainte-Clotilde (1858\xe2\x80\x931872)\n_START_PARAGRAPH_\nEl 22 de gener de 1858 va tenir lloc el tercer i \xc3\xbaltim canvi d\'esgl\xc3\xa9sia com a organista i en aquest cas mestre de capella, fou en la recentment consagrada a l\'esgl\xc3\xa9sia de Sainte-Clotilde (a partir de 1896 fou bas\xc3\xadlica), on va romandre fins a la seva mort. Onze mesos m\xc3\xa9s tard, la parr\xc3\xb2quia va instal\xc2\xb7lar un nou instrument de tres manuals de Cavaill\xc3\xa9-Coll, del qual Franck en fou titular, mentre que Th\xc3\xa9odore Dubois va assumir les funcions de director de cor i organista assistent. L\'impacte d\'aquest orgue en la interpretaci\xc3\xb3 i la composici\xc3\xb3 de Franck va ser molt important, i junt amb la seva experi\xc3\xa8ncia pian\xc3\xadstica va donar forma a la seva creaci\xc3\xb3 musical per a la resta de la seva vida. Norbert Dufourcq descriure aquest instrument com "sens dubte l\'obra mestra del constructor fins al moment". El mateix Franck va dir al seu cura de Sainte-Clotilde:. "Si sabessis com m\'encanta aquest instrument... \xc3\xa9s tan suau sota els dits i tan obedient a tots els meus pensaments!" Per preparar-se per les capacitats d\'aquest orgue (incl\xc3\xb2s el pedal trenta notes), Franck va comprar una pedalera de Pleyel et Cie per a la pr\xc3\xa0ctica a casa per millorar la seva t\xc3\xa8cnica de pedal, i tamb\xc3\xa9 va passar moltes hores al teclat de l\'orgue. La bellesa del seu so i les instal\xc2\xb7lacions mec\xc3\xa0niques que subministrava l\'instrument es va combinar amb la seva reputaci\xc3\xb3 com a improvisador i compositor per compondre m\xc3\xbasica d\'orgue, i tamb\xc3\xa9 per altres g\xc3\xa8neres._NEWLINE_Peces per a orgue, per a cor i per harm\xc3\xb2nium van comen\xc3\xa7ar a circular, entre els m\xc3\xa9s notables la Messe \xc3\xa0 3 voix (1859). La qualitat dels moviments d\'aquesta obra, en ser composta en diversos anys, no \xc3\xa9s uniforme, per\xc3\xb2 inclou una de les composicions m\xc3\xa9s perdurables de Franck, l\'himne de la comuni\xc3\xb3 Panis Angelicus. M\xc3\xa9s notable encara \xc3\xa9s el conjunt de Six Pi\xc3\xa8ces per a orgue, escrit entre 1860 i 1862 (encara que no es va publicar fins al 1868). Aquestes composicions (dedicades als companys organistes i pianistes, al seu vell mestre de Benoist i a Cavaill\xc3\xa9-Coll) segueixen formantt part del repertori modern d\'orgue i eren, segons Rollin Smith, la primera contribuci\xc3\xb3 important a la m\xc3\xbasica francesa per a orgue en m\xc3\xa9s d\'un segle, i "la m\xc3\xbasica d\'orgue m\xc3\xa9s important escrita des de Mendelssohn." El grup inclou dos de les seves obres per a orgue m\xc3\xa9s conegudes, el Pr\xc3\xa9lude, Fugue et Variation, op. 18 i la Grande Pi\xc3\xa8ce Symphonique, op. 17._NEWLINE_La seva creixent reputaci\xc3\xb3 com a int\xc3\xa8rpret i com a improvisador van continuar fent que Franck fos demanat per l\'estrena de nous orgues o reconstruccions fetes per Cavaill\xc3\xa9-Coll: el nou instrument de Louis James Alfred Lef\xc3\xa9bure-W\xc3\xa9ly a Saint-Sulpice (1862) i m\xc3\xa9s tard pels orgues de Notre-Dame, Saint-\xc3\x89tienne-du-Mont, i La Trinit\xc3\xa9, per aquests instruments, Franck havia actuat (sol o amb Camille Saint-Sa\xc3\xabns) com a consultor. En la seva pr\xc3\xb2pia esgl\xc3\xa9sia, la gent va comen\xc3\xa7ar a venir a escoltar les improvisacions de la Missa i de l\'Ofici. A m\xc3\xa9s, Franck va comen\xc3\xa7ar a fer concerts d\'orgue o recitals a Sainte-Clotilde de les seves pr\xc3\xb2pies obres i les d\'altres compositors._NEWLINE_Potser el seu concert m\xc3\xa9s notable va sorgir de l\'assist\xc3\xa8ncia a la missa dominical l\'abril 1866 de Franz Liszt, que estava assegut al cor per escoltar les improvisacions de Franck i despr\xc3\xa9s va dir: "Com podria oblidar l\'home que va escriure els trios?" Al que se suposa Franck va murmurar amb certa tristesa: "M\'imagino que he fet les coses bastant millor des de llavors.". Liszt va organitzar un concert a Sainte-Clotilde per promoure els darrers treballs de Franck per a orgue, aquest va ser ben rebut per part dels assistents i ben informat per les revistes musicals. Malgrat el comentari sobre els trios, Franck estava content de saber que no nom\xc3\xa9s Liszt sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 Hans von B\xc3\xbclow havia incl\xc3\xb2s de forma regular les seves obres en els concerts a Alemanya. Franck va refor\xc3\xa7ar la seva comprensi\xc3\xb3 de la m\xc3\xbasica d\'orgue alemanya i de com s\'ha de tocar en escoltar Anton Bruckner a Notre-Dame el 1869. Tamb\xc3\xa9 va comen\xc3\xa7ar a tenir un cercle regular d\'alumnes, que hi eren ostensiblement per a l\'estudi de l\'orgue, i que mostraven un creixent inter\xc3\xa8s en les t\xc3\xa8cniques de composici\xc3\xb3 de Franck com per exemple Ferdinand Le Borne._NEWLINE_Franck va continuar escrivint composicions per al seu \xc3\xbas al cor, la majoria mai van ser publicats. Com llavors era com\xc3\xba, fins i tot per als m\xc3\xbasics formats en el Conservatori que mai s\'havien familiaritzat amb la m\xc3\xbasica polif\xc3\xb2nica dels segles anteriors. Franck va compondre les seves obres lit\xc3\xbargiques en l\'estil vigent en aquell moment, que Davies qualifica de "m\xc3\xbasica secular amb un biaix religi\xc3\xb3s". No obstant aix\xc3\xb2, el 1869 es va animar a comen\xc3\xa7ar una gran obra coral Les B\xc3\xa9atitudes, que l\'ocuparia durant m\xc3\xa9s de deu anys, retard que fou degut en part a les interrupcions de la Guerra francoprussiana. La guerra, igual que la Revoluci\xc3\xb3 de 1848, va fer que molts dels seus alumnes desapar\xc3\xa8ixessin, ja sigui perqu\xc3\xa8 van marxar de Par\xc3\xads o b\xc3\xa9 van ser assassinats o malferits en la lluita. Un cop m\xc3\xa9s, va escriure algunes peces patri\xc3\xb2tiques que, per la duresa dels temps, no van arribar a estrenar-se. Ell i la seva fam\xc3\xadlia van experimentar dificultats econ\xc3\xb2miques, ja que el seu ingr\xc3\xa9s es va reduir i els aliments i el combustible van comen\xc3\xa7ar a escassejar. El Conservatori es va tancar durant l\'any acad\xc3\xa8mic 1870-1871. No obstant aix\xc3\xb2, un canvi estava arribant en com els m\xc3\xbasics francesos consideren la seva pr\xc3\xb2pia m\xc3\xbasica, sobretot despr\xc3\xa9s de la guerra que estaven buscant una Ars Gallica que seria clarament francesa. Aquest terme es va convertir en el lema de la recentment fundada Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 Nationale de Musique, de la qual Franck es va convertir en el membre de m\xc3\xa9s edat, i la seva m\xc3\xbasica va apar\xc3\xa8ixer en el seu primer programa al novembre de 1871.\n_START_SECTION_\n"P\xc3\xa8re Franck", professor al Conservatori i compositor (1872-1890)\n_START_PARAGRAPH_\nLa reputaci\xc3\xb3 de Franck era ara prou \xc3\xa0mplia, a trav\xc3\xa9s de la seva fama com a artista, la seva pertinen\xc3\xa7a a la Societat i el seu grup m\xc3\xa9s petit per\xc3\xb2 devot dels estudiants, i quan Benoist es va retirar com a professor d\'orgue a la reobertura del Conservatori de Par\xc3\xads el 1872, es va proposar a Franck com a successor. Existeix certa incertesa pel que fa a qui va prendre la decisi\xc3\xb3 d\'aquesta designaci\xc3\xb3, en diferents moments s\'ha dit que fou Saint-Sa\xc3\xabns i Theodore Dubois qui es van atribuir la responsabilitat, igual que Cavaill\xc3\xa9-Coll. La veritat \xc3\xa9s que el nom de Franck estava al capdavant de la llista de candidats i que la designaci\xc3\xb3 exposa el fet "vergony\xc3\xb3s" que Franck no era un ciutad\xc3\xa0 franc\xc3\xa8s, un requisit per al nomenament. Va resultar que Franck no sabia que quan el seu pare, Nicolas-Joseph, va esdevenir un ciutad\xc3\xa0 franc\xc3\xa8s per introduir els seus fills al Conservatori com a estudiants, aquests nom\xc3\xa9s van mantenir la nova nacionalitat fins a l\'edat de vint-anys, quan havien de declarar la seva lleialtat a Fran\xc3\xa7a en l\'edat adulta. Franck sempre s\'havia considerat a si mateix com a franc\xc3\xa8s des del moment de la naturalitzaci\xc3\xb3 del seu pare. De fet, per\xc3\xb2, havia tornat sense saber-ho, a la nacionalitat belga de naixement en complir la seva majoria d\'edat. Franck va passar pel proc\xc3\xa9s de naturalitzaci\xc3\xb3 llavors, i la seva designaci\xc3\xb3 original de l\'1 de febrer de 1872 es va regularitzar el 1873._NEWLINE_La majoria del seu cercle original d\'estudiants havien estudiat o estudiven al Conservatori. Entre els m\xc3\xa9s notables en l\'edat adulta hi havia Vincent d\'Indy -que redactaria la seva biografia-, Ernest Chausson, Louis Auguste Wailly, Louis Vierne, Henry Expert, Henri Duparc, Henri Dallier i Auguste Chapuis. Aquest grup va esdevenir cada vegada m\xc3\xa9s unit per l\'estima i afecte mutu entre el professor i els alumnes. D\'Indy relata que de forma independent, per\xc3\xb2 per unanimitat cada nou estudiant va anomenar al seu professor P\xc3\xa8re Franck (Pare Franck). D\'altra banda, Franck va experimentar algunes tensions en la seva vida docent: tendia a ensenyar composici\xc3\xb3 tal com ho feia a les classes d\'orgue i improvisaci\xc3\xb3, t\xc3\xa8cnica d\'ensenyament que es va considerar poc sistem\xc3\xa0tic ("Franck mai va ensenyar mitjan\xc3\xa7ant regles i teories ja existents"), amb una actitud informal cap als textos oficials i llibres aprovats pel Conservatori. I la seva popularitat entre alguns estudiants va provocar una mica de gelosia entre els seus companys professors quan els alumnes de Franck guanyaven diversos premis, incloent el Premi de Roma._NEWLINE_Ara estava en condicions de passar temps component obres perqu\xc3\xa8 les idees havien estat germinant durant anys. Va interrompre el seu treball a Les B\xc3\xa9atitudes per produir (entre moltes obres m\xc3\xa9s curtes) l\'oratori R\xc3\xa9demption (1871, revisat el 1874), la cantata secular Les \xc3\x89olides (1876), les Trois Pi\xc3\xa8ces per a orgue (1878), i el Quintet per a piano (1879). Les B\xc3\xa9atitudes finalment va veure l\'estrena el 1879. Igual que amb moltes altres estrenes d\'obres corals i orquestrals m\xc3\xa9s grans de Franck, no va tenir \xc3\xa8xit: el treball es prestava a l\'execuci\xc3\xb3 de fragments, m\xc3\xa9s que com un tot. No hi havia orquestres disponibles, i les seccions que es van realitzar van ser acompanyades pel piano._NEWLINE_Franck es va adonar, en la d\xc3\xa8cada de 1880, que estava atrapat entre dos defensors estil\xc3\xadstics: la seva esposa F\xc3\xa9licit\xc3\xa9, que no es preocupava pels canvis en l\'estil de Franck a qu\xc3\xa8 ella primer havia acostumat, i els seus alumnes, que tenien una influ\xc3\xa8ncia potser sorprenent sobre el seu mestre tant com ell sobre ells. Vincent d\'Indy \xc3\xa9s citat dient: "Quan [Franck] dubtava sobre l\'elecci\xc3\xb3 d\'un o altra relaci\xc3\xb3 tonal o sobre el progr\xc3\xa9s de qualsevol desenvolupament, sempre li va agradar de consultar-ho als seus alumnes, per compartir amb ells els seus dubtes i demanar la seva opini\xc3\xb3. Al seu torn, un dels estudiants de Franck relata que la senyora de Franck va comentar (amb una mica de veritat) que "S\xc3\xb3n vost\xc3\xa8s, els alumnes que han despertat tota l\'hostilitat en contra." A m\xc3\xa9s, hi va haver alguns desacords dins de la Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 Nationale, on Saint-Sa\xc3\xabns estava cada vegada m\xc3\xa9s en desacord amb Franck i els seus alumnes._NEWLINE_Com va funcionar exactament tot aquest caos en la ment del compositor \xc3\xa9s incert. El cert \xc3\xa9s que algunes de les seves obres m\xc3\xa9s "avan\xc3\xa7ades" van apar\xc3\xa8ixer en aquest per\xc3\xadode: els poemes simf\xc3\xb2nics Le Chasseur Maudit (1882) i Les Djinns (1883-1884), el Preludi, Coral i Fuga per a piano (1884), les Variacions Simf\xc3\xb2niques (1885), i l\'\xc3\xb2pera Hulda (1886). La majoria d\'obres van tenir un \xc3\xa8xit indiferent o nul, almenys en les seves primeres presentacions durant la vida de Franck. Per\xc3\xb2 el Quintet per a piano de 1879 (un dels disgustos particulars, de Saint-Sa\xc3\xabns) va demostrar ser una obra moderna i reflexiva (els cr\xc3\xadtics el van descriure com de "vitalitat inquietant" i d\'una "severitat gaireb\xc3\xa9 teatral")._NEWLINE_El 1886, Franck va compondre la Sonata per a viol\xc3\xad com a regal de noces per al violinista belga Eug\xc3\xa8ne Ysa\xc3\xbfe i es va convertir en un \xc3\xa8xit rotund. Ysa\xc3\xbfe la va tocar a Brussel\xc2\xb7les, a Par\xc3\xads, i la va incloure en les seves gires, sovint amb el seu germ\xc3\xa0 Th\xc3\xa9o Ysa\xc3\xbfe al piano. La seva \xc3\xbaltima interpretaci\xc3\xb3 de l\'obra va tenir lloc a Par\xc3\xads el 1926, en aquesta ocasi\xc3\xb3 amb el pianista Yves Nat. Vallas va escriure a la segona meitat del segle XX que aquesta sonata s\'havia "convertit en l\'obra m\xc3\xa9s popular de Franck, i, almenys a Fran\xc3\xa7a, l\'obra m\xc3\xa9s generalment acceptada en tot el repertori de m\xc3\xbasica de cambra."_NEWLINE_L\'ambig\xc3\xbcitat en l\'estima en qu\xc3\xa8 es tenia a Franck es pot mostrar en el premi que el cercle de Franck pensaven que s\'havia retardat massa en el seu atorgament. El 4 d\'agost de 1885, Franck va ser nomenat Cavaller dels francesos L\xc3\xa9gion d\'honneur. Els seus partidaris es van indignar: d\'Indy escriu que "seria un error suposar que aquest honor va ser atorgat al m\xc3\xbasic, al creador d\'excel\xc2\xb7lents obres, que fan honor a l\'art franc\xc3\xa8s. De cap manera!" La cita l\'identificava simplement com a "professor d\'orgue" i d\'haver completat m\xc3\xa9s de deu anys en aquest lloc. Una revista parlava de Franck dient que el premi era "per sobre de tot un acte d\'homenatge pagat amb just\xc3\xadcia, encara que una mica tardanament al distingit compositor de R\xc3\xa9demption i Les B\xc3\xa9atitudes"_NEWLINE_La dissensi\xc3\xb3 entre la fam\xc3\xadlia de Franck i el seu cercle d\'estudiants va assolir un nou nivell quan Franck va publicar Psych\xc3\xa9 (escrit entre 1886 i 1888), un poema simf\xc3\xb2nic basat en el mite grec. La controv\xc3\xa8rsia (que no es limita als coneguts immediats de Franck) no era sobre la m\xc3\xbasica, sin\xc3\xb3 per les implicacions filos\xc3\xb2fiques i religioses del text (d\'acord amb un esquema po\xc3\xa8tic de Sicard i Louis de Fourcaud). L\'esposa i el fill de Franck van trobar la feina massa sensual, i volien que Franck es concentr\xc3\xa9s en una m\xc3\xbasica m\xc3\xa9s popular "i en conjunt m\xc3\xa9s comercial". D\'Indy, en canvi, parla de la seva significaci\xc3\xb3 m\xc3\xadstica, dient que "no t\xc3\xa9 res en contra de l\'esperit pag\xc3\xa0, ... per\xc3\xb2, per contra, est\xc3\xa0 impregnada de la gr\xc3\xa0cia i el sentiment cristi\xc3\xa0._NEWLINE_M\xc3\xa9s pol\xc3\xa8mica va sorgir amb la publicaci\xc3\xb3 de l\'\xc3\xbanica simfonia de Franck, la Simfonia en re menor (1888). La pe\xc3\xa7a va ser mal rebuda: interpretada per l\'orquestra del Conservatori, l\'audi\xc3\xa8ncia va ser "gelada", els cr\xc3\xadtics perplexos (les reaccions anaven des de "l\'entusiasme sense reserves" a la "denigraci\xc3\xb3 sistem\xc3\xa0tica"), i molts dels seus companys compositors la van criticar com un treball "que pel seu estil general, i fins i tot en certs detalls" (per exemple, l\'\xc3\xbas d\'un corn angl\xc3\xa8s) "ultratjaven les normes i h\xc3\xa0bits formalistes dels professionals i els aficionats m\xc3\xa9s estrictes". El mateix Franck, en ser preguntat si la simfonia tenia cap base en una idea po\xc3\xa8tica, li va dir a Louis de Serres, un alumne, que "no, \xc3\xa9s nom\xc3\xa9s m\xc3\xbasica, res m\xc3\xa9s que pura m\xc3\xbasica". Segons Vallass, gran part del seu estil i la t\xc3\xa8cnica (tan bones com no tan bones) es pot atribuir directament a la centralitat de l\'orgue en el pensament i la vida art\xc3\xadstica de Franck. "Ell va confiar als seus deixebles que a partir d\'aleshores mai m\xc3\xa9s escriuria aix\xc3\xad de nou."_NEWLINE_El 1888, Franck va provar sort amb una altra \xc3\xb2pera, Ghiselle. Va ser m\xc3\xa9s aviat un esb\xc3\xb3s que Franck mai va acabar. Per contra, va completar un massiu Quartet de corda que es va estrenar l\'abril de 1890, i va ser ben rebut per p\xc3\xbablic i cr\xc3\xadtica. Hi havia hagut altres \xc3\xa8xits recents, incloent les seves pr\xc3\xb2pies actuacions com a concertista de piano a Par\xc3\xads i els seus voltants, una recepci\xc3\xb3 entusiasta d\'una revisi\xc3\xb3 de Psych\xc3\xa9, i les interpretacions d\'obres de diversos dels seus alumnes. A m\xc3\xa9s, seguia tocant improvisacions el diumenge a Sainte-Clotilde, normalment amb molta assist\xc3\xa8ncia. En aquell moment tenia present grans obres per a orgue i, possiblement, una sonata per a violoncel._NEWLINE_Durant el juliol de 1890 (i no el mes de maig, com es pensava), Franck va viatjar en un taxi que va ser colpejat per un carro tirat per cavalls, i es va ferir el cap i li va causar un curt desmai. No semblava haver-hi cap seq\xc3\xbcela immediata, i va completar el seu viatge i ell mateix va considerar que el fet no tenia import\xc3\xa0ncia. No obstant aix\xc3\xb2, cada vegada li costava m\xc3\xa9s caminar i es va trobar cada vegada m\xc3\xa9s obligat a absentar-se primer dels concerts i assajos, i despr\xc3\xa9s renunciar a les seves classes al Conservatori. Va prendre, tan aviat com va poder, les vacances a Nemours, on esperava poder treballar en les peces per a orgue proposades, aix\xc3\xad com algunes obres d\'enc\xc3\xa0rrec per a harm\xc3\xb2nium. Durant les vacances va ser capa\xc3\xa7 de comen\xc3\xa7ar dos projectes._NEWLINE_Franck no va poder completar la col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 d\'harm\xc3\xb2nium, les peces per a orgue en canvi es van acabar entre l\'agost i setembre de 1890. S\xc3\xb3n les Trois Chorals, que es troben entre els m\xc3\xa9s grans tresors que s\'han escrit per a orgue, i que formen part habitual del repertori actual. D\'ells, Vallas, diu: "La seva bellesa i import\xc3\xa0ncia s\xc3\xb3n tals que poden considerar-se pr\xc3\xb2piament com una mena d\'\xc3\xbaltima voluntat i testament musical". Un bi\xc3\xb2graf m\xc3\xa9s recent ha escrit en termes similars: "La idea que Franck ens oferia un ad\xc3\xa9u \xc3\xa9s m\xc3\xa9s que probable... \xc3\xa9s dif\xc3\xadcil, \xc3\xa9s gaireb\xc3\xa9 impossible, creure que mentre componia aquesta obra el compositor cregu\xc3\xa9s en la possibilitat d\'una recuperaci\xc3\xb3 f\xc3\xadsica completa"._NEWLINE_Franck va comen\xc3\xa7ar l\'octubre el nou curs al Conservatori, per\xc3\xb2 a mitjans de mes va agafar un refredat, que es va convertir en pleuresia i es va complicar amb una pericarditis. Despr\xc3\xa9s d\'aix\xc3\xb2, la seva salut va empitjorar r\xc3\xa0pidament i va morir el 8 de novembre. Un escrit pat\xc3\xb2leg del 1970 va observar que, si b\xc3\xa9 la mort de Franck tradicionalment s\'havia relacionat amb la seva lesi\xc3\xb3 al carrer, la infecci\xc3\xb3 respirat\xc3\xb2ria per si mateixa podria haver donat lloc a una malaltia terminal. Donada la falta en aquells moments d\'antibi\xc3\xb2tics, aquesta "no es pot considerar un patr\xc3\xb3 inusual de pneum\xc3\xb2nia en un home en la seva setena d\xc3\xa8cada"._NEWLINE_La missa de funeral per Franck va tenir lloc a Sainte-Clotilde, hi va assistir una gran congregaci\xc3\xb3 incloent L\xc3\xa9o Delibes (que representava oficialment al Conservatori), Camille Saint-Sa\xc3\xabns, Eug\xc3\xa8ne Gigout, Gabriel Faur\xc3\xa9, Alexandre Guilmant, Charles-Marie Widor (que va succeir a Franck com a professor d\'orgue al Conservatori) i \xc3\x89douard Lalo. Emmanuel Chabrier va parlar a la tomba original, a Montrouge. M\xc3\xa9s tard, el cos de Franck va ser traslladat a la seva actual ubicaci\xc3\xb3 al cementiri de Montparnasse a Par\xc3\xads, divisi\xc3\xb3 26, en una tomba dissenyada pel seu amic, l\'arquitecte Gaston Redon. Uns quants estudiants de Franck, dirigits per Augusta Holmes, van encarregar d\'un medall\xc3\xb3 de bronze d\'Auguste Rodin, un bust de Franck, que el 1893 es va col\xc2\xb7locar al costat de la tomba. El 1904, un monument a Franck fet per l\'escultor Alfred Lenoir, C\xc3\xa9sar Franck a l\'orgue, va ser col\xc2\xb7locat a la pla\xc3\xa7a de Samuel-Rousseau al carrer de Sainte-Clotilde._NEWLINE_El seu germ\xc3\xa0 Joseph Franck, dos anys m\xc3\xa9s gran que ell, tamb\xc3\xa9 fou un compositor i organista reconegut.\n_START_SECTION_\nObra\n_START_PARAGRAPH_\nAmb les seves obres dedicades a l\'orgue en renov\xc3\xa0 el repertori, aleshores en decad\xc3\xa8ncia. Les m\xc3\xa9s notables foren sis Pi\xc3\xa8ces (1860), tres Pi\xc3\xa8ces pour orgue (1878) i tres Chorals (1890). Escriv\xc3\xad oratoris, com Ruth (1843-45) i Les B\xc3\xa9atitudes (\'Les benaurances\', 1867-79), de grans proporcions i bellesa desigual. Les obres m\xc3\xa9s significatives s\xc3\xb3n les dels darrers anys: Quintet per a piano i corda en fa menor (1880), Preludi, coral i fuga (1884), Preludi, \xc3\xa0ria i final (1887), la Simfonia en re menor (1888), la seva obra m\xc3\xa9s coneguda, i la Sonata per a piano i viol\xc3\xad (1886), d\'escriptura harm\xc3\xb2nica molt personal. Deix\xc3\xa0 tamb\xc3\xa9 \xc3\xb2peres, com Hulda (estrenada el 1894). El seu desig d\'unitat formal s\'an\xc3\xa0 intensificant progressivament i es plasm\xc3\xa0 en el desenvolupament c\xc3\xadclic que fou continuat pel grup de compositors de l\'escola franckista, entre els quals es destac\xc3\xa0 Vincent d\'Indy._NEWLINE_Llista d\'obra amb la numeraci\xc3\xb3 segons el cat\xc3\xa0leg de Wilhelm Mohr (FWV = Franck Werke Verzeichnis) publicat el 1969.'