b"\n_START_ARTICLE_\nFrancisco Sanz Baldov\xc3\xad\n_START_SECTION_\nEls comen\xc3\xa7aments\n_START_PARAGRAPH_\nFill de Rafael Sanz i de Dolores Baldov\xc3\xad, va n\xc3\xa9ixer a Anna al carrer del mig n\xc3\xbamero 5 el dimecres 31 de maig de 1871. La tradici\xc3\xb3 diu que Francisco Sanz, va aprendre a tocar la guitarra d'o\xc3\xafda, possiblement al costat d'algun d'aquells m\xc3\xbasics que formaven part de la primitiva banda de m\xc3\xbasica. Igualment va participar com a espectador i com a int\xc3\xa8rpret en les sessions de teatre que organitzava el Cercle Recreatiu la Uni\xc3\xb3 que, a manera d'ateneu cultural i instructiu, es va crear en la localitat al comen\xc3\xa7ament de la d\xc3\xa8cada de 1880. Possiblement en una d'aquestes representacions, quan tenia dinou anys, va assistir al seu primer espectacle de ventril\xc3\xb2quia. Expliquen qui el van con\xc3\xa8ixer que aquella funci\xc3\xb3 va marcar el seu futur de manera decisiva; sabia que \xc3\xa9s el que volia fer, encara que probablement, encara no sabia com fer-ho._NEWLINE_Les inquietuds culturals i la necessitat de buscar fortuna despr\xc3\xa9s de la defunci\xc3\xb3 dels seus pares el van portar en 1894, als 22 anys d'edat, a sortir del poble i buscar nous horitzons. Abans d'aquesta data, que marcar\xc3\xa0 la seua destinaci\xc3\xb3 posterior, trobem mostres del seu car\xc3\xa0cter emprenedor, ja que apareix com a soci fundador de la Societat Recreativa d'Anna l'any de 1892. Els desitjos de desenvolupar les seves aptituds art\xc3\xadstiques i les seves circumst\xc3\xa0ncies vitals el van portar a Val\xc3\xa8ncia, aconseguint que Antonio D\xc3\xadaz, empresari en aquella \xc3\xa8poca del Teatre Ruzafa, l'admet\xc3\xa9s com tenor c\xc3\xb2mic. El Ruzafa va ser una escola en la qual aquell noi de poble es va fer actor professional en poc menys de tres anys. La malaltia del tenor titular va fer que en poc temps tingu\xc3\xa9s l'oportunitat de debutar amb \xc3\xa8xit._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s d'aquests comen\xc3\xa7aments al Ruzafa i gr\xc3\xa0cies al seu enginy en l'escena, va obtenir grans i ressonats \xc3\xa8xits, basats sempre en la cuidada posada en escena dels tipus que representava que van portar a interpretacions molt celebrades, tal com va oc\xc3\xb3rrer en l'estrena en el Ruzafa de la sarsuela titulada En la v\xc3\xada de la qual eren autors del llibre Gaspar Thous Caspe i Antonio Sempere Zamora, amb m\xc3\xbasica del mestre Vicente Chulvi en la qual Paco Sanz interpretava el paper de D. Pepito Vilallonga, que posteriorment re-interpretaria amb un dels seus ninots._NEWLINE_En el seu afany de millorar les seves qualitats art\xc3\xadstiques i amb la finalitat de muntar el seu propi espectacle, en aquests anys, decideix millorar la seua t\xc3\xa8cnica de la guitarra i estudia amb el mestre T\xc3\xa0rrega del que arriba a ser un deixeble destacat.\n_START_SECTION_\nLa seua carrera\n_START_PARAGRAPH_\nConsolidada la seua traject\xc3\xb2ria en el Ruzafa decideix llan\xc3\xa7ar-se a muntar el seu propi espectacle. En 1897 debuta en un festival de Gandia amb el monologo \xc2\xabOrat\xc3\xb2ria fi de segle\xc2\xbb. Aquest espectacle era b\xc3\xa0sicament un exercici de transformisme en el qual Sanz utilitzava la seua facilitat per imitar veus i la facultat de deslocalitzar el so de la seua veu en l'escenari per mantenir la tensi\xc3\xb3 esc\xc3\xa8nica. Despr\xc3\xa9s d'aquesta etapa, va entrar a formar part del Circ Alegria, on va obtenir sonats \xc3\xa8xits i que sobretot, el va ajudar a estendre i a popularitzar el seu espectacle per tota Espanya: M\xc3\xbarcia, Cartagena, Valladolid, Burgos, Vit\xc3\xb2ria, Pamplona, Bilbao, Saragossa i Barcelona, van ser algun dels escenaris que van gaudir de l'art de Sanz. En finalitzar el contracte mana construir els decorats i al costat de la seua companyia d'actors mec\xc3\xa0nics estrena, ara com a empresari d'aquella gran falla mec\xc3\xa0nica, en el Teatre Principal de Val\xc3\xa8ncia, on ja havia actuat en els seus inicis com a tenor c\xc3\xb2mic, per passar posteriorment al Principal de Castell\xc3\xb3 de la Plana i al Coliseo Imperial de Madrid on va romandre per espai de tres mesos. A aquests escenaris van seguir: Barcelona, M\xc3\xa0laga, Granada, Las Palmas de Gran Canaria, Tenerife i Am\xc3\xa8rica, a la qual torna de forma peri\xc3\xb2dica i a la qual aconsegueix fascinar. Durant aquests primers anys del segle XX, la seua pres\xc3\xa8ncia en els millors teatres d'Espanya, Portugal i Am\xc3\xa8rica era molt habitual aconseguint en tots ells una acceptaci\xc3\xb3 de p\xc3\xbablic i critica desconeguda per a un artista de varietats en l'\xc3\xa8poca._NEWLINE_Va ser, novament, l'esperit inquiet i \xc3\xa0vid de coneixement de Sanz el que li va portar a participar dels primers passos del cinemat\xc3\xb2graf a Espanya; en 1918 i sota la direcci\xc3\xb3 de Maximili\xc3\xa0 Thous i Orts posa en peus un documental amb el t\xc3\xadtol de Sanz y el secreto de su arte en el qual a manera de docudrama de poc m\xc3\xa9s de 60 minuts de durada i dividit en quatre parts d\xc3\xb3na a con\xc3\xa8ixer els mecanismes t\xc3\xa8cnics que donen vida als seus ninots. Aquesta pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula sense cap dubte va ser un dels primers intents, en els inicis del segle XX, de realitzar un cinema d'animaci\xc3\xb3, en una producci\xc3\xb3 en la qual interactuen l'aut\xc3\xb2mat al costat de personatges quotidians; narrant una hist\xc3\xb2ria que transcorre en l'Espanya real de comen\xc3\xa7aments de segle i que entre molts altres valors, representa un aut\xc3\xa8ntic document sociol\xc3\xb2gic que en la seua realitzaci\xc3\xb3, est\xc3\xa0 a l'altura d'altres precedents contemporanis com: El hotel el\xc3\xa9ctrico (1908) de Segundo de Chom\xc3\xb3n, o de la cinta francesa de 1904 coneguda com a Wood The world\xe2\x80\x99s Greatest Ventriloquist i \xc3\xa0dhuc de la m\xc3\xa9s coneguda Le Voyage dans la Lune, de Georges M\xc3\xa9li\xc3\xa8s. _NEWLINE_Sanz va ser un home molt vitalista que va partir del no-res i va arribar a ser considerat com el millor ventr\xc3\xadloc de la seua \xc3\xa8poca, com a fruit del seu treball va aconseguir a tenir una gran fortuna que va acabar perdent per tornar a comen\xc3\xa7ar de nou, aix\xc3\xad va transc\xc3\xb3rrer el temps de la seua exist\xc3\xa8ncia. La vida li va ser generosa i ell va saber aprofitar-la fins a l'\xc3\xbaltim glop. Va morir en 1939, en tornar d'una gira per Am\xc3\xa8rica. Est\xc3\xa0 enterrat al cementiri d'Anna al costat de la seua dona, Josefa Sols Lluch, que li va sobreviure 18 anys."