b"\n_START_ARTICLE_\nP\xc3\xbalsar\n_START_SECTION_\nCaracter\xc3\xadstiques principals dels p\xc3\xbalsars\n_START_PARAGRAPH_\nEls estels de neutrons poden giravoltar sobre si mateixos a velocitats extremadament altes, fins a diversos centenars de vegades per segon. Per tant, un punt de la seva superf\xc3\xadcie es pot moure fins a velocitats de 70.000 km/s. De fet, l'enorme velocitat de gir dels estels de neutrons provoca un gran aplatament de l'astre, de tal manera que el di\xc3\xa0metre equatorial \xc3\xa9s molt m\xc3\xa9s llarg que el polar. Aix\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 implica que aquests estels tinguin un radi relativament petit, de nom\xc3\xa9s uns pocs quil\xc3\xb2metres, normalment entre 10 i 20. No obstant la seva petitesa, aquests objectes espacials, presenten una enorme for\xc3\xa7a centr\xc3\xadfuga a causa de la gran velocitat amb qu\xc3\xa8 giravolten. Si no fos per l'enorme densitat que tenen, que genera el seu potent\xc3\xadssim camp gravitatori, els p\xc3\xbalsars, es desintegrarien molt r\xc3\xa0pidament a causa de l'esmentada for\xc3\xa7a centr\xc3\xadfuga. Si comparem la massa d'un p\xc3\xbalsar amb la del Sol, veurem que \xc3\xa9s similar. Per\xc3\xb2 un p\xc3\xbalsar t\xc3\xa9 un radi aproximadament 100.000 vegades m\xc3\xa9s petit que el Sol, que t\xc3\xa9 1.000.000 de quil\xc3\xb2metres de radi, si fa no fa. El camp magn\xc3\xa8tic d'un p\xc3\xbalsar \xc3\xa9s generat pels protons i pels electrons de la seva superf\xc3\xadcie girant al voltant del centre a velocitats alt\xc3\xadssimes._NEWLINE_L'efecte combinat entre l'enorme densitat d'aquests estels i l'intens\xc3\xadssim camp magn\xc3\xa8tic provoca que les part\xc3\xadcules que s'hi acosten des de l'exterior (com, per exemple, mol\xc3\xa8cules de gas o pols interestel\xc2\xb7lar) s'accelerin a velocitats extremes i facin espirals tancad\xc3\xadssimes fins als pols de l'estel de neutrons. Per aix\xc3\xb2, els pols magn\xc3\xa8tics d'un p\xc3\xbalsar s\xc3\xb3n llocs d'una activitat molt intensa: emeten raigs de radiaci\xc3\xb3 en el rang de r\xc3\xa0dio, raigs X o raigs gamma. Aquest fenomen es podria comparar f\xc3\xa0cilment com si els p\xc3\xbalsars fossin canons de radiaci\xc3\xb3 electromagn\xc3\xa8tica molt intensa i col\xc2\xb7limada.\n_START_SECTION_\nLocalitzaci\xc3\xb3 dels p\xc3\xbalsars a l'espai\n_START_PARAGRAPH_\nPer q\xc3\xbcestions encara no gaire ben enteses, els pols magn\xc3\xa8tics de molts estels de neutrons no estan sobre l'eix de rotaci\xc3\xb3. El resultat d'aquest fenomen \xc3\xa9s que els pols magn\xc3\xa8tics que haurien d'emetre la radiaci\xc3\xb3 sempre cap al mateix punt, giravolten amb l'estel i la direcci\xc3\xb3 dels raigs va canviant seguint aquesta rotaci\xc3\xb3._NEWLINE_A causa del fenomen esmentat al par\xc3\xa0graf anterior, \xc3\xa9s possible que -mirant al firmament- rebem en un determinat instant raigs X provinents d'un p\xc3\xbalsar. Aquest raig, apareixer\xc3\xa0 durant l'instant en qu\xc3\xa8 el seu pol magn\xc3\xa8tic apunti cap a la Terra. Quan aquest pol magn\xc3\xa8tic -un brev\xc3\xadssim instant despr\xc3\xa9s-, deixi d'apuntar-nos a causa de la rotaci\xc3\xb3, deixarem d'observar la radiaci\xc3\xb3 emesa pel p\xc3\xbalsar. Fins que el pol magn\xc3\xa8tic no torni a apuntar cap a la Terra, no tornar\xc3\xa0 a apar\xc3\xa8ixer la radiaci\xc3\xb3 durant un altre breu instant._NEWLINE_El que percebem, doncs, des de la Terra s\xc3\xb3n impulsos de radiaci\xc3\xb3 peri\xc3\xb2dics en per\xc3\xadodes de temps molt exactes, que es repeteixen una vegada darrere l'altra. Aquest fenomen \xc3\xa9s el que s'anomena \xe2\x80\x9cefecte far\xe2\x80\x9d, que es produeix quan el raig apunta cap al nostre planeta. \xc3\x89s per aix\xc3\xb2 que aquests estels de neutrons se'ls denomina p\xc3\xbalsars, mot provinet de l'angl\xc3\xa8s, pulsating star \xe2\x80\x9cestel polsant\xe2\x80\x9c, encara que aquesta denominaci\xc3\xb3 s'aplica amb m\xc3\xa9s propietat a un altre grup d'estels variables. Si l'estel est\xc3\xa0 orientat de manera adequada, el podem detectar i analitzar-ne la velocitat de rotaci\xc3\xb3. El per\xc3\xadode de pulsaci\xc3\xb3 \xc3\xa9s extremadament constant i ens en determina la velocitat. Els p\xc3\xbalsars, gr\xc3\xa0cies a aquesta exactitud, han estat utilitzats per calibrar rellotges de precisi\xc3\xb3.\n_START_SECTION_\nDescobriment del primer p\xc3\xbalsar\n_START_PARAGRAPH_\nEl senyal del primer p\xc3\xbalsar detectat tenia un per\xc3\xadode de pulsaci\xc3\xb3 d'1,33730113 s. Aquest tipus de senyals \xc3\xbanicament es poden detectar amb un radiotelescopi. De fet, quan pel juliol de 1967 Jocelyn Bell i Antony Hewish van detectar aquests senyals de r\xc3\xa0dio de curta durada i extremadament regulars, es van pensar, en un primer moment, que podrien haver establert un contacte amb una civilitzaci\xc3\xb3 extraterrestre; per aix\xc3\xb2 el van anomenar LGM (Little Green Men o Homenets verds). Despr\xc3\xa9s d'una molt r\xc3\xa0pida cerca es van descobrir tres nous p\xc3\xbalsars que emetien per mitj\xc3\xa0 d'ones de r\xc3\xa0dio a diferents freq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies. Aviat es va arribar a la conclusi\xc3\xb3 que aquests senyals devien ser produ\xc3\xafts per fen\xc3\xb2mens naturals. Anthony Hewish va rebre l'any 1974 el Premi Nobel de F\xc3\xadsica per aquest gran descobriment i pel desenvolupament del corresponent model te\xc3\xb2ric. Jocelyn Bell no va rebre cap reconeixement perqu\xc3\xa8 nom\xc3\xa9s era una estudiant de doctorat, encara que fos ella qui va informar del primer senyal de r\xc3\xa0dio._NEWLINE_Avui dia coneixem m\xc3\xa9s de 600 p\xc3\xbalsars amb per\xc3\xadodes de rotaci\xc3\xb3 que van des d'una mil\xc2\xb7l\xc3\xa8sima de segon fins a uns quants segons, amb una mitjana de 0,65 s. La precisi\xc3\xb3 amb qu\xc3\xa8 s'han mesurat els per\xc3\xadodes d'aquests objectes, \xc3\xa9s l'equivalent a un error d'una part d'entre 100 milions. El m\xc3\xa9s fam\xc3\xb3s de tots els p\xc3\xbalsars descoberts \xc3\xa9s, potser, el que es troba en el centre de la nebulosa del Cranc, denominat PSR B0531+21, amb un per\xc3\xadode de 0,033 segons, molt per sota de la mitjana. Aquest p\xc3\xbalsar es troba en el mateix punt en qu\xc3\xa8 els astr\xc3\xb2noms xinesos antics van registrar una brillant supernova l'any 1054. Aix\xc3\xb2 permet d'establir una relaci\xc3\xb3 entre supernoves i estels de neutrons.\n_START_SECTION_\nFormaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEsdevenir un estel de neutrons \xc3\xa9s un dels possibles finals d'una estel, juntament amb convertir-se en un forat negre. S\xc3\xb3n el resultat del col\xc2\xb7lapse d'estels massius que tenen molta m\xc3\xa9s massa que el Sol, de 4 a 8 vegades major. Quan el combustible d'un estel, que \xc3\xa9s format principalment d'hidrogen, s'acaba, aquest s'expandeix fins que no aguanta la pressi\xc3\xb3 i sofreix una explosi\xc3\xb3 en forma de supernova. Aquesta explosi\xc3\xb3 fa que les capes m\xc3\xa9s externes de l'estel s'expulsin formant belles combinacions de colors. Per\xc3\xb2 la regi\xc3\xb3 central de l'estel es col\xc2\xb7lapsa per l'acci\xc3\xb3 de la gravetat. Ho fa tant i tant, que els protons i els electrons es combinen per formar neutrons, amb l'emissi\xc3\xb3 d'un neutr\xc3\xad. Esdev\xc3\xa9, aleshores, un estel de neutrons.\n_START_SECTION_\nPlanetes que orbiten un p\xc3\xbalsar\n_START_PARAGRAPH_\nEn el primer grup de planetes extrasolars descoberts que orbiten en un p\xc3\xbalsar, el PSR B1257+12 presenta un per\xc3\xadode de l'orde dels mil\xc2\xb7lisegons. Les petites variacions del seu per\xc3\xadode d'emissi\xc3\xb3 en r\xc3\xa0dio van servir per detectar una lleuger\xc3\xadssima oscil\xc2\xb7laci\xc3\xb3 peri\xc3\xb2dica amb una amplitud m\xc3\xa0xima al voltant de 0,7 m/s. Els radioastr\xc3\xb2noms Aleksander Wolszczan i Dale A. Frail van interpretar aquestes observacions com si fossin causades per un grup de tres planetes en \xc3\xb2rbites gaireb\xc3\xa9 circulars, a 0,2, 0,36 i 0,47 unitats astron\xc3\xb2miques del p\xc3\xbalsar central i amb unes masses de 2, 4 i 4 vegades la massa terrestre, respectivament. Aquest descobriment inesperat va causar un gran impacte a la comunitat cient\xc3\xadfica.\n_START_SECTION_\nP\xc3\xbalsars de raigs X\n_START_PARAGRAPH_\nEls p\xc3\xbalsars de raigs X s\xc3\xb3n sistemes d'estels binaris que es componen d'un p\xc3\xbalsar i d'un estel jove de tipus O i B. L'estel primari emet vent estel\xc2\xb7lar de la seva superf\xc3\xadcie i radiaci\xc3\xb3. Aquests s\xc3\xb3n atrapats per l'estel company que produeix raigs X. El primer p\xc3\xbalsar de raigs X conegut \xc3\xa9s l'estel compacte situat en el sistema Cen X-3."