b"\n_START_ARTICLE_\nFor\xc3\xa7a\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nDurant l'edat antiga la culminaci\xc3\xb3 de les aportacions a l'est\xc3\xa0tica van ser els treballs d'Arqu\xc3\xadmedes durant el segle III aC que encara formen part de la f\xc3\xadsica moderna. En canvi, la din\xc3\xa0mica d'Arist\xc3\xb2til incorporava errors sobre el paper de la for\xc3\xa7a que van ser corregits al segle XVII, culminant amb les aportacions d'Isaac Newton. Amb el desenvolupament de la mec\xc3\xa0nica qu\xc3\xa0ntica s'ha conegut que les part\xc3\xadcules interaccionen entre elles a trav\xc3\xa9s de les forces fonamentals i com a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia el model est\xc3\xa0ndard de la f\xc3\xadsica de part\xc3\xadcules demana que tot el que s'experimenta com una for\xc3\xa7a sigui mitjan\xc3\xa7at pels bosons de gauge. A gran escala, les forces que es perceben es poden explicar de manera m\xc3\xa9s acurada a la curvatura de l'espaitemps com explica la teoria de la relativitat general d'Albert Einstein. A la f\xc3\xadsica moderna nom\xc3\xa9s es consideren quatre forces fonamentals, que en ordre decreixent de magnitud s\xc3\xb3n: la for\xc3\xa7a nuclear forta, la for\xc3\xa7a electromagn\xc3\xa8tica, la for\xc3\xa7a nuclear feble i la for\xc3\xa7a gravitat\xc3\xb2ria. La for\xc3\xa7a nuclear feble i l'electromagn\xc3\xa8tica van ser descrites de manera unificada, com la interacci\xc3\xb3 electrofeble, a partir de les observacions de les interaccions entre part\xc3\xadcules d'alta energia entre les d\xc3\xa8cades del 1970 i del 1980\n_START_SECTION_\nConceptes prenewtonians\n_START_PARAGRAPH_\nA l'antiguitat el concepte de for\xc3\xa7a formava part de l'explicaci\xc3\xb3 del funcionament de les m\xc3\xa0quines simples, l'avantatge mec\xc3\xa0nic que aportava una m\xc3\xa0quina simple permetia la utilitzaci\xc3\xb3 de menys for\xc3\xa7a per moure la mateixa massa a m\xc3\xa9s dist\xc3\xa0ncia. L'an\xc3\xa0lisi de les caracter\xc3\xadstiques de les forces van culminar amb el treball d'Arqu\xc3\xadmedes, que va ser especialment conegut per la seva formulaci\xc3\xb3 del seu principi d'Arquimedes sobre les forces que operen als fluids._NEWLINE_Arist\xc3\xb2til va desenvolupar el concepte de for\xc3\xa7a de manera paral\xc2\xb7lela al seu concepte filos\xc3\xb2fic del m\xc3\xb3n, nom\xc3\xa9s hi ha un \xc3\xbanic m\xc3\xb3n real, f\xc3\xadsic, i \xc3\xa9s en constant transformaci\xc3\xb3. La cosmologia d'Arist\xc3\xb2til culmina a la seva obra F\xc3\xadsica, considera que els cosmos \xc3\xa9s finit, ordenat, esf\xc3\xa8ric, ple, geoc\xc3\xa8ntric i geoest\xc3\xa0tic; dividit en dues regions diferenciades pels materials amb qu\xc3\xa8 s\xc3\xb3n constitu\xc3\xafdes i pel tipus de moviment: una regi\xc3\xb3 supralunar (el cel), formada per esferes conc\xc3\xa8ntriques d'\xc3\xa8ter, una mat\xc3\xa8ria incorruptible (eterna) i amb moviment circular; i una regi\xc3\xb3 sublunar (la terra), quieta al mig de l'univers, formada per quatre elements corruptibles, terra, aigua, aire i foc, que poden tenir un moviment lineal. Considerava que els objectes tenien una tend\xc3\xa8ncia natural a trobar el seu lloc, els elements com la terra o l'aigua tendien a restar sobre el terra sense moviment, aix\xc3\xad si aixecaven un objecte pesant, tenia tend\xc3\xa8ncia a caure per tal de recuperar el seu lloc natural. D'aquesta manera diferenciava entre moviment natural, el que fa que els elements recuperin la posici\xc3\xb3 que els pertoca, del moviment provocat o no natural que necessita l'aplicaci\xc3\xb3 continuada d'una for\xc3\xa7a per tal que continu\xc3\xaf. Aquesta teoria del moviment es fonamentava en l'observaci\xc3\xb3 del moviment dels objectes per\xc3\xb2 tenia alguns problemes per explicar el moviment de projectils com les sagetes._NEWLINE_Els errors dels conceptes aristot\xc3\xa8lics no van ser corregits fins al segle XVII amb els treballs de Galileo Galilei, que era influenciat per la idea medieval que els objectes en moviment for\xc3\xa7at porten una for\xc3\xa7a innata mesurable, la teoria de l'\xc3\xadmpetu (Jean Buridan). Galileo va fer una s\xc3\xa8rie d'experiment llen\xc3\xa7ant pedres i bales de can\xc3\xb3 per un pla inclinat per tal de refutar la teoria d'Arist\xc3\xb2til sobre la gravetat (els objectes tendeixen a recuperar la seva posici\xc3\xb3 natural), va demostrar que els objectes eren accelerats per la gravetat fins a un punt que era independent de la seva massa i va considerar que els objectes conserven la seva velocitat si no hi ha cap for\xc3\xa7a que actu\xc3\xaf, com la fricci\xc3\xb3, per aturar-la.\n_START_SECTION_\nPrimera llei de Newton\n_START_PARAGRAPH_\nLa primera llei de Newton o llei de la in\xc3\xa8rcia enuncia les condicions requerides per a l'equilibri i defineix la in\xc3\xa8rcia en relaci\xc3\xb3 a la massa d'un objecte. En contraposici\xc3\xb3 a la idea aristot\xc3\xa8lica dels estats naturals, Newton proposava que l'estat natural seria l'abs\xc3\xa8ncia d'una for\xc3\xa7a neta actuant sobre un objecte. Aix\xc3\xb2 implicava la condici\xc3\xb3 de velocitat constant, sigui zero o diferent de zero, com a estat natural de qualsevol estat massiu. Per tant, un objecte continuar\xc3\xa0 movent-se a una velocitat constant si no hi actua una for\xc3\xa7a externa neta. Com a una extensi\xc3\xb3 dels treballs de Galileu, el concepte d'in\xc3\xa8rcia est\xc3\xa0 relacionat necess\xc3\xa0riament amb el concepte de velocitat relativa, de manera espec\xc3\xadfica, en un sistema de dos objectes \xc3\xa9s impossible determinar quin \xc3\xa9s en moviment i quin \xc3\xa9s en rep\xc3\xb2s; el que en f\xc3\xadsica \xc3\xa9s equivalent a parlar de sistemes de refer\xc3\xa8ncia inercials._NEWLINE_El concepte d'in\xc3\xa8rcia es pot generalitzar per explicar la tend\xc3\xa8ncia dels objectes a continuar en diferents formes de moviment, fins i tot aquells tipus de moviment que no comporten una velocitat constant. El moment d'in\xc3\xa8rcia de la rotaci\xc3\xb3 de la Terra \xc3\xa9s el que fixa la durada d'un dia i d'un any. Albert Einstein estendria el principi d'in\xc3\xa8rcia per explicar que els sistemes de refer\xc3\xa8ncia en acceleraci\xc3\xb3 constant, com els que impliquen una caiguda lliure vers un objecte en gravitaci\xc3\xb3, s\xc3\xb3n equivalents als sistemes de refer\xc3\xa8ncia inercials. Aix\xc3\xb2 explica per qu\xc3\xa8 els astronautes experimenten l'abs\xc3\xa8ncia de gravetat quan es troben en caiguda lliure a una \xc3\xb2rbita al voltant de la Terra i perqu\xc3\xa8 les lleis de Newton del moviment s\xc3\xb3n m\xc3\xa9s comprensibles en aquest tipus d'entorns. Si un astronauta posa un objecte massiu prop seu, l'objecte romandr\xc3\xa0 estacionari respecte a l'astronauta a causa de la in\xc3\xa8rcia, \xc3\xa9s el mateix que passaria si l'objecte i l'astronauta fossin a l'espai intergal\xc3\xa0ctic sense cap for\xc3\xa7a gravitacional neta actuant sobre el seu sistema de refer\xc3\xa8ncia. Aquest principi d'equival\xc3\xa8ncia va ser un dels fonaments sobre els quals es va desenvolupar la teoria de la relativitat general.\n_START_SECTION_\nForces conservatives i no conservatives\n_START_PARAGRAPH_\nUna for\xc3\xa7a conservativa \xc3\xa9s aquella for\xc3\xa7a el treball de la qual no dep\xc3\xa8n del recorregut realitzat, sin\xc3\xb3 que dep\xc3\xa8n exclusivament de la posici\xc3\xb3 inicial i final del cos. S\xc3\xb3n forces conservatives la for\xc3\xa7a gravitat\xc3\xb2ria, la for\xc3\xa7a el\xc3\xa0stica, la for\xc3\xa7a el\xc3\xa8ctrica, etc. Tamb\xc3\xa9 es pot definir la for\xc3\xa7a conservativa com aquella for\xc3\xa7a que no realitza treball en un despla\xc3\xa7ament tancat.\n_START_SECTION_\nEl concepte de for\xc3\xa7a a la f\xc3\xadsica moderna\n_START_PARAGRAPH_\nLes teories modernes de la f\xc3\xadsica no recorren a les forces com a fonts o s\xc3\xadmptomes d'una interacci\xc3\xb3. La relativitat general utilitza el concepte de curvatura de l'espaitemps, la mec\xc3\xa0nica qu\xc3\xa0ntica descriu els intercanvis entre les part\xc3\xadcules elementals sota la forma de fotons, bosons i gluons. Cap d'aquestes dues teories no recorre a les forces. Tanmateix, com la noci\xc3\xb3 de for\xc3\xa7a \xc3\xa9s un suport pr\xc3\xa0ctic i intu\xc3\xaftiu, sempre \xc3\xa9s possible, tant per la relativitat general com per la mec\xc3\xa0nica qu\xc3\xa0ntica de calcular forces. Per\xc3\xb2 igual que en el cas de la segona llei de Newton, les equacions utilitzades no aporten cap informaci\xc3\xb3 addicional sobre la naturalesa d'una for\xc3\xa7a.\n_START_SECTION_\nForces interiors i forces exteriors\n_START_PARAGRAPH_\nTamb\xc3\xa9 existeixen forces en l'interior dels cossos, que s'anomenen forces interiors, com per exemple les anomenades forces de cohesi\xc3\xb3, que mantenen unides les part\xc3\xadcules d'un cos. Les forces exercides sobre un cos per un altre cos s'anomenen forces exteriors."