b'\n_START_ARTICLE_\nAsteroide troi\xc3\xa0\n_START_PARAGRAPH_\nEls asteroides troians s\xc3\xb3n un grup d\'asteroides que comparteixen \xc3\xb2rbita amb un planeta o sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit major a l\'entorn dels punts de Lagrange estables L\xe2\x82\x84 i L\xe2\x82\x85 (punts troians), els quals estan situats aproximadament a 60\xc2\xb0 al davant i a 60\xc2\xb0 al darrere del planeta en la seva \xc3\xb2rbita, respectivament. Els asteroides troians estan distribu\xc3\xafts en dues regions allargades i corbades al voltant d\'aquests punts de Lagrange, amb una mitjana de semieix major d\'unes 5,2 UA. El primer asteroide troi\xc3\xa0 de l\'\xc3\xb2rbita de la Terra, anomenat 2010 TK7, es descobr\xc3\xad l\'any 2010 i es f\xc3\xa9u p\xc3\xbablic l\'any 2011._NEWLINE_Generalment, el terme asteroide troi\xc3\xa0 es refereix als asteroides troians de J\xc3\xbapiter, que en constitueixen la gran majoria, encara que tamb\xc3\xa9 se n\'han trobat alguns a les \xc3\xb2rbites de Mart i Nept\xc3\xba. Amb data de mar\xc3\xa7 de 2012, el nombre de troians coneguts superava els 5.253, dels quals nom\xc3\xa9s 10 no pertanyien a J\xc3\xbapiter. El nom que reben \xc3\xa9s en honor dels herois de les guerres troianes: els asteroides situats en el punt L\xe2\x82\x84, que precedeixen J\xc3\xbapiter, reberen els noms dels guerrers grecs \xe2\x80\x93d\'aqu\xc3\xad ve que se\'ls coneguin com els grecs\xe2\x80\x93, mentre que els que segueixen J\xc3\xbapiter, en el punt L\xe2\x82\x85, reberen noms dels defensors de la ciutat de Troia \xe2\x80\x93per aix\xc3\xb2 familiarment se\'ls designa com els troians._NEWLINE_Els asteroides troians no es comporten com un n\xc3\xbavol d\'objectes amuntegats en els seus punts de libraci\xc3\xb3, a manera de n\xc3\xbavol, sin\xc3\xb3 que mostren \xc3\xb2rbites allargades en forma de "gota". Els seus moviments s\xc3\xb3n una combinaci\xc3\xb3 entre el per\xc3\xadode d\'11,856525 anys de J\xc3\xbapiter i un altre per\xc3\xadode llarg, de 150 a 200 anys de duraci\xc3\xb3. L\'asteroide troi\xc3\xa0 m\xc3\xa9s gran conegut \xc3\xa9s (624) H\xc3\xa8ctor._NEWLINE_El primer troi\xc3\xa0, (588) Aquil\xc2\xb7les, fou descobert el 1906 per l\'astr\xc3\xb2nom alemany Max Wolf. Es creu que el nombre total de troians de J\xc3\xbapiter majors d\'un 1 km ronda el mili\xc3\xb3, una quantitat similar al nombre d\'asteroides del cintur\xc3\xb3 principal de la mateixa grand\xc3\xa0ria. Igual que en aquest, els troians formen fam\xc3\xadlies d\'asteroides._NEWLINE_El terme asteroide troi\xc3\xa0 a vegades s\'usa per a referir-se a cossos que orbiten amb relacions semblants respecte al Sol i Mart o respecte a Saturn i algun dels seus sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits, com Dione (vegeu sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit troi\xc3\xa0).\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria observacional\n_START_PARAGRAPH_\nL\'any 1772, el matem\xc3\xa0tic Joseph-Louis Lagrange, en els seus estudis sobre el problema restringit dels tres cossos, predigu\xc3\xa9 que un cos petit que compart\xc3\xads \xc3\xb2rbita amb un planeta quedaria atrapat en els punts situats a 60\xc2\xb0 de la l\xc3\xadnia que uneix el Sol i el planeta. El cos atrapat realitzaria lentament un moviment de libraci\xc3\xb3 al voltant del punt exacte d\'equilibri, descrivint una \xc3\xb2rbita de ferradura. Aquests punts s\xc3\xb3n coneguts com els punts de Lagrange L\xe2\x82\x84 i L\xe2\x82\x85. No obstant aix\xc3\xb2, no s\'observaren asteroides atrapats en aquests punts fins a m\xc3\xa9s d\'un segle despr\xc3\xa9s de la hip\xc3\xb2tesi formulada per Lagrange: els primers a descobrir-se foren els de J\xc3\xbapiter._NEWLINE_Actualment es creu que E. E. Barnard f\xc3\xa9u la primera observaci\xc3\xb3 d\'un asteroide troi\xc3\xa0 l\'any 1904, encara que la import\xc3\xa0ncia de la seva observaci\xc3\xb3 no fou apreciada en el seu moment: Barnard cregu\xc3\xa9 que havia vist Febe, sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit de Saturn, que en aquell moment estava a nom\xc3\xa9s dos minuts d\'arc de l\'asteroide, o fins i tot una estrella. La identitat del punt que Barnard observ\xc3\xa0 no fou compresa fins que es feren suficients observacions per tra\xc3\xa7ar l\'\xc3\xb2rbita del troi\xc3\xa0 (12126) 1999 RM\xe2\x82\x81\xe2\x82\x81, un objecte que fou redescobert el 1999._NEWLINE_Al febrer de 1906, l\'astr\xc3\xb2nom alemany Max Wolf descobr\xc3\xad un asteroide en el punt de Lagrange L\xe2\x82\x84 del sistema Sol-J\xc3\xbapiter i l\'anomen\xc3\xa0 (588) Aquil\xc2\xb7les: el m\xc3\xadtic Aquil\xc2\xb7les \xc3\xa9s un dels herois la Il\xc3\xadada d\'Homer. En els anys 1906\xe2\x80\x931907, es descobriren dos asteroides troians jovians m\xc3\xa9s, per part de l\'astr\xc3\xb2nom tamb\xc3\xa9 alemany August Kopff: (624) H\xc3\xa8ctor i (617) P\xc3\xa0trocle. H\xc3\xa8ctor, igual que Aquil\xc2\xb7les, pertany al punt lagrangi\xc3\xa0 L\xe2\x82\x84 ("al davant" del planeta en la seva \xc3\xb2rbita), mentre que P\xc3\xa0trocle es convert\xc3\xad en el primer asteroide conegut que pertanyia al punt lagrangi\xc3\xa0 L\xe2\x82\x85 ("al darrere" del planeta). El 1938 ja es coneixien 11 troians. Aquest nombre es va incrementar tan sols fins a 14, amb data de 1961. Amb data d\'abril de 2010, es coneixien a J\xc3\xbapiter 2.600 troians en L\xe2\x82\x84 i 1.470 en L\xe2\x82\x85, i el ritme en qu\xc3\xa8 es descobreixen augmenta gr\xc3\xa0cies a la millora i el desenvolupament dels instruments: amb data de gener del 2000, se n\'havien descobert 257, mentre que al maig del 2003 la xifra havia ascendit fins a 1.600._NEWLINE_El 1990, es descobr\xc3\xad el primer troi\xc3\xa0 en un planeta diferent de J\xc3\xbapiter: (5261) Eureka, un troi\xc3\xa0 que pertany a Mart. M\xc3\xa9s tard, el 2001, es trob\xc3\xa0 el primer troi\xc3\xa0 de Nept\xc3\xba: 2001 QR322. Fins al juliol del 2004 hi havia 1.679 asteroides troians coneguts: 1.051 en L\xe2\x82\x84  i 628 en L\xe2\x82\x85 . N\'hi ha molts altres massa xicotets per a ser vists amb els instruments actuals. El troi\xc3\xa0 m\xc3\xa9s gran \xc3\xa9s (624) H\xc3\xa9ctor, que mesura 370 \xc3\x97 195 km.\n_START_SECTION_\nNomenclatura\n_START_PARAGRAPH_\nLa nomenclatura de tots els asteroides dels punts L\xe2\x82\x84 i L\xe2\x82\x85 de J\xc3\xbapiter en honor dels herois m\xc3\xadtics de la Guerra de Troia fou proposada per Johann Palisa de Viena, que fou el primer que calcul\xc3\xa0 de manera acurada les seves \xc3\xb2rbites. Els asteroides del grup L\xe2\x82\x84 s\xc3\xb3n anomenats en honor als herois grecs (per aix\xc3\xb2 es coneixen com a node grec o grup d\'Aquil\xc2\xb7les, i els que es troben al punt L\xe2\x82\x85 s\xc3\xb3n anomenats en honor als herois de Troia (node troi\xc3\xa0). Cal notar que (617) P\xc3\xa0trocle fou anomenat abans que es decid\xc3\xads la regla dels grecs/troians, per la qual cosa aquest nom grec apareix al node troi\xc3\xa0; a m\xc3\xa9s, el node grec tamb\xc3\xa9 t\xc3\xa9 un asteroide \xc2\xabmal col\xc2\xb7locat\xc2\xbb, (624) H\xc3\xa8ctor, anomenat en honor a un heroi troi\xc3\xa0._NEWLINE_Amb el temps, el terme asteroide troi\xc3\xa0, aplicat origin\xc3\xa0riament nom\xc3\xa9s a J\xc3\xbapiter, s\'aplica de manera m\xc3\xa9s general a qualsevol cos que ocupa els punts triangulars de Lagrange de qualsevol sistema. Per exemple, el planeta Mart t\xc3\xa9 l\'asteroide (5261) Eureka com a troi\xc3\xa0, o el sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit de Saturn Dione t\xc3\xa9 Helena en el lloc L\xe2\x82\x84 (grec) i P\xc3\xb2l\xc2\xb7lux en el lloc L\xe2\x82\x85 (troi\xc3\xa0).\n_START_SECTION_\nOrigen i evoluci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nExisteixen dues teories principals respecte als troians. La primera suggereix que els troians es formaren a la mateixa regi\xc3\xb3 del sistema solar que J\xc3\xbapiter i s\'incorporaren a la seva \xc3\xb2rbita quan el planeta encara es trobava en formaci\xc3\xb3. L\'\xc3\xbaltima etapa de la formaci\xc3\xb3 de J\xc3\xbapiter involucr\xc3\xa0 un creixement descontrolat de la seva massa a causa de l\'acreci\xc3\xb3 de grans quantitats d\'hidrogen i heli del disc protoplanetari; durant aquest creixement, que es va perllongar solament uns 10.000 anys, la massa de J\xc3\xbapiter es multiplic\xc3\xa0 per deu. Els planetesimals que tenien \xc3\xb2rbites properes a les de J\xc3\xbapiter foren capturats pel camp gravitatori cada vegada m\xc3\xa9s intens del planeta gegant. El mecanisme de captura era molt eficient, ja que, segons la teoria, foren atrapats al voltant del 50 per cent dels planetesimals restants. No obstant aix\xc3\xb2, aquesta hip\xc3\xb2tesi presenta dos problemes de gran import\xc3\xa0ncia: el nombre de cossos atrapats excedeix en quatre ordres de magnitud la poblaci\xc3\xb3 de troians observada, i els asteroides troians actuals tenen inclinacions orbitals majors que les predites pel model. Tanmateix, les simulacions realitzades sobre aquest escenari mostren que aquest m\xc3\xa8tode de formaci\xc3\xb3 inhibiria la creaci\xc3\xb3 de troians similars al voltant de Saturn, la qual cosa concorda perfectament amb les observacions._NEWLINE_La segona teoria, part del model de Ni\xc3\xa7a, proposa que els troians foren capturats durant la migraci\xc3\xb3 planet\xc3\xa0ria, la qual succe\xc3\xad entre 500 i 600 milions d\'anys despr\xc3\xa9s de la formaci\xc3\xb3 del sistema solar. La migraci\xc3\xb3 fou provocada pel pas de J\xc3\xbapiter i Saturn a trav\xc3\xa9s de la resson\xc3\xa0ncia orbital 1:2. Quan aix\xc3\xb2 ocorregu\xc3\xa9, Ur\xc3\xa0 i Nept\xc3\xba \xe2\x80\x93aix\xc3\xad com Saturn en certa manera\xe2\x80\x93 es mogueren cap a l\'exterior, mentre que J\xc3\xbapiter ho f\xc3\xa9u lleugerament cap a l\'interior. Aquesta migraci\xc3\xb3 de planetes gegants desestabilitz\xc3\xa0 el cintur\xc3\xb3 de Kuiper principal, el qual expuls\xc3\xa0 milions d\'objectes cap a l\'interior del sistema solar, que s\'acumularen i formaren els troians que s\'observen actualment. A m\xc3\xa9s, la combinaci\xc3\xb3 de les influ\xc3\xa8ncies gravitat\xc3\xb2ries dels planetes hauria pertorbat qualsevol troi\xc3\xa0 existent amb anterioritat._NEWLINE_El futur a llarg termini dels troians resta encara obert, ja que multitud de resson\xc3\xa0ncies febles amb J\xc3\xbapiter i Saturn podrien provocar un comportament ca\xc3\xb2tic amb el temps. A m\xc3\xa9s, els fragments expulsats de les col\xc2\xb7lisions entre troians redueixen lentament la seva poblaci\xc3\xb3. Les simulacions mostren que aproximadament un 17 per cent dels troians inicials de J\xc3\xbapiter s\xc3\xb3n inestables, per la qual cosa hagueren de ser expulsats en algun moment del passat. Aquests troians expulsats podrien convertir-se temporalment en sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits de J\xc3\xbapiter o en cometes peri\xc3\xb2dics de J\xc3\xbapiter; aix\xc3\xb2 \xc3\xbaltim podria succeir si s\'aproximen al Sol i la seva superf\xc3\xadcie de gel comen\xc3\xa7a a evaporar-se. Levison i els seus col\xc2\xb7laboradors creuen que podrien estar viatjant pel sistema solar prop de 200 troians expulsats de di\xc3\xa0metre major que 1 km, i que \xc3\xa9s molt poc probable que algun d\'aquests pugui travessar l\'\xc3\xb2rbita de la Terra.\n_START_SECTION_\nNombre i masses\n_START_PARAGRAPH_\nLes estimacions del nombre total de troians es basen en estudis profunds d\'\xc3\xa0rees petites del cel. Es creu que el grup L\xe2\x82\x84 podria contenir entre 160.000 i 240.000 asteroides de di\xc3\xa0metre major de 2 km i al voltant de 600.000 de di\xc3\xa0metre major d\'1 km. Si el grup L\xe2\x82\x85 contingu\xc3\xa9s una quantitat similar d\'asteroides, el nombre total de troians de di\xc3\xa0metre major que 1 km superaria el mili\xc3\xb3. Aquests nombres s\xc3\xb3n comparables als del cintur\xc3\xb3 principal d\'asteroides. S\'estima que la suma de les masses de tots els troians \xc3\xa9s 0,0001 vegades la massa de la Terra, o una cinquena part de la massa del cintur\xc3\xb3 principal. Probablement, es coneixen tots els troians de magnitud absoluta de fins a 9,0. El nombre de troians observats al voltant del punt L\xe2\x82\x84 \xc3\xa9s lleugerament superior als del punt L\xe2\x82\x85; no obstant aix\xc3\xb2, com que la variaci\xc3\xb3 del nombre dels troians m\xc3\xa9s brillants \xc3\xa9s escassa, aquesta disparitat probablement es deu a l\'exist\xc3\xa8ncia de biaixos en l\'observaci\xc3\xb3. Tanmateix, alguns models indiquen una estabilitat lleugerament major en el grup L\xe2\x82\x84._NEWLINE_El troi\xc3\xa0 de major grand\xc3\xa0ria \xc3\xa9s (624) H\xc3\xa8ctor, el qual t\xc3\xa9 un radi de 101,5 \xc2\xb1 1,8 km. Existeixen pocs troians la grand\xc3\xa0ria dels quals sigui molt m\xc3\xa9s gran que la mitjana de la poblaci\xc3\xb3. Per sota d\'un radi de 42 km, el nombre de troians creix molt r\xc3\xa0pidament, molt m\xc3\xa9s que en el cintur\xc3\xb3 principal. Aquesta xifra correspon a una magnitud absoluta de 9,5, assumint una albedo (quantitat de radiaci\xc3\xb3 reflectida) del quatre per cent. En el rang entre 4,4 i 40 km de radi, la distribuci\xc3\xb3 de les grand\xc3\xa0ries dels troians \xc3\xa9s similar a la del cintur\xc3\xb3 principal. Com que l\'observaci\xc3\xb3 no proporciona dades, es desconeix la massa dels troians de menor grand\xc3\xa0ria, els quals es creu que s\xc3\xb3n el producte de col\xc2\xb7lisions entre troians majors.\n_START_SECTION_\n\xc3\x92rbites\n_START_PARAGRAPH_\nEls troians de J\xc3\xbapiter tenen \xc3\xb2rbites de radis compresos entre 5,05 UA i 5,35 UA, amb un semieix major mitj\xc3\xa0 de 5,20 \xc2\xb1 0,15 UA, i estan distribu\xc3\xafts en regions allargades i corbes al voltant dels dos punts lagrangians; cada grup s\'est\xc3\xa9n 26\xc2\xb0 al llarg de l\'\xc3\xb2rbita de J\xc3\xbapiter, la qual cosa suma un total de 2,5 UA. L\'ampl\xc3\xa0ria de cada grup \xc3\xa9s similar a la de dos radis de l\'esfera de Hill, la qual cosa en el cas de J\xc3\xbapiter suma unes 0,6 UA. Molts troians de J\xc3\xbapiter tenen inclinacions orbitals (relatives al pla orbital del planeta) de m\xc3\xa9s de 40\xc2\xb0._NEWLINE_Els troians no mantenen una dist\xc3\xa0ncia fixa respecte al planeta, sin\xc3\xb3 que pateixen lentament una libraci\xc3\xb3 al voltant dels seus respectius punts d\'equilibri i varien aix\xc3\xad la seva dist\xc3\xa0ncia amb J\xc3\xbapiter de manera peri\xc3\xb2dica. El per\xc3\xadode mitj\xc3\xa0 d\'aquesta libraci\xc3\xb3 \xc3\xa9s d\'uns 150 anys i la seva amplitud mitjana \xc3\xa9s de 33\xc2\xb0 (varia entre valors tan distanciats com 0,6\xc2\xb0 i 88\xc2\xb0). Els troians segueixen generalment unes \xc3\xb2rbites al voltant dels punts lagrangians denominades traject\xc3\xb2ries de capgr\xc3\xb2s. Les simulacions mostren que els troians podrien seguir traject\xc3\xb2ries fins i tot m\xc3\xa9s complicades si es moguessin des d\'un punt lagrangi\xc3\xa0 a un altre; aquestes \xc3\xb2rbites reben el nom de traject\xc3\xb2ries de ferradura, encara que fins ara no es coneix cap troi\xc3\xa0 que tingui \xc3\xb2rbites d\'aquest tipus.\n_START_SECTION_\nFam\xc3\xadlies din\xc3\xa0miques i asteroides binaris\n_START_PARAGRAPH_\nLa determinaci\xc3\xb3 de fam\xc3\xadlies din\xc3\xa0miques d\'asteroides en el grup dels troians \xc3\xa9s m\xc3\xa9s complicada que en el cintur\xc3\xb3 principal perqu\xc3\xa8 els troians estan tancats en un rang possible de posicions molt menor. Aix\xc3\xb2 significa que els c\xc3\xbamuls din\xc3\xa0mics tendeixen a superposar-se amb el gruix del grup i se\'ls perd f\xc3\xa0cilment la pista. No obstant aix\xc3\xb2, durant el 2003 s\'identificaren m\xc3\xa9s d\'una desena de fam\xc3\xadlies din\xc3\xa0miques. Les fam\xc3\xadlies de troians s\xc3\xb3n m\xc3\xa9s petites en grand\xc3\xa0ria que les del cintur\xc3\xb3 principal; la fam\xc3\xadlia de major grand\xc3\xa0ria coneguda \xc3\xa9s el grup Menelau, que cont\xc3\xa9 nom\xc3\xa9s vuit membres._NEWLINE_El 2001, (617) P\xc3\xa0trocle fou el primer troi\xc3\xa0 identificat com a asteroide binari. L\'\xc3\xb2rbita d\'aquest asteroide binari (650 km) \xc3\xa9s molt m\xc3\xa9s petita que l\'esfera de Hill prim\xc3\xa0ria (35.000 km). L\'asteroide de major grand\xc3\xa0ria, (624) H\xc3\xa8ctor, \xc3\xa9s probablement un asteroide binari de contacte (dos asteroides que orbiten tan a prop que acaben establint contacte).\n_START_SECTION_\nCaracter\xc3\xadstiques f\xc3\xadsiques\n_START_PARAGRAPH_\nEls asteroides troians de J\xc3\xbapiter s\xc3\xb3n objectes foscs de forma irregular. En general, l\'albedo geom\xc3\xa8trica varia entre 0,03 i 0,1 amb un valor mitj\xc3\xa0 de 0,056 \xc2\xb1 0,003. L\'asteroide (4709) Enomo t\xc3\xa9 la major albedo de tots els troians (0,18).\n_START_SECTION_\nRotaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLes propietats rotacionals dels troians no es coneixen gaire b\xc3\xa9. L\'an\xc3\xa0lisi de les corbes de llum rotacionals dels 72 asteroides troians constata un per\xc3\xadode de rotaci\xc3\xb3 mitj\xc3\xa0 d\'11,2 hores, mentre que el per\xc3\xadode mitj\xc3\xa0 dels asteroides del cintur\xc3\xb3 principal ronda les 10,6 hores. La distribuci\xc3\xb3 dels per\xc3\xadodes rotacionals dels troians aparentment encaixa amb una distribuci\xc3\xb3 de Maxwell-Boltzmann, cosa que no succeeix en els del cintur\xc3\xb3 principal a causa d\'un d\xc3\xa8ficit d\'asteroides amb per\xc3\xadodes d\'entre 8 i 10 hores. La distribuci\xc3\xb3 de Maxwell-Boltzmann dels per\xc3\xadodes rotacionals dels troians podria indicar que han sofert una evoluci\xc3\xb3 de col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3 m\xc3\xa9s accentuada que els del cintur\xc3\xb3 principal._NEWLINE_No obstant aix\xc3\xb2, el 2008 s\'analitzaren les corbes de llum d\'una mostra de deu troians i es trob\xc3\xa0 una mitjana del per\xc3\xadode de rotaci\xc3\xb3 de 18,9 hores. La discrep\xc3\xa0ncia d\'aquest valor \xc3\xa9s significativa respecte al per\xc3\xadode de rotaci\xc3\xb3 per als asteroides del cintur\xc3\xb3 principal de la mateixa grand\xc3\xa0ria (11,5 hores). La difer\xc3\xa8ncia podria donar-se pel fet que els troians tenen una densitat mitjana major, la qual cosa implicaria que es formaren en el cintur\xc3\xb3 de Kuiper.\n_START_SECTION_\nComposici\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEspectrosc\xc3\xb2picament, els troians de J\xc3\xbapiter s\xc3\xb3n principalment asteroides de tipus D, els quals s\xc3\xb3n predominants a les regions externes del cintur\xc3\xb3 principal. Altres tipus representatius en s\xc3\xb3n els asteroides tipus C o tipus P. Els seus espectres solen ser vermellosos (emeten radiaci\xc3\xb3 en longituds d\'ona llargues) o neutres i freturoses de trets distintius. Les proves de la pres\xc3\xa8ncia d\'aigua o de mat\xc3\xa8ria org\xc3\xa0nica s\xc3\xb3n poc s\xc3\xb2lides, i nom\xc3\xa9s l\'asteroide (4709) Enomo podria contenir aigua en el seu interior, en forma de gel. La pres\xc3\xa8ncia de mat\xc3\xa8ria org\xc3\xa0nica nom\xc3\xa9s s\'ha evidenciat en els troians (911) Agam\xc3\xa8mnon i (617) P\xc3\xa0trocle. L\'espectre d\'emissi\xc3\xb3 dels troians \xc3\xa9s similar al dels sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits irregulars de J\xc3\xbapiter i, en certa manera, al nucli del cometa, i \xc3\xa9s diferent que el dels objectes del cintur\xc3\xb3 de Kuiper. L\'espectre dels troians s\'explica molt b\xc3\xa9 com una composici\xc3\xb3 de gran quantitat de material ric en carboni (carb\xc3\xb3 vegetal), gel d\'aigua i possiblement silicats rics en magnesi. La composici\xc3\xb3 dels troians \xc3\xa9s uniforme, amb poca o nul\xc2\xb7la diferenciaci\xc3\xb3 entre els dos grups._NEWLINE_El 2006, un equip de l\'observatori Keck de Hawaii anunci\xc3\xa0 que la densitat de l\'asteroide binari (617) P\xc3\xa0trocle era menor que la del gel (0,8 g/cm\xc2\xb3), la qual cosa suggereix que l\'asteroide i possiblement molts altres troians tenen grand\xc3\xa0ries i composicions m\xc3\xa9s similars als cometes o objectes del cintur\xc3\xb3 de Kuiper (gel amb una capa de pols al seu voltant) que als asteroides del cintur\xc3\xb3 principal. D\'aquesta manera, la densitat del troi\xc3\xa0 (624) H\xc3\xa8ctor, determinada a partir de la seva corba de llum rotacional (2,480 g/cm\xc2\xb3), \xc3\xa9s significativament major que la del troi\xc3\xa0 (617) P\xc3\xa0trocle. Aquesta difer\xc3\xa8ncia de densitats \xc3\xa9s desconcertant i indica que aquesta magnitud podria no ser un bon indicador de l\'origen dels asteroides.'