b'\n_START_ARTICLE_\nShelley Winters\n_START_SECTION_\nCarrera\n_START_PARAGRAPH_\nEls seus pares s\'instal\xc2\xb7len a Nova York on Shelley creix. Debuta sobre les taules com a aficionada en petits teatres, tot ocupant usos subalterns. Mant\xc3\xa9 papers menors en com\xc3\xa8dies a Broadway abans que sigui contractada despr\xc3\xa9s per la Columbia el 1943._NEWLINE_Marxa llavors a Hollywood; es transforma f\xc3\xadsicament per respondre als c\xc3\xa0nons imposats per la ind\xc3\xbastria del cinema._NEWLINE_Als seus comen\xc3\xa7aments, s\'ha de conformar a apar\xc3\xa8ixer en produccions menors que no s\xc3\xb3n a l\'altura de les seves expectatives. Gr\xc3\xa0cies a aquest paper, la seva imatge es transforma i la Columbia prova de mantenir-la al registre de les "rosses sexy" per competir amb Lana Turner. Per\xc3\xb2 la Paramount t\xc3\xa9 altres ambicions i la contracta el 1949 per a The Great Gatsby d\'Elliott Nugent, despr\xc3\xa9s en A Place in the Sun de George Stevens (1951), en qu\xc3\xa8 obt\xc3\xa9 l\'any seg\xc3\xbcent la seva primera nominaci\xc3\xb3 als Oscars._NEWLINE_Llavors, la Metro-Goldwyn-Mayer la fa apar\xc3\xa8ixer en Executive Suite de Robert Wise (1954). El seu reconeixement com a actriu ja est\xc3\xa0 guanyat. Despr\xc3\xa9s treballa amb la United Artists en The Night of the Hunter, del seu amic Charles Laughton el 1955. Cap a la fi dels anys 1950, torna al teatre abans que George Stevens li ofereixi el paper de mare en The Diary of Anne Frank (1959), que li val la segona nominaci\xc3\xb3 als Oscars i el seu primer premi (Oscar a la millor actriu secund\xc3\xa0ria)._NEWLINE_En els anys 1960, continua brillantment la seva carrera tant en el teatre a Nova York amb el Group Theatre com en el cinema. T\xc3\xa9 un paper en les obres Un tramvia anomenat desig i La nit de la iguana de Tennessee Williams i Dos en el gronxador de William Gibson. Les seves tries en el cinema la condueixen cap a John Frankenheimer per a The Young Savages (1961), Stanley Kubrick, per al qual encarna la mare de la c\xc3\xa8lebre Lolita (1962) o Guy Green per a A Patch of Blue (1965), amb la qual obt\xc3\xa9 el seu segon Oscar._NEWLINE_El decenni seg\xc3\xbcent, obt\xc3\xa9 una nova nominaci\xc3\xb3 el 1973 per L\'aventura del Posid\xc3\xb3, pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula de cat\xc3\xa0strofes de Ronald Neame. Considera llavors diversos papers per a la televisi\xc3\xb3, tot continuant rodant en el cinema fins al final dels anys 1990._NEWLINE_Shelley Winters t\xc3\xa9 la seva estrella al passeig de la Fama de Hollywood el 1750, de Vine Street.\n_START_SECTION_\nVida privada\n_START_PARAGRAPH_\nEn la seva autobiografia, l\'actriu hi revela la seva vida tumultuosa, els seus amors amb Burt Lancaster, John Ireland, o Farley Granger._NEWLINE_Shelley Winters ha estat casada amb Mack Paul Mayer de 1943 a 1948, amb l\'actor itali\xc3\xa0 Vittorio Gassman (amb qui va tenir una filla, Vittoria), de 1952 a 1954 i amb l\'actor Anthony Franciosa de 1957 a 1960. Cal destacar que aquest va morir el 19 de gener de 2006, cinc dies despr\xc3\xa9s de Shelley._NEWLINE_Els seus amics van ser Marilyn Monroe, Howard Hughes, Marlon Brando, i Charles Laughton, entre d\'altres.'