b'\n_START_ARTICLE_\nArt pop\n_START_SECTION_\nL\'art pop brit\xc3\xa0nic\n_START_PARAGRAPH_\nEn el Regne Unit l\'art pop comen\xc3\xa7a a gestar-se en les discussions que mantenien Richard Hamilton, Eduardo Paolozzi i els cr\xc3\xadtics Lawrence Alloway i Reyner Banham, des de 1952, en l\'Institut d\'Art Contemporani de Londres (ICA). Aquestes discussions se centraven entorn de l\'impacte que la tecnologia moderna i els mitjans de comunicaci\xc3\xb3 de masses estaven tenint en la societat.Entre altres coses, en aquestes discussions es va desmuntar la pir\xc3\xa0mide de categoritzacions en la qual les Belles Arts eren el cim equiparades al cinema, a les arts populars i les arts gr\xc3\xa0fiques._NEWLINE_Richard Hamilton \xc3\xa9s considerat l\'artista que va crear la primera obra de l\'art pop, el collage titulat Qu\xc3\xa8 \xc3\xa9s el que fa les llars d\'avui dia tan diferents, tan divertits?, que va ser exposat a l\'exposici\xc3\xb3 titulada This Is Tomorrow en la Whitechapel Gallery de Londres el 1956._NEWLINE_El 1961 es presentava l\'art pop brit\xc3\xa0nic al p\xc3\xbablic en una exposici\xc3\xb3 que reunia obres de David Hockney, Derek Boshier, Allen Jones, R.B. Kitaj i Peter Phillips._NEWLINE_L\'art de Hamilton pren les seves fonts de les ind\xc3\xbastries del consum i de l\'oci, de la publicitat i tamb\xc3\xa9 de la hist\xc3\xb2ria de l\'art. Pot dir-se que el Pop de Kitaj i Hamilton \xc3\xa9s un pop culte i altament intelectualitzat, gaireb\xc3\xa9 herm\xc3\xa8tic en un sentit que no \xc3\xa9s el del pop habitual. L\'altre gran artista Pop de l\'escena anglesa \xc3\xa9s David Hockney, per a qui l\'her\xc3\xa8ncia del moviment modern \xc3\xa9s fonamental i combina fotografies, quadres abstractes i diversos tipus de material gr\xc3\xa0fic. Juntament amb Allen Jones forma la segona generaci\xc3\xb3 del Pop brit\xc3\xa0nic.\n_START_SECTION_\nL\'art pop nord-americ\xc3\xa0\n_START_PARAGRAPH_\n. Als Estats Units l\'art pop entra en escena el 1961 i arrela amb m\xc3\xa9s for\xc3\xa7a que en cap altre lloc, a pesar de les retic\xc3\xa8ncies inicials d\'alguns cr\xc3\xadtics com Harold Rosenberg, atesa la for\xc3\xa7a que l\'expressionisme abstracte tenia en la ind\xc3\xbastria de l\'art. No obstant aix\xc3\xb2, la imagineria pop era f\xc3\xa0cilment assimilable com alguna cosa purament nord-americ\xc3\xa0, la qual cosa era important, ja que tant els artistes com els col\xc2\xb7leccionistes nord-americans estaven en certa manera en lluita o competici\xc3\xb3 amb els europeus. La confirmaci\xc3\xb3 d\'aquest fet es va produir amb l\'exposici\xc3\xb3 titulada L\'art pop i la tradici\xc3\xb3 americana en el Milwaukee Art Center el 1965. Aquest aspecte nacionalista era l\'\xc3\xbanica cosa que ho acostava a la generaci\xc3\xb3 dels expressionistes abstractes; en la resta tot \xc3\xa9s oposat: els artistes pop ironitzaven sobre la cal\xc2\xb7ligrafia i el gest caracter\xc3\xadstics dels expressionistes (les obres de Roy Lichtenstein en les quals amplifica una pinzellada esquematitzada gr\xc3\xa0ficament), o els enormes quadres de James Rosenquist en els quals amplifica espaguetis com recordant les nervaciones dels drippings de Pollock, i en general l\'inter\xc3\xa8s posat a rebutjar de l\'obra tota tra\xc3\xa7a de la intervenci\xc3\xb3 manual de l\'artista._NEWLINE_Els precursors de l\'art pop americ\xc3\xa0 so Jasper Johns i Robert Rauschenberg i el grup ho formen Andy Warhol, Jim Dine, Roy Lichtenstein, James Rosenquist, Robert Indiana, Tom Weselman i Claes Oldenburg. En la perif\xc3\xa8ria del pop americ\xc3\xa0 s\'enquadren Alex Katz, John Chamberlain i Larry Rivers. A pesar d\'aquesta categoritzaci\xc3\xb3 tots s\xc3\xb3n diferents entre si. Warhol pretenia eliminar de l\'obra d\'art qualsevol tra\xc3\xa7a o signe de treball manual; moltes de les seves obres estan fetes a partir de fotografies projectades sobre el llen\xc3\xa7._NEWLINE_Liechtenstein pren els seus motius de les tires de c\xc3\xb2mics i els amplia a enormes dimensions deixant visibles els punts que resulten del proc\xc3\xa9s d\'impressi\xc3\xb3. Dine combina objectes reals amb fons pintats. Oldenburg fabrica objectes de la vida quotidiana (hamburgueses, navalles, etc\xc3\xa8tera) a grand\xc3\xa0ries descomunals que instal\xc2\xb7la de vegades en espais a l\'aire lliure. Indiana pinta r\xc3\xa8tols gegantescs que ens reclamen l\'atenci\xc3\xb3 i ens amonesten.\n_START_SECTION_\nL\'art pop espanyol\n_START_PARAGRAPH_\nA Espanya el Pop s\'estudia associat a la nova figuraci\xc3\xb3 sorgida arran de la crisi de l\'informalisme. Eduardo Arroyo podria enquadrar-se en aquesta tend\xc3\xa8ncia pel seu inter\xc3\xa8s en l\'entorn i la seva cr\xc3\xadtica del nostre mitj\xc3\xa0 cultural, utilitzant icones dels mitjans de comunicaci\xc3\xb3 de masses i de la hist\xc3\xb2ria de la pintura, i pel seu menyspreu manifest per qualsevol estil establert. El qual es pot considerar com m\xc3\xa9s aut\xc3\xa8nticament pop \xc3\xa9s Alfredo Alca\xc3\xadn, per l\'\xc3\xbas que fa de les imatges populars i pel buit que confereix a les seves composicions._NEWLINE_Hem d\'entendre que el pop-art, arriba als espanyols com unes bases que neixen de l\'inter\xc3\xa8s que van manifestar alguns artistes estrangers (Hamilton, Paolozzi) de l\'avantguarda londinenca per les imatges dels objectes d\'\xc3\xbas corrent de la civilitzaci\xc3\xb3 urbana, vehiculades pels mitjans de comunicaci\xc3\xb3 de masses, i pel seu desig d\'acostar l\'art al gran p\xc3\xbablic creant un nou art popular enfront de l\'elitisme que havia caracteritzat fins llavors l\'art d\'avantguarda. A principis dels anys seixanta van comen\xc3\xa7ar a apar\xc3\xa8ixer en espanya publicacions de collages, pintures i escultures els temes principals de les quals eren els productes tecnol\xc3\xb2gics, els autom\xc3\xb2bils, les estrelles de cinema, etc., tractats amb estils que difereixen d\'un artista a altre (Kitaj, Peter Blake, Hockney, Caulfield, etc.). Des d\'Espanya es veu en el pop-art com un art modern d\'uns artistes dels EUA; el pop-art est\xc3\xa0 representat fonamentalment per l\'obra de cinc artistes: Oldenburg, Rosenquist, Roy Lichtenstein, Andy Warhol i Tom Wesselmann, qui han recorregut sistem\xc3\xa0ticament als objectes industrials i als mitjans de comunicaci\xc3\xb3 de masses i han convertit les seves imatges en els s\xc3\xadmbols caracter\xc3\xadstics de la cultura nord-americana. T\xc3\xadmidament, el 1991 Getafe (Madrid), el pintor Est\xc3\xa9fano Viu pinta una s\xc3\xa8rie de 45 quadres dedicada al Pop-art; posteriorment utilitzar\xc3\xa0 espor\xc3\xa0dicament aquesta t\xc3\xa8cnica en algunes obres posteriors.\n_START_SECTION_\nL\'art pop itali\xc3\xa0\n_START_PARAGRAPH_\nA It\xc3\xa0lia, l\'art pop va ser conegut des de 1964 i va prendre diferents formes, com la "Scuola di Piazza del Popolo" a Roma, amb artistes com Mario Schifano, Franco Angeli, Giosetta Fioroni, Tano Festa i tamb\xc3\xa9 algunes peces d\'art de Piero Manzoni i Mimmo Rotella._NEWLINE_El pop art itali\xc3\xa0 va sorgir amb la cultura dels anys 1950, amb els treballs de dos artistes en particular: Enrico Baj i Mimmo Rotella, considerats els l\xc3\xadders del moviment. De fet, va ser entre els anys 1958 i 1959 quan Baj i Rotella van abandonar les seues anteriors carreres -les quals podrien ser definides en general com un g\xc3\xa8nere no representatiu malgrat passar pel post_Dadaisme- per catapultar-se cap al m\xc3\xb3n de les imatges i els reflexos que estaven brollant al seu voltant. Els p\xc3\xb2sters de Mimmo Rotella van aconseguir un gust m\xc3\xa9s figuratiu, sovint expl\xc3\xadcitament i intencionalment referint als grans icones de l\'\xc3\xa8poca. Les composicions d\'Enrico Baj van estar immerses en el kitsch contemporani, el que acabaria sent una mina d\'or d\'imatges i un est\xc3\xadmul per a tota una generaci\xc3\xb3 d\'artistes._NEWLINE_La novetat es recolza en el nou panorama visual, tant dins de quatre parets com fora: autom\xc3\xb2bils, senyals de tr\xc3\xa0nsit, televisi\xc3\xb3... tot el "nou m\xc3\xb3n". Tot pot pert\xc3\xa0nyer al m\xc3\xb3n de l\'art, el qual \xc3\xa9s nou en si mateix. Des d\'aquest punt de vista, l\'art pop itali\xc3\xa0 pren el mateix cam\xc3\xad ideol\xc3\xb2gic que l\'escena internacional; l\'\xc3\xbanica cosa que canvia \xc3\xa9s la iconografia i en alguns casos, la pres\xc3\xa8ncia d\'una actitud m\xc3\xa9s cr\xc3\xadtica. Fins i tot en aquest cas, els prototips poden ser trobats originialmente en Rotella i Baj, tots dos es troben lluny de ser neutrals en la seva relaci\xc3\xb3 amb la societat. No obstant aix\xc3\xb2 aquest no \xc3\xa9s un element exclusiu, hi ha una llarga llista d\'artistes, des de Gianni Ruffi fins a Roberto Barni, des de Silvio Pasotti fins a Umberto Bignardi i Claudio Cintoli que tracten la realitat com una joguina, com una vidriera d\'on traure material amb desencant i frivolitat, q\xc3\xbcestionant els models ling\xc3\xbc\xc3\xadstics tradicionals amb un renovat esperit de diversi\xc3\xb3 a l\'estil d\'Aldo Palazzeschi.\n_START_SECTION_\nL\'art pop japon\xc3\xa8s\n_START_PARAGRAPH_\nL\'art pop al Jap\xc3\xb3 \xc3\xa9s \xc3\xbanic i identificable a causa de les mat\xc3\xa8ries regulars i els estils. Molts artistes pop japonesos s\'inspiren en gran part amb l\'anime, i a vegades ukiyo-e, l\'art tradicional japon\xc3\xa8s. L\'artista m\xc3\xa9s conegut del pop en l\'actualitat al Jap\xc3\xb3 \xc3\xa9s Takashi Murakami, amb el grup d\'artistes Kaikai Kiki. \xc3\x89s mundialment coneguda pel seu propi moviment d\'art produ\xc3\xafts en s\xc3\xa8rie, per\xc3\xb2 molt abstracte i \xc3\xbanic, la inspiraci\xc3\xb3 ve sobretot d\'anime i la cultura de carrer japonesa, va dirigit sobretot per als joves del Jap\xc3\xb3, i ha fet un gran impacte cultural. Alguns artistes del Jap\xc3\xb3, com Yoshitomo Nara, s\xc3\xb3n famoses pel seu art del graffiti d\'inspiraci\xc3\xb3, i alguns, com Murakami, s\xc3\xb3n famosos per pl\xc3\xa0stic produ\xc3\xafts en s\xc3\xa8rie o figuretes pol\xc3\xadmer. Molts artistes pop al Jap\xc3\xb3 utilitzen el surrealisme o obsc\xc3\xa8, imatges impactants en el seu art, pres de l\'hentai japon\xc3\xa8s. Aquest element de la t\xc3\xa8cnica crida l\'atenci\xc3\xb3 dels espectadors joves i vells, i \xc3\xa9s molt suggestiu, per\xc3\xb2 no es pren com ofensiu al Jap\xc3\xb3. Una mett\xc3\xa0fora comuna utilitzada en l\'art pop japon\xc3\xa8s \xc3\xa9s la innoc\xc3\xa8ncia i la vulnerabilitat dels infants i joves. Artistes com Nara i Aya Takano utilitzen als nens com a mat\xc3\xa8ria en quasi tots els del seu art. Mentre Nara crea escenes d\'ira o de rebel\xc2\xb7li\xc3\xb3 a trav\xc3\xa9s dels nens, Takano comunica la innoc\xc3\xa8ncia dels nens en retratar noies nues.\n_START_SECTION_\nL\'art pop i el c\xc3\xb2mic\n_START_PARAGRAPH_\nS\xc3\xb3n multitud les obres d\'art pop basades en historietes. Rom\xc3\xa1n Gubern destaca amb Flash (1963), Richard Pettibone amb Tricky Cad (1959), Jess Collins amb Dick Tracy (1960), Andy Warhol amb Good Morning, Darling (1964) i Roy Lichtenstein amb As I Opened Fire (1964). \xc3\x89s coneguda, aix\xc3\xad mateix, la relaci\xc3\xb3 entre l\'artista pop brit\xc3\xa0nic Allen Jones i el dibuixant John Willie. Amb els anys, alguns historietistes serien influ\xc3\xafts al seu torn pel Pop-Art. \xc3\x89s el cas del belga Guy Peellaert, autor d\'obres com Jodelle (1966) i Pravda la Survireuse (1968)'