b"\n_START_ARTICLE_\nEstret de Barrow\n_START_SECTION_\nGeografia\n_START_PARAGRAPH_\nL'estret est\xc3\xa0 localitzat a la part central de l'arxip\xc3\xa8lag \xc3\xa0rtic canadenc, separant diverses grans illes: al nord l'illa Devon, l'illa de Cornwallis i l'illa de Bathurst, al sud l'illa Somerset i l'illa del Pr\xc3\xadncep de Gal\xc2\xb7les._NEWLINE_\xc3\x89s a la part central del Canal de Barrow i \xc3\xa9s la continuaci\xc3\xb3 de l'estret de Lancaster, en la seva conflu\xc3\xa8ncia amb l'estret del Pr\xc3\xadncep Regent. La boca oriental est\xc3\xa0 delimitada per una l\xc3\xadnia que es troba entre el cap Hurd (passada la badia Maxwell, a l'illa Devon) i el cap Clarence (a l'illa Somerset), amb una amplada de 45\xc2\xa0km. Finalitza en aig\xc3\xbces del Canal del Vescomte Melville, sent els l\xc3\xadmits de la seva boca occidental, d'uns 106\xc2\xa0km, d'ample, una l\xc3\xadnia entre el cap Cockburn (a l'illa Bathurst) i la punta Milne (a l'illa del Pr\xc3\xadncep de Gal\xc2\xb7les). L'estret t\xc3\xa9 una longitud total de 270\xc2\xa0km, i una amplada que varia entre 30-70\xc2\xa0km. Les seves aig\xc3\xbces s\xc3\xb3n molt profundes._NEWLINE_Les primeres 30 milles del tram oriental no tenen illes i habitualment no es congelen fins a finals de novembre ni la banquisa es consolida fins a final de desembre.\n_START_SECTION_\nFauna\n_START_PARAGRAPH_\nA la zona de l'estret de Barrow hi viuen la guineu \xc3\xa0rtica, diverses aus, l'\xc3\xb3s polar, la foca anellada, aix\xc3\xad com balenes al llarg del l\xc3\xadmit del gel, prop de l'illa Leopold. Quan el fred consolida el gel a la part central i occidental de l'estret proporciona un pont per al pas dels carib\xc3\xbas.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nLes aig\xc3\xbces de l'estret de Barrow foren navegades per primera vegada pels occidentals durant la segona expedici\xc3\xb3 a l'\xc3\xa0rtic efectuada per l'explorador brit\xc3\xa0nic i capit\xc3\xa0 de la Royal Navy, William Edward Parry, entre 1819 i 1820 a la recerca del pas del Nord-oest. Parry, que ja havia estat a l'\xc3\xa0rtic amb John Ross (explorador \xc3\xa0rtic), va aconseguir el comandament d'una nova expedici\xc3\xb3 \xc3\xa0rtica formada per dos vaixells, l'HMS Hecla, de 375 tones, sota el seu comandament, i l'HMS Griper, de 180 tones, sota el comandament del tinent Matthew Liddon. Van salpar d'Anglaterra pel maig de 1819 i el 4 d'agost arribaren a l'estret de Lancaster, que lliure de gel, els va permetre avan\xc3\xa7ar r\xc3\xa0pidament cap a l'oest. Despr\xc3\xa9s hivernar a Winter Harbour, a l'illa de Melville, a l'agost de l'any seg\xc3\xbcent, alliberats els vaixells, van reprendre la ruta cap a l'oest, no aconseguint arribar m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 de 113\xc2\xb0\xc2\xa047\xe2\x80\xb2\xc2\xa0oest, just al davant l'extrem meridional de l'illa de Melville. Parry va decidir fer marxa enrere, conven\xc3\xa7ut que el pas no es trobava en aquella ruta, arribant a Anglaterra el novembre de 1820 despr\xc3\xa9s d'un viatge d'un \xc3\xa8xit gaireb\xc3\xa9 sense precedents en qu\xc3\xa8 es va completar m\xc3\xa9s de la meitat del trajecte entre Groenl\xc3\xa0ndia i l'estret de Bering. La narraci\xc3\xb3 d'aquest viatge va ser publicada el 1821 amb el t\xc3\xadtol Journal of a Voyage to discover a North-west Passage._NEWLINE_En aquesta travessia van descobrir molts canals, estrets i illes totalment desconegudes en un arxip\xc3\xa8lag que durant molt de temps es va anomenar arxip\xc3\xa8lag de Parry, i que des de 1953 s'anomena de la Reina Elisabet. Un d'aquests estrets descoberts fou l'estret de Barrow, que porta el nom de Sir John Barrow, estadista i ge\xc3\xb2graf brit\xc3\xa0nic de l'Almirallat._NEWLINE_El 1853 l'explorador brit\xc3\xa0nic Edward Belcher, mentre participava en una expedici\xc3\xb3 de recerca de John Franklin, tamb\xc3\xa9 es va internar en aquestes aig\xc3\xbces, quedant atrapats en el gel quatre dels seus cinc vaixells. Van poder tornar i m\xc3\xa9s endavant un dels vaixells, el HMS Resolute, va ser recuperat per un balener estatunidenc el 1856."