b'\n_START_ARTICLE_\nCap (instrument musical)\n_START_PARAGRAPH_\nAls instruments de la tipologia dels cord\xc3\xb2fons, especialment en els d\'arc, el cap \xc3\xa9s l\'extrem superior del m\xc3\xa0nec i la part m\xc3\xa9s allunyada de la caixa de resson\xc3\xa0ncia, on es troba normalment el claviller. El cap pot tenir elements de decoraci\xc3\xb3 com volutes, talles de fusta o d\'ivori amb caps humans o d\'animals. Entre el cap i el diapas\xc3\xb3 (tamb\xc3\xa9 dit batedor) hi trobem la celleta, on reposen les cordes abans de fixar-se en les clavilles. La forma del cap pot ajudar a diferenciar molts instruments. N\'\xc3\xa9s un exemple clar la voluta de la fam\xc3\xadlia del viol\xc3\xad, la forma de fal\xc3\xa7 en instruments medievals o la forma plana a les guitarres._NEWLINE_Els aer\xc3\xb2fons tamb\xc3\xa9 tenen cap, tamb\xc3\xa9 dit cap\xc3\xa7al, on se solen situar els mecanismes que generen el so, com l\'embocadura, el bisell, les canyes i els broquets. En els instruments fets en diverses seccions, aquesta part (encaixada amb una junta extensible que permet variar l\'afinaci\xc3\xb3 absoluta de l\'instrument, tot allargant o escur\xc3\xa7ant el tub, es pot separar f\xc3\xa0cilment del cos. La seva forma sol estar condicionada pel tipus de generador de so acoblat.\n_START_SECTION_\nCap amb claviller mec\xc3\xa0nic\n_START_PARAGRAPH_\nAlguns caps contenen dispositius mec\xc3\xa0nics que permeten mantenir l\'afinaci\xc3\xb3 de les cordes (en angl\xc3\xa8s s\'anomenen machine head). Els trobem habitualment en instruments com la fam\xc3\xadlia del viol\xc3\xad, les guitarres, arpes i altres instruments de corda pin\xc3\xa7ada, tot i que a principis del segle XIX (i fins a l\'actualitat en diversos instruments), molts d\'aquests instruments eren afinats amb clavilles sense ajuda mec\xc3\xa0nica._NEWLINE_L\'origen dels primers m\xc3\xa8todes per a mantenir l\'afinaci\xc3\xb3 dels instruments el trobem als segles XVII i XVIII a les trompetes marines. Un trinquet, de vegades acompanyat d\'un torniquet o clavilla de fusta, s\'utilitzava per evitar que la corda llisqu\xc3\xa9s i es desafin\xc3\xa9s. Praetorius, el 1618, ja fa refer\xc3\xa8ncia a unes clavilles de ferro que s\'utilitzaven a la part superior de violes d\'arc baixes i violons: "Les clavilles tenen osques, de manera que la seva posici\xc3\xb3 \xc3\xa9s controlada per un engranatge com el del moviment controlat d\'un rellotge". \xc3\x89s evident que l\'\xc3\xbas de clavilles de fusta en instruments grans amb cordes gruixudes no era idoni per al control de l\'afinaci\xc3\xb3, cosa que va obligar a dissenyar millores. A l\'Historisches Museum, de Basilea, es conserva un trinquet dels inicis en un contrabaix, per\xc3\xb2 molts instruments antics s\'han modernitzat o restaurat i \xc3\xa9s molt dif\xc3\xadcil establir l\'\xc3\xa8poca real en qu\xc3\xa8 s\'aplicaven els dissenys. A mitjans del segle XIX van apar\xc3\xa8ixer diverses patents de dissenys de mecanisme de cargol (de Joseph Wallis o M.H. Collins), els engranatges helico\xc3\xafdals esdevingueren comuns i s\'aplicaven tamb\xc3\xa9 a violins i violoncels. Ja foren introdu\xc3\xafts el 1770 amb un nou enginy de Carl Ludwig Bachman. Un mecanisme d\'ajust per a la guitarra anglesa va ser patentat per J.N. Preston a Londres a mitjans del segle XVIII.'