b"\n_START_ARTICLE_\nNot I\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nL'adaptaci\xc3\xb3 de l\xe2\x80\x99obra teatral al format televisiu va tenir un efecte decisiu en l\xe2\x80\x99obra. Si en la versi\xc3\xb3 teatral, un segon personatge (una figura de sexe indeterminat) actuava com a receptor, en l\xe2\x80\x99adaptaci\xc3\xb3 televisiva Beckett va suprimir-lo per motius t\xc3\xa8cnics. Si a l\xe2\x80\x99escenari, la visi\xc3\xb3 de l\xe2\x80\x99espectador era una dona en un mon\xc3\xb2leg, a la pantalla nom\xc3\xa9s \xc3\xa9s una boca, un element que passa a ser aut\xc3\xb2nom i del qual se n\xe2\x80\x99accentua la condici\xc3\xb3 d\xe2\x80\x99\xc3\xb2rgan f\xc3\xadsic. Els llavis de l\xe2\x80\x99actriu conserven el seu estat primigeni, per\xc3\xb2 alhora es converteixen tamb\xc3\xa9 en esf\xc3\xadnter i vagina. El ritme del mon\xc3\xb2leg \xc3\xa9s molt r\xc3\xa0pid, amb interrupcions desesperades de rialles i crits: una boca incandescent que parla de si mateixa en tercera persona mentre nega reiteradament la seva identitat._NEWLINE_Tot i que el cinema \xc3\xa9s un dels \xc3\xa0mbits menys coneguts de Beckett, les indagacions f\xc3\xadlmiques no s\xc3\xb3n un fet marginal en la seva producci\xc3\xb3 i han influ\xc3\xaft en artistes visuals contemporanis, com ara Bruce Nauman i Sol LeWitt. Des de mitjans dels seixanta, Beckett es va interessar per l'\xc3\xbas de la r\xc3\xa0dio i la televisi\xc3\xb3. Durant m\xc3\xa9s de dues d\xc3\xa8cades, va escriure i realitzar una pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula (Film, 1964), set produccions televisives i va adaptar al cinema la seva pe\xc3\xa7a teatral Not I. La seva va ser una recerca formal per aconseguir el que tamb\xc3\xa9 havia buscat la seva dramat\xc3\xbargia: \xe2\x80\x9cl\xe2\x80\x99estranyesa i la bellesa de la imatge pura.\xe2\x80\x9d."