b'\n_START_ARTICLE_\nPortantveus de general governador\n_START_SECTION_\nNomenament\n_START_PARAGRAPH_\nEl nomenament d\'aquest c\xc3\xa0rrec era una facultat del rei, per\xc3\xb2 calia complir certs requisits: Era obligatori que fos catal\xc3\xa0 i que resid\xc3\xads al Principat de Catalunya (en contraposici\xc3\xb3 a un lloctinent que gaireb\xc3\xa9 sempre era foraster), i tamb\xc3\xa9 que com a m\xc3\xadnim fos cavaller. En el moment de rebre el nomenament havia de jurar l\'observan\xc3\xa7a a les Constitucions catalanes en pres\xc3\xa8ncia del rei o del lloctinent. A m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, i degut al car\xc3\xa0cter itinerant d\'aquest ofici, el portantveus tamb\xc3\xa9 havia de jurar els privilegis i costums locals quan entrava per primera vegada en una vegueria o en una ciutat, com igualment havien de fer-ho els jutges locals que hi exercien. Llevat de les excepcions en cas de malaltia, impediment o per trobar-se fora de Catalunya, no se li permetia designar un lloctinent propi._NEWLINE_Cal dir que fins a mitjans del segle XVI hi havia dos portantveus de general governador, cadascun amb la seva cort: un que actuava a la Catalunya al sud dels Pirineus, i l\'altre als Comtats de Rossell\xc3\xb3 i Cerdanya. La dualitat permetia distribuir la c\xc3\xa0rrega de feina, per\xc3\xb2 no eren ben b\xc3\xa9 iguals, ja que el del sud era l\'\xc3\xbanic que succe\xc3\xafa el lloctinent en situaci\xc3\xb3 de vice regia. El portantveus de la Catalunya Nord va desapar\xc3\xa8ixer per la conquesta i annexi\xc3\xb3 francesa.\n_START_SECTION_\nFuncions\n_START_PARAGRAPH_\nEra el funcionari de m\xc3\xa9s rang de l\'administraci\xc3\xb3 reial ordin\xc3\xa0ria a Catalunya, com a ofici o c\xc3\xa0rrec permanent (a difer\xc3\xa8ncia del seu superior, el lloctinent, que al ser un delegat personal del rei cessava quan aquest moria). La seva era una jurisdicci\xc3\xb3 ordin\xc3\xa0ria, \xc3\xa9s a dir, basada en les lleis i en nom propi. Llur m\xc3\xa0xim poder era la "potestat de l\'espasa", que era la d\'executar un reu. Les seves funcions nom\xc3\xa9s cessaven si es trobava al mateix lloc que el rei, o el primog\xc3\xa8nit, o el lloctinent. Tenia \xc3\xa0mplies facultats per administrar just\xc3\xadcia, per\xc3\xb2 les seves sent\xc3\xa8ncies eren apel\xc2\xb7lables. A m\xc3\xa9s a m\xc3\xa9s, com tot oficial reial, llurs accions estaven subjectes a la constituci\xc3\xb3 "Poc valria" que vetllava per evitar el despotisme: \xc3\xa9s a dir que podien ser anul\xc2\xb7lades. A difer\xc3\xa8ncia del lloctinent del rei a Catalunya, el portantveus de general governador era un oficial assalariat que cobrava un estipendi, el qual havia de ser prove\xc3\xaft per la Diputaci\xc3\xb3, que era qui recaptava els impostos del General._NEWLINE_\xc3\x89s important distingir que llur activitat es podia desenvolupar en dues situacions molt diferents: O b\xc3\xa9 de manera ordin\xc3\xa0ria, que era el m\xc3\xa9s habitual, o b\xc3\xa9 de manera vice regia (en lloc del rei) excepcionalment.\n_START_SECTION_\nExtraordin\xc3\xa0ries\n_START_PARAGRAPH_\nCom a n\xc3\xbamero dos de l\'administraci\xc3\xb3, en cas de vice regia el portantveus de la Catalunya Sud havia de substituir el lloctinent reial quan es posava malalt, quan era impedit, o quan s\'absentava de Catalunya. Aquest procediment estava establert a la constituci\xc3\xb3 7 "M\xc3\xa9s estatu\xc3\xafm" de 1493, i ampliat al cap\xc3\xadtol de cort 56 del 1599. De fet la vice regia va esdevenir una q\xc3\xbcesti\xc3\xb3 delicada quan s\'activava per la mort del rei, ja que en aquest moment cessava la validesa del lloctinent o virrei i legalment els poders reials quedaven en mans del portantveus. En aquesta situaci\xc3\xb3 la Reial Audi\xc3\xa8ncia es transformava nominalment en l\'Audi\xc3\xa8ncia de la Governaci\xc3\xb3 vice regia, i tots llurs jutges i doctors havien de seguir l\'audi\xc3\xa8ncia del portantveus i havien de ser presidits per l\'assessor d\'aquest (i no pel canceller o el regent la cancelleria). L\'audi\xc3\xa8ncia del portantveus passava a fer-se c\xc3\xa0rrec de sentenciar tots els casos civils i criminals; i fins i tot tenia la potestat d\'executar les causes de suplicaci\xc3\xb3 de les sales del civil. Fins i tot podia fer executar les seves pr\xc3\xb2pies sent\xc3\xa8ncies anteriors pendents de suplicaci\xc3\xb3. Pel que fa a les regalies reservades nom\xc3\xa9s al rei o al seu lloctinent, el portantveus en vice regia les tenia limitades. _NEWLINE_\xc3\x89s important recalcar que tamb\xc3\xa9 requeia sobre d\'ell la funci\xc3\xb3 de capit\xc3\xa0 general que tenia el lloctinent, i per tant assumia el comandament de les tropes reials presents a Catalunya.\n_START_SECTION_\nLa cort del portantveus\n_START_PARAGRAPH_\nEl seu assistent principal era l\'oficial assessor. Els consells legals d\'aquest jurista eren vinculants per decidir tant sobre les sent\xc3\xa8ncies com sobre les simples interlocut\xc3\xb2ries. Seguia el portantveus a tot arreu, i si per algun motiu no ho podia fer era substitu\xc3\xaft per un altre jurista. El seu nomenament era reial, per\xc3\xb2 no estava autoritzat a actuar a t\xc3\xadtol propi, ja que nom\xc3\xa9s era un ofici t\xc3\xa8cnic._NEWLINE_La resta de personal de qu\xc3\xa8 es dotava eren un procurador fiscal, un algutzir, i altres subordinats com ara porters, nuncis que portaven notificacions, o verguers que s\'encarregaven de les execucions.\n_START_SECTION_\nTranscend\xc3\xa8ncia hist\xc3\xb2rica\n_START_PARAGRAPH_\nEl singular c\xc3\xa0rrec de portantveus de general governador, permanent i assalariat com a oficial de la terra, era tot un s\xc3\xadmbol de les limitacions que tenia la monarquia a Catalunya: sotmesa al pactisme i l\'imperi de la llei, i privada de llur voluntat absolutista. Malgrat tot, normalment no existiren tensions entre el portantveus i el seu superior el lloctinent. En canvi, s\xc3\xad que emergiren conflictes pol\xc3\xadtics importants per la vice regia per mort del rei, ja que el successor va intentar en algunes ocasions de nomenar el seu lloctinent quan ni tan sols havia vingut a Catalunya per jurar les Constitucions catalanes.\n_START_SECTION_\nAplicaci\xc3\xb3 de la vice regia\n_START_PARAGRAPH_\nDes de la seva formulaci\xc3\xb3 el 1493 fins a principis del segle XVIII es van morir fins a sis reis: Ferran II, Carles I, Felip I (II de Castella), Felip II (III de Castella), Felip III (IV de Castella) i Carles II._NEWLINE_L\'arribada del primer dels Habsburg fou molt respectuosa amb la legalitat. Tot i que des de Flandes Carles I va arribar a nomenar el seu oncle natural Alfons d\'Arag\xc3\xb3 nou lloctinent de Catalunya (pel testament de Ferran II ja era governador regent de la Corona d\'Arag\xc3\xb3) no va acabar prenent possessi\xc3\xb3 del c\xc3\xa0rrec: per tant des de 1516 fins al 1519 el portantveus va estar actuant en vice regia seguint els protocols legals. Fins i tot es don\xc3\xa0 el fet que quan arrib\xc3\xa0 Carles I a Barcelona el 15 febrer de 1519, no va jurar les Constitucions fins al 16 d\'abril, i en aquests dos mesos va esperar sense prendre cap decisi\xc3\xb3 que pogu\xc3\xa9s contravenir la legalitat catalana._NEWLINE_En canvi Felip I, un cop abdicat el seu pare el 1556, ja va voler imposar com a virrei seu a Garcia de Toledo el 1558 sense haver prestat jurament. La vice regia del portantveus estava activa, per\xc3\xb2 finalment se\'l va acceptar sota protesta tolerant el fet que el 1542 les Corts Catalanes havien reconegut el pr\xc3\xadncep Felip com a successor, i el seu pare havia fet el jurament per ell._NEWLINE_La mateixa situaci\xc3\xb3 es torn\xc3\xa0 a donar el 1598 amb Felip II, que va voler ratificar com a lloctinent de Catalunya el duc de Feria que ho era des del 1596. Despr\xc3\xa9s d\'un breu per\xc3\xadode de vice regia del portantveus, tamb\xc3\xa9 se\'l va acabar acceptant sota protesta perqu\xc3\xa8 igualment el 1585 el seu pare havia prestat el jurament en nom seu i es va insistir un cop m\xc3\xa9s que el jurament calia que el fes l\'interessat f\xc3\xadsicament a Catalunya. El rei va venir a jurar les Constitucions el 1599 moment en qu\xc3\xa8 don\xc3\xa0 les gr\xc3\xa0cies als Bra\xc3\xa7os reunits en Cort per haver facilitat el nomenament del seu lloctinent sense que ell hagu\xc3\xa9s jurat com devia._NEWLINE_Amb Felip III no nom\xc3\xa9s es va repetir el tr\xc3\xa0ngol sin\xc3\xb3 que s\'agreuj\xc3\xa0 pel fet que abans de la mort del seu pare el 1621 mai havia jurat com a successor (ni llur pare ho havia fet en nom seu). Aquest cop el portantveus no va arribar a actuar vice regia perqu\xc3\xa8 la Diputaci\xc3\xb3 i la Ciutat de Barcelona acceptaren que el duc d\'Alcal\xc3\xa0 acab\xc3\xa9s el seu trienni, esperant que el nou rei vindria a Catalunya amb rapidesa. Felip IV no nom\xc3\xa9s no va venir, sin\xc3\xb3 que el 6 d\'agost de 1622 va voler substituir-lo pel bisbe de Barcelona Joan Sent\xc3\xads. Els Comuns catalans el rebutjaren categ\xc3\xb2ricament mantenint el conflicte durant diversos mesos, per\xc3\xb2 acabaren cedint sota protesta el 12 d\'abril de 1623. No obstant aix\xc3\xb2 Felip IV encara va esperar tres anys m\xc3\xa9s abans de venir a jurar les Constitucions, just quan finalitzava el trienni ordinari de Sent\xc3\xads._NEWLINE_Durant la Guerra de Separaci\xc3\xb3 cap dels dos reis francesos (Llu\xc3\xads XIII i Llu\xc3\xads XIV) van venir a jurar les Constitucions com a comtes de Barcelona a causa de la situaci\xc3\xb3 b\xc3\xa8l\xc2\xb7lica. Despr\xc3\xa9s de la restauraci\xc3\xb3 de Felip III, es t\xc3\xa9 const\xc3\xa0ncia que la vice regia del portantveus es va activar el 1662 a finals del llarg virregnat d\'Orozco._NEWLINE_La seva successi\xc3\xb3 per "l\'hechizado" va tenir certa dificultat: Sembla que es va permetre que el lloctinent del seu pare acab\xc3\xa9s el trienni el 1667, moment en qu\xc3\xa8 s\xc3\xad que es va obrir la vice regia. De totes maneres, a causa de l\'evident decad\xc3\xa8ncia f\xc3\xadsica de Carles II, aquest rei no va visitar mai Catalunya per fer el jurament; aix\xc3\xad que tots els seus lloctinent hagueren de ser admesos sota protesta._NEWLINE_La successi\xc3\xb3 va tornar a ser traum\xc3\xa0tica a finals del 1700, aquest cop amb l\'agreujant de la lluita din\xc3\xa0stica. No obstant aix\xc3\xb2, el testament de Carles II deixava clar a la cl\xc3\xa0usula 14 que el nou rei hauria de respectar les lleis de cada un dels seus estats. La Confer\xc3\xa8ncia dels Tres Comuns va acabar acceptant el franc\xc3\xa8s Felip IV (V de Castella), i que Darmstadt acab\xc3\xa9s el seu virregnat. Dos mesos despr\xc3\xa9s el nou rei ja volgu\xc3\xa9 nomenar el seu lloctinent de confian\xc3\xa7a, el cardenal Portocarrero, fet que va enrarir encara m\xc3\xa9s el clima pol\xc3\xadtic i es feren demandes que el portantveus actu\xc3\xa9s en vice regia, tot i que finalment tamb\xc3\xa9 se\'l va acceptar sota protesta. Malgrat que Felip IV va jurar les Constitucions a les Corts de Barcelona el mes d\'octubre, les tensions continuaren aflorant constantment fins al trencament definitiu de Catalunya amb el Borb\xc3\xb3.'