b"\n_START_ARTICLE_\nOberkommando der Wehrmacht\n_START_SECTION_\nG\xc3\xa8nesi\n_START_PARAGRAPH_\nL'OKW va formar-se el 4 de febrer de 1938, despr\xc3\xa9s de l'Afer Blomberg-Fritsch, que comport\xc3\xa0 la dimissi\xc3\xb3 del Generalfeldmarschall (i Ministre de la Guerra) Werner von Blomberg i la dissoluci\xc3\xb3 del Reichskriegsministerium (Ministeri de la Guerra del Reich). L'OKW va reempla\xc3\xa7ar el Ministeri de la Guerra. Els nomenaments fets per a l'OKW i el motiu darrere la reorganitzaci\xc3\xb3 s\xc3\xb3n habitualment vistos com el desig d'Adolf Hitler per consolidar el seu poder i autoritat al voltant de la seva posici\xc3\xb3 com a F\xc3\xbchrer i Reich Chancellor (F\xc3\xbchrer und Reichskanzler), en detriment del lideratge militar de la Wehrmacht..\n_START_SECTION_\nL'OKW en operaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEn teoria, l'OKW servia com a estat major general militar del Tercer Reich, coordinant els esfor\xc3\xa7os del Heer, la Kriegsmarine i la Luftwaffe. A la pr\xc3\xa0ctica, servia com a estat major militar personal de Hitler, traduint les seves idees a ordres militar i lliurant-les als 3 serveis, tot i tenir poc control sobre ells. Per\xc3\xb2, a mesura que la guerra progressava, l'OKW es trob\xc3\xa0 exercint cada vegada m\xc3\xa9s un comandament directe sobre les unitats militars, en particular a l'oest. Aix\xc3\xb2 crea una situaci\xc3\xb3 tal que, el 1943, l'OKW comandava de facto les forces occidentals, mentre que l'Oberkommando des Heeres (OKH - Alt Comandament de l'Ex\xc3\xa8rcit) l'exercia al Front Oriental. No va ser fins al 28 d'abril de 1945 (dos dies abans del seu su\xc3\xafcidi) que Hitler situ\xc3\xa0 l'OKH per sota de l'OKW, donant a l'OKW el comandament de les tropes del Front Oriental._NEWLINE_Situar diverses parts de la burocr\xc3\xa0cia nazi per completar en favor seu \xc3\xa0rees on l'administraci\xc3\xb3 es solapava va ser una t\xc3\xa0ctica habitual emprada per Hitler per refor\xc3\xa7ar la seva autoritat; i igual que en altres \xc3\xa0rees de govern, hi havia una marcada rivalitat entre l'OKW i l'OKH. Com que la majoria de les operacions alemanyes durant la II Guerra Mundial eren sota control del Heer (amb suport de la Luftwaffe), l'OKH demandava controlar les tropes alemanyes. Per\xc3\xb2 Hitler decid\xc3\xad contra l'OKH i en favor de l'OKW per supervisar les operacions en diversos teatres terrestres. A mesura que la guerra progressava, m\xc3\xa9s i m\xc3\xa9s influ\xc3\xa8ncia es despla\xc3\xa7\xc3\xa0 de l'OKH a l'OKW, amb Noruega sent el primer teatre de guerra de l'OKW. Finalment, nom\xc3\xa9s el Front Oriental rest\xc3\xa0 sota el domini de l'OKH, per\xc3\xb2 com que el Front Oriental era, de lluny, el camp de batalla principal per a Alemanya, l'OKH encara mantenia la seva influ\xc3\xa8ncia, i en particular degut al fet que Hitler era el comandant en cap de l'OKH (Oberbefehlshaber des Heeres) des de desembre de 1941 i fins al seu su\xc3\xafcidi, el 30 d'abril de 1945._NEWLINE_L'OKW condu\xc3\xad les operacions al Front Occidental, al nord d'\xc3\x80frica i a It\xc3\xa0lia. A l'oest, les operacions anaven coordinades entre l'OKW i el Oberbefehlshaber West (OBW, Comandant en Cap de l'Oest), que era el Generalfeldmarschall Gerd von Rundstedt (succe\xc3\xaft pel Feldmarschall G\xc3\xbcnther von Kluge)._NEWLINE_Encara hi havia m\xc3\xa9s fragmentaci\xc3\xb3, car les operacions navals i a\xc3\xa8ries tenien els seus propis comandaments (l'Oberkommando der Marine (OKM) i l'Oberkommando der Luftwaffe (OKL)), els quals, si b\xc3\xa9 eren te\xc3\xb2ricament subordinats, eren \xc3\xa0mpliament independents de l'OKW o de l'OBK._NEWLINE_Durant tota la duraci\xc3\xb3 de la guerra, l'OKW va estar encap\xc3\xa7alat per Keitel, qui informava directament a Hitler, del qual s'originaven la majoria d'ordres operatives en qualitat d' Oberster Befehlshaber der Wehrmacht (Comandant Suprem de les Forces Armades).\n_START_SECTION_\nL'OKW davant el Tribunal Militar Internacional\n_START_PARAGRAPH_\nL'OKW va ser acusat per\xc3\xb2 absolt de ser una organitzaci\xc3\xb3 criminal durant els Judicis de Nuremberg. Tot i aix\xc3\xb2, Wilhelm Keitel i Alfred Jodl van ser condemnats i sentenciats a morir a la forca. Jodl va ser absolt p\xc3\xb2stumament el 1952, sis anys despr\xc3\xa9s que s'hagu\xc3\xa9s portat a terme la sent\xc3\xa8ncia."