b"\n_START_ARTICLE_\nMaria Llu\xc3\xafsa Borr\xc3\xa0s i Gonz\xc3\xa1lez\n_START_SECTION_\nFormaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEs va llicenciar inicialment en Filosofia i Lletres i en Sem\xc3\xadtiques a la Universitat de Barcelona. Uns anys m\xc3\xa9s tard, el 1963, la Ford Foundation Award (Young Artist Project, International Institute of Education, New York) li va permetre, gr\xc3\xa0cies a una beca, residir un any als EUA, cursar l'especialitat d\xe2\x80\x99Art Contemporani a la New School, i con\xc3\xa8ixer de primera m\xc3\xa0 l\xe2\x80\x99art contemporani nord-americ\xc3\xa0. Es va doctorar en Hist\xc3\xb2ria de l'Art l\xe2\x80\x99any 1973 amb la seva tesi sobre Francis Picabia.\n_START_SECTION_\nTraject\xc3\xb2ria professional\n_START_PARAGRAPH_\nA partir de l\xe2\x80\x99any 1964 va fer-se c\xc3\xa0rrec de la secretaria del Club 49, i aviat va col\xc2\xb7laborar amb el seu fundador, Joan Prats, -promotor de l'art d'avantguarda a Catalunya- a la tercera etapa dels llibres visuals Fotoscops (1966-1979) com a autora de set dels t\xc3\xadtols de la col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3, dels quals tamb\xc3\xa9 va realitzar les fotografies en dues ocasions (volums Dom\xc3\xa8nech i Montaner: arquitecto del modernismo, i Sert, arquitectura mediterr\xc3\xa0nia)._NEWLINE_Entre 1969 i 1973 va exercir com a secret\xc3\xa0ria de Joan Mir\xc3\xb3. Juntament amb Joan Prats i Francesc Vicens, va impulsar la creaci\xc3\xb3 de la Fundaci\xc3\xb3 Mir\xc3\xb3, de la qual va ser secret\xc3\xa0ria general (1971-1975) i membre del patronat, a m\xc3\xa9s de membre del comit\xc3\xa8 executiu, com tamb\xc3\xa9 ho va ser m\xc3\xa9s tard del de la Fundaci\xc3\xb3 Joan Brossa, c\xc3\xa0rrecs designats en ambd\xc3\xb3s casos per voluntat dels mateixos artistes arran la seva amistat i comprom\xc3\xads._NEWLINE_Va ser professora de la Universitat Aut\xc3\xb2noma de Barcelona entre 1969 i 1974, on va col\xc2\xb7laborar a la creaci\xc3\xb3 del primer Departament d\xe2\x80\x99Art; impart\xc3\xad classes d\xe2\x80\x99hist\xc3\xb2ria d\xe2\x80\x99art contemporani, teoria de les arts, i cre\xc3\xa0 una nova assignatura: an\xc3\xa0lisi i cr\xc3\xadtica de l\xe2\x80\x99obra d'art. Tamb\xc3\xa9 va ser professora a l'Escola de disseny de Barcelona Eina._NEWLINE__NEWLINE_Va dirigir la secci\xc3\xb3 d'hist\xc3\xb2ria de l'art de l'editorial Salvat, realitzant enciclop\xc3\xa8dies i hist\xc3\xb2ries de l\xe2\x80\x99art en col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 amb Francesc Vicens, Vicente Maestre i Eduard Carbonell, entre 1967 i 1973._NEWLINE_El 1985 va publicar una extensa monografia sobre Picabia -fruit de deu anys d'investigaci\xc3\xb3-, elaborada a partir de la seva tesi doctoral, que va ser tradu\xc3\xafda a quatre idiomes i Premi de la Cr\xc3\xadtica, i arrib\xc3\xa0 a ser un llibre de refer\xc3\xa8ncia._NEWLINE_Dedicada a l'estudi i a la divulgaci\xc3\xb3 de l'art contemporani, va escriure textos i assajos en diverses publicacions estrangeres i tamb\xc3\xa9 catalanes com Canig\xc3\xb3 o Destino (1968-1973), des de les quals defensava tota mena de manifestacions art\xc3\xadstiques contempor\xc3\xa0nies, posant especial atenci\xc3\xb3 als esdeveniments que se celebraven arreu del m\xc3\xb3n. Va donar a con\xc3\xa8ixer les noves tend\xc3\xa8ncies (informalista, conceptual, minimalista, etc.), despleg\xc3\xa0 al llarg de la seva vida una defensa gen\xc3\xa8rica de la modernitat. Va col\xc2\xb7laborar en La Vanguardia amb la seva plana setmanal sobre art durant vint-i-cinc anys (1977-2002), esdevingu\xc3\xa9 corresponsal a partir de l'any 69 de revistes franceses com Art Vivant, Opus International i Canal, entre d'altres. Va dirigir la revista d'art El Gu\xc3\xada (1987), i durant l\xe2\x80\x99\xc3\xbaltima etapa de la seva vida es va traslladar a Palafrugell, on va crear la revista cultural V\xc3\xa8lit (2004-2007), col\xc2\xb7labor\xc3\xa0 tamb\xc3\xa9 amb el Diari de Girona i la revista gironina Bonart, don\xc3\xa0 suport a les noves tend\xc3\xa8ncies, en particular la videocreaci\xc3\xb3 i les instal\xc2\xb7lacions._NEWLINE_Durant la d\xc3\xa8cada de 1980 va crear la productora Proviart, una empresa dedicada a la difusi\xc3\xb3 d'artistes catalans amb la qual va realitzar, com a guionista, directora i productora, els documentals Antoni T\xc3\xa0pies (1981), Pau Gargallo (1981), i Picasso nostre (1982), col\xc2\xb7lecci\xc3\xb3 que va batejar amb el t\xc3\xadtol de Fotoscops Sonors en record i homenatge al seu mentor Joan Prats. Actualment aquests documentals es conserven a la Filmoteca Nacional de Catalunya, i la Fundaci\xc3\xb3 T\xc3\xa0pies tamb\xc3\xa9 disposa del film sobre aquest artista._NEWLINE_Com a comiss\xc3\xa0ria va organitzar m\xc3\xa9s de noranta exposicions per tot el m\xc3\xb3n sobre artistes com ara Aristide Maillol, Pau Gargallo, Xavier Corber\xc3\xb3, Matisse, Magritte, Joan Mir\xc3\xb3, Wolf Wostell, Joan Pon\xc3\xa7, Arranz Bravo, Augusto Monte, Marcel Mart\xc3\xad,Viladecans, Frederic Amat, Roberto Matta, Man Ray, Beverly Pepper, De Sucre, T\xc3\xa0pies, Jean Arp, Dennis Oppenheim, Llim\xc3\xb3s, Cuixart, Olga Sacharoff, Joan Brossa, Enric C. Ricart, Warhol... Va donar a con\xc3\xa8ixer els que ella va denominar \xe2\x80\x9cEls catalans de Par\xc3\xads\xe2\x80\x9d: Benet Rossell, Rabascall, Xifra, Selz, o Miralda i Borr\xc3\xa0s; va presentar aquest darrer a la Bienal de Ven\xc3\xa8cia el 1990 quan va ser comiss\xc3\xa0ria del pavell\xc3\xb3 estatal. Aix\xc3\xad mateix, es va interessar per l\xe2\x80\x99art contemporani del Magrib, l\xe2\x80\x99art actual cub\xc3\xa0 i del Carib, entre d'altres, i hi dedic\xc3\xa0 diferents exposicions.\xc2\xa0_NEWLINE_Maria Llu\xc3\xafsa Borr\xc3\xa0s ha deixat una bibliografia amb m\xc3\xa9s de trenta publicacions sobre temes d'art, com el seu treball sobre l\xe2\x80\x99arquitecte Antoni Gaud\xc3\xad (1972), o el que va dedicar als Coleccionistas de arte en Catalu\xc3\xb1a (1986-1987), aix\xc3\xad com monografies diverses centrades en Eduardo Chillida (1974), Mois\xc3\xa8s Vill\xc3\xa8lia (1974), Carles Delclaux (1991), Porta Miss\xc3\xa9 (1995), Wifredo Lam (1996), Ramon Pichot (1997), Andr\xc3\xa9s Nagel (2003), Floreal (2003), Dal\xc3\xad (2004) o Niebla (2009), sense oblidar els estudis sobre l\xe2\x80\x99obra d'Alexander Calder i de Duchamp, el qual la va atraure particularment, de la mateixa manera que ho va fer el poeta i boxador Arthur Cravan, al qual va consagrar la monografia Cravan, une strat\xc3\xa9gie du scandale (1996)."