b'\n_START_ARTICLE_\nGypsy (musical)\n_START_SECTION_\nRerefons\n_START_PARAGRAPH_\nFer un musical basat en les mem\xc3\xb2ries de Gypsy Rose Lee era un projecte del productor David Merrick i de l\'actriu Ethel Merman. Merrick havia llegit un cap\xc3\xadtol de les mem\xc3\xb2ries de Lee al Harper\'s Magazine i es va acostar a Lee per obtenir els drets. Jerome Robbins estava interessat i volia que Leland Hayward en fos co-productora; Merman tamb\xc3\xa9 volia que Hayward produ\xc3\xads el seu proper espectacle. Merrick i Hayward es van dirigir a Arthur Laurents perqu\xc3\xa8 escriv\xc3\xads el llibret. Segons ell, Laurents inicialment no estava interessat fins que va veure que la hist\xc3\xb2ria era un dels pares que vivien la vida dels seus fills. Els compositors Irving Berlin i Cole Porter van rebutjar el projecte. Finalment, Robbins li ho va demanar a Stephen Sondheim, que estigu\xc3\xa9 d\'acord en fer-ho. Sondheim havia treballat amb Robbins i Laurents al musical West Side Story. No obstant aix\xc3\xb2, Merman no volia un compositor desconegut i volia que Jule Styne escriv\xc3\xads la m\xc3\xbasica. Encara que Sondheim inicialment es va negar a escriure nom\xc3\xa9s les lletres, va ser persuadit per Oscar Hammerstein que accept\xc3\xa9s la feina.\n_START_SECTION_\nActe I\n_START_PARAGRAPH_\nRose i les seves dues filles, Baby June i Louise, actuen al circuit de vodevil al voltant dels Estats Units a principis dels anys vint. Rose, l\'arquetip d\'una mare esc\xc3\xa8nica, \xc3\xa9s agressiva i dominant, empenyent els seus fills a actuar. Mentre que June \xc3\xa9s una estrella infantil extrovertida i talentosa, la noia gran, Louise, \xc3\xa9s t\xc3\xadmida. El n\xc3\xbamero infantil t\xc3\xa9 una can\xc3\xa7\xc3\xb3, , "May We Entertain You", que canten una vegada i una altra, amb June sempre com a pe\xc3\xa7a central i Louise sovint com a un dels "nois" ("Baby June i els seus Newsboys"). Rose t\xc3\xa9 grans somnis per a les noies, per\xc3\xb2 troba contrarellats, com ara intentar per demanar prestat diners al seu pare ("Some People"). Quan Rose es troba amb un ex-agent, Herbie, ella el persuadeix de convertir-se en el seu gerent fent servir els seus dots seductors i femenins ("Small World"). Les nenes creixen, i ara es presenta com Dainty June i el seu acte t\xc3\xa9 l\'oportunitat de representar-lo per a Mr. Goldstone del Orpheum Circuit ("Mr. Goldstone, I Love You"). Mentrestant, Louise celebra el seu aniversari sol i demana el seu regal d\'aniversari, un xai quina edat t\xc3\xa9 aquest any ("Little Lamb"), despr\xc3\xa9s que Rose rebutgi la proposta matrimonial de Herbie, considera en deixar-la, per\xc3\xb2 ella afirma que mai no podria escapar-se d\'ella ("You Never Get Away From Me")._NEWLINE_Ara es titula "Dainty June and Her Farmboys", el n\xc3\xbamero finalment actua al Circuit Orpheum ("Dainty June and Her Farmboys"). A June aviat li ofereixen un lloc a una escola d\'arts esc\xc3\xa8niques despr\xc3\xa9s d\'una audici\xc3\xb3. No obstant aix\xc3\xb2, Rose es nega a desfer el n\xc3\xbamero. Louise i June fantasien amb el que seria la vida si Rose estigu\xc3\xa9s casada i acab\xc3\xa9s amb l\'espectacle ("If Momma Was Married"). Alguns mesos m\xc3\xa9s tard, encara a la carretera de show en show, Tulsa, un dels nois de l\'acte, confia a Louise que ha estat treballant en el seu propi n\xc3\xbamero ("All I Need Is the Girl"), i Louise fantasieja que ella i ell poguessin fer l\'acte junts. Poc despr\xc3\xa9s, manca June i, en una nota, explica que ha emmalaltit per la seva mare i de les interminables gires i que ha fugit amb Tulsa i faran un nou n\xc3\xbamero.  Rose se sent ferida, per\xc3\xb2 optimista anuncia que far\xc3\xa0 de Louise una estrella proclama que "Tot \xc3\xa9s arribar a les roses".\n_START_SECTION_\nActe II\n_START_PARAGRAPH_\nLouise \xc3\xa9s ara una dona jove, i Rose ha creat una palesa imitaci\xc3\xb3 de Dainty June per ella. Utilitzant totes les noies, Rose i Herbie intenten valerosament vendre "Madame Rose\'s Toreadorables" a una ind\xc3\xbastria de vodevil que s\'esveix. Tanmateix, encara estan junts ("Together, Wherever We Go"). Sense lloc al vodevil, Louise i el seu acte de segona classe finalitzen accidentalment a un teatre de burlesque de Wichita, Kansas, com a mitj\xc3\xa0 per dissuadir les incursions policials. Rose est\xc3\xa0 angoixada, ja que veu el que significa una reserva en burlesque per als seus somnis d\'\xc3\xa8xit, per\xc3\xb2 Louise la persuadeix que dues setmanes de pagament pel nou acte \xc3\xa9s millor que la desocupaci\xc3\xb3. _NEWLINE_A mesura que es presenten a Louise, tres dels strippers de la companyia l\xe2\x80\x99aconsellen sobre el que es necessita per ser un stripper amb \xc3\xa8xit, un "truc", cosa que "fa que la seva actuaci\xc3\xb3 especial" ("You Gotta Get a Gimmick"). A bastidors, Rose proposa el matrimoni amb Herbie. Li demana que dissolgui el n\xc3\xbamero i que Louise tingui una vida normal, i ella accepta de mala gana que accepta casar-se el dia despr\xc3\xa9s que el seu xou es tanqui. L\xe2\x80\x99\xc3\xbaltim dia de la reserva, la stripper estrella del show burlesque \xc3\xa9s arrestada per sol\xc2\xb7licitud. Desesperada, Rose no es pot resistir a la necessitat de donar a Louise un altre cop cap al estrellat, i ella presenta com a volunt\xc3\xa0ria a Louise per a que faci strip tease a reempla\xc3\xa7ament d\'\xc3\xbaltima hora. Louise es mostra trista pel que ha de fer per l\xe2\x80\x99amor vers la seva mare i Herbie se sent desagradat per fins a quin punt Rose ha caigut i que finalment es dirigeix cap a ella ("Small World" (Reprise)). Encara que es mostra reticent, Louise continua, assegurada per Rose, que no necessita despullar-se, sin\xc3\xb3 simplement caminar amb eleg\xc3\xa0ncia i burlar-se deixant caure una sola espatlla. T\xc3\xadmida i vacil\xc2\xb7lant, canta una versi\xc3\xb3 de la vella can\xc3\xa7\xc3\xb3 del n\xc3\xbamero infantil, "May We Entertain You?". Ella nom\xc3\xa9s es treu el seu guant, per\xc3\xb2 parla directament amb el seu "p\xc3\xbablic", que es converteix en el seu "truc" ("Let Me Entertain You" "(Gypsy Strip Tease)")._NEWLINE_Louise se sent segura, sempre seguint els consells de la seva mare per "Fer-los demanar m\xc3\xa9s, i despr\xc3\xa9s no els ho donguis!" La can\xc3\xa7\xc3\xb3 es converteix en m\xc3\xa9s descarada i provocativa, i cada vegada cauen m\xc3\xa9s peces de roba. Finalment, Louise es converteix en una gran estrella del burlesque i no necessita m\xc3\xa9s la seva mare. Rose i Louise, que s\'ha convertit en la sofisticada "Gypsy Rose Lee", tenen una relaci\xc3\xb3 amarga. Rose, sentint-se trista, in\xc3\xbatil i amarga, revela que la veritable motivaci\xc3\xb3 per a totes les seves accions ha estat viure de manera indirecta a trav\xc3\xa9s de les seves filles, per perseguir l\'estrellat que volia per ella mateixa, i no per als seus fills ("Roses Turn"). Ella s\'adona que ha fet fora a June, Herbie i ara possiblement a Louise. Mostra el talent que podria haver estat en diferents circumst\xc3\xa0ncies, ja que el nom "Rose" parpelleja en llums de ne\xc3\xb3. Despr\xc3\xa9s d\'admetre-ho a Louise, mare i filla s\'apropen cap a una reconciliaci\xc3\xb3 al final._NEWLINE_Als revivals de Broadway de 1974 i 2008, encara que la darrera escena del di\xc3\xa0leg roman, no hi ha cap final feli\xc3\xa7, sin\xc3\xb3 una cosa trista i trista, ja que totes les esperances de reconciliaci\xc3\xb3 de Rose i Louise queden apartades quan Louise se\'n va, rient sarc\xc3\xa0sticament al nou "somni" de Rose. El p\xc3\xbablic es queda llavors amb una Rose el somni de la seva pr\xc3\xb2pia marquesina il\xc2\xb7luminada lentament es desapareix als seus somnis irreals._NEWLINE_En la producci\xc3\xb3 de 2003 protagonitzada per Bernadette Peters, l\'escena final del di\xc3\xa0leg es mant\xc3\xa9, per\xc3\xb2 deixa el final obert a m\xc3\xa9s interpretaci\xc3\xb3 del p\xc3\xbablic. Louise camina per la porta de l\'escenari, amb Rose seguint enrere. Rose es torna a fer front al p\xc3\xbablic, una mirada de tristesa i un desig a la cara mentre fa una \xc3\xbaltima mirada a la fase buida. Fa una pausa i tanca lentament la porta._NEWLINE_A la producci\xc3\xb3 del West End 2015 protagonitzada per Imelda Staunton, Louise comen\xc3\xa7a a sortir i Rose es posa al dia despr\xc3\xa9s de despertar-se a la realitat. Louise posa el bra\xc3\xa7 al voltant de Rose mentre surten junts, donant-li l\'aparen\xc3\xa7a que Louise ara t\xc3\xa9 cura de Rose.\n_START_SECTION_\nNotes sobre les can\xc3\xa7ons\n_START_PARAGRAPH_\nDurant la gira de proves pr\xc3\xa8via a Broadway, es van tallar diverses can\xc3\xa7ons, incloent una can\xc3\xa7\xc3\xb3 per a Herbie anomenada "Nice She Ain\'t" (tallada perqu\xc3\xa8 es va lliurar a Jack Klugman una setmana abans de la seva estrena i no va poder memoritzar les claus i fer-ne la posada en escena temps), i una can\xc3\xa7\xc3\xb3 per a Baby June i Baby Louise titulada "Mama\'s Talkin \'Soft". Aquesta \xc3\xbaltima can\xc3\xa7\xc3\xb3 es va tallar en part perqu\xc3\xa8 la posada en escena requeria que les nenes es posessin en una plataforma elevada per sobre de l\'escenari, que aterroritz\xc3\xa0 a la jove actriu que feia de Baby Louise i en part a que el show es feia massa llarg."Mama\'s Talkin \'Soft" va ser gravada posteriorment per Petula Clark i publicada com a single al Regne Unit el 1959.  Altres can\xc3\xa7ons incloses inclouen "Mother\'s Day", una can\xc3\xa7\xc3\xb3 per a l\'actuaci\xc3\xb3 de Baby June, "Smile, Girls", que implica que Rose intenti ensenyar a les noies sense talent a somriure per fer que l\'acte sigui bo, "Who Needs Him?",  Rose canta per ella mateixa despr\xc3\xa9s que Herbie la deixi, i "Three Wishes for Christmas", un n\xc3\xbamero de burlesque similar al que seria interpretat al Minsky\'s Burlesque.\n_START_SECTION_\nAn\xc3\xa0lisi dram\xc3\xa0tica\n_START_PARAGRAPH_\nEn analitzar el personatge de Rose, Clive Barnes la va descriure com "mandona, exigent, horrible".   Rich va descriure a Rose com "un monstre". El cr\xc3\xadtic Walter Kerr va comentar que, encara que Rose \xc3\xa9s un monstre, ha de ser estimada i entesa. Patti LuPone descriu a Rose: "Ella t\xc3\xa9 visi\xc3\xb3 de t\xc3\xbanel, \xc3\xa9s condu\xc3\xafda, i ella estima els seus fills... I ella \xc3\xa9s una supervivent. No la veig com un monstre, pot fer coses monstruoses, per\xc3\xb2 aix\xc3\xb2 no la fa un monstre". Sondheim ha dit del personatge: "El fet que sigui monstruosa per a les seves filles i el m\xc3\xb3n \xc3\xa9s secundari... Ella \xc3\xa9s un personatge molt americ\xc3\xa0, una figura galant i una for\xc3\xa7a vital".   Sondheim tamb\xc3\xa9 va assenyalar: "No obstant aix\xc3\xb2, el final de Gypsy no \xc3\xa9s del tot ombr\xc3\xadvol. Louise surt com una estrella i perdona a la seva mare. Hi ha esperan\xc3\xa7a per a ella. Rose s\'enfronta a qui \xc3\xa9s a "Rose\'s Turn". Hi ha una catarsi. No \xc3\xa9s Rodgers ni Hammerstein, sin\xc3\xb3 que sentiu que pot ser que la mare i la filla entenguin i puguin triomfar sobre la bogeria de Rose i l\'amargor de Louise." _NEWLINE_Brantley va assenyalar que Rose \xc3\xa9s un "personatge m\xc3\xadtic". \xc3\x89s "presentada de manera radical com un tanc blindat al pilot autom\xc3\xa0tic, que finalment falla nom\xc3\xa9s uns minuts abans de la cortina final"._NEWLINE_La visi\xc3\xb3 del personatge per a Bernadette Peters va ser diferent: "Rose \xc3\xa9s una dona traumatitzada per la seva pr\xc3\xb2pia mare que la deixava a una edat primerenca. Crec que l\'\xc3\xa0nim d\'acceptar \xc3\xa9s el que alimenta tota la seva ambici\xc3\xb3. Al final, quan s\'enfronta a si mateixa en "Rose\'s Turn", s\'adona que ha fallat a la seva filla igual que la seva pr\xc3\xb2pia mare, que la va fallar... i que destrueix Rose. Hi ha una vulnerabilitat a Rose que la fa humana, no nom\xc3\xa9s una par\xc3\xb2dia forta i divertida d\'una mare esc\xc3\xa8nica."\n_START_SECTION_\nProducci\xc3\xb3 original\n_START_PARAGRAPH_\nLa producci\xc3\xb3 original de Broadway es va estrenar el 21 de maig de 1959 al The Broadway Theatre, es va traslladar al Imperial Theatre, i es va tancar el 25 de mar\xc3\xa7 de 1961 despr\xc3\xa9s de 702 representacions i dues pr\xc3\xa8vies. L\'espectacle va ser produ\xc3\xaft per David Merrick i dirigit i coreografiat per Jerome Robbins. Ethel Merman va protagonitzar-lo com a Rose, amb Jack Klugman com Herbie i Sandra Church com Louise. El disseny d\'escenografia i il\xe2\x80\xa2luminaci\xc3\xb3 va ser de Jo Mielziner i el vestuari de Raoul P\xc3\xa8ne Du Bois. Les orquestracions, incloent una obertura, van ser obra de Sid Ramin i Robert Ginzler._NEWLINE_El cr\xc3\xadtic Frank Rich s\'ha referit al treball de Robbins com un dels escenaris m\xc3\xa9s influents d\'un musical en la hist\xc3\xb2ria del teatre nord-americ\xc3\xa0.  La producci\xc3\xb3 original va rebre vuit nominacions als Premis Tony, inclosos els de Millor Musical, Millor Actriu en Musical, Millor Actor Destacat en Actriu Musical, Millor Actriu Destacada en un Musical, Millor Disseny Esc\xc3\xa8nic, Millor Disseny de Vestuari i Millor Direcci\xc3\xb3 d\xe2\x80\x99un Musical, per\xc3\xb2 no en va guanyar cap._NEWLINE_Quan el show es va tancar el mar\xc3\xa7 de 1961, dues companyies nacionals de gira van rec\xc3\xb3rrer els Estats Units. La primera companyia l\'encap\xc3\xa7alava la pr\xc3\xb2pia Merman i es va estrenar el mar\xc3\xa7 de 1961 a l\' Auditori de Rochester, Nova York , i va tancar el desembre de 1961 a l\'American, St. Louis , Missouri. La segona companyia nacional va protagonitzar Mitzi Green com Rose, seguida de Mary McCarty. Una jove Bernadette Peters va apar\xc3\xa8ixer al grup i feia de suplent de Dainty June, un paper que interpretaria l\'any seg\xc3\xbcent a l\'estiu, davant de Betty Hutton com a Rose. Es va obrir al setembre de 1961 al Teatre Shubert, a Detroit i va tancar el gener de 1962 a la Hanna, Cleveland, Ohio.\n_START_SECTION_\nProducci\xc3\xb3 de Londres de 1973\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1973, es va anunciar que Elaine Stritch actuaria en la primera producci\xc3\xb3 al West End de l\'espectacle. No obstant aix\xc3\xb2, quan les vendes d\xe2\x80\x99entrades van resultar infructuoses, els productors van contractar a la m\xc3\xa9s coneguda Angela Lansbury (segons Craig Zadan , "els productors ... no van poder recaptar el capital necessari al nom de Stritch i la promesa d\xe2\x80\x99una nova producci\xc3\xb3 esdevingu\xc3\xa9 ominosament llunyana "). La producci\xc3\xb3 de West End es va estrenar al Piccadilly Theatre el 29 de maig de 1973. Va ser produ\xc3\xafda per Barry M. Brown i Fritz Holt, en associaci\xc3\xb3 amb Edgar Lansbury (germ\xc3\xa0 d\'Angela) i dirigit per l\'autor de l\'espectacle, Arthur Laurents, amb coreografia reprodu\xc3\xafda per Robert Tucker. El repartiment va comptar amb Zan Charisse, Barrie Ingham, Debbie Bowen i Bonnie Langford. Lansbury va abandonar la producci\xc3\xb3 londinenca el desembre de 1973 per fer la gira als Estats Units i va ser substitu\xc3\xafda per Dolores Gray. La producci\xc3\xb3 es va tancar el 2 de mar\xc3\xa7 de 1974, despr\xc3\xa9s de 300 funcions.\n_START_SECTION_\nRevival de Broadway de 1974\n_START_PARAGRAPH_\nAbans d\'estrenar a Broadway, la producci\xc3\xb3 de Lansbury del West End va realitzar una gira de 24 setmanes a Am\xc3\xa8rica del Nord, comen\xc3\xa7ant a Toronto i despr\xc3\xa9s viatjant a moltes ciutats, incloent Los Angeles, Filad\xc3\xa8lfia, Washington, DC i Boston. La producci\xc3\xb3 va estrenar-se a Broadway al Winter Garden Theatre el 23 de setembre de 1974 per a un comprom\xc3\xads limitat previst, i va tancar el 4 de gener de 1975 despr\xc3\xa9s de 120 funcions i quatre pr\xc3\xa8vies. El repartiment va romandre principalment el mateix a Broadway, excepte que Rex Robbins va interpretar a Herbie, Maureen Moore (posteriorment la substituta de Bernadette Peters com a Rose en la revival del 2003) i Mary Louise Wilson va ser Tessie Tura. Angela Lansbury va guanyar el premi Tony de 1975.\n_START_SECTION_\nRevival de Broadway de 1989\n_START_PARAGRAPH_\nUn segon revival tenia compromisos abans de Broadway comen\xc3\xa7ant al Jackie Gleason Theater of the Performing Arts, Miami Beach, Florida , al maig de 1989, i Tampa al maig, despr\xc3\xa9s a Muny , St. Louis al June de 1989, es traslladar al Los Angeles Music Center i al Orange County Performing Arts Center, Costa Mesa, Calif\xc3\xb2rnia al juliol de 1989 i al Kennedy Center a l\'agost i setembre de 1989, amb diversos altres llocs abans de Broadway._NEWLINE_La producci\xc3\xb3 es va obrir a Broadway el 16 de novembre de 1989 al St. James Theatre, i despr\xc3\xa9s es va traslladar al Marquis Theatre el 18 d\'abril de 1991 i va tancar el 28 de juliol de 1991 despr\xc3\xa9s de 476 funcions i 23 pr\xc3\xa8vies. Laurents va tornar com a director, amb Tyne Daly com Rose, Jonathan Hadary com Herbie i Crista Moore com a Louise. Linda Lavin (el 30 de juliol de 1990) i Jamie Ross van substituir Daly i Hadary respectivament, amb Daly tornant a la producci\xc3\xb3 al Marquis Theatre des del 18 d\'abril de 1991 fins al tancament._NEWLINE_Aquesta producci\xc3\xb3 va guanyar el Premi Drama Desk Award al Revival M\xc3\xa9s Destacat i Daly va guanyar el Premi Tony com a Millor Actriu en un musical per la seva actuaci\xc3\xb3._NEWLINE_Jule Styne, en una entrevista de 1989 relacionada amb la prova de Calif\xc3\xb2rnia, va dir: "Fa uns sis mesos, Bette Midler volia comprar-la (Gypsy) per a una pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula. No la vam vendre, perqu\xc3\xa8 nom\xc3\xa9s la destruirien." USA Today va informar que "Tant Liza Minnelli com Bernadette Peters diuen que els encantaria fer-la, per\xc3\xb2 ni tan sols es van apropar per a aquesta producci\xc3\xb3".\n_START_SECTION_\nRevival de Broadway de 2003\n_START_PARAGRAPH_\nUn nou revival a Broadway va comen\xc3\xa7ar les pr\xc3\xa8vies el 31 de mar\xc3\xa7 de 2003 i es va estrenar l\'1 de maig de 2003 al Shubert Theatre. El director va ser Sam Mendes, amb coreografia de Jerry Mitchell i vestuari i escenografia d\'Anthony Ward. Bernadette Peters va fer el paper de Rose. El The New York Times va descriure a Peters com "un dibuix de taquilla inesperat que, no obstant aix\xc3\xb2, pot sorprendre a alguns aficionats a Gypsy... Com s\xe2\x80\x99encarregar\xc3\xa0 de la senyora Peters la funci\xc3\xb3 de Rose, una pe\xc3\xa7a indeleble marcada per Ethel Merman, creadora de cinturons i de cinturons? ... "Una de les raons principals que volia fer va ser emetreu una persona com Rose, que estava m\xc3\xa9s a prop de Rose, ja que realment existia ", va dir el Sr. Mendes. Era una dona petita. I era una encantadora. I aix\xc3\xad \xc3\xa9s Bernadette. Laurents havia parlat amb Mendes (\'Fa aproximadament cinc anys\' d\'acord amb The New York Times el 2003) sobre la direcci\xc3\xb3 de la reestrena, i Mendes va dir que \'estava sorpr\xc3\xa8s per la idea de contractar la Sra. Peters com Rose". Laurents assenyala dels seus suggeriments sobre aquesta producci\xc3\xb3 en el seu llibre de 2009 Mainly on Directing \'Gypsy\', \'West Side Story\' and Other Musicals. En una entrevista del 2004, Laurents va dir que la interpretaci\xc3\xb3 de Peters de Peters era "brillant, original, totalment diferent a qualsevol altra" mentre criticava Mendes per la "producci\xc3\xb3 f\xc3\xadsica" que Laurents va dir que "era mal interpretada i m\xc3\xa9s que la gent ho va entendre". Gypsy havia comen\xc3\xa7at les pr\xc3\xa8vies amb un escenari gaireb\xc3\xa9 descarregat, per\xc3\xb2 la nit d\'estrena aix\xc3\xb2 havia estat canviat per un conjunt minimalista. El repartiment va comptar amb John Dossett com Herbie, Tammy Blanchard com Louise, Kate Reinders com June i David Burtka com Tulsa. La producci\xc3\xb3 va ser nominada per a quatre premis Tony, incloent el de Millor Revival d\'un musical i millor actriu en un musical._NEWLINE_En la seva ressenya, Ben Brantley a The New York Times va escriure que "el cop de sorpresa de molts de la temporada de Broadway ... Treballant contra el tipus i les expectatives sota la direcci\xc3\xb3 de Sam Mendes, la Sra. Peters ha creat el retrat m\xc3\xa9s complex i convincent d\xe2\x80\x99ella llarga carrera ... Hi ha hagut molts successors il\xc2\xb7lustres de Merman com Rose ... Nom\xc3\xa9s es pot dir que la Sra. Peters ha trencat completament el motlle de Merman "._NEWLINE_Gypsy van establir dues vegades els nous registres de taquilla del teatre Shubert. El seu brut de 853.476 d\xc3\xb2lars per a la setmana del 9 al 14 de juny de 2003 va ser el m\xc3\xa9s elevat mai per a una setmana no festiva i el brut de taquilla del 21 al 21 de juny de 2003 de 874.397 d\xc3\xb2lars va representar el major brut per a un espectacle de la hist\xc3\xb2ria del Shubert. No obstant aix\xc3\xb2, The New York Times va anunciar que els Gypsy tancaria el 28 de febrer de 2004 i afirmaven: " Gypsyper\xc3\xb2 a principis de gener [2004], amb els turistes anunciats i els visitants locals del teatre, que van romandre a l\'interior durant un per\xc3\xadode de temps brutal, les vendes de la producci\xc3\xb3 es van fer cada vegada m\xc3\xa9s febles. M\xc3\xa9s important, la venda anticipada del programa, el principal indicador del poder de manteniment d\'una producci\xc3\xb3, va comen\xc3\xa7ar a reduir-se r\xc3\xa0pidament. Es trobava a menys de $ 2 milions ahir." Despr\xc3\xa9s d\'un augment dels ingressos bruts, el tancament del show es va ajornar indefinidament, per\xc3\xb2 Gypsy finalment es va tancar el 30 de maig de 2004 despr\xc3\xa9s de 451 funcions i 33 previes. La producci\xc3\xb3 es creu haver recuperat una mica m\xc3\xa9s de la meitat de la seva inversi\xc3\xb3 de 8 milions de d\xc3\xb2lars.\n_START_SECTION_\nRevival de West End de 2015\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s d\'una estada al Chichester Festival Theatre, on va guanyar el Premi del Teatre Critics \'Choice al Millor Musical el 2014, un revival al West End de Gypsy es va estrenar al Savoy Theatre el 15 d\'abril de 2015, en un per\xc3\xadode limitat al 28 de novembre. Dirigit per Jonathan Kent amb coreografia de Stephen Mear i disseny de vestuari d\'Anthony Ward, la producci\xc3\xb3 estava protagonitzada per Imelda Staunton com Rose, Peter Davison com Herbie, Lara Pulver com Louise, Gemma Sutton al June, Dan Burton com Tulsa, Anita Louise Combe com Tessie Tura, Louise Gold com Mazzeppa i Julie Legrand com a Electra. La producci\xc3\xb3 londinenca va ser nominada a vuit premis Laurence Olivier el 2016, guanyant-ne\'n quatre, incloent els de Millor actriu en un musical (Staunton) i Millor revival musical, la majoria dels premis aconseguits per una sola producci\xc3\xb3 d\'aquest any. Tamb\xc3\xa9 va guanyar la Millor producci\xc3\xb3 musical i la millor actuaci\xc3\xb3 en un musical (per a Staunton) als UK Theatre Awards de 2015. Staunton tamb\xc3\xa9 va guanyar la millor actuaci\xc3\xb3 musical als Evening Standard Awards el 2015. La producci\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 es va gravar i emetre a la BBC Four durant el per\xc3\xadode de Nadal / Any Nou de 2015  i va ser transm\xc3\xa8s per primera vegada a PBS\' Great Performances als Estats Units el 2016.\n_START_SECTION_\nEnregistraments\n_START_PARAGRAPH_\nHi ha enregistraments de cadascuna de les produccions de Broadway i de Londres, aix\xc3\xad com les produccions de cinema i televisi\xc3\xb3. Els \xc3\xa0lbums de repartiment originals de 1959 i del revival de 2003 van guanyar el Premi Grammy a Millor \xc3\xa0lbum de Repartiment original._NEWLINE_L\' \xc3\xa0lbum original de Broadway va ser el primer enregistrament d\'Ethel Merman en la nova tecnologia de so estereof\xc3\xb2nic. Les imatges en moviment gravades en est\xc3\xa8reo s\'havien realitzat de forma constant des de 1953, i equip de m\xc3\xbasica va utilitzar per primer cop la cinta magn\xc3\xa8tica en 1954, per\xc3\xb2 no va ser fins a l\'any 1958, un any abans de Gypsy va obrir, que es va fer possible utilitzar aquesta tecnologia en els registres._NEWLINE_La gravaci\xc3\xb3 de Broadway de 1974 no va ser un enregistrament real de Broadway, sin\xc3\xb3 un remix de la gravaci\xc3\xb3 del repartiment de Londres de 1973 amb un nou enregistrament de "Some People"._NEWLINE_La gravaci\xc3\xb3 del repartiment de Broadway de 1989 va ser llan\xc3\xa7ada en 1990._NEWLINE_La gravaci\xc3\xb3 del repartiment de Broadway de 2008 va ser llan\xc3\xa7ada el 28 d\'agost de 2008._NEWLINE_L\'enregistrament del repartiment de West End de 2015 va ser gravat a Angel Recording Studios a Londres el 9 de mar\xc3\xa7 de 2015 i va ser llan\xc3\xa7at el 27 d\'abril de 2015.'