b"\n_START_ARTICLE_\nCinema Com\xc3\xa8dia\n_START_SECTION_\nEl Teatre de la Com\xc3\xa8dia (1936-1960)\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1935, l'empresari Josep Maria Padr\xc3\xb3, que ja tenia altres sales d'espectacle a Barcelona, amb un grup d'accionistes, va projectar la construcci\xc3\xb3 d'un teatre d'alt nivell que serv\xc3\xads com a emblema de la seva empresa. Es va triar com a ubicaci\xc3\xb3 el Palau Marcet, per\xc3\xb2 la Guerra Civil espanyola va interrompre el projecte. El 1939 es va reprendre, perllongant-se'n les obres fins al 1941.   _NEWLINE_El projecte va ser de Josep Rodr\xc3\xadguez Lloveras, que va enderrocar-ne l'interior i va mantenir la fa\xc3\xa7ana original del palau. El local tenia platea i dos pisos amb llotges i butaques, amb una capacitat total de 1.246 seients. _NEWLINE_Va obrir el 2 d'abril de 1941, amb una gala coreogr\xc3\xa0fica, El carill\xc3\xb3n m\xc3\xa1gico, amb coreografia de Joan Magri\xc3\xb1\xc3\xa0, que va durar quatre dies i va comptar amb la participaci\xc3\xb3 del ballet i l'orquestra del Gran Teatre del Liceu. A continuaci\xc3\xb3, el dia 12, s'hi estren\xc3\xa0 Aves y p\xc3\xa1jaros, obra encarregada a Jacinto Benavente, on el mateix autor va interpretar-ne el pr\xc3\xb2leg. _NEWLINE_Fins al 1960 s'hi van fer obres principalment contempor\xc3\xa0nies, d'autors espanyols i estrangers, com: Un so\xc3\xb1ador para un pueblo, Colombe, Panorama desde el puente, Di\xc3\xa1logo de carmelitas, Las brujas de Salem, El diario de Anna Frank, T\xc3\xa9 y simpat\xc3\xada, La rosa tatuada, Testigo de cargo, La ratonera, El emperador Jones, Los padres terribles, Muerte de un viajante, etc. Hi van actuar actors reconeguts i companyies com els grups independents Teatro Estudio de J.G. Schoeder, Teatro Club d'Antoni de Senillosa i Padr\xc3\xb3, Thule o Teatro de C\xc3\xa1mara._NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 s'hi van fer representacions d'\xc3\xb2pera, sarsuela i concerts de m\xc3\xbasica. Aix\xc3\xad, el 1956 va tenir lloc una temporada d'\xc3\xb2pera de cambra amb l'estrena a Espanya d'Amahl and the night visitors de Gian Carlo Menotti i les estrenes a Barcelona de Maria Egiziaca d'Ottorino Respighi i Secchi e Sbrelecchi de Mortari. El 2 de mar\xc3\xa7 de 1949, Arthur Honegger hi va dirigir algunes de les seves obres amb l'Orquestra de Cambra de Barcelona. El 1960 el teatre va tancar les seves portes i al mateix edifici es va obrir un cinema, l'actual Cinema Com\xc3\xa8dia.\n_START_SECTION_\nEl Cine Com\xc3\xa8dia (des de 1960)\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1960 va convertir-se en cinema amb el nom de Cine Comedia i actualment Cinemes Com\xc3\xa8dia. La primera sessi\xc3\xb3 com a cinema es va donar el 19 de novembre, projectant-s'hi la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula mexicana Un grito en la noche. Va esdevenir un dels principals cinemes d'estrena de la ciutat._NEWLINE_El 5 de juliol de 1983 s'hi va adaptar per a fer-hi tres sales, i el 1995, el febrer, per a fer-ne fins a cinc. En tots dos casos, es va conservar una sala m\xc3\xa9s gran, que avui t\xc3\xa9 839 butaques. Les altres sales en tenen 224 una, i 153 les altres tres, sumant-ne un total de 1.670."