b"\n_START_ARTICLE_\nL'esule di Granata\n_START_SECTION_\nOrigen i context\n_START_PARAGRAPH_\nCom era gaireb\xc3\xa9 preceptiu, Giacomo Meyerbeer abans de triomfar a Par\xc3\xads i imposar-se com l'adalil de la Grand op\xc3\xa9ra, va tenir la seva etapa compositiva italiana. Fortament influenciada, com tots els seus col\xc2\xb7legues, ja que no hi havia elecci\xc3\xb3 possible, pel model rossini\xc3\xa0, aquestes partitures exigeixen un complicat planter vocal i, sovint ja, un complex muntatge esc\xc3\xa8nic._NEWLINE_El t\xc3\xadtol m\xc3\xa9s destacat d'aquest per\xc3\xadode \xc3\xa9s Il crociato in Egitto, per\xc3\xb2 n'hi ha d'altres que mereixen l'atenci\xc3\xb3, com Semiramide riconosciuta (estrenada quatre anys abans que la de Rossini i amb el mateix llibretista Gaetano Rossi). D'aquesta \xc3\xa8poca italiana \xc3\xa9s L'esule di Granata._NEWLINE_La hist\xc3\xb2ria de L'esule di Granata es basa en una cl\xc3\xa0ssica enemistat entre fam\xc3\xadlies amb un jove i una jove de cadascuna enamorats entre si. En aquest cas el rerefons \xc3\xa9s la lluita de poder entre els Abenserraigs i els Zegrins, narrada per l'escriptor Gin\xc3\xa9s P\xc3\xa9rez de Hita al llibre Hist\xc3\xb2ria de les guerres civils de Granada.\n_START_SECTION_\nRepresentacions\n_START_PARAGRAPH_\nL'esule di Granata va veure la llum a Mil\xc3\xa0 el 12 de mar\xc3\xa7 de 1822, temporada en qu\xc3\xa8 va compartir cartell a la Scala amb t\xc3\xadtols de Rossini, Donizetti, Mercadante, Coccia, Mosca, Pucitta i Pavesi. Comptava amb decorats de Sanquirico i van cantar ni m\xc3\xa9s ni menys que Luigi Lablache (Sulemano), Rosamunda Pisaroni (Almanzor) i Adelaida Tosi (Azemar). Lablache, per situar-lo, estrenaria I Puritani i Don Pasquale entre molts m\xc3\xa8rits a favor, la Pisaroni va ser la gran contralt de la seva generaci\xc3\xb3 per a qui Rossini escriuria Andromaca d'Ermione o Malcolm de La donna del lago, la Tosi, finalment, a la qual Donizetti dedic\xc3\xa0 diverses exigents hero\xc3\xafnes."