b"\n_START_ARTICLE_\nDominique Peyramale\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nMarie-Dominique Peyramale, nascut el 9 de gener de 1811 a Momeras, al departament franc\xc3\xa8s dels Alts Pirineus, va ser el quart fill d'un metge. Fou ordenat sacerdot el 1835 i nomenat vicari a la parr\xc3\xb2quia de Vic de Big\xc3\xb2rra. Dos anys m\xc3\xa9s tard, es va convertir en el primer vicari de la parr\xc3\xb2quia de Saint-Jean, a Tarba. El 1851, va ser nomenat capell\xc3\xa0 de l'hospital civil i militar de Tarba._NEWLINE_Al novembre de 1854, mentre esperava ser nomenat pastor de Vic de Big\xc3\xb2rra, el bisbe de Tarba li va oferir la menys important parr\xc3\xb2quia de Lorda. Al principi, Peyramale s'hi va negar, per\xc3\xb2 finalment va acceptar. El 8 de desembre va ser nomenat   i el 9 de gener de 1855 es va instal\xc2\xb7lar a la seva nova parr\xc3\xb2quia. Brusc i apassionat, va adquirir a Lorda una gran reputaci\xc3\xb3 per la seva generositat amb els pobres.\n_START_SECTION_\nEl projecte d'ampliaci\xc3\xb3 de l'esgl\xc3\xa9sia parroquial\n_START_PARAGRAPH_\nAl mateix moment d'arribar, segons Jean-Pierre Ardoin Saint Amand, va tenir el desig, que el perseguir\xc3\xa0 fins a la seva mort, d'ampliar o substituir la venerable esgl\xc3\xa9sia parroquial de Saint-Pierre (Sant Pere), que datava de mitjans de l'Edat Mitjana. No va ser fins al gener de 1857 que l'ajuntament va encarregar a l'arquitecte dioces\xc3\xa0 que estudi\xc3\xa9s la possibilitat d'una ampliaci\xc3\xb3. L'alt cost de l'obra, aix\xc3\xad com els dubtes sobre la capacitat de les velles parets per a suportar els canvis de pes, va portar a l'ajuntament a votar a favor de l'aterrament de l'edifici per a construir un de nou. No obstant aix\xc3\xb2, el treball no es va iniciar perqu\xc3\xa8 ning\xc3\xba, excepte el capell\xc3\xa0, en veia la urg\xc3\xa8ncia: el volum de la vella esgl\xc3\xa9sia de Sant Pere estava perfectament adaptat al nombre dels fidels, i l'edifici, ben mantingut, seguia sent fort. Peyramale va seguir insistint al bisbe, a l'ajuntament i al prefecte. Va ser llavors que, en paraules de Jean-Pierre Ardoin Saint Amand \xc2\xabla Verge Maria ha vingut a ajudar-nos\xc2\xbb._NEWLINE_Aquesta presentaci\xc3\xb3 dels fets, que la hist\xc3\xb2ria ha triat, ha estat impugnada amb molta energia per Henri Bourgeois, el contractista de construccions p\xc3\xbabliques de Chartres que Peyramale va buscar per a l'acabament de l'esgl\xc3\xa9sia, perqu\xc3\xa8 cap contractista local estava d'acord amb el projecte i la seva execuci\xc3\xb3. Com s'indica m\xc3\xa9s endavant, Henri Bourgeois demand\xc3\xa0 la comuna de Lorda als tribunals per falta de pagament. Es produir\xc3\xa0 en suport del seu recurs de cassaci\xc3\xb3, en 1888, una mem\xc3\xb2ria de 45 p\xc3\xa0gines ben documentada i argumentada titulada \xc2\xabLa nova parr\xc3\xb2quia de Lorda (Alts Pirineus): la seva llegenda i la seva hist\xc3\xb2ria\xc2\xbb on es descriu que la ciutat de Lorda era la veritable iniciadora i patrocinadora de l'obra, i que va usar al capell\xc3\xa0 Peyramale perqu\xc3\xa8 era el que millor podia obtenir donacions dels fidels.\n_START_SECTION_\nOrganitzaci\xc3\xb3 i administraci\xc3\xb3 del pelegrinatge del santuari\n_START_PARAGRAPH_\nAl 18 de gener de 1862, el bisbe Laurence va proclamar el car\xc3\xa0cter sobrenatural i divina de les aparicions, i fa una crida a la generositat dels cristians per a finan\xc3\xa7ar la capella desitjada per la Mare de D\xc3\xa9u: \xc2\xabV\xc3\xa9s a dir als sacerdots que vinguin aqu\xc3\xad en process\xc3\xb3 i que em construeixin una capella\xc2\xbb, va dir la Verge a Bernadeta el 2 de mar\xc3\xa7 de 1858. Peyramale es converteix en el responsable de l'organitzaci\xc3\xb3 del pelegrinatge. _NEWLINE_El lloc de les aparicions va ser adquirit quatre mesos abans pel bisbe. Peyramale va dissenyar la construcci\xc3\xb3 de la gruta de Massabielle i la capella sobre ella. Es va rebel\xc2\xb7lar contra la gasiveria de l'arquitecte, trencant-li el pl\xc3\xa0nol establert i tirant els trossos al riu Gave. Per aquesta capella, ell la vol \xc2\xabmagn\xc3\xadfica\xc2\xbb, tan gran com es pugui  acollir en la cimera de les roques de Massabielle. Vol una \xc2\xabobra mestra\xc2\xbb realment digne de la Mare de D\xc3\xa9u._NEWLINE_De forma paral\xc2\xb7lela, per tal d'acomodar als pelegrins, Peyramale va vetllar l'arribada dels religiosos i va desenvolupar una infraestructura adequada._NEWLINE_El 4 d'agost de 1864, surt de l'esgl\xc3\xa9sia parroquial la primera process\xc3\xb3 cap a la cova, on Monsenyor Laurence va beneir la imatge de la Mare de D\xc3\xa9u.\n_START_SECTION_\nLa p\xc3\xa8rdua de l'administraci\xc3\xb3 del santuari\n_START_PARAGRAPH_\nAclaparat, Peyramale va demanar a alguns vicaris i al bisbe perqu\xc3\xa8 l'ajudin. Ells es van negar. Al maig de 1866, el bisbe Laurence va enviar a Lorda al pare Semp\xc3\xa9 i a tres missioners diocesans de Garaison. Pel que sembla, van ser enviats per ajudar a Peyramale en la seva tasca. Aquest cau malalt i quan es recupera, potser en 1867, descobreix que el control sobre l'administraci\xc3\xb3 del santuari va ser traslladat de la parr\xc3\xb2quia a la di\xc3\xb2cesi. Seran els pares missioners diocesans de Garaison que des d'aquell moment tindran el domini de la cova. _NEWLINE_La capella principal, constru\xc3\xafda en les proporcions desitjades per Peyramale, \xc3\xa9s bene\xc3\xafda al 15 d'agost de 1871 i es va acabar en 1872. En 1874, va rebre del Papa Pius IX el t\xc3\xadtol de bas\xc3\xadlica menor i pren el nom de Bas\xc3\xadlica de la Immaculada Concepci\xc3\xb3. _NEWLINE_A partir de 1874, Pius IX va concedir a Peyramale el t\xc3\xadtol de protonotari apost\xc3\xb2lic ad instar participantium (com a participant).\n_START_SECTION_\nLa construcci\xc3\xb3 de l'esgl\xc3\xa9sia parroquial\n_START_PARAGRAPH_\nDespr\xc3\xa9s d'aquest fet, Peyramale es va replegar a la seva parr\xc3\xb2quia. Havia perdut el control de la cova, per\xc3\xb2 es va assegurar de que no el deixessin de banda per complet; les processons continuarien sortint de la seva esgl\xc3\xa9sia parroquial. _NEWLINE_D'aquesta manera, es va convertir en \xc2\xabl'executor estricte de les ordres de la Mare de D\xc3\xa9u\xc2\xbb (que vinguin aqu\xc3\xad en process\xc3\xb3). Per\xc3\xb2 si l'esgl\xc3\xa9sia parroquial volia ser el punt de trobada dels pelegrins, s'havia d'adaptar als n\xc3\xbameros cada vegada majors de pelegrins. A partir de 1871, Peyramale va tornar al seu projecte favorit de construir una nova esgl\xc3\xa9sia parroquial. En 1874, va obtenir el consentiment del bisbe. Sota el mandat del Consell de la prefactura per a rebre donacions per la construcci\xc3\xb3, va posar en marxa una subscripci\xc3\xb3, va dissenyar els pl\xc3\xa0nols i les especificacions, i va lluitar per adquirir el terreny. La benedicci\xc3\xb3 de la primera pedra va ser el 28 de juliol de 1875._NEWLINE_El final de la vida de Monsenyor Peyramale es va veure enfosquida per les greus dificultats trobades en el finan\xc3\xa7ament del projecte, perqu\xc3\xa8 les donacions van deixar d'arribar: \xc2\xabtotes les donacions enviades a la nova esgl\xc3\xa9sia han acabat a la cova\xc2\xbb, \xc3\xa9s a dir, als missioners diocesans de Garaison. El contractista nom\xc3\xa9s va rebre 209.000 francs dels 477.000 francs que havia demanat per la feina. A l'1 de gener de 1877, es va aturar l'obra de construcci\xc3\xb3. En aquell moment, l'esgl\xc3\xa9sia estava mig feta. Les bases i els capitells de les columnes encara no estaven decorades. El 12 de febrer, el contractista va portar als tribunals al Consell de la prefectura, a Peyramale, al tresorer de la construcci\xc3\xb3 i a l'alcalde. Malgrat els seus millors esfor\xc3\xa7os, Monsenyor Peyramale nom\xc3\xa9s va poder recollir 30.000 francs dels 268.000 que devia al contractista. _NEWLINE_Va morir el 8 de setembre de 1877 sense veure la seva esgl\xc3\xa9sia finalitzada.\n_START_SECTION_\nLa finalitzaci\xc3\xb3 de l'esgl\xc3\xa9sia parroquial\n_START_PARAGRAPH_\nEl cas es va convertir en un malson per al contractista perqu\xc3\xa8 tant del municipi com la del bisbe de Tarba, el bisbe Jean-Baptiste Jourdan, no volien assumir la responsabilitat del cas. El germ\xc3\xa0 de Peyramale, Alexander, va creure que era el seu deure de fer-ho, i es va llan\xc3\xa7ar en una batalla que va durar gaireb\xc3\xa9 vint anys, on va gastar el seu patrimoni personal. _NEWLINE_En 1894, \xc3\x89mile Zola va publicar la novel\xc2\xb7la \xc2\xabLes trois villes. Lourdes\xc2\xbb, on descriu la ingratitud general. Va descriure l'escena de devastaci\xc3\xb3 que va veure, quinze anys despr\xc3\xa9s de la mort del sacerdot: \xc2\xabla seva tomba abandonada en la cripta inundada de la seva esgl\xc3\xa9sia sense sostre ...\xc2\xbb_NEWLINE_Sota aquesta aigua que ha caigut, durant els vendavals que devien haver a l'hivern, pels vidres de les finestres trencades, aquest mort apareix lamentable i tr\xc3\xa0gic. Tenia una grandesa salvatge, tot sol dins de la seva rica tomba de marbre, enmig de la runa, al fons entre les ru\xc3\xafnes de la seva esgl\xc3\xa9sia._NEWLINE_L'\xc3\xa8xit del llibre contribuir\xc3\xa0 a \xc2\xabsensibilitzar\xc2\xbb i a \xc2\xabobrir alguna cartera\xc2\xbb. _NEWLINE_Durant la nit de l'1 de gener de 1896, un desconegut va provocar un incendi a l'antiga esgl\xc3\xa9sia de Saint-Pierre. Aquest any, es va nomenar a un nou alcalde, Jean-Marie Cazaux-Moutou, que estableix un nou acord amb el contractista. El nou bisbe de Tarba, Monsenyor Bill\xc3\xa8re, va accedir a finan\xc3\xa7ar la finalitzaci\xc3\xb3 dels treballs. Despr\xc3\xa9s de vint anys d'interrupci\xc3\xb3, es van reprendre les obres._NEWLINE_Al 8 de setembre de 1903, es va inaugurar la nova esgl\xc3\xa9sia. Pel que fa a Sant-Pierre, la construcci\xc3\xb3 es remunta potser a 1003, i va ser enderrocada al 1905. La construcci\xc3\xb3 de la nova l'esgl\xc3\xa9sia parroquial, el Sagrat Cor, no es va acabar fins al 1936, amb la finalitzaci\xc3\xb3 de la torre, i va ser bene\xc3\xafda el 5 de juliol.\n_START_SECTION_\nConmemoraci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEs pot veure la tomba de marbre blanc de Peyramale en la cripta de la seva esgl\xc3\xa9sia. La seva est\xc3\xa0tua, donada per la duquessa d'Us\xc3\xa8s en 1877, est\xc3\xa0 en el costat de l'edifici. En Lorda, el carrer on vivia porta el seu nom.\n_START_SECTION_\nEn la literatura\n_START_PARAGRAPH_\nA l'agost de 1892, \xc3\x89mile Zola va venir a passar tretze dies a Lorda per a documentar-se. Va escriure un un diari: El meu viatge a Lorda (que no va apar\xc3\xa8ixer fins a 1958), cosa que li va permetre escriure la novel\xc2\xb7la Lorda, publicada en 1894. En aquests dos llibres, Zola parla extensament de Peyramale i de la seva esgl\xc3\xa9sia. Ell descriu a Peyramale com \xc2\xabuna intel\xc2\xb7lig\xc3\xa8ncia aguda, molt honest, molt bo, per\xc3\xb2 de vegades dominant i violent\xc2\xbb. La seva rivalitat amb els missioners de Garaison es presenta aqu\xc3\xad com una \xc2\xablluita enfurismada\xc2\xbb, una d'aquestes \xc2\xablluites sordes, amargues, mortals\xc2\xbb, una \xc2\xabguerra a mort\xc2\xbb,  i una \xc2\xabterrible guerra sense treva\xc2\xbb, on Peyramale apareix com a v\xc3\xadctima._NEWLINE_Joris-Karl Huysmans tamb\xc3\xa9 va anar a Lorda. Aquest viatge li va inspirar en 1906 (l'any seg\xc3\xbcent a la destrucci\xc3\xb3 de l'esgl\xc3\xa9sia de Saint-Pierre) la novel\xc2\xb7la \xc2\xabLes Foules de Lourdes\xc2\xbb (La multitud de Lorda). L'escriptor t\xc3\xa9 una mirada de sorpresa en l'\xc2\xabhemorr\xc3\xa0gia de mal gust\xc2\xbb que afecta a la ciutat des del reconeixement de les aparicions. Va dir que, en particular, l'esgl\xc3\xa9sia parroquial de Peyramale:_NEWLINE_S'ha enderrocat una esgl\xc3\xa9sia degradada pels segles per a substituir-la per un groller monument fet de vitralls infames, arquitectura de Ro-Ro amb la seva pesada i fosca nau, on al final d'aquesta es troba un gran altar amb diferents marbres que s'assemblen a un assortiment de formatges italians."