b"\n_START_ARTICLE_\nAlice Stewart\n_START_SECTION_\nPrimers anys\n_START_PARAGRAPH_\nVa n\xc3\xa9ixer, a Sheffield (Anglaterra) el 4 d\xe2\x80\x99octubre de 1906. Els seus pares eren pediatres i Alice va ser la tercera dels vuit fills que va tenir el matrimoni. Alice va estudiar medicina al Girton College de la Universitat de Cambridge. Despr\xc3\xa9s de doctorar-se va completar els seus estudis al Royal Free Hospital de Londres. L\xe2\x80\x99any 1933 es va casar amb Ludovick Stewart, un professor de franc\xc3\xa8s amb qui va tenir dos fills. Alice va entrar a treballar al departament de medicina cl\xc3\xadnica a la Universitat d\xe2\x80\x99Oxford, on va comen\xc3\xa7ar a interessar-se per  la medicina social (m\xc3\xa9s endavant anomenada epidemiologia). El 1943 John Ryle va crear, a Oxford, el primer departament de medicina social i preventiva, amb la col\xc2\xb7laboraci\xc3\xb3 de l\xe2\x80\x99Alice. El 1946 va participar en la creaci\xc3\xb3 de la revista British Journal of Industrial Medicine. El mateix any, va ser escollida membre del Royal College of Physicians.\n_START_SECTION_\nInvestigaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1950, despr\xc3\xa9s de la mort de Ryle, Alice va passar a ser cap de la unitat, per\xc3\xb2 el departament disposava de poc pressupost. El 1953 el Consell d'Investigaci\xc3\xb3 M\xc3\xa8dica li va assignar mil lliures esterlines per fer un estudi sobre les causes del c\xc3\xa0ncer infantil. Alice i el seu equip van fer un estudi de tots els nens que havien mort de leuc\xc3\xa8mia entre 1953 i 1955, amb dades obtingudes dels departaments de salut p\xc3\xbablica del pa\xc3\xads i amb q\xc3\xbcestionaris realitzats a les mares dels nens. Les dades van revelar que una simple exposici\xc3\xb3 de les mares a una radiografia durant l\xe2\x80\x99embar\xc3\xa0s podia doblar el risc de c\xc3\xa0ncer infantil. Quan Alice va fer p\xc3\xbabliques aquestes dades, l'any 1956, van ser molt mal rebudes per la professi\xc3\xb3 m\xc3\xa8dica. El 1960, el prestigi\xc3\xb3s epidemi\xc3\xb2leg Richard Doll va presentar un estudi on defensava que no hi havia un increment de casos de leuc\xc3\xa8mia en fills de dones irradiades durant l'embar\xc3\xa0s. El 1962, l'epidemi\xc3\xb2leg nord-americ\xc3\xa0 Brian MacMahon va realitzar estudis que van arribar als mateixos resultats que l'equip de l'Alice. Tot i aix\xc3\xad, fins a finals dels anys setanta els organismes m\xc3\xa8dics m\xc3\xa9s importants no van desaconsellar les radiografies a les dones embarassades._NEWLINE_Stewart es va jubilar el 1974, Per\xc3\xb2, tot i estar retirada, va acceptar una pla\xc3\xa7a per seguir investigant al departament de medicina social de la Universitat de Birmingham. Durant aquesta etapa, Alice es va involucrar en un estudi iniciat pel Dr. Thomas Mancuso sobre la salud dels treballadors de la central nuclear d'Hanford, als Estats Units, que participava en el Projecte Manhattan treballant en l'obtenci\xc3\xb3 de plutoni per a la fabricaci\xc3\xb3 d'armes nuclears. Ning\xc3\xba esperava que descobrissin res incorrecte perqu\xc3\xa8 Hanford treballava dins els l\xc3\xadmits de seguretat establerts pels organismes internacionals, per\xc3\xb2 van descobrir que el risc de contraure c\xc3\xa0ncer dels treballadors de Hanford era vint vegades superior al que es creia. El Departament d\xe2\x80\x99Energia dels Estats Units va destituir Mancuso i va intentar apoderar-se les dades de la investigaci\xc3\xb3, per\xc3\xb2 Stewart i el seu ajudant George Kneale es van endur les dades a Anglaterra i, juntament amb Mancuso, van publicar un seguit d\xe2\x80\x99estudis on denunciaven els riscos de l'exposici\xc3\xb3 a les radiacions.\n_START_SECTION_\n\xc3\x9altims anys\n_START_PARAGRAPH_\nEl 1986, amb vuitanta anys, Alice va rebre el Right Livelihood Award, conegut popularment com el Premi Nobel Alternatiu, que lliura el Parlament Suec en reconeixement d'aquelles persones que han fer contribucions importants per a la millora de la societat. El mateix any va rebre 1,4 milions de d\xc3\xb2lars, provinents d'una multa imposada a la central nuclear de Three Mile Island (Harrisburg) per un accident nuclear de 1979, que li van permetre estudiar els efectes de les baixes dosis de radiaci\xc3\xb3. Per\xc3\xb2 per fer aquest estudi necessitava accedir als historials m\xc3\xa8dics dels treballadors i el govern Regan no li va permetre. Despr\xc3\xa9s d'uns quants plets, l'any 1992, va poder accedir a les dades d'un ter\xc3\xa7 dels treballadors. El 1992, amb vuitanta-sis anys, va rebre el Premi Ramazzini d'epidemiologia i encara va seguir publicant articles. Va morir el 23 de juny de 2002, als noranta-cinc anys. Va viure prou temps per veure reconegudes les seves tesis segons les quals l'exposici\xc3\xb3 a dosis baixes de radiacions ionitzants \xc3\xa9s un risc i cada dosi rebuda se suma a les anteriors i, per tant, els seus efectes s\xc3\xb3n acumulatius."