b"\n_START_ARTICLE_\nInfern - Cant vint-i-quatr\xc3\xa8\n_START_SECTION_\nSinopsi\n_START_PARAGRAPH_\nEl s\xc3\xadmil que obre aquest cant \xc3\xa9s d\xe2\x80\x99una llargada ins\xc3\xb2lita; s\xe2\x80\x99ha elaborat amb una t\xc3\xa8cnica minuciosa, preciosa i decorativa i s\xe2\x80\x99han triat refinadament els mots i les rimes. De la mateixa manera que un pastor, quan es lleva al mat\xc3\xad per conduir el bestiar al prat, albira el camp blanc pel gebre i, en confondre-ho amb la neu, es desespera i, tanmateix, al cap de poc es consola quan veu que la presumpta neu es fon amb els primers rajos tebis del sol de febrer; li passa el mateix a Dante, que \xc3\xa9s pres per l\xe2\x80\x99estupor quan veu Virgili preocupat i a\xc3\xafrat perqu\xc3\xa8 Malacoda l\xe2\x80\x99ha enganyat, per\xc3\xb2 despr\xc3\xa9s s\xe2\x80\x99anima i es reconforta quan, un cop superat l\xe2\x80\x99escull, veu que el mestre ha recuperat el seu aspecte ser\xc3\xa8 i cortesanament afectu\xc3\xb3s de sempre. El mateix to de desimboltura art\xc3\xadstica perdura fins a la descripci\xc3\xb3 de l\xe2\x80\x99ascens dels dos peregrins per la costa escarpada fins al marge de la fossa seg\xc3\xbcent: una descripci\xc3\xb3 \xc3\xa0gilment discursiva, fluida, viva i perspica\xc3\xa7, que culmina amb una clariana d\xe2\x80\x99eloq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia, magn\xc3\xadfica per si mateixa._NEWLINE_Tota aquesta primera part del cant s\xe2\x80\x99ha de considerar una pausa de distensi\xc3\xb3 \xe2\x80\x94un moment d\xe2\x80\x99\xc3\xa8gloga, de tendra i preciosa influ\xc3\xa8ncia virgiliana\xe2\x80\x94despr\xc3\xa9s de l\xe2\x80\x99atmosfera opriment i la tensi\xc3\xb3 psicol\xc3\xb2gica de les dues fosses precedents: \xc3\xa9s una pausa de rep\xc3\xb2s i, al mateix temps, d\xe2\x80\x99enlla\xc3\xa7, que obeeix les normes que regulen el desenvolupament d\xe2\x80\x99una trama narrativa amb les seves variants de to i d\xe2\x80\x99acci\xc3\xb3. En realitat, \xc3\xa9s amb aquesta actitud d\xe2\x80\x99indifer\xc3\xa8ncia que es posa en marxa l'acci\xc3\xb3, que segueix \xe2\x80\x94i arribar\xc3\xa0 al seu punt culminant en el seg\xc3\xbcent cant de manera imprevisible i meravellosa, h\xc3\xb2rrida i fascinant\xe2\x80\x94 amb un quadre de serps entrelligassant-se, amb les dues \xc3\xa0nimes nues, atemorides i fugitives, i amb una misteriosa metamorfosi: una de les p\xc3\xa0gines en qu\xc3\xa8 a alguns els sembla que Dante majorment s\xe2\x80\x99acosta a un prop\xc3\xb2sit d\xe2\x80\x99art pur, un art que se sustenta en la novetat de la invenci\xc3\xb3, en la tria d\xe2\x80\x99un vocabulari docte, en la resson\xc3\xa0ncia liter\xc3\xa0ria i, fins i tot, en el subratllat de la consci\xc3\xa8ncia i de l\xe2\x80\x99ostentaci\xc3\xb3 de l\xe2\x80\x99artifici. En canvi, \xc3\xa9s cert que l\xe2\x80\x99est\xc3\xadmul moral no hi \xc3\xa9s absent: l\xe2\x80\x99aparent abandonament a la prova d\xe2\x80\x99una bravura art\xc3\xadstica, sense dubte excepcional, neix d\xe2\x80\x99un fons d\xe2\x80\x99un menyspreu cruel, d\xe2\x80\x99una repugn\xc3\xa0ncia \xc3\xa8tica i tamb\xc3\xa9 \xe2\x80\x94com millor es revelar\xc3\xa0 en els seg\xc3\xbcents cants\xe2\x80\x94 d\xe2\x80\x99ira pol\xc3\xadtica. \xc3\x89s en aquest clima de menyspreu que es justifica la represa fortament dram\xc3\xa0tica que conclou el cant, amb la trobada de Vanni Fucci, de Pistoia, un home injust, bestial, sanguinari i enemic dels g\xc3\xbcelfs blancs. Dante es compadeix d\xe2\x80\x99aquest pocavergonya i l'obliga a revelar la seva \xc3\xbaltima culpa, la m\xc3\xa9s secreta: el robatori sacr\xc3\xadleg del tresor de la catedral de Pistoia. El to agressiu i c\xc3\xadnic amb el qual el personatge es presenta, els actes d\xe2\x80\x99orgull rabi\xc3\xb3s, l\xe2\x80\x99extrema viol\xc3\xa8ncia del seu gest, les seves paraules blasfemadores o la irosa profecia que pronuncia contra Dante, tot contribueix a donar relleu a la trista vergonya dels homes obligats a confessar la pr\xc3\xb2pia ignom\xc3\xadnia. Com a la hist\xc3\xb2ria de Filippo Argenti, el poeta acalora la seva imaginaci\xc3\xb3 amb el menyspreu de la sup\xc3\xa8rbia bestial i la joia gaireb\xc3\xa9 fero\xc3\xa7 quan la veu dominada i aniquilada per la just\xc3\xadcia infal\xc2\xb7lible de D\xc3\xa9u.\n_START_SECTION_\nEl marge del la setena fossa (vers 1-63)\n_START_PARAGRAPH_\nEls primers cinc tercets d'aquest cant s\xc3\xb3n un s\xc3\xadmil, un dels m\xc3\xa9s grans del poema, i est\xc3\xa0 directament relacionat amb el final del cant anterior, en el qual Virgili estava enutjat en silenci per haver descobert que havia estat burlat per un dimoni. La par\xc3\xa0bola comen\xc3\xa7a amb la descripci\xc3\xb3 de l'\xc3\xa8poca de l'any que acaba de comen\xc3\xa7ar (\xc2\xabgiovanetto anno\xc2\xbb, v. 1). Amb un llenguatge metaf\xc3\xb2ric, s\xe2\x80\x99explica que els rajos del sol comencen a extingir-se sota l'Aquari \xe2\x80\x94del 21 de gener al 21 de febrer\xe2\x80\x94 i que les nits comencen a escur\xc3\xa7ar-se fins que es reduiran a la meitat del dia, \xc3\xa9s a dir, l\xe2\x80\x99equinocci de primavera (\xc2\xabe gi\xc3\xa0 le notti al mezzo d\xc3\xac sen vanno\xc2\xbb, v. 3). Tamb\xc3\xa9 \xc3\xa9s quan el gebre, sobre la terra, imita l\xe2\x80\x99aspecte de la seva germana blanca, que \xc3\xa9s la neu (\xc2\xabassempra / l\xe2\x80\x99imagine di sua sorella bianca\xc2\xbb, v. 4-5). El s\xc3\xadmil explica que un pastor a qui se li ha acabat el farratge per a les ovelles, despr\xc3\xa9s de llevar-se, veu tot el camp cobert amb una manta blanca, es lamenta i torna a casa sense saber com alimentar el seu bestiar. Tanmateix, quan torna a veure el camp, t\xc3\xa9 esperan\xc3\xa7a (\xc2\xabla speranza ringavagna\xc2\xbb, v. 12) perqu\xc3\xa8 el m\xc3\xb3n en poca estona ha canviat la cara, i surt amb les ovelles a pasturar. Igual que el pastoret, doncs, es veu l\xe2\x80\x99agitaci\xc3\xb3 a la cara del mestre, la qual cosa impressiona Dante (\xc2\xabcos\xc3\xac mi fece sbigottir lo mastro / quand\xe2\x80\x99io li vidi s\xc3\xb2 turbar la fronte\xc2\xbb, v. 16-17), per\xc3\xb2 r\xc3\xa0pidament arriba el remei del mal (met\xc3\xa0fora m\xc3\xa8dica), ja que Virgili, quan arriben a les ru\xc3\xafnes del pont enderrocat, encoratjat per aquesta vista, es torna a dirigir a Dante amb l\xe2\x80\x99expressi\xc3\xb3 dol\xc3\xa7a que li havia vist a la cara quan el va con\xc3\xa8ixer per primera vegada a la \xc2\xabselva oscura\xc2\xbb del cant I._NEWLINE_Llavors comen\xc3\xa7a l'ascens per les ru\xc3\xafnes del pont que pujava cap al vuit\xc3\xa8 cercle. Virgili, que t\xc3\xa9 Dante aferrat, el fa escalar una roca, mentre ell en mira una altra perqu\xc3\xa8 Dante s'hi pugui aferrar, aconsellant-li que primer miri si aguanta el seu pes (\xc2\xabcos\xc3\xac, levando me s\xc3\xb9 ver\xe2\x80\x99 la cima / d\xe2\x80\x99un ronchione, avisava un\xe2\x80\x99altra scheggia / dicendo: \xe2\x80\x9cSovra quella poi t\xe2\x80\x99aggrappa; / ma tenta pria s\xe2\x80\x99\xc3\xa8 tal ch\xe2\x80\x99ella ti reggia\xe2\x80\x9d\xc2\xbb, v. 27-30). No era un cam\xc3\xad possible, diu Dante, per a aquells que anessin amb capa: el poeta, amb aquest vers (\xc2\xabNon era via da vestito di cappa\xc2\xbb, v. 31), encara pensa en la capa de plom dels hip\xc3\xb2crites del cant anterior i torna a repetir que els hip\xc3\xb2crites no podran sortir de la fossa on s\xc3\xb3n._NEWLINE_Arribats al capdamunt, a Dante li falta l\xe2\x80\x99al\xc3\xa8 i s'asseu a la primera roca que troba perqu\xc3\xa8 ja no pot m\xc3\xa9s (\xc2\xabi\xe2\x80\x99 non potea pi\xc3\xb9 oltre\xc2\xbb, v. 44), per\xc3\xb2 Virgili immediatament renya Dante: amb suggeriments solemnes l\xe2\x80\x99encoratja a continuar la marxa de seguida. Les paraules de Virgili s\xc3\xb3n famoses pel seu rigor i import\xc3\xa0ncia, encara que, si es llegeixen en el context de la situaci\xc3\xb3, poden sonar una mica massa fortes. No podem oblidar, per\xc3\xb2, el seu valor sobretot simb\xc3\xb2lic, no vinculat nom\xc3\xa9s a la situaci\xc3\xb3 de cansament de Dante. Diu al deixeble que assegut a les plomes ning\xc3\xba no guanya fama en vida. Qui fa aix\xc3\xb2 a la terra, deixa el mateix rastre que el fum a l'aire o l\xe2\x80\x99escuma a l'aigua. Aix\xc3\xad que \xc3\xa9s bo que Dante s'aixequi i derroti el cansament (\xc2\xabl\xe2\x80\x99ambascia\xc2\xbb, v. 52), perqu\xc3\xa8 la ment t\xc3\xa9 el poder de guanyar totes les batalles si el cos pesat no s'esfondra. Els espera una escalada ben llarga (\xc3\xa9s a dir, el Purgatori) perqu\xc3\xa8 no n\xe2\x80\x99hi ha prou de separar-se dels condemnats (\xc2\xabPi\xc3\xb9 lunga scala convien che si saglia; / non basta da costoro esser partito\xc2\xbb, v. 55-56). Aquesta \xc3\xbaltima frase tanca tot el sentit del viatge simb\xc3\xb2lic a l\xe2\x80\x99Infern: Dante est\xc3\xa0 fent un cam\xc3\xad inici\xc3\xa0tic cap al b\xc3\xa9 i el coneixement d'all\xc3\xb2 div\xc3\xad \xe2\x80\x94el Parad\xc3\xads\xe2\x80\x94 , per\xc3\xb2 abans de res ha de fer un cam\xc3\xad expiatori passant per l'Infern i ha de completar un cam\xc3\xad de purificaci\xc3\xb3 passant pel Purgatori, perqu\xc3\xa8 per con\xc3\xa8ixer la felicitat no n\xe2\x80\x99hi ha prou de con\xc3\xa8ixer nom\xc3\xa9s el mal i evitar-lo. Dante, aleshores, es posa dret i diu: \xc2\xabVa, ch\xe2\x80\x99 i\xe2\x80\x99 son forte e ardito\xc2\xbb (v. 60). A continuaci\xc3\xb3, tots dos troben el nou pont sobre la seg\xc3\xbcent fossa, que \xc3\xa9s m\xc3\xa9s escarpat, estret i dif\xc3\xadcil que les passades fins ara.\n_START_SECTION_\nVanni Fucci i la seva profecia (versos 121-151)\n_START_PARAGRAPH_\nVirgili aleshores demana com es diu al condemnat, que li respon amb tota la arrog\xc3\xa0ncia i l\xe2\x80\x99aspresa que pot, i la resposta que obt\xc3\xa9 \xc3\xa9s: \xc2\xabIo piovvi di Toscana, / poco tempo \xc3\xa8, in questa gola fiera\xc2\xbb (v. 122-123). El condemnat es presenta com un animal, un violent (de fet, era lladre i assass\xc3\xad), de manera que al seu nom s\xe2\x80\x99hi suma el qualificatiu \xc2\xabla b\xc3\xa8stia\xc2\xbb. A Vanni Fucci li agradava la vida bestial \xe2\x80\x94i no la humana\xe2\x80\x94 i era una \xc2\xabmul\xc2\xbb, \xc3\xa9s a dir, un bastard, un fill il\xc2\xb7leg\xc3\xadtim. Per\xc3\xb2 Dante no est\xc3\xa0 satisfet amb la seva resposta, perqu\xc3\xa8, en realitat, ja ha reconegut qui \xc3\xa9s: un terrible home de Pistoia que va fer unes accions cruels i in\xc3\xbatils durant el setge de Caprona (una acci\xc3\xb3 militar a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia de la batalla de Campaldino, a la qual Dante va participar com a cavaller). Per aix\xc3\xb2, Dante esperona Virgili perqu\xc3\xa8 el condemnat no s\xe2\x80\x99escapi, ja que la seva culpabilitat \xc3\xa9s m\xc3\xa9s humiliant i greu \xe2\x80\x94si m\xc3\xa9s no, segons l\xe2\x80\x99esquema \xc3\xa8tic de Dante\xe2\x80\x94 de la que els ha volgut explicar. Aleshores, Vanni Fucci mira directament Dante als ulls i, avergonyit, li confessa que li fa m\xc3\xa9s mal aquesta m\xc3\xadsera condici\xc3\xb3 que no pas el dolor de la mort. No ho pot negar: es troba aqu\xc3\xad perqu\xc3\xa8 va robar ornaments sagrats de la sagristia i, a m\xc3\xa9s, van acusar d'aquest delicte una altra persona._NEWLINE_Vanni Fucci es va unir amb Vanni della Monna i Vanni Mironne, pistoiesos, per robar el tresor de San Iacopo. Per\xc3\xb2 els lladres no hi van reeixir plenament, ja que van fugir en sentir algun soroll. Diverses persones van ser arrestades com a sospitoses, entre elles Rampino di Ranuccio, que va estar a punt de ser executat. Finalment, Vanni della Monna va confessar i va revelar els seus c\xc3\xb2mplices, per\xc3\xb2 Vanni Fucci ja havia fugit. Vanni della Monna va ser penjat._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de la humiliaci\xc3\xb3, Vanni Fucci prepara la venjan\xc3\xa7a: \xc2\xabMa perch\xc3\xa8 di tal vista tu non godi, / se mai sarai di fuor da\xe2\x80\x99 luoghi bui, / apri li orecchi al mio annunzio, e odi\xc2\xbb (v. 140-142). El condemnat es dirigeix amb arrog\xc3\xa0ncia cap a Dante, i la seva figura \xc3\xa9s dibuixada com una de les m\xc3\xa9s negres i indomables de l\xe2\x80\x99Infern. Profetitza aleshores not\xc3\xadcies desagradables per Dante: els g\xc3\xbcelfs blancs, partit al qual pertanyia Dante, expulsaran els g\xc3\xbcelfs negres de Pistoia \xe2\x80\x94aix\xc3\xb2 va passar el 1301\xe2\x80\x94 , per\xc3\xb2 aviat seran els blancs els exiliats de Flor\xc3\xa8ncia. Amb aix\xc3\xb2 vol dir que l'\xc3\xa8xit actual dels blancs \xc3\xa9s fuga\xc3\xa7 perqu\xc3\xa8 al cap de poc temps, el dia de Tots Sants del mateix any, amb l\xe2\x80\x99arribada de Carles I de Valois, la sort canviar\xc3\xa0."