b"\n_START_ARTICLE_\nSulfur de zinc\n_START_SECTION_\nEstructura\n_START_PARAGRAPH_\nEl ZnS existeix en dues formes principals cristal\xc2\xb7lines. En les dues formes la geometria de coordinaci\xc3\xb3 a Zn i S s\xc3\xb3n tetrah\xc3\xa8driques. La forma c\xc3\xbabica m\xc3\xa9s estable \xc3\xa9s la d'esfarelita.  La forma hexagonal \xc3\xa9s coneguda en el mineral wurtzita, encara que tamb\xc3\xa9 es pot produir sint\xc3\xa8ticament.  Tamb\xc3\xa9 es coneix la forma tetragonal en el rar mineral anomenat polhemusita, amb la f\xc3\xb3rmula (Zn,Hg)S.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nL'any 1866 el qu\xc3\xadmic Th\xc3\xa9odore Sidot va informar que el sulfur de zinc presentava fosforesc\xc3\xa8ncia. El ZnS va ser usat per Ernest Rutherford i altres en f\xc3\xadsica nuclear com detector per escintil\xc2\xb7laci\xc3\xb3. Es fa servir molt com material escintil\xc2\xb7lador en detectors de la radiaci\xc3\xb3 ionitzant."