b'\n_START_ARTICLE_\nPanzerschreck\n_START_SECTION_\nHistoria\n_START_PARAGRAPH_\nEl Panzerschreck va ser desenvolupat com una copia dels bazookas d\'origen estatunidenc. Van ser capturats tant en 1942, en el front oriental, de les forces sovi\xc3\xa8tiques, que van rebre una carrega d\'aquests, i en Tunis, de les forces americanes en Febrer de 1943.Ela bazookas americans, que van ser els estimulants per als llan\xc3\xa7acoets antitancs Faustpatrone i el seu successor, el Panzerfaust, que utilitzaven carregues HEAT. El Panzerschreck era m\xc3\xa9s gran i pesant que la seva contrapart americana, per\xc3\xb2 era bastant m\xc3\xa9s potent, ja que disparava uns projectils de 88 mm, comparats amb els 60 mm dels Bazookas, el que, \xc3\xb2bviament, va causar que el Panzerschreck fos m\xc3\xa9s potent que el Bazooka, per\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 fes m\xc3\xa9s fum al disparar i fos m\xc3\xa9s f\xc3\xa0cil de localitzar._NEWLINE_El calibre 88 mm va ser seleccionat, perqu\xc3\xa8 ja existia el RPzB. Gr. 4312, per als 8.8 cm Raketenwerfer 43, i van ser re utilitzats per als Panzerschrecks. El coet no va ser canviat respecte als que es llan\xc3\xa7aven en els Raketenwerfer 43 per\xc3\xb2 es va haver de canviar tot el sistema de dispar, dles 490 mm als 650 mm, per culpa del sistema de dispar del coet, ja que el Raketenwerfer 43\xe2\x80\x9d tenia un sistema de detonaci\xc3\xb3 per percussi\xc3\xb3, per\xc3\xb2 el Panzerschreck, utilitzava un sistema de foc el\xc3\xa8ctric, i es va crear el coet est\xc3\xa0ndard, RPzB. Gr. 4322. Altres municions es van desenvolupar durant la guerra, incloent els coets inerts, els coets de pr\xc3\xa0ctiques amb una carrega inutilitzada i la munici\xc3\xb3 est\xc3\xa0ndard amb un sistema de contacte  millorat._NEWLINE_El primer model va ser el RPzB 43, que tenia una llargada de 164 cm (1640 mm) i un pes d\'uns 9,25 kg (quan estava sense carregar). Els operadors dels RPzB 43 havien de portar uns ponxos especials i unes caretes antig\xc3\xa0s sense filtre per protegir-se de la flamarada i calor del coet  quan aquest era disparat. En octubre de 1943, es va crear el RPzB 54, el que estava equipat amb un escut per protegir-se de la flamarada i el calor, encara que es va augmentar el seu pes a uns 11 kg (sense carregar). El seg\xc3\xbcent prototip era el RPzB 54/1, el qual tenia un coet millorat, un can\xc3\xb3 m\xc3\xa9s curt, i una dist\xc3\xa0ncia operativa augmentada a uns 180 metres._NEWLINE_Disparar el RPzB generava molt fum, tant en la boca del can\xc3\xb3 com la part de darrere de l\xe2\x80\x99arma. Per el tub de l\xe2\x80\x99arma, i el fum que produ\xc3\xafa, els alemanys li van posar el nom de Ofenrohr ("Tub de Xemeneia"). Aix\xc3\xb2 tamb\xc3\xa9 significava que els equips de Panzerschreck, quan disparaven, es veia la seva posici\xc3\xb3 a causa del fum, i normalment, els feia objectius f\xc3\xa0cils, i per aix\xc3\xb2, es va adoptar la t\xc3\xa0ctica de disparar i canviar de posici\xc3\xb3. Aquest sistema tamb\xc3\xa9 els va fer problem\xc3\xa0tics per disparar des de llocs tancats (com b\xc3\xbanquers o cases), ja que emplenava la sala de fums t\xc3\xb2xics i revelava la posici\xc3\xb3 de dispar immediatament. _NEWLINE_El Panzerschreck podia penetrar 100 mm de blindatge utilitzant les primeres versions de coets, i 160 mm de blindatge utilitzant els coets de finals de la guerra, per als quals eren necessaris l\'escut RPzB 54. Al final de la guerra, els alemanys van utilitzar una doctrina d\xe2\x80\x99equips  Panzerschreck i/o Panzerfaust, en trinxeres separades per no m\xc3\xa9s de 115 metres. En aquest tipus de defensa, els tancs atacants tindrien que enfrontant-se a diverses armes antitancs en no m\xc3\xa9s de 69 metres. Els equips antitancs estaven instru\xc3\xafts per a disparar a les parts on tenien menys blindatge o a la part de darrere si era possible. Les forces blindades aliades van afegir blindatge addicional per protegir els seus tancs, coses com sacs de sorra, erugues, etc, per protegir-se de la munici\xc3\xb3 HEAT. La majoria de la seva protecci\xc3\xb3 tenia pocs resultats, i feia que els motors, les transmissions i altres parts dels vehicles destinades al moviment dels vehicles, es fessin malb\xc3\xa9 m\xc3\xa9s d\xe2\x80\x99hora. Un altre defensa, va ser afegir petites planxes de metall o o altres coses, per protegir el tanc, tal com feien els alemanys amb les seves planxes auxiliars Sch\xc3\xbcrzen, que eren planxes de blindatge espaiat._NEWLINE_Els Panzerschrecks van tindre uns resultats tan bons en combat, que van causar que els Bazookas fossin re dissenyats despr\xc3\xa9s de la guerra. Una versi\xc3\xb3 m\xc3\xa9s gran , de 90 mm va ser adoptada, el M20 Super Bazooka. Encara que era bastant semblant als Panzerschrecks, el M20 tenia una dist\xc3\xa0ncia efectiva m\xc3\xa9s gra, m\xc3\xa9s penetraci\xc3\xb3 era un 20% m\xc3\xa9s lleuger que el Panzerschreck._NEWLINE_En 1944, Alemanya va subministrar Panzerschrecks a Finl\xc3\xa0ndia, els quals van ser utilitzats de manera molt efectiva contra els tancs sovi\xc3\xa8tics. En una batalla, uns soldats finesos, van destrossar 25 tancs russos. El nom fin\xc3\xa9s per al Panzerschreck era Panssarinkauhu (una traducci\xc3\xb3 literal del seu nom en alemany). Una nova arma finesa va ser desenvolupada despr\xc3\xa9s de la guerra, seguint les l\xc3\xadnies dels Panzerschrecks, el 55 S 55.'