b"\n_START_ARTICLE_\nCarlo Tagliavini\n_START_SECTION_\nVida\n_START_PARAGRAPH_\nVa ser professor, successivament, a les universitats de Bolonya, de Nimega, de Budapest, i, des de 1935, a la Universitat de P\xc3\xa0dua, de la qual fou rector de 1947 a 1952. Els seus interessos cient\xc3\xadfics foren variats; dedic\xc3\xa0 una part important de la seva recerca al roman\xc3\xa8s, a la dialectologia italorom\xc3\xa0nica (Livinallongo, Comelico), la hist\xc3\xb2ria dels mots, la gram\xc3\xa0tica hist\xc3\xb2rica, etc. Tamb\xc3\xa9 es dedic\xc3\xa0 a lleng\xc3\xbces no rom\xc3\xa0niques, amb estudis sobre l'alban\xc3\xa8s, l'hongar\xc3\xa8s, i altres de german\xc3\xadstica. \xc3\x89s conegut sobretot pel manual de ling\xc3\xbc\xc3\xadstica rom\xc3\xa0nica Origine delle lingue neolatine (1948), que conegu\xc3\xa9 successives edicions i que es tradu\xc3\xad a diversos idiomes (roman\xc3\xa8s, castell\xc3\xa0, etc)._NEWLINE_Fou membre de diverses acad\xc3\xa8mies entre les quals cal destacar l'Accademia della Crusca (des de 1969). Fou director de la revista Studi rumeni de 1927 a 1933. El 1963 reb\xc3\xa9 la medalla d'or al m\xc3\xa8rit acad\xc3\xa8mic italiana."