b"\n_START_ARTICLE_\nSonata per a piano n\xc3\xbam. 20 en la major, D 959 (Schubert)\n_START_SECTION_\nContext\n_START_PARAGRAPH_\nAmb el quintet en do major i les sonates per a piano n\xc3\xbam. 19 i n\xc3\xbam. 21, acabades el 26 de setembre de 1828, representen les \xc3\xbaltimes obres acabades pel compositor. Franz Schubert va concebre aquesta pe\xc3\xa7a com un tot, amb la pres\xc3\xa8ncia de temes c\xc3\xadclics al llarg de l'obra. Dedicada a l'int\xc3\xa8rpret m\xc3\xa9s fam\xc3\xb3s de les obres de Ludwig van Beethoven, el pianista Johann Nepomuk Hummel, s\xc3\xb3n un homenatge al mestre defallit un any i mig abans. _NEWLINE_Afeblit per la s\xc3\xadfilis i l'alcohol des de feia sis anys, el compositor, ja m\xc3\xa9s c\xc3\xa8lebre, s'havia refugiat durant el setembre de 1828 a casa del seu germ\xc3\xa0 Ferdinand. Aquest ocupa, amb la seva dona Anna (qui morir\xc3\xa0 alguns mesos m\xc3\xa9s tard), un pis del barri de Wieden, a Viena. Franz Schubert va poder fer sentir les seves \xc3\xbaltimes composicions a un p\xc3\xbablic qui les va rebre molt favorablement. El 19 de novembre, amb trenta-un anys, va morir probablement a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia del tifus, despr\xc3\xa9s de dues setmanes amb febre._NEWLINE_El seu editor, Heinrich Albert Probst, no va arribar a rebre el manuscrit de les \xc2\xabTres Grans Sonates\xc2\xbb. A t\xc3\xadtol p\xc3\xb2stum, deu anys m\xc3\xa9s tard, les edit\xc3\xa0 Anton Diabelli.\n_START_SECTION_\nBandes sonores\n_START_PARAGRAPH_\nL'Andantino ha servit com a part de la banda sonora de diverses pel\xc2\xb7l\xc3\xadcules: la de de Robert Bresson, Au hasard Balthazar (1966), la de Samuel Benchetrit, J'ai toujours r\xc3\xaav\xc3\xa9 d'\xc3\xaatre un gangster (2008), la de Nuri Bilge Ceylan, K\xc4\xb1\xc5\x9f Uykusu. Tamb\xc3\xa9 en la posada en escena de Savannah Bay, de Marguerite Duras al Teatre nacional de Chaillot (1995)."