b'\n_START_ARTICLE_\nEscol\xc3\xa0stica de N\xc3\xbarsia\n_START_SECTION_\nHagiografia\n_START_PARAGRAPH_\nGermana, potser bessona de Benet de N\xc3\xbarsia, es va consagrar a D\xc3\xa9u de molt jove i sempre va seguir les directrius del seu germ\xc3\xa0, de qui se sentia molt propera. El segu\xc3\xad a Subiaco i Cassino, on va fundar un monestir femen\xc3\xad al peu de la muntanya. Per aix\xc3\xb2, i tot i que no hi hagu\xc3\xa9 monestirs de monges benedictines fins segles m\xc3\xa9s tard, se la considera fundadora de la branca femenina de l\'Orde de Sant Benet._NEWLINE_L\'\xc3\xbanica font que en tenim per a la seva vida \xc3\xa9s el segon llibre dels Di\xc3\xa0legs de Gregori el Gran, que narra an\xc3\xa8cdotes diverses on apareix tamb\xc3\xa9 sant Benet, per la qual cosa se sap molt poc d\'ella mateixa._NEWLINE_Els dos germans es trobaven un cop l\'any a un lloc a mig cam\xc3\xad entre els dos monestirs, casa que es convert\xc3\xad en comptes de pelegrinatge. Gregori explica que en una de les \xc3\xbaltimes trobades, poc abans de morir, Escol\xc3\xa0stica deman\xc3\xa0 al seu germ\xc3\xa0 que, tot i que s\'havia fet fosc, es qued\xc3\xa9s per continuar amb el di\xc3\xa0leg espiritual que mantenien. Benet s\'hi opos\xc3\xa0, ja que no volia infringir la seva regla i havia de ser al monestir per al sopar; llavors Escol\xc3\xa0stica va implorar al Senyor que no deix\xc3\xa9s marxar Benet i es desferm\xc3\xa0 una violenta tempesta que va impedir la marxa del germ\xc3\xa0 fins l\'endem\xc3\xa0 al mat\xc3\xad._NEWLINE_Poc despr\xc3\xa9s, Benet va saber que la seva germana havia mort i la seboll\xc3\xad al mateix lloc on despr\xc3\xa9s ell mateix seria enterrat, mesos despr\xc3\xa9s; diu Gregori: "com les seves ments sempre estaven unides en D\xc3\xa9u, de la mateixa manera els cossos van \xc3\xa9sser tamb\xc3\xa9 aplegats en un mateix sepulcre".\n_START_SECTION_\nVeneraci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLes rel\xc3\xadquies d\'Escol\xc3\xa0stica i Benet s\xc3\xb3n sota l\'altar major de la bas\xc3\xadlica de Montecassino. Durant l\'Edat mitjana, per\xc3\xb2, i paral\xc2\xb7lelament a la pretesa translaci\xc3\xb3 de les restes de sant Benet a l\'Abadia de Saint-Beno\xc3\xaet-sur-Loire, es cregu\xc3\xa9 que les restes de santa Escol\xc3\xa0stica havien estat traslladades a segle\xc2\xa0ix a l\'abadia benedictina de Juvigny-sur-Loison (llavors, Juvigny-les-Dames, prop de Le Mans), on eren venerades. En \xc3\xa9sser destru\xc3\xafda l\'abadia, durant la Revoluci\xc3\xb3 francesa, les restes van passar a la parr\xc3\xb2quia del poble._NEWLINE_Una llegenda sense fonament, estesa a la regi\xc3\xb3 de Teramano, parla d\'un martiri de la santa, a la qual se li haurien amputat els pits. Tot i tractar-se d\'una llegenda pietosa, per\xc3\xb2 falsa, era invocada per aix\xc3\xb2 com a protectora de les dones que havien tingut fills. Tamb\xc3\xa9 s\'invocava contra les tempestes i els llamps.\n_START_SECTION_\nVeneraci\xc3\xb3 a Vic\n_START_PARAGRAPH_\nDurant segles, es vener\xc3\xa0 a la catedral de Vic una rel\xc3\xadquia d\'un peu que s\'atribu\xc3\xafa a Santa Escol\xc3\xa0stica. El primer esment \xc3\xa9s de 1475, i ja deuvia portar temps a la catedral. Es guardava darrere l\'altar major en un reliquiari de fusta. En 1634 es trasllad\xc3\xa0 a un reliquiari d\'argent encarregat a l\'argenter vigat\xc3\xa0 Salvador Serrarols. La imatge d\'argent desaparegu\xc3\xa9 en 1810 a la Guerra del Franc\xc3\xa8s. Novament en un reliquiari de fusta, en forma de peu, la rel\xc3\xadquia va perdre\'s definitivament en 1936, a l\'esclat de la Guerra civil espanyola._NEWLINE_Fins llavors, el culte a la santa havia estat gran, i s\'havia proclamat Escol\xc3\xa0stica com a segona patrona de Vic. Despr\xc3\xa9s de la guerra, el culte acaba perdent-se.'