b"\n_START_ARTICLE_\nAldo Clementi\n_START_SECTION_\nLa m\xc3\xbasica\n_START_PARAGRAPH_\nLa seva experi\xc3\xa8ncia compositiva rebel\xc2\xb7la en principi una vinculaci\xc3\xb3 substancial amb la tend\xc3\xa8ncia neocl\xc3\xa0ssica, no exempta, tanmateix, d'influ\xc3\xa8ncies vieneses. Amb la Cantata per a soprano, cor, recitador i orquestra de cambra, sobre text de Calder\xc3\xb3n de la Barca (1954), l'autor se situa en la l\xc3\xadnia d'adhesi\xc3\xb3 als motlles stravinskinians amb la mediaci\xc3\xb3 de Prok\xc3\xb3fiev, en una nova proposta on l'objectivaci\xc3\xb3 neutral que acompanya aquest motlles constitueix a un temps la superaci\xc3\xb3 cr\xc3\xadtica dels mateixos._NEWLINE_L'escola vienesa, i en especial l'experi\xc3\xa8ncia de Webern (que ja en Poesia per a veu i piano sobre texts de Rilke (1946) havia constitu\xc3\xaft el fonament del cam\xc3\xad mel\xc3\xb2dic), despr\xc3\xa9s constitueix el punt de partida per l'ulterior evoluci\xc3\xb3 del compositor, que, malgrat mantenir-se substancialment al marge de la po\xc3\xa8tica expressionista, com Webern, adopta gradualment, l'equiparaci\xc3\xb3 crom\xc3\xa0tica._NEWLINE_Aix\xc3\xad sorgeixen 3 estudis per a orquestra de cambra (1956-57) i Episodis per a orquestra (1958-59). Amb la posterior adhesi\xc3\xb3 a la t\xc3\xa8cnica estructuralista (Ideogrames n. 1 i n. 2 (1959, i Triplum per a tres instruments de fusta, 1960), Clementi arriba a resultats aut\xc3\xb2noms molt originals. Amb els seus \xc3\xbaltims treballs informals el so indeterminat assumeix una rellev\xc3\xa0ncia aut\xc3\xb2ctona, designada de qualsevol refer\xc3\xa8ncia subjectiva (Informel 1.2. i 3. 1961-63, Variant A. B i C. 1964)."