b"\n_START_ARTICLE_\nParma\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nParma fou una ciutat de la G\xc3\xa0l\xc2\xb7lia Cispadana, a la via Em\xc3\xadlia a la vora d'un rierol anomenat tamb\xc3\xa9 Parma. \xc3\x89s possible que fos un llogaret dels gals, per\xc3\xb2 no va tenir import\xc3\xa0ncia fins a l'establiment de la col\xc3\xb2nia romana el 183 aC. \xc3\x89s esmentada el 176 aC com a quarter general del proc\xc3\xb2nsol C. Claudius. Fou una ciutat pr\xc3\xb2spera i important, per\xc3\xb2 molt poc esmentada en relaci\xc3\xb3 amb esdeveniments hist\xc3\xb2rics. _NEWLINE_Al per\xc3\xadode de les guerres civils va prendre part a favor del partit senatorial contra Marc Antoni i aquest la va ocupar i saquejar (43 aC). Sota August va rebre un nou cos de colons i \xc3\xa9s esmentada a les inscripcions com Colonia Julia Augusta. Va romandre ciutat important durant l'imperi. El 377 la poblaci\xc3\xb3 s'havia redu\xc3\xaft i Graci\xc3\xa0 hi va establir una col\xc3\xb2nia de gots. El 451 fou saquejada per \xc3\x80tila._NEWLINE_Va passar a Odoacre i als ostrogots i fou destru\xc3\xafda per T\xc3\xb2tila durant la guerra G\xc3\xb2tica. Vers el 540 va passar als bizantins i inclosa a l'exarcat de Ravenna sota el nom de Cris\xc3\xb2polis (Chrysopolis, ciutat daurada) fins que el 569 va caure en mans dels llombards. Des del 774 fou possessi\xc3\xb3 dels francs i administrada per un comte, i fou inclosa en el Regne d'It\xc3\xa0lia el segle IX. El poder comtal va passar als bisbes nominals feudataris del Sacre Imperi a partir del 1115 i despr\xc3\xa9s del 1140 es va comen\xc3\xa7ar a afermar el poder de la comuna a la que ja el bisbe havia confiat alguns poders el 1106. El 1167 va ingressar a la Lliga Llombarda._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de la pau de Constan\xc3\xa7a del 1183, hi va haver guerres amb les ve\xc3\xafnes comunes de Reggio, Piacenza i Cremona, amb les quals es disputava el control de la via comercial pel riu Po. Ciutat normalment gibel\xc2\xb7lina, el juny de 1247 es van imposar els g\xc3\xbcelfs encap\xc3\xa7alats per la fam\xc3\xadlia Rossi. Les forces de Frederic II la van assetjar, per\xc3\xb2 foren derrotats a la batalla de Parma el 18 de febrer de 1248._NEWLINE_Al segle XIII els caps familiars van ostentar poders senyorials sota el c\xc3\xa0rrec de podest\xc3\xa0 o de capit\xc3\xa0. El 1344 Azzo de Correggio, va vendre la ciutat a Obizzo III d'Este, senyor de M\xc3\xb2dena, que la va revendre el 1346 a Lluc Visconti, senyor de Mil\xc3\xa0._NEWLINE_L'estat milan\xc3\xa8s la va conservar fins al 1511 per\xc3\xb2 sota la fam\xc3\xadlia Terzi es va fer independent breument (1404-1409); els Sforza la van recuperar pel Milanesat (1440-1449) a trav\xc3\xa9s de les fam\xc3\xadlies feudals dels Pallavicini, Rossi, Landi, Sanvitale i Correggio que van senyorejar diversos feus i castells que quasi foren estats independents (com el Landi a la vall del Taro, el Pallavicini a Busseto i Solignano, o els Rossi a San Secondo). Al Congr\xc3\xa9s de M\xc3\xa0ntua de 1511 es va acordar restituir el Milanesat als Visconti, en segregar Parma i Piacenza que van passar al Papa, que en va prendre possessi\xc3\xb3 el 1512._NEWLINE_El Papa Pau III (Alexandre Farnese) va erigir Parma i Plas\xc3\xa8ncia en ducat pel seu fill natural Pere Llu\xc3\xads Farnese. La dinastia dels Farnese va conservar el ducat fins al 1731 a la mort  d'Antoni Farnese (1679-1731, govern\xc3\xa0 del 1727 al 1731), el del darrer mascle de la nissaga. El poder dels senyors feudals va anar minvant progressivament; el 1588 foren eliminats els Pallavicini; el 1612 B\xc3\xa0rbar Sanseverino fou executat junt amb sis altres nobles acusats de conspirar contra el duc, i el 1682 foren derrotats els Landi._NEWLINE_Vegeu Ducat de Parma_NEWLINE_El ducat va passar a la casa de Borb\xc3\xb3. El 1802 va caure en poder de Fran\xc3\xa7a i va rebre el nom de Parme i esdevenir capital del departament del Taro. El 1808 Plas\xc3\xa8ncia fou erigida en ducat per Charles-Fran\xc3\xa7ois Lebrun, duc de Plaisance. La restauraci\xc3\xb3 va arribar el 1814 i el 1815 el Congr\xc3\xa9s de Viena en va establir les directius. Maria Llu\xc3\xafsa el va governar fins a la seva mort el 1847 quan, tal com s'havia establert, va passar altre cop als borbons. La dinastia fou deposada el 15 de setembre de 1859 i el 1860 es va proclamar la uni\xc3\xb3 al Regne de Sardenya._NEWLINE_A la Segona Guerra Mundial els aliats van entrar a Parma el 25 d'abril de 1945.\n_START_SECTION_\nLlocs d'inter\xc3\xa8s\n_START_PARAGRAPH_\nEntre els llocs d'inter\xc3\xa8s de Parma hi ha especialment el Palazzo della Pilotta (1583), centre hist\xc3\xb2ric i cultural de la ciutat, alberga l'Acad\xc3\xa8mia de Belles Arts amb obres d'artistes de l'escola de Parma, la Biblioteca Palatina, la Galeria Nacional, el Museu Arqueol\xc3\xb2gic, el Museu Bodoni i el Teatre Farnese, obra de Giovan Battista Aleotti. El Palazzo Ducale, erigit a partir de 1561 per al duc Ottavio Farnese sobre un disseny de Jacopo Vignola, constru\xc3\xaft sobre la zona del que pr\xc3\xa8viament era un castell dels Sforza, va ser ampliat en els segles XVII i XVIII; inclou el Palazzo Eucherio Sanvitale, amb interessants decoracions que daten del segle XVI atribu\xc3\xafdes a Gianfrancesco d'Agrate i un fresc de Parmigianino; annex hi ha el Parco Ducale, obra tamb\xc3\xa9 de Vignola, va ser transformat en un jard\xc3\xad a l'estil franc\xc3\xa8s el 1749. _NEWLINE_Tamb\xc3\xa9 s\xc3\xb3n notables el Palazzo del Comune, constru\xc3\xaft el 1627, el Palazzo del Governatore, que data del segle XIII, el Palau del Bisbe (1055), la Cittadella, gran fortalesa constru\xc3\xafda al segle XVI per ordre del duc Alessandro Farnese, en el marc de les hist\xc3\xb2riques muralles de Parma, amb finalitats defensives i com a s\xc3\xadmbol del poder ducal i l'Ospedale Vecchio, creat el 1250 i m\xc3\xa9s tard renovat a l'\xc3\xa8poca del Renaixement, avui arxiu i biblioteca. Entre els monuments religiosos cal destacar la bas\xc3\xadlica de Santa Maria de Steccata, constru\xc3\xafda el 1521, per albergar la imatge de la Santa venerada pels parmesans i la interessant Cattedrale di Santa Maria Assunta."