b'\n_START_ARTICLE_\nCintur\xc3\xb3 d\'asteroides\n_START_PARAGRAPH_\nEl cintur\xc3\xb3 d\'asteroides \xc3\xa9s la regi\xc3\xb3 del sistema solar que es troba aproximadament entre les \xc3\xb2rbites dels planetes Mart i J\xc3\xbapiter. Est\xc3\xa0 ocupat per nombrosos cossos de forma irregular anomenats asteroides o planetes menors. La regi\xc3\xb3 del cintur\xc3\xb3 d\'asteroides tamb\xc3\xa9 s\'anomena el cintur\xc3\xb3 principal d\'asteroides o el cintur\xc3\xb3 principal, perqu\xc3\xa8 hi ha altres asteroides al sistema solar com els asteroides propers a la Terra i asteroides troians. _NEWLINE_M\xc3\xa9s de la meitat de la massa del cintur\xc3\xb3 principal es troba als quatre objectes m\xc3\xa9s grans: (1) Ceres , (4) Vesta, (2) Pal\xc2\xb7les i (10) Higiea. Aquests tenen di\xc3\xa0metres mitjans de m\xc3\xa9s de 400\xc2\xa0km, mentre que Ceres fa 950\xc2\xa0km de di\xc3\xa0metre. La resta de cossos poden arribar a tenir les dimensions d\'una part\xc3\xadcula de pols. El material d\'asteroides est\xc3\xa0 distribu\xc3\xaft tan poc densament que diverses sondes no tripulades l\'han travessat sense problemes. Tot i aix\xc3\xb2, poden oc\xc3\xb3rrer col\xc2\xb7lisions entre asteroides grans, i poden formar una fam\xc3\xadlia d\'asteroides els membres de la qual comparteixen caracter\xc3\xadstiques orbitals i composici\xc3\xb3. Les col\xc2\xb7lisions tamb\xc3\xa9 creen una pols fina, que forma principalment la llum zodiacal. Els asteroides individuals del cintur\xc3\xb3 principal es categoritzen pel seu espectre, dividint-se principalment en tres grups: de carboni (tipus C), silicats (tipus S) i rics en metalls (tipus M). _NEWLINE_El cintur\xc3\xb3 d\'asteroides es va formar a partir de la nebulosa solar primordial com a grup de planetesimals, els precursors dels planetes. Entre Mart i J\xc3\xbapiter, tanmateix, les pertorbacions gravitacionals del planeta gegant van imbuir massa energia orbital per poder acretar en planeta. Les col\xc2\xb7lisions van esdevenir massa violentes, i, en lloc d\'enganxar-se els uns als altres, els planetesimals s\'esmicolaven encara m\xc3\xa9s. Com a resultat, s\'ha perdut la major part de la massa del cintur\xc3\xb3 principal des de la formaci\xc3\xb3 del sistema solar. Alguns fragments poden arribar al sistema solar interior, provocant impactes de meteorits als planetes terrestres._NEWLINE_Altres regions de cossos petits del sistema solar inclouen els centaures, el cintur\xc3\xb3 de Kuiper, el disc dispers, i el n\xc3\xbavol d\'Oort.\n_START_SECTION_\nVestigis del passat\n_START_PARAGRAPH_\nEntre Mart i J\xc3\xbapiter es troba el que els astr\xc3\xb2noms denominen el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides. Es tracta d\'una esp\xc3\xa8cie d\'anell planetari format per un gran nombre de petits planetes. El m\xc3\xa9s gran, Ceres, \xc3\xa9s una esfera desigual de 952,4 quil\xc3\xb2metres de di\xc3\xa0metre, i els m\xc3\xa9s petits s\xc3\xb3n restes de contorns irregulars, de la grand\xc3\xa0ria de pilotes i c\xc3\xb2dols._NEWLINE_El terme anell, emprat aqu\xc3\xad per descriure el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides, no ha de fer-nos creure que es tracta d\'un medi molt dens en el qual les roques de l\'espai col\xc2\xb7lideixen sovint. De mitjana, cada asteroide important est\xc3\xa0 separat del seu ve\xc3\xad per una dist\xc3\xa0ncia de cinc milions de quil\xc3\xb2metres. I encara que es produeixen col\xc2\xb7lisions, aquestes es produeixen de mitjana (en els asteroides importants) cada 100.000 anys. _NEWLINE_El cintur\xc3\xb3 d\'asteroides correspon a una zona del sistema solar situada entre 2 i 4 UA, en la qual no ha pogut formar-se cap planeta a causa de les pertorbacions causades per J\xc3\xbapiter. Per aquest motiu, els astr\xc3\xb2noms pensen que bona part d\'aquests cossos daten dels primers temps del sistema solar, \xc3\xa9s a dir, d\'una \xc3\xa8poca en la qual els planetes no existien. Fa m\xc3\xa9s de 4,5 miliards d\'anys (4500 milions) nom\xc3\xa9s giraven al voltant del Sol petits blocs. A m\xc3\xa9s de 3 unitats astr\xc3\xb2nomiques, aquests cossos estaven fets de roca per\xc3\xb2 sobretot de gel, l\'exist\xc3\xa8ncia del qual era possible gr\xc3\xa0cies a temperatures suficientment baixes. A menys de 3 unitats astron\xc3\xb2miques, els gels no podrien sobreviure i \xc3\xbanicament els silicats es van reagrupar per crear petits planetoides. Aix\xc3\xad van n\xc3\xa9ixer els asteroides. La majoria van ser atrets per cossos amb major massa: els planetes en formaci\xc3\xb3. Aquests van exercir el paper de gegantescs aspiradors que van netejar l\'espai d\'asteroides, excepte Mart i J\xc3\xbapiter. Per aquesta ra\xc3\xb3, una part d\'aquestes roques espacials constitueixen vestigis capa\xc3\xa7os de donar testimoniatge de les condicions regnants en els voltants del Sol fa 4,5 miliards d\'anys. _NEWLINE_No obstant aix\xc3\xb2, no tots els asteroides s\xc3\xb3n cossos tan primitius. Els astr\xc3\xb2noms han detectat difer\xc3\xa8ncies en la seva composici\xc3\xb3. Al voltant de 6 de cada 10 del tipus C daten probablement de la g\xc3\xa8nesi del sistema solar. Els altres s\xc3\xb3n rocosos (tipus S) o met\xc3\xa0l\xc2\xb7lics (tipus M) i s\xc3\xb3n el resultat de la fragmentaci\xc3\xb3 d\'objectes m\xc3\xa9s grans, el di\xc3\xa0metre dels quals sobrepassaria els 200 quil\xc3\xb2metres. Aquesta \xc3\xa9s la grand\xc3\xa0ria m\xc3\xadnima a partir de com la calor interior generada per la mateixa gravetat de l\'objecte \xc3\xa9s prou perqu\xc3\xa8 es produeixi una diferenciaci\xc3\xb3: en el magma, els elements pesants com els metalls es llisquen cap al centre per constituir el nucli, mentre que els elements lleugers, com les pedres, suren per formar el mantell. Quan, com a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia d\'una col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3, l\'astre es fragmenta, els trossos del nucli produeixen asteroides de tipus M i els del mantell donen lloc a asteroides de tipus S. Alguns d\'aquests petits planetes segueixen el seu propi cam\xc3\xad, allunyant-se dels altres. Fora del cintur\xc3\xb3 d\'asteroides. _NEWLINE_Desviats pels principals planetes, alguns creuen a vegades la Terra, com Eros, el m\xc3\xa9s gran, un objecte en forma de \xc2\xabpilota de rugbi\xc2\xbb de 14 x 14 x 40 quil\xc3\xb2metres, o (2101) Adonis, fam\xc3\xb3s per haver fregat -en la ficci\xc3\xb3- el coet de Tint\xc3\xadn. Fobos i Deimos, els dos sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits de Mart, s\xc3\xb3n asteroides capturats durant la seva escapada del cintur\xc3\xb3 principal. El mateix li pot haver succe\xc3\xaft a Amaltea, un dels petits sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits jovians.\n_START_SECTION_\nCeres i la "policia celestial"\n_START_PARAGRAPH_\nL\'astr\xc3\xb2nom Franz Xaver von Zach va comen\xc3\xa7ar en 1787 a buscar el planeta predit per la llei de Titius-Bode. No obstant aix\xc3\xb2, es va adonar que per aconseguir-ho necessitaria l\'ajuda d\'altres astr\xc3\xb2noms, i al setembre de 1800 von Zach va reunir a un grup de 24 observadors, els quals es van repartir la banda del zod\xc3\xadac en 24 parts, la qual cosa corresponia a 15\xc2\xb0 cadascun. Aquest grup es feia anomenar la "policia celestial" (Himmels Polizei), i entre els seus membres es trobaven astr\xc3\xb2noms tan prestigiosos com William Herschel, Charles Messier, Johann Elert Bode, Barnaba Oriani i Heinrich Olbers._NEWLINE_La "policia celestial" va enviar una invitaci\xc3\xb3 perqu\xc3\xa8 s\'un\xc3\xads a la seva causa l\'itali\xc3\xa0 Giuseppe Piazzi, per\xc3\xb2 abans que li arrib\xc3\xa9s la invitaci\xc3\xb3, Piazzi va descobrir el "planeta" buscat l\'1 de gener de 1801, i el va anomenar Ceres en honor a la deessa romana de l\'agricultura i patrona de Sic\xc3\xadlia. Piazzi, que no estava al corrent dels plans del grup d\'astr\xc3\xb2noms, tractava de realitzar observacions per completar el seu cat\xc3\xa0leg d\'estels, quan va localitzar en la constel\xc2\xb7laci\xc3\xb3 de Taure un petit punt llumin\xc3\xb3s que no constava al cat\xc3\xa0leg. L\'itali\xc3\xa0 el va observar a la nit seg\xc3\xbcent i es va trobar que s\'havia despla\xc3\xa7at sobre el fons d\'estrelles. Els dies subseg\xc3\xbcents va continuar observant aquell min\xc3\xbascul punt de llum, i aviat es va conv\xc3\xa8ncer que all\xc3\xb2 es tractava d\'un nou objecte del Sistema Solar. En un primer moment, Piazzi va creure que es tractava d\'un cometa, per\xc3\xb2 l\'abs\xc3\xa8ncia de nebulositat al seu voltant i el seu moviment lent i uniforme el van conv\xc3\xa8ncer que podria tractar-se d\'un nou planeta. Ceres es trobava a 2,77 UA, gaireb\xc3\xa9 exactament en la posici\xc3\xb3 predita per la llei de Titius-Bode de 2,8 UA.\n_START_SECTION_\nCintur\xc3\xb3 d\'asteroides\n_START_PARAGRAPH_\nEn pocs anys, els astr\xc3\xb2noms van descobrir dos nous objectes m\xc3\xa9s, que casaven amb el concepte de Herschel. L\'1 de setembre, Karl Harding va trobar Juno, i el 29 de mar\xc3\xa7 de 1807 Heinrich Olbers va descobrir Vesta. No obstant aix\xc3\xb2, no es va descobrir un nou objecte d\'aquesta naturalesa fins al 1845, amb la troballa d\'Astrea per Karl Hencke el 8 de desembre d\'aquest any. A partir de llavors, van comen\xc3\xa7ar a descobrir-se multitud d\'aquests objectes a mesura que els telescopis s\'anaven fent m\xc3\xa9s potents, fins al punt que al comen\xc3\xa7ament de la d\xc3\xa8cada de 1850 ja se n\'havien descobert m\xc3\xa9s d\'una desena, per la qual cosa el concepte de "asteroides" va ser gradualment substituint al de planetes per classificar a aquests objectes._NEWLINE_Amb el descobriment del planeta Nept\xc3\xba en 1846, la llei de Titus-Bode va comen\xc3\xa7ar a perdre for\xc3\xa7a entre la comunitat d\'astr\xc3\xb2noms, ja que aquest planeta no la complia. De fet, actualment aquesta llei es pren per una mera casualitat sense cap justificaci\xc3\xb3 te\xc3\xb2rica, encara que alguns treballs mostren que les lleis de Kepler podrien tenir certa correlaci\xc3\xb3 amb la llei de Titus-Bode._NEWLINE_La q\xc3\xbcesti\xc3\xb3 de la nomenclatura va comen\xc3\xa7ar a ser un problema per als astr\xc3\xb2noms. Cada vegada que es descobria un d\'aquests objectes, se li donava el nom d\'algun d\xc3\xa9u mitol\xc3\xb2gic i se\'l designava amb un s\xc3\xadmbol per abreujar-lo, com ocorre amb els planetes. No obstant aix\xc3\xb2, la multitud d\'asteroides descoberts va provocar que aquests s\xc3\xadmbols fossin cada vegada m\xc3\xa9s complexos, fins al punt que calia tenir certa habilitat art\xc3\xadstica per dibuixar-los. Per aquest motiu, finalment en 1867 es va acordar una nova nomenclatura per a aquests objectes, la qual consistia en el nom de l\'asteroide precedit per un nombre entre par\xc3\xa8ntesis, i en ordre de descobriment: (1) Ceres, (2) Pal\xc2\xb7les, (3) Juno, (4) Vesta, etc\xc3\xa8tera. Actualment se solen representar de la mateixa manera, incloent-hi o sostraient-hi els par\xc3\xa8ntesis._NEWLINE_El terme "cintur\xc3\xb3 d\'asteroides" va comen\xc3\xa7ar a utilitzar-se al comen\xc3\xa7ament de la d\xc3\xa8cada de 1850, encara que s\'ignora qui va ser el primer a fer-hi refer\xc3\xa8ncia. L\'any 1868 ja es coneixien un centenar d\'asteroides, i en 1891 el descobriment de l\'astrofotografia per Max Wolf va accelerar aquest ritme encara m\xc3\xa9s. El 1923 el nombre d\'asteroides sobrepassava els 1.000, en 1981 els 10.000, en 2000 els 100.000 i en 2010 el nombre d\'asteroides ronda els 500.000.\n_START_SECTION_\nFormaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nEn 1802, poc despr\xc3\xa9s del descobriment de (2) Pal\xc2\xb7les, Heinrich Olbers va suggerir a William Herschel que (1) Ceres i (2) Pal\xc2\xb7les podrien tractar-se de fragments d\'un planeta molt m\xc3\xa9s gran que en el passat podria haver orbitat en aquella regi\xc3\xb3 entre Mart i J\xc3\xbapiter. Segons aquesta hip\xc3\xb2tesi, el planeta es va descompondre fa milions d\'anys a causa d\'una explosi\xc3\xb3 interna o a impactes de cometes. No obstant aix\xc3\xb2, la gran quantitat d\'energia que hagu\xc3\xa9s estat necess\xc3\xa0ria perqu\xc3\xa8 ocorregu\xc3\xa9s aquest esdeveniment, en combinaci\xc3\xb3 amb l\'escassa massa total del cintur\xc3\xb3 d\'asteroides (nom\xc3\xa9s un 4% la massa de la Lluna), posen de manifest que aquesta hip\xc3\xb2tesi no pot ser v\xc3\xa0lida. A m\xc3\xa9s, les difer\xc3\xa8ncies en composici\xc3\xb3 qu\xc3\xadmica entre els asteroides del cintur\xc3\xb3 s\xc3\xb3n molt dif\xc3\xadcils d\'explicar en el cas que fossin originats al mateix planeta. Per tant, en l\'actualitat la majoria de cient\xc3\xadfics accepta que els asteroides mai van formar part d\'un planeta._NEWLINE_En general, es creu que el Sistema Solar es va formar a partir d\'una nebulosa primitiva, composta per gas i pols, que va col\xc2\xb7lapsar sota influ\xc3\xa8ncia gravitat\xc3\xb2ria formant un disc de material en rotaci\xc3\xb3. Mentre que al centre, on es formaria el Sol, la densitat augmentava amb rapidesa, a les regions externes del disc es van formar grans s\xc3\xb2lids de petita grand\xc3\xa0ria que, amb el temps, van anar agrupant-se mitjan\xc3\xa7ant processos d\'acreci\xc3\xb3 i col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3 per formar els planetes._NEWLINE_Els planetesimals que es trobaven a la regi\xc3\xb3 on actualment es troba el cintur\xc3\xb3 van ser pertorbats gravitat\xc3\xb2riament per J\xc3\xbapiter. El planeta va provocar que una determinada part dels planetesimals adquir\xc3\xads excentricitats i inclinacions molt elevades, accelerant-se a altes velocitats, la qual cosa va causar que col\xc2\xb7lidissin entre ells, i per tant en comptes d\'agrupar-se per formar un planeta es van disgregar en multitud de residus rocosos: els asteroides. Una gran part van ser expulsats fora del sistema solar, sobrevivint nom\xc3\xa9s en menys de l\'1% dels asteroides inicials.\n_START_SECTION_\nEvoluci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nDes de la seva formaci\xc3\xb3 en la nebulosa primitiva que va donar origen al sistema solar, els asteroides han sofert diversos canvis. Entre aquests es troben la calor interna durant els primers milions d\'anys, la fosa de la seva superf\xc3\xadcie a causa d\'impactes, l\'erosi\xc3\xb3 espacial a causa de la radiaci\xc3\xb3 i el vent solar, i el bombardeig de micrometeorits. Alguns cient\xc3\xadfics es refereixen als asteroides com els planetesimals residuals, mentre que d\'altres els consideren diferents a causa d\'aquests processos._NEWLINE_Es creu que el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides actual cont\xc3\xa9 solament una fracci\xc3\xb3 de la massa del cintur\xc3\xb3 primitiu. Les simulacions per ordinador suggereixen que el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides original podria haver contingut una massa equiparable a la de la Terra. Principalment a causa de pertorbacions gravitat\xc3\xb2ries, la majoria del material va ser expel\xc2\xb7lit del cintur\xc3\xb3 durant els primers milions d\'anys de formaci\xc3\xb3, deixant solament un 0,1% de la massa original. Es creu que parteix del material expulsat podria trobar-se en el n\xc3\xbavol d\'Oort, en els confins del Sistema Solar. Des de la seva formaci\xc3\xb3, la grand\xc3\xa0ria t\xc3\xadpica dels asteroides ha rom\xc3\xa0s relativament estable; no hi ha hagut augments o disminucions significatives._NEWLINE_La resson\xc3\xa0ncia orbital 4:1 amb J\xc3\xbapiter, situada entorn de 2,06 UA del Sol, pot considerar-se el l\xc3\xadmit interior del cintur\xc3\xb3 principal. Les pertorbacions causades per J\xc3\xbapiter van enviar els asteroides que all\xc3\xad es trobaven cap a \xc3\xb2rbites inestables, creant una zona deserta a aquesta dist\xc3\xa0ncia. La majoria dels cossos que es trobaven a menor dist\xc3\xa0ncia van ser llan\xc3\xa7ats cap a Mart (que el seu afeli \xc3\xa9s d\'1,67 UA) o expulsats per pertorbacions gravitacionals en els primers episodis de la formaci\xc3\xb3 del sistema solar. Els asteroides que conformen la fam\xc3\xadlia d\'Hungaria es troben m\xc3\xa9s propers al Sol que la zona esmentada anteriorment, per\xc3\xb2 posseeixen \xc3\xb2rbites estables a causa de la seva elevada inclinaci\xc3\xb3 orbital._NEWLINE_Quan el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides encara estava en formaci\xc3\xb3, a una dist\xc3\xa0ncia de 2,7 UA del Sol es trobava la l\xc3\xadnia de separaci\xc3\xb3 de temperatures del punt de condensaci\xc3\xb3 de l\'aigua. Als planetesimals que es trobaven a una dist\xc3\xa0ncia major els va ser possible acumular gel. En 2006 es va postular que una poblaci\xc3\xb3 de cometes situats m\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 del l\xc3\xadmit d\'aquesta separaci\xc3\xb3 va poder haver contribu\xc3\xaft a la formaci\xc3\xb3 dels oceans de la Terra.\n_START_SECTION_\nCaracter\xc3\xadstiques\n_START_PARAGRAPH_\nT\xc3\xa8cnicament, nom\xc3\xa9s pertanyen al cintur\xc3\xb3 principal els asteroides amb semieixos majors entre les 2,06 i les 3,27 UA, excentricitats de menys de 0,33 i inclinacions per sota dels 20\xc2\xba. \xc3\x89s aqu\xc3\xad on hi ha la m\xc3\xa0xima concentraci\xc3\xb3 d\'aquests cossos. La distribuci\xc3\xb3 d\'asteroides en el cintur\xc3\xb3 no \xc3\xa9s uniforme i hi ha zones, anomenades buits de Kirkwood, on pr\xc3\xa0cticament no hi ha asteroides. Aquestes zones estan "buides" perqu\xc3\xa8 les resson\xc3\xa0ncies orbitals de J\xc3\xbapiter impedeixen que els asteroides puguin tenir \xc3\xb2rbites estables. El cintur\xc3\xb3 d\'asteroides es troba entre les resson\xc3\xa0ncies 1:4 i 2:1._NEWLINE_Actualment s\'han descobert prop de 293.000 asteroides en el cintur\xc3\xb3 principal, dels quals uns 116.000 (un 40%) estan numerats. La resta tenen una designaci\xc3\xb3 provisional i \xc3\xa9s probable que alguns siguin el mateix asteroide que s\'ha descobert m\xc3\xa9s d\'una vegada. Aix\xc3\xb2 representa prop d\'un 98,2% del total d\'asteroides coneguts i un 97,8% del total de planetes menors descoberts. Dins del cintur\xc3\xb3, tamb\xc3\xa9 s\'han descobert 32 sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lits asteroidals, dels quals 5 estan numerats._NEWLINE_A pesar del que podria semblar pel gran nombre d\'asteroides descoberts, el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides est\xc3\xa0 gaireb\xc3\xa9 buit. Els asteroides es troben escampats sobre un volum enorme que fa que sigui altament improbable topar-se amb un asteroide si no \xc3\xa9s que ens hi dirigim intencionadament. La massa total estimada del cintur\xc3\xb3 d\'asteroides \xc3\xa9s de 2,3\xc2\xb710\xc2\xb2\xc2\xb9\xc2\xa0kg, el que \xc3\xa9s igual a nom\xc3\xa9s 0,031 vegades la massa de la Lluna. I d\'aquesta massa total, una tercera part ja se l\'emporta Ceres._NEWLINE_L\'elevada poblaci\xc3\xb3 crea un ambient molt actiu, on col\xc2\xb7lisions entre asteroides tenen lloc molt sovint (en termes astron\xc3\xb2mics). Una col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3 pot fragmentar un asteroide en nombrosos fragments (conduint a la formaci\xc3\xb3 d\'una nova fam\xc3\xadlia d\'asteroides), o pot unir a dos asteroides si t\xc3\xa9 lloc a velocitats relativament baixes. Despr\xc3\xa9s de 5 mil milions d\'anys, la poblaci\xc3\xb3 actual del cintur\xc3\xb3 s\'assembla poc a la poblaci\xc3\xb3 original._NEWLINE_Contr\xc3\xa0riament al que se sol pensar, el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides est\xc3\xa0 en la seva major part buit. Els asteroides estan disseminats en un volum tan gran que seria molt dif\xc3\xadcil travessar el cintur\xc3\xb3 i trobar-se amb un d\'ells sense pretendre-ho. No obstant aix\xc3\xb2, i encara que actualment es coneixen centenars de milers d\'aquests cossos celestes, es calcula que el cintur\xc3\xb3 alberga diversos milions d\'asteroides.\n_START_SECTION_\nGrand\xc3\xa0ries\n_START_PARAGRAPH_\nLa massa total del cintur\xc3\xb3 d\'asteroides s\'estima entre 3,0\xc3\x9710\xc2\xb2\xc2\xb9 i 3,6\xc3\x9710\xc2\xb2\xc2\xb9 kg, la qual cosa suposa solament un 4% de la massa de la Lluna o, cosa que \xc3\xa9s el mateix, un 0,06% de la massa terrestre. Els objectes celestes m\xc3\xa9s grans del cintur\xc3\xb3 s\xc3\xb3n, per tant, molt menors i menys massius que la Lluna. Els quatre cossos principals sumen la meitat de la massa total del cintur\xc3\xb3, i (1) Ceres, el m\xc3\xa9s gran d\'ells, representa un ter\xc3\xa7 de la massa total. Ceres posseeix un radi d\'uns 475 km, que equival a un ter\xc3\xa7 del radi lunar, i una massa de 10\xc2\xb2\xc2\xb9 kg, que representa solament un 1,3% de la massa de la Lluna. El segon objecte m\xc3\xa9s gran del cintur\xc3\xb3, (4) Vesta, t\xc3\xa9 la meitat de la grand\xc3\xa0ria de Ceres. Es coneixen al voltant de 1.000 asteroides el radi dels quals \xc3\xa9s major que 15 km, i s\'estima que el cintur\xc3\xb3 podria albergar prop de mig mili\xc3\xb3 d\'asteroides amb radis majors a 1,6 km._NEWLINE_Les grand\xc3\xa0ries dels asteroides poden determinar-se de diverses maneres, sabent la seva dist\xc3\xa0ncia. Un dels m\xc3\xa8todes \xc3\xa9s observant el seu tr\xc3\xa0nsit aparent davant d\'una estrella, que succeeix a causa de la rotaci\xc3\xb3 terrestre. Quan aix\xc3\xb2 ocorre, l\'estrella \xc3\xa9s ocultada darrere de l\'asteroide, i mesurant el temps que es perllonga aquesta ocultaci\xc3\xb3 \xc3\xa9s possible trobar el di\xc3\xa0metre de l\'asteroide. Amb aquest m\xc3\xa8tode s\'ha determinat amb bona precisi\xc3\xb3 les grand\xc3\xa0ries dels asteroides m\xc3\xa9s grans del cintur\xc3\xb3, com Ceres o (2) Pal\xc2\xb7les._NEWLINE_Un altre m\xc3\xa8tode per estimar les seves grand\xc3\xa0ries \xc3\xa9s mesurar la seva lluentor aparent. Com m\xc3\xa9s gran sigui un asteroide, m\xc3\xa9s llum solar reflectir\xc3\xa0 a causa de la seva major superf\xc3\xadcie. No obstant aix\xc3\xb2, la lluentor aparent tamb\xc3\xa9 dep\xc3\xa8n de l\'albedo caracter\xc3\xadstica de l\'asteroide, i aquest ve determinat per la seva composici\xc3\xb3. A manera d\'exemple, (4) Vesta apareix una mica m\xc3\xa9s brillant en el cel que Ceres, ja que l\'albedo del primer \xc3\xa9s quatre vegades superior. No obstant aix\xc3\xb2, l\'albedo dels asteroides pot determinar-se, ja que com menor albedo posseeix un cos, m\xc3\xa9s radiaci\xc3\xb3 absorbeix i per tant m\xc3\xa9s s\'escalfa; aquesta calor emet radiaci\xc3\xb3 en l\'infraroig, i comparant la radiaci\xc3\xb3 infraroja i la visible que arriba a superf\xc3\xadcie terrestre pot determinar-se l\'albedo, i per tant calcular la seva grand\xc3\xa0ria. Amb aquest m\xc3\xa8tode es pot fins i tot esbrinar les irregularitats que presenta un determinat asteroide en el cas que es trobi en rotaci\xc3\xb3. En aquest cas, les irregularitats fan que la superf\xc3\xadcie que s\'observa canvi\xc3\xaf, modificant tamb\xc3\xa9 la seva lluentor aparent de forma peri\xc3\xb2dica.\n_START_SECTION_\n\xc3\x92rbites\n_START_PARAGRAPH_\nEls asteroides orbiten en el mateix sentit que els planetes, amb per\xc3\xadodes orbitals des de 3,5 fins a 6 anys, generalment. L\'excentricitat mitjana dels asteroides se situa sobre 0,15, encara que alguns com (1862) Apol\xc2\xb7lo i (944) Hidalgo posseeixen excentricitats molt elevades (entorn de 0,6). Uns pocs asteroides posseeixen inclinacions orbitals superiors a 25\xc2\xb0, com l\'asteroide (945) Barcelona, descobert per Josep Comas i Sol\xc3\xa0 el 1921, la inclinaci\xc3\xb3 del qual \xc3\xa9s de 32,8\xc2\xb0. L\'asteroide amb l\'\xc3\xb2rbita m\xc3\xa9s inclinada \xc3\xa9s (1580) Betulia, amb 52\xc2\xb0.\n_START_SECTION_\nCanvis en les \xc3\xb2rbites\n_START_PARAGRAPH_\nEncara que les resson\xc3\xa0ncies orbitals dels planetes s\xc3\xb3n la manera m\xc3\xa9s efectiva de modificar les \xc3\xb2rbites dels asteroides, existeixen altres mitjans pels quals aix\xc3\xb2 succeeix. Algunes proves, com el nombre de NEAs o meteorits prop de la Terra, suggereixen que les resson\xc3\xa0ncies no s\xc3\xb3n capaces per si soles de produir-les._NEWLINE_En un primer moment es va postular que les col\xc2\xb7lisions aleat\xc3\xb2ries entre asteroides podrien provocar que caiguessin dins dels buits de Kirkwood, i per tant ser expulsats per les pertorbacions dels planetes. No obstant aix\xc3\xb2, els models computacionals han mostrat que els efectes que aix\xc3\xb2 produeix es troben diversos ordres de magnitud per sota de l\'observat. Per tant, han de ser m\xc3\xa9s importants altres efectes._NEWLINE_I. O. Yarkovsky va proposar a finals del segle XIX que la llum solar podria provocar alteracions en les \xc3\xb2rbites dels asteroides. Aquest efecte es coneix com a efecte Yarkovsky, i \xc3\xa9s possible a causa que la llum transporta moment lineal. La llum solar directa que arriba a l\'asteroide no modifica la seva \xc3\xb2rbita, ja que la llum li arriba en la mateixa direcci\xc3\xb3 que la for\xc3\xa7a d\'atracci\xc3\xb3 gravitat\xc3\xb2ria del Sol, i a efectes pr\xc3\xa0ctics \xc3\xa9s com si estigu\xc3\xa9s sent atret per un objecte lleugerament menys massiu que el Sol. La idea clau de Yarkovsky \xc3\xa9s que un asteroide posseeix temperatures diferents en la seva superf\xc3\xadcie segons la seva orientaci\xc3\xb3 al Sol. Els cossos emeten radiaci\xc3\xb3 infraroja, tant major quant a m\xc3\xa9s temperatura es trobin, i aquests fotons emesos li imprimeixen a l\'asteroide una quantitat de moviment en sentit contrari de cap a on van ser radiats. D\'aquesta manera, hi haur\xc3\xa0 una emissi\xc3\xb3 asim\xc3\xa8trica de fotons i l\'asteroide es mour\xc3\xa0. Aquest efecte \xc3\xa9s major si existeixen difer\xc3\xa8ncies de temperatura entre l\'afeli i el periheli de l\'asteroide. Mitjan\xc3\xa7ant l\'efecte Yarkovsky es poden determinar les seves densitats, i es poden explicar determinades caracter\xc3\xadstiques orbitals i morfol\xc3\xb2giques que posseeixen algunes fam\xc3\xadlies d\'asteroides._NEWLINE_Alguns cient\xc3\xadfics van desenvolupar una variaci\xc3\xb3 dels treballs de Yarkovsky, denominada efecte YORP. Aquest efecte prediu canvis en les rotacions i velocitats dels asteroides a causa de l\'efecte Yarkovsky, i fins ara les observacions realitzades concorden plenament amb les prediccions.\n_START_SECTION_\nPerif\xc3\xa8ria\n_START_PARAGRAPH_\nVorejant el l\xc3\xadmit interior del cintur\xc3\xb3 d\'asteroides es troba la fam\xc3\xadlia d\'asteroides Hungaria, entre 1,78 i 2,0 UA, i amb semieixos majors entorn d\'1,9 UA. L\'asteroide que d\xc3\xb3na nom a aquesta fam\xc3\xadlia composta per 52 asteroides coneguts \xc3\xa9s (434) Hungaria. Aquesta agrupaci\xc3\xb3 d\'asteroides es troba separada del cintur\xc3\xb3 principal pel buit de Kirkwood corresponent a la resson\xc3\xa0ncia 4:1, i els seus membres posseeixen inclinacions molt elevades. Alguns creuen l\'\xc3\xb2rbita de Mart, les pertorbacions gravitacionals del qual s\xc3\xb3n probablement la causa m\xc3\xa9s notable en la reducci\xc3\xb3 de la poblaci\xc3\xb3 d\'aquest grup._NEWLINE_Un altre grup d\'asteroides amb \xc3\xb2rbites inclinades en la part interior del cintur\xc3\xb3 \xc3\xa9s la fam\xc3\xadlia Focea. La gran majoria dels seus membres s\xc3\xb3n de tipus-S, a difer\xc3\xa8ncia de la fam\xc3\xadlia Hungaria posseeix alguns de tipus-I (amb superf\xc3\xadcies d\'enstatita). La fam\xc3\xadlia Focea orbita entre 2,25 UA i 2,5 UA del Sol._NEWLINE_En el l\xc3\xadmit exterior del cintur\xc3\xb3 es troba la fam\xc3\xadlia Cibeles, orbitant entre 3,3 i 3,5 UA, en la resson\xc3\xa0ncia 7:4 amb J\xc3\xbapiter. La fam\xc3\xadlia Hilda orbita entre 3,5 i 4,2 UA, amb \xc3\xb2rbites bastant circulars i estables en la resson\xc3\xa0ncia 3:2 de J\xc3\xbapiter. M\xc3\xa9s enll\xc3\xa0 de 4,2 UA es troben molt pocs asteroides, fins a l\'\xc3\xb2rbita de J\xc3\xbapiter (5,2 UA), on es troben els asteroides troians. Els troians poden dividir-se en dos grups, segons el punt de Lagrange de J\xc3\xbapiter que ocupin: els que es troben en el punt L\xe2\x82\x84 i els que se situen en el costat contrari L\xe2\x82\x85. Es desconeix la ra\xc3\xb3 que el punt L\xe2\x82\x84 es trobi molt m\xc3\xa9s poblat.\n_START_SECTION_\nNoves fam\xc3\xadlies\n_START_PARAGRAPH_\nAlgunes fam\xc3\xadlies s\'han format recentment, en temps astron\xc3\xb2mics. El c\xc3\xbamul Karin es va formar fa 5,8 milions d\'anys com a conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia d\'una col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3 soferta per un asteroide de 16 km de radi. La fam\xc3\xadlia Veritas es va formar fa 8,7 milions d\'anys; entre les proves s\'inclou pols interplanet\xc3\xa0ria recollida dels sediments oce\xc3\xa0nics._NEWLINE_Molt m\xc3\xa9s recent \xc3\xa9s el c\xc3\xbamul Datura que es va formar fa 450 mil anys a partir d\'un asteroide del cintur\xc3\xb3 principal. L\'estimaci\xc3\xb3 de la seva antiguitat est\xc3\xa0 basada en la probabilitat estad\xc3\xadstica que els seus membres tinguin les \xc3\xb2rbites actuals, i no en proves f\xc3\xadsiques s\xc3\xb2lides. Es creu que el c\xc3\xbamul Datura podria haver estat una font de pols i material zodiacal. Altres formacions recents, com el c\xc3\xbamul Iannini (fa prop de 5 milions d\'anys) o el c\xc3\xbamul Sein\xc3\xa4joki, tamb\xc3\xa9 podrien haver contribu\xc3\xaft a la formaci\xc3\xb3 d\'aquesta pols.\n_START_SECTION_\nCol\xc2\xb7lisions\n_START_PARAGRAPH_\nA causa de l\'elevada poblaci\xc3\xb3 del cintur\xc3\xb3 principal les col\xc2\xb7lisions entre asteroides succeeixen de manera freq\xc3\xbcent, en escales de temps astron\xc3\xb2miques. S\'estima que cada 10 milions d\'anys es produeix una col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3 entre asteroides els radis dels quals excedeixen dels 10 km. Les col\xc2\xb7lisions a vegades provoquen la fragmentaci\xc3\xb3 de l\'asteroide en objectes m\xc3\xa9s petits, formant una nova fam\xc3\xadlia d\'asteroides. Tamb\xc3\xa9 pot oc\xc3\xb3rrer que dos asteroides col\xc2\xb7lideixin a velocitats molt baixes, en aquest cas queden units. A causa d\'aquests processos de col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3, els objectes que van formar el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides primitiu amb prou feines guarden relaci\xc3\xb3 amb els actuals._NEWLINE_A m\xc3\xa9s d\'asteroides, el cintur\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 cont\xc3\xa9 bandes de pols formades de part\xc3\xadcules amb radis d\'uns pocs centenars de micr\xc3\xb2metres. Aquest material es produeix, almenys en part, per col\xc2\xb7lisions entre asteroides, i per l\'impacte de micrometeorits en els asteroides. A m\xc3\xa9s, l\'efecte Poynting-Robertson provoca que a causa de la radiaci\xc3\xb3 solar aquesta pols giri lentament en espiral cap al Sol._NEWLINE_La combinaci\xc3\xb3 d\'aquesta pols amb el material expulsat dels cometes produeix la llum zodiacal. La lluentor que produeix, encara que feble, pot observar-se a la nit en direcci\xc3\xb3 cap al Sol al llarg de l\'ecl\xc3\xadptica. Les part\xc3\xadcules que produeixen la llum zodiacal visible presenten de mitjana radis de 40 micr\xc3\xb2metres. El temps de vida caracter\xc3\xadstic d\'aquestes part\xc3\xadcules \xc3\xa9s de l\'ordre de 700.000 anys. Per tant, per mantenir les bandes de pols han de crear-se noves part\xc3\xadcules a un ritme constant en el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides.\n_START_SECTION_\nMeteorits\n_START_PARAGRAPH_\nLes restes que s\'originen en les col\xc2\xb7lisions poden formar meteoroides que finalment arribin a l\'atmosfera terrestre. Un percentatge major que el 99,8% dels 30.000 meteorits trobats fins avui a la Terra es creu que s\'ha originat en el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides. Al setembre de 2007 es va publicar un estudi que suggeria que l\'asteroide (298) Baptistina va sofrir una col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3 que va provocar l\'enviament d\'una quantitat considerable de fragments a l\'interior del Sistema Solar. Es creu que els impactes d\'aquests fragments van crear els cr\xc3\xa0ters Tycho i Chicxulub, situats en la Lluna i en M\xc3\xa8xic respectivament, i aquest \xc3\xbaltim va poder provocar l\'extinci\xc3\xb3 dels dinosaures fa 65 milions d\'anys.\n_START_SECTION_\nExploraci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa primera nau espacial que va travessar el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides va ser la Pioneer 10, el 16 de juliol de 1972. Aleshores existia certa preocupaci\xc3\xb3 sobre si els restes que hi havia suposarien un perill per a la nau, per\xc3\xb2 fins ara han travessat el cintur\xc3\xb3 sense incidents una desena de naus diferents. Les sondes Pioneer 11, Voyager 1 i 2 i Ulysses, van passar pel cintur\xc3\xb3 sense prendre imatges. La missi\xc3\xb3 Galileu va prendre imatges de (951) Gaspra en 1991 i de (243) Ida (i el seu sat\xc3\xa8l\xc2\xb7lit D\xc3\xa0ctil) en 1993, NEAR Shoemaker de (253) Matilde en 1997 i (433) Eros en 2000, Cassini-Huygens de (2685) Masursky en 2000, Stardust de (5535) Annefrank en 2002 i New Horizons de (132524) APL en 2006._NEWLINE_La missi\xc3\xb3 Hayabusa, que va retornar a la Terra al juny de 2010, va fotografiar i va aterrar sobre la superf\xc3\xadcie de (25143) Itokawa en 2005, durant dos mesos. La missi\xc3\xb3 Dawn va ser llan\xc3\xa7ada en 2007, el dia 18 de juliol de 2011 es va confirmar que la sonda va entrar en l\'\xc3\xb2rbita de Vesta, i s\'espera que orbiti al voltant de Ceres en el 2015. Si la sonda continua sent operativa despr\xc3\xa9s d\'examinar Ceres, una \xc3\xbaltima missi\xc3\xb3 permetria exploracions addicionals, possiblement un sobrevol de Pal\xc2\xb7les. La missi\xc3\xb3 WISE va ser llan\xc3\xa7ada el 14 de desembre de 2009 i busca mitjan\xc3\xa7ant detecci\xc3\xb3 de radiaci\xc3\xb3 infraroja tots els asteroides el di\xc3\xa0metre dels quals sigui major a 3 km. El llan\xc3\xa7ament d\'una altra missi\xc3\xb3, OSIRIS-REx, est\xc3\xa0 previst que tingui lloc en 2016, i portar\xc3\xa0 a la Terra mostres de material de la superf\xc3\xadcie d\'un asteroide._NEWLINE_La majoria de les fotografies preses dels asteroides van ser realitzades durant el breu pas pel cintur\xc3\xb3 de les sondes espacials que es dirigien cap a altres objectius, a excepci\xc3\xb3 del NEAR i de la sonda Hayabusa, que van explorar determinats asteroides propers (NEAs). Solament la missi\xc3\xb3 Dawn t\xc3\xa9 com a objectiu primari l\'estudi d\'objectes del cintur\xc3\xb3 principal d\'asteroides, i si aquests es compleixen amb \xc3\xa8xit, \xc3\xa9s possible que es desenvolupi una extensi\xc3\xb3 de la missi\xc3\xb3 que permeti exploracions addicionals.\n_START_SECTION_\nFont futura de recursos\n_START_PARAGRAPH_\nEls asteroides s\xc3\xb3n els cossos m\xc3\xa9s accessibles del sistema solar. S\'ha suggerit que en un futur el material dels asteroides propers a la Terra (NEAs) podria ser aprofitable. Els materials m\xc3\xa9s importants econ\xc3\xb2micament s\xc3\xb3n l\'aigua (la posseeixen els asteroides tipus-C, generalment en forma de gel) i diversos metalls, com ferro, n\xc3\xadquel, cobalt o plat\xc3\xad (asteroides tipus S i M). S\'ha especulat amb els m\xc3\xa8todes possibles per fer-ho i els costos econ\xc3\xb2mics implicats, i es creu que per cada tona de material terrestre utilitzat per a la construcci\xc3\xb3 de naus podran obtenir-se fins a mil tones de material en els asteroides. Aix\xc3\xb2 abaratiria el cost dels materials en q\xc3\xbcesti\xc3\xb3, i podrien utilitzar-se per a la construcci\xc3\xb3 d\'estructures necess\xc3\xa0ries en futures exploracions espacials.\n_START_SECTION_\nEn la ficci\xc3\xb3 i el cinema\n_START_PARAGRAPH_\nEls cinturons d\'asteroides han aparegut repetidament en les hist\xc3\xb2ries de ci\xc3\xa8ncia-ficci\xc3\xb3, tant en la literatura com en el cine. Generalment, els cinturons d\'asteroides s\xc3\xb3n sempre tan densos que les naus espacials que els travessen han de maniobrar amb destresa per tal d\'esquivar els asteroides i evitar una col\xc2\xb7lisi\xc3\xb3. Proto-planetes en proc\xc3\xa9s de formaci\xc3\xb3 i anells planetaris potser siguin aix\xc3\xad per\xc3\xb2 els cinturons d\'asteroides no. En realitat, els asteroides es troben escampats sobre un volum enorme que fa que sigui altament improbable topar-se o fins i tot passar a prop d\'un asteroide per casualitat. Per exemple, les nombroses sondes espacials enviades a la regi\xc3\xb3 exterior del sistema solar han creuat el cintur\xc3\xb3 d\'asteroides sense cap problema i en les missions en les quals es va preparar un encontre amb un asteroide es va haver de dirigir la nau acuradament per a poder realitzar l\'encontre. Per contra, la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula 2001: una odissea de l\'espai de Stanley Kubrick \xc3\xa9s inusual en aquest aspecte, ja que mostra un encontre realista amb una solit\xc3\xa0ria parella d\'asteroides.'