b'\n_START_ARTICLE_\nNomenclatura qu\xc3\xadmica\n_START_PARAGRAPH_\nLa nomenclatura qu\xc3\xadmica \xc3\xa9s el conjunt de normes per tal de generar els noms pels diferents compostos qu\xc3\xadmics de forma sistem\xc3\xa0tica. La nomenclatura qu\xc3\xadmica (del llat\xc3\xad nomenclat\xc5\xabra) \xc3\xa9s un conjunt de regles o f\xc3\xb3rmules que s\'utilitzen per anomenar tots els elements i els compostos qu\xc3\xadmics. Actualment la IUPAC (Uni\xc3\xb3 Internacional de Qu\xc3\xadmica Pura i Aplicada, en angl\xc3\xa8s International Union of Pure and Applied Chemistry) \xc3\xa9s la m\xc3\xa0xima autoritat en mat\xc3\xa8ria de nomenclatura qu\xc3\xadmica, la qual s\'encarrega d\'establir les regles corresponents; posteriorment, s\'adapten a cada llengua. El conjunt de normes es pot trobar en dues publicacions, conegudes com a Blue Book i Red Book. En altres publicacions similars, es poden trobar els est\xc3\xa0ndards per a la utilitzaci\xc3\xb3 de s\xc3\xadmbols per quantitats f\xc3\xadsiques (Green Book) i definicions de paraules t\xc3\xa8cniques utilitzades en qu\xc3\xadmica (Gold Book). At\xc3\xa8s que cada especialitat dins de l\'\xc3\xa0rea necessita una nomenclatura especifica, el cat\xc3\xa0leg de llibres publicats \xc3\xa9s extens.\n_START_SECTION_\nHist\xc3\xb2ria\n_START_PARAGRAPH_\nLa moderna Nomenclatura qu\xc3\xadmica t\xc3\xa9 el seu origen en el M\xc3\xa9thode de nomenclature chimique publicat en 1787 per Louis-Bernard Guyton de Morveau (1737-1816), Antoine Lavoisier (1743-1794), Claude Louis Berthollet (1748-1822) i Antoine-Fran\xc3\xa7ois de Fourcroy (1755-1809). Seguint propostes anteriors formulades per qu\xc3\xadmics com Bergmann i Macquer, els autors francesos van adoptar com a criteri terminol\xc3\xb2gic fonamental la composici\xc3\xb3 qu\xc3\xadmica. Els elements van ser designats amb noms simples (encara que sense cap criteri com\xc3\xba) i \xc3\xbanics, mentre que els noms dels compostos qu\xc3\xadmics van ser establerts a partir dels noms dels seus elements constituents m\xc3\xa9s una s\xc3\xa8rie de sufixos. Aquesta terminologia es va aplicar inicialment tant a subst\xc3\xa0ncies del regne mineral com del vegetal i animal, encara que en aquests \xc3\xbaltims casos plantejava molts problemes._NEWLINE_El desenvolupament de la qu\xc3\xadmica org\xc3\xa0nica a partir dels anys trenta del segle XIX va propiciar la creaci\xc3\xb3 de nous termes i formes de nomenar compostos que van ser discutits i organitzats al congr\xc3\xa9s de Ginebra de 1892, del que van sorgir moltes de les caracter\xc3\xadstiques de la terminologia de la qu\xc3\xadmica org\xc3\xa0nica. L\'altre moment decisiu en el desenvolupament de la terminologia qu\xc3\xadmica va ser la creaci\xc3\xb3 de la IUPAC (International Union of Pure and Applied Chemistry). La societat va sorgir a partir de l\'Associaci\xc3\xb3 Internacional de Societats de Qu\xc3\xadmica que es va fundar a Par\xc3\xads en 1911 amb representants de societats nacionals de catorze pa\xc3\xafsos. D\'aquesta associaci\xc3\xb3 van sorgir diversos grups de treball encarregats d\'estudiar noves propostes de reforma de la nomenclatura qu\xc3\xadmica._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de la interrupci\xc3\xb3 produ\xc3\xafda per la Primera Guerra Mundial, una nova associaci\xc3\xb3 va tornar a crear-se en 1919, canviant el seu nom pel d\'Uni\xc3\xb3 Internacional de Qu\xc3\xadmica Pura i Aplicada (IUPAC).  La guerra no nom\xc3\xa9s va suposar l\'aparici\xc3\xb3 d\'una nova organitzaci\xc3\xb3 sin\xc3\xb3 tamb\xc3\xa9 la sortida de les societats alemanyes, que havien estat un dels primers impulsors d\'aquestes organitzacions internacionals de qu\xc3\xadmica. Malgrat aix\xc3\xb2, la nova instituci\xc3\xb3 va cr\xc3\xa9ixer r\xc3\xa0pidament fins a reunir en 1925 vint-i-vuit organitzacions nacionals de qu\xc3\xadmica, entre les quals es trobava l\'espanyola. A m\xc3\xa9s, figuraven qu\xc3\xadmics representants de diverses revistes com Chemical Abstracts nord-americana, el Journal of the Chemical Society, de Gran Bretanya, i el Bulletin Signaletique de la Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 Chimique de France. Posteriorment es van sumar els editors de la Gazzeta Chimica italiana, els de la su\xc3\xafssa Helvetica Chimica Acta i els del Recueil des Travaux Chimiques d\'Holanda. Finalment, en 1930, es va produir l\'entrada dels representants de les societats alemanyes, la qual cosa va permetre que s\'integressin els representants del Beilstein Handbuch d\'Alemanya, amb el que es va completar la representaci\xc3\xb3 de les principals revistes i dels dos repertoris de qu\xc3\xadmica m\xc3\xa9s importants del moment. Tots ells, juntament amb els representants de les societats qu\xc3\xadmiques, jugarien un paper decisiu en el desenvolupament de la terminologia qu\xc3\xadmica en els anys seg\xc3\xbcents.\n_START_SECTION_\nQu\xc3\xadmica inorg\xc3\xa0nica\n_START_PARAGRAPH_\nAquest sistema de nomenclatura agrupa i nomena als compostos inorg\xc3\xa0nics, que s\xc3\xb3n tots els compostos diferents dels org\xc3\xa0nics. Actualment s\'accepten tres sistemes o sub-sistemes de nomenclatura, aquests s\xc3\xb3n: el sistema de nomenclatura estequiom\xc3\xa8trica o sistem\xc3\xa0tic, el sistema de nomenclatura funcional o cl\xc3\xa0ssic o tradicional i el sistema de nomenclatura Estoc. Aquests tres sistemes nomenen a gaireb\xc3\xa9 tots els compostos inorg\xc3\xa0nics, sent la nomenclatura tradicional la m\xc3\xa9s extensa, i t\xc3\xa9 grans branques en el desenvolupament f\xc3\xadsic i alternatiu, i duu a terme diverses interpretacions de les funcions b\xc3\xa0siques de cada element.\n_START_SECTION_\nNomenclatura de Stock\n_START_PARAGRAPH_\nSegons aquesta nomenclatura, els \xc3\xb2xids s\'anomenen amb la paraula "\xc3\xb2xid", seguida del nom del metall (o no-metall) i a continuaci\xc3\xb3 el nombre d\'oxidacions expressat en xifres romanes entre par\xc3\xa8ntesis. S\'empra amb les sals, els \xc3\xb2xids i els hidr\xc3\xb2xids. Per exemple: CuCl\xe2\x82\x82: clorur de coure (II); o Fe(OH)\xe2\x82\x83: hidr\xc3\xb2xid de ferro (III).'