b"\n_START_ARTICLE_\nPedra r\xc3\xbanica de Kingittorsuaq\n_START_SECTION_\nDescripci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa pedra va ser trobada en 1824 en un grup de tres cairns que formaven un triangle equil\xc3\xa0ter en el cim d'una muntanya de la petita illa de Kingittorsuaq. La pedra es troba actualment en el Museu Nacional de Dinamarca a Copenhaguen._NEWLINE_L'origen de la pedra s'ha datat cap a l'Edat mitjana. L' Enciclop\xc3\xa8dia Cat\xc3\xb2lica cita com a data el 25 d'abril de 1135. No obstant aix\xc3\xb2, William Thalbitzer l'ha datat cap a 1314 usant codis pent\xc3\xa0dics. Uns altres han calculat entre 1250 i 1333. Tanmateix, tal com ha assenyalat l'historiador Finn Gad, la data que es d\xc3\xb3na sobre la pedra es pot interpretar de diverses maneres. Com a tal, no es pot, com es pensava anteriorment, prendre com a evid\xc3\xa8ncia per als tres ca\xc3\xa7adors anomenats sobre la pedra en aquesta regi\xc3\xb3._NEWLINE_L'\xc3\xbaltima part de la inscripci\xc3\xb3 r\xc3\xbanica no s'ha pogut desxifrar i aparentment \xc3\xa9s un grup de s\xc3\xadmbols sense sentit, per\xc3\xb2 es creu que pot contenir un missatge secret.\n_START_SECTION_\nRunes sense desxifrar\n_START_PARAGRAPH_\nLes sis runes que segueixen el text tradu\xc3\xaft no s\xc3\xb3n desxifrades, per\xc3\xb2, tenen components d'un sol car\xc3\xa0cter molt propers. Les primeres dues runes finals semblen tenir dos components, un sowil\xc5\x8d (\xe1\x9b\x8b) amb un mannaz (\xe1\x9b\x98) i/o algiz (\xe1\x9b\x89) a la part superior i inferior. Les tres runes seg\xc3\xbcents tamb\xc3\xa9 semblen tenir a la part superior i inferior el mannaz o algiz, per\xc3\xb2 nom\xc3\xa9s amb un j\xc4\x93ran (\xe1\x9b\x84)."