b"\n_START_ARTICLE_\nJosep Garriga-Nogu\xc3\xa9s i Garriga-Nogu\xc3\xa9s\n_START_SECTION_\nBiografia\n_START_PARAGRAPH_\nEl seu pare era Josep Garriga-Nogu\xc3\xa9s i Roig, I marqu\xc3\xa8s de Cabanes (1877-1935), membre d'una important fam\xc3\xadlia de comerciants i banquers barcelonins d'origen saragoss\xc3\xa0. Al costat del seu cos\xc3\xad, Rupert Garriga-Nogu\xc3\xa9s i Miranda (1854-1928), havia fundat en 1901 la banca Nogu\xc3\xa9s Sobrinos, S. en C., de la que en fou gerent. _NEWLINE_Josep Garriga-Nogu\xc3\xa9s i Garriga-Nogu\xc3\xa9s va n\xc3\xa9ixer fruit del matrimoni del seu pare amb Pilar Garriga-Nogu\xc3\xa9s i Coll, filla del seu cos\xc3\xad i soci. Despr\xc3\xa9s de la mort del seu pare, en 1935, va heretar el marquesat, alhora que es va posar al capdavant del negoci financer familiar, al que va transformar de banc de valors en banc comercial. Va ser en 1947 quan la societat en comandita Garriga Nogu\xc3\xa9s Sobrinos va donar pas a la societat an\xc3\xb2nima Banc Garriga Nogu\xc3\xa9s, amb Josep Garriga-Nogu\xc3\xa9s i Garriga-Nogu\xc3\xa9s ocupant els c\xc3\xa0rrecs de president del consell d'administraci\xc3\xb3 i de director general. Com el seu pare, fou tamb\xc3\xa9 president del banc Sindicat de Banquers de Barcelona, S.A. (1943-1951) i membre del consell d'administraci\xc3\xb3 de la Societat General d'Aig\xc3\xbces de Barcelona._NEWLINE_En 1952 el Banc Espanyol de Cr\xc3\xa8dit (Banesto) va adquirir el Banc Garriga Nogu\xc3\xa9s, encara que l'entitat va conservar independ\xc3\xa8ncia de gesti\xc3\xb3, per la qual cosa Josep Garriga-Nogu\xc3\xa9s es va mantenir en la presid\xc3\xa8ncia fins a la seva mort, en 1985.\n_START_SECTION_\nCom a tennista i dirigent esportiu\n_START_PARAGRAPH_\nGarriga-Nogu\xc3\xa9s va heretar l'afici\xc3\xb3 pel tennis del seu pare, qui havia arribat a presidir la federaci\xc3\xb3 catalana d'aquest esport de 1916 a 1920. Va comen\xc3\xa7ar a jugar a tennis durant les seves estades a Anglaterra i Fran\xc3\xa7a, per motius d'estudis. Fou membre del Club Lawn-Tenis Tur\xc3\xb3 i va arribar a formar part de l'equip espanyol de Copa Davis en 1933, en una eliminat\xc3\xb2ria davant el Regne Unit disputada a Barcelona, encara que finalment no va participar en cap dels partits puntuables i \xc3\xbanicament va jugar un partit d'exhibici\xc3\xb3, que va perdre enfront del brit\xc3\xa0nic Harry Lee._NEWLINE_Una vegada retirat de les pistes, va ser capit\xc3\xa0 de l'equip espanyol de Copa Davis en 1961 i de l'equip de Copa Galea entre 1950 i 1964. La seva traject\xc3\xb2ria com a dirigent esportiu es va iniciar en el Real Club de Tennis Tur\xc3\xb3. Posteriorment va presidir la Federaci\xc3\xb3 Catalana de Tennis (1935-1939) i la Reial Federaci\xc3\xb3 Espanyola de Tennis (RFET) durant 32 anys (1938-1970), el mandat m\xc3\xa9s llarg de la hist\xc3\xb2ria. Despr\xc3\xa9s de deixar el c\xc3\xa0rrec, va ser nomenat president d'honor de la RFET i va rebre la medalla al M\xc3\xa8rit Esportiu."