b'\n_START_ARTICLE_\nMacbeth (pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula de 1948)\n_START_SECTION_\nArgument\n_START_PARAGRAPH_\nLa presa del poder per Macbeth, rei d\'Esc\xc3\xb2cia, i el seu dest\xc3\xad fatal.\n_START_SECTION_\nRebuda\n_START_PARAGRAPH_\nLa pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula va ser un frac\xc3\xa0s comercial i de cr\xc3\xadtica a la seva estrena el 1948 als pa\xc3\xafsos anglosaxons. La cr\xc3\xadtica li retreia l\'accent escoc\xc3\xa8s que els actors imitaven, fent inintel\xc2\xb7ligibles els di\xc3\xa0legs. Als pa\xc3\xafsos no angl\xc3\xb2fons, on el problema no existia pel doblatge o la subtitulaci\xc3\xb3, la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula va ser un \xc3\xa8xit, tant de cr\xc3\xadtica com comercial._NEWLINE_Destacar a prop\xc3\xb2sit que a El tercer home de Carol Reed, cada personatge \xc3\xa9s caracteritzat per la seva veu i el seu accent particular americ\xc3\xa0 (Harry Lime), angl\xc3\xa8s (popular o lletrat), irland\xc3\xa8s, alemany o txec, etc.\n_START_SECTION_\nAn\xc3\xa0lisi de l\'obra\n_START_PARAGRAPH_\nMacbeth repr\xc3\xa8n l\'escenificaci\xc3\xb3 de l\'obra muntada per Welles amb la seva companyia del Mercury Theater. Segons les prediccions de les tres germanes (les bruixes), Macbeth s\'ha de convertir en rei sense ser l\'hereu. Incapa\xc3\xa7 de resistir a les forces de la nit, Macbeth \xc3\xa9s un esperit feble davant la seva dona Lady Macbeth que li organitza la maquinaci\xc3\xb3 maquiav\xc3\xa8l\xc2\xb7lica per matar el rei i accedir al poder. Si arriba al tron per la sang, Macbeth \xc3\xa9s pres de remordiment sentint-se desemmascarat. S\'enfonsa en la bogeria que veu els espectres del rei i de Banquo entaulats al seu banquet de coronaci\xc3\xb3, sota els encantaments de la seva dona "What is done can\'t be undone" (el que \xc3\xa9s fet \xc3\xa9s fet) que intenta tornar-lo a la ra\xc3\xb3 mentre repeteix sense aturador "blood appeals blood" (la sang crida la sang")._NEWLINE_L\'escenificaci\xc3\xb3 no vacil\xc2\xb7la davant els efectes grandiloq\xc3\xbcents i fant\xc3\xa0stics, en una decoraci\xc3\xb3 de castell medieval en cartr\xc3\xb3 pedra sobre una plat\xc3\xb3 d\'estudi. El mateix Orson Welles obre els ulls oberts desmesuradament i les profunditats de camp per donar a les escenes de bogeria un expressionisme mut que sembla una resposta a Ivan el Terrible de Serguei Eisenstein. Aquestes decoracions rugoses, salvatges i expressionistes, aix\xc3\xad com aquests efectes cinematogr\xc3\xa0fics grandiosos (picat, contrapicat i profunditat de camps), eviten a la pel\xc2\xb7l\xc3\xadcula caure en l\'academicisme de les lectures habituals de Shakespeare, en aquell temps sobretot les de Laurence Olivier. Les escenes de bogeria, gr\xc3\xa0cies a la interpretaci\xc3\xb3 de Jeanette Nolan (Lady Macbeth) \xe2\x80\x93 entre les quals l\'escena de la m\xc3\xa0 - s\xc3\xb3n particularment aconseguides aix\xc3\xad com l\'escena final del bosc en marxa.'