b'\n_START_ARTICLE_\nAtmosfera de Venus\n_START_SECTION_\nComposici\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nL\'atmosfera de Venus es compon principalment de di\xc3\xb2xid de carboni, juntament amb una petita quantitat de Nitrogen i traces d\'altres elements. La quantitat de nitrogen a l\'atmosfera \xc3\xa9s relativament petita en comparaci\xc3\xb3 amb la quantitat de di\xc3\xb2xid de carboni a l\'atmosfera, per\xc3\xb2 \xc3\xa9s molt m\xc3\xa9s gran que la Terra, el seu contingut de nitrogen \xc3\xa9s aproximadament quatre vegades m\xc3\xa9s gran, fins i tot amb nitrogen representant al voltant del 78% de l\'atmosfera terrestre._NEWLINE_L\'atmosfera de Venus cont\xc3\xa9 petites quantitats de diversos compostos, incloses algunes basades en hidrogen com el clorur d\'hidrogen i el fluorur d\'hidrogen, aix\xc3\xad com el mon\xc3\xb2xid de carboni, el vapor d\'aigua i l\'oxigen molecular. S\'ha teoritzat que una gran quantitat d\'hidrogen s\'ha perdut, amb la major part de la resta transformant-se en \xc3\xa0cid sulf\xc3\xbaric (H\xe2\x82\x82SO\xe2\x82\x84) i sulfur d\'hidrogen. Posteriorment, hi ha molt poc hidrogen en l\'atmosfera del planeta. La p\xc3\xa8rdua d\'una gran quantitat d\'hidrogen s\'ha demostrat per l\'alta relaci\xc3\xb3 de D/H mesurat en l\'atmosfera de Venus. La proporci\xc3\xb3 \xc3\xa9s de 0,025, molt m\xc3\xa9s gran que el valor terrestre d\'1,6 \xc3\x9710\xe2\x81\xbb\xe2\x81\xb4. D\'altra banda, la relaci\xc3\xb3 D/H de l\'atmosfera superior del planeta \xc3\xa9s 1,5 vegades m\xc3\xa9s alta que en la baixa atmosfera.\n_START_SECTION_\nCirculaci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nLa circulaci\xc3\xb3 a la troposfera de Venus segueix un enfocament ciclostr\xc3\xb2fic. La velocitat del seu vent es determina per l\'equilibri del gradient de pressi\xc3\xb3 i les forces centr\xc3\xadfugues en el flux zonal. En contrast, la circulaci\xc3\xb3 en l\'atmosfera es regeix per l\'equilibri geostr\xc3\xb2fic. Les velocitats del vent a Venus es poden mesurar directament nom\xc3\xa9s per l\'atmosfera superior (tropopausa), a altituds d\'entre 60 i 70\xc2\xa0km, corresponents a la cobertura dels n\xc3\xbavols m\xc3\xa9s alts. El moviment dels n\xc3\xbavols s\'observa normalment en la part ultraviolada de l\'espectre, on el contrast a trav\xc3\xa9s dels n\xc3\xbavols s\'incrementa. La velocitat lineal del vent en aquest nivell \xc3\xa9s d\'uns 100 \xc2\xb1 10\xc2\xa0m/s en les latituds m\xc3\xa9s baixes que 50 \xc2\xb0. El vent mou mou en sentit retr\xc3\xb2grad, aix\xc3\xad com la rotaci\xc3\xb3 del planeta. Disminueix r\xc3\xa0pidament cap a les latituds altes, finalment arribar a zero en els pols. Aquests forts vents des de la part superior de l\'atmosfera provoquen un fenomen conegut com a superrotaci\xc3\xb3 de l\'atmosfera. En altres paraules, aquests vents r\xc3\xa0pids circulen al voltant del planeta que gira m\xc3\xa9s de pressa. La superrotaci\xc3\xb3 de Venus \xc3\xa9s diferencial, aix\xc3\xb2 vol dir que la troposfera equatorial superrotaciona m\xc3\xa9s lentament que la troposfera en les latituds mitjanes. Els vents tamb\xc3\xa9 tenen un fort gradient vertical. Baixen profundament en la troposfera a un ritme de 3\xc2\xa0m/s per km. A prop de la superf\xc3\xadcie els vents de Venus s\xc3\xb3n molt m\xc3\xa9s lents que els de la Terra. Es mouen a pocs quil\xc3\xb2metres per hora (en general menys de 2\xc2\xa0m/s amb una mitjana 0,3-1,0\xc2\xa0m/s), per\xc3\xb2 a causa de l\'alta densitat de l\'atmosfera en la superf\xc3\xadcie, \xc3\xa9s suficient per portar la pols i petites pedres de la superf\xc3\xadcie, com un corrent lent d\'aigua._NEWLINE_Tots els vents a Venus s\xc3\xb3n dirigits per convecci\xc3\xb3. L\'aire calent s\'eleva a la zona equatorial, on es concentra la calefacci\xc3\xb3 solar, i es va als pols. Aquest fenomen s\'anomena la circulaci\xc3\xb3 de Hadley. No obstant aix\xc3\xb2, el moviment de l\'aire del sud \xc3\xa9s molt m\xc3\xa9s lent que els vents zonals. El l\xc3\xadmit polar de la c\xc3\xa8l\xc2\xb7lula de Hadley de Venus \xc3\xa9s a prop de la latitud 60\xc2\xb0. En aquesta zona l\'aire s\'enfonsa i torna a l\'equador sota dels n\xc3\xbavols. Aquesta interpretaci\xc3\xb3 es basa en la distribuci\xc3\xb3 de mon\xc3\xb2xid de carboni, que es concentra en les latituds a prop dels 60\xc2\xb0. Per sobre del l\xc3\xadmit polar de la c\xc3\xa8l\xc2\xb7lula de Hadley s\'observa un patr\xc3\xb3 diferent de moviment. En latituds entre 60\xc2\xb0 i 70\xc2\xb0 hi ha collarets de gel polars, que es caracteritzen per temperatures de 30 a 40 K m\xc3\xa9s baixes que la troposfera superior en latituds properes. La temperatura m\xc3\xa9s baixa es deu probablement a l\'aflorament d\'aire en ells i el refredament per evaporaci\xc3\xb3 resultant. Aquesta interpretaci\xc3\xb3 es basa en els n\xc3\xbavols m\xc3\xa9s alts i densos en collarets. Els n\xc3\xbavols estan a altituds d\'entre 70 i 72\xc2\xa0km en collarets per sobre dels 5\xc2\xa0km m\xc3\xa9s alta que en els pols i les latituds baixes. Una connexi\xc3\xb3 pot existir entre els collarets freds i els dolls r\xc3\xa0pids de latituds mitjanes on el vent arriba a velocitats de 140\xc2\xa0m/s. Els dolls tamb\xc3\xa9 ho s\xc3\xb3n una conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncia natural del tipus de moviment Hadley i han d\'existir a Venus entre les latituds 55-60\xc2\xb0._NEWLINE_Estructures estranyes conegudes com a v\xc3\xb2rtexs polars es troben en els  collarets polars. S\xc3\xb3n tempestes gegants similars als huracans quatre vegades m\xc3\xa9s elevats que els seus an\xc3\xa0legs terrestres. Cada v\xc3\xb2rtex t\xc3\xa9 dos "ulls": els centres de rotaci\xc3\xb3, que estan connectats per diferents estructures  de n\xc3\xbavols en forma de S. Estructures com dos ulls s\xc3\xb3n tamb\xc3\xa9 anomenats dipols polars. Els v\xc3\xb2rtexs giren sobre un per\xc3\xadode de tres dies en la direcci\xc3\xb3 de superrotaci\xc3\xb3 general de l\'atmosfera. La velocitat lineal del vent \xc3\xa9s de 35\xe2\x80\x9350\xc2\xa0m/s prop del seu brodat exterior i zero als pols. La temperatura a la part superior dels n\xc3\xbavols dels v\xc3\xb2rtexs polars \xc3\xa9s molt m\xc3\xa9s gran que els propers collars polars arriben 250 K (\xe2\x88\x9223\xc2\xa0\xc2\xb0C). La interpretaci\xc3\xb3 convencional dels v\xc3\xb2rtexs polars \xc3\xa9s que s\xc3\xb3n els anticiclons amb subsid\xc3\xa8ncia al centre i en l\'aflorament dels collars polars freds. Aquest tipus de moviment \xc3\xa9s com els v\xc3\xb2rtexs anticicl\xc3\xb2nics polars a l\'hivern a la Terra, especialment la troballa a l\'Ant\xc3\xa0rtida. Les observacions indiquen que la circulaci\xc3\xb3 anticicl\xc3\xb2nica observat a prop dels pols pot penetrar fins a 50\xc2\xa0km d\'altitud, \xc3\xa9s a dir, a la base dels n\xc3\xbavols. La troposfera superior polar i la mesosfera s\xc3\xb3n extremadament din\xc3\xa0miques; grans n\xc3\xbavols brillants poden apar\xc3\xa8ixer i desapar\xc3\xa8ixer en un per\xc3\xadode d\'unes poques hores. Aquest esdeveniment va ser observat per la Venus Express de 9 i 13 gener de 2007, quan la regi\xc3\xb3 polar sud va ser d\'un 30% m\xc3\xa9s brillant. Aquest esdeveniment va ser probablement causat per una injecci\xc3\xb3 de di\xc3\xb2xid de sofre en la mesosfera, que despr\xc3\xa9s es condensa per formar una boira brillant. Els dos ulls en v\xc3\xb2rtexs no s\'han explicat._NEWLINE_El primer v\xc3\xb2rtex de Venus va ser descobert al Pol Nord per la missi\xc3\xb3 Pioneer Venus de 1978. El descobriment del segon v\xc3\xb2rtex polar de dos ulls en el pol sud de Venus es va fer al juny de 2006 per la Venus Express.\n_START_SECTION_\nL\'atmosfera superior i la ionosfera\n_START_PARAGRAPH_\nLa mesosfera de Venus s\'est\xc3\xa9n des de 65\xc2\xa0km a 120\xc2\xa0km d\'altura, i la termosfera comen\xc3\xa7a aproximadament als 120\xc2\xa0km, fins a arribar al l\xc3\xadmit superior de l\'atmosfera (exosfera) de 220 a 350\xc2\xa0km._NEWLINE_La mesosfera de Venus es pot dividir en dues capes: la m\xc3\xa9s baixa entre 62 i 73\xc2\xa0km en els pols (entre 65 i 67\xc2\xa0km a l\'equador) i la m\xc3\xa9s alta entre 73 i 95\xc2\xa0km. A la primera capa de la temperatura \xc3\xa9s gaireb\xc3\xa9 constant a 230 K (& minus;43\xc2\xa0\xc2\xb0C). Aquesta capa coincideix amb la cobertura de n\xc3\xbavols superior. A la segona capa la temperatura comen\xc3\xa7a a disminuir de nou aconseguint prop de 165 K (\xe2\x88\x92108\xc2\xa0\xc2\xb0C) a una al\xc3\xa7ada de 95\xc2\xa0km, on comen\xc3\xa7a la mesopausa. \xc3\x89s el lloc m\xc3\xa9s fred al costat di\xc3\xbcrn de Venus. A la part di\xc3\xbcrna de la  mesopausa, que es troba entre la mesosfera i termosfera entre 95 i 120\xc2\xa0km, la temperatura augmenta fins aproximadament de 300 a 400 K (27-127\xc2\xa0\xc2\xb0C). Per contra, el costat nocturn de Venus \xc3\xa9s el lloc m\xc3\xa9s fred del planeta amb una temperatura de 100 K (\xe2\x88\x92173\xc2\xa0\xc2\xb0C). Tamb\xc3\xa9 se l\'anomena criosfera._NEWLINE_El patr\xc3\xb3 de circulaci\xc3\xb3 a la mesosfera superior i la termosfera de Venus \xc3\xa9s completament diferent de la norma en l\'atmosfera inferior. En altituds entre 90 i 150\xc2\xa0km l\'aire venusi\xc3\xa0 es mou des del costat di\xc3\xbcrn del planeta al fosc, amb aflorament a l\'hemisferi enfront del Sol i l\'enfonsament en l\'hemisferi fosc. L\'enfonsament a l\'hemisferi fosc causa l\'escalfament adiab\xc3\xa0tic de l\'aire, formant una capa de calor a la mesosfera nocturna a altituds entre 90 i 120\xc2\xa0km. La temperatura d\'aquesta capa, 230 K (\xe2\x88\x9243\xc2\xa0\xc2\xb0C) \xc3\xa9s molt m\xc3\xa9s alta que la temperatura t\xc3\xadpica que es troba al costat fosc de la termosfera, 100 K (\xe2\x88\x92173\xc2\xa0\xc2\xb0C). L\'aire del costat di\xc3\xbcrn_NEWLINE_tamb\xc3\xa9 porta \xc3\xa0toms d\'oxigen, que despr\xc3\xa9s de la recombinaci\xc3\xb3 forma mol\xc3\xa8cules d\'oxigen en l\'estat singlet (\xc2\xb9\xce\x94g), que despr\xc3\xa9s emeten radiaci\xc3\xb3 infraroja a una longitud d\'ona d\'1,27 \xce\xbcm. La radiaci\xc3\xb3 a aquesta altitud (entre 90 i 100\xc2\xa0km) es troba sovint a la Terra o o sondes espacials. La mesosfera superior nocturna i la termosfera de Venus s\xc3\xb3n tamb\xc3\xa9 la font d\'emissions no-ETL (Equilibri Termodin\xc3\xa0mic Local) de mol\xc3\xa8cules de CO \xe2\x82\x82 i \xc3\xb2xid n\xc3\xadtric, que s\xc3\xb3n responsables de la baixa temperatura a la termosfera nocturna._NEWLINE_La sonda Venus Express va mostrar a trav\xc3\xa9s d\'ocultacions estel\xc2\xb7lars que la boirina atmosf\xc3\xa8rica s\'est\xc3\xa9n molt m\xc3\xa9s lluny que en el costat nocturn que del di\xc3\xbcrn. Al costat di\xc3\xbcrn la coberta de n\xc3\xbavols t\xc3\xa9 un gruix de 20\xc2\xa0km i s\'est\xc3\xa9n fins als 65\xc2\xa0km, mentre que en el costat nocturn de la coberta de n\xc3\xbavols en forma d\'una fina boira que n\'arriba als 90\xc2\xa0km d\'altitud fins ben entrada la mesosfera, encara m\xc3\xa9s 105\xc2\xa0km com a boira m\xc3\xa9s transparent._NEWLINE_Venus t\xc3\xa9 una ionosfera estesa situada en altituds entre 120 i 300\xc2\xa0km que gaireb\xc3\xa9 coincideix amb la termosfera. Els alts nivells d\'ionitzaci\xc3\xb3 es mantenen nom\xc3\xa9s en el costat di\xc3\xbcrn del planeta. Pel costat fosc, la concentraci\xc3\xb3 d\'electrons \xc3\xa9s gaireb\xc3\xa9 zero. La ionosfera de Venus es compon de tres capes: la primera entre 120 i 130\xc2\xa0km, la segona entre 140 i 160\xc2\xa0km i la tercera entre 200 i 250\xc2\xa0km. Hi pot haver una altra capa prop de 180\xc2\xa0km. El nombre m\xc3\xa0xim d\'electrons en una unitat de volum, 3\xc3\x9710\xc2\xb9\xc2\xb9 m\xe2\x81\xbb\xc2\xb3, que s\'aconsegueix en la segona capa a prop del punt subsolar. El l\xc3\xadmit superior de la ionosfera, la ionopausa, es troba en altituds entre 220 i 375\xc2\xa0km i separa el plasma de l\'origen planetari del plasma de la manestosfera indu\xc3\xafda. El principal component de la primera i segona capa \xc3\xa9s l\'i\xc3\xb3 O\xe2\x82\x82\xe2\x81\xba, mentre que la tercera capa consisteix en ions O\xe2\x81\xba. El plasma ionosf\xc3\xa8ric s\'observa en moviment; la fotoionitzaci\xc3\xb3 solar al costat di\xc3\xbcrn i la recombinaci\xc3\xb3 d\'ions al costat fosc s\xc3\xb3n el principal proc\xc3\xa9s per accelerar el plasma a les velocitats observades. El corrent de plasma semblava ser suficient per mantenir la ionosfera nocturna al nivell mitj\xc3\xa0 de densitat d\'ions.\n_START_SECTION_\nMagnetosfera indu\xc3\xafda\n_START_PARAGRAPH_\nVenus no t\xc3\xa9 camp magn\xc3\xa8tic. La ra\xc3\xb3 de la seva abs\xc3\xa8ncia \xc3\xa9s desconegut, per\xc3\xb2 probablement est\xc3\xa0 relacionada amb la baixa velocitat de rotaci\xc3\xb3 del planeta o la manca de convecci\xc3\xb3 en el mantell. El planeta t\xc3\xa9 nom\xc3\xa9s una magnetosfera indu\xc3\xafda formada pel camp magn\xc3\xa8tic del Sol portat pel vent solar. Aquest proc\xc3\xa9s pot ser ent\xc3\xa8s com el camp magn\xc3\xa8tic de trobar un obstacle, en aquest cas Venus. La magnetosfera indu\xc3\xafda de Venus t\xc3\xa9 un xoc en arc, embolcall magn\xc3\xa8tic, magnetopausa i magnetocua._NEWLINE_En el punt subsolar o xoc en arc \xc3\xa9s de 1900\xc2\xa0km per sobre de la superf\xc3\xadcie de Venus (0,3 vegades el radi del planeta). Aquesta dist\xc3\xa0ncia va ser mesurada el 2007 per a un per\xc3\xadode de baixa activitat solar. Prop de l\'activitat solar m\xc3\xa0xima, aquesta dist\xc3\xa0ncia pot ser de diverses vegades m\xc3\xa9s gran. La magnetopausa est\xc3\xa0 situada a una altitud de 300\xc2\xa0km. El l\xc3\xadmit superior de la ionosfera (ionopausa) \xc3\xa9s d\'uns 250\xc2\xa0km. Entre la magnetopausa i la ionopausa hi ha una barrera magn\xc3\xa8tica, un refor\xc3\xa7 del camp magn\xc3\xa8tic local, que impedeix que el plasma solar penetri m\xc3\xa9s profundament a l\'atmosfera, almenys en per\xc3\xadodes de baixa activitat solar. El camp magn\xc3\xa8tic en la barrera arriba als 40 nT. La magnetocua segueix m\xc3\xa9s de deu vegades el radi de Venus. \xc3\x89s la part m\xc3\xa9s activa de la magnetosfera del planeta. Hi ha esdeveniments de reconnexi\xc3\xb3 i l\'acceleraci\xc3\xb3 de part\xc3\xadcules a la cua. L\'energia dels electrons i dels ions a la magnetocua t\xc3\xa9 uns 100  ev i 1000 ev respectivament._NEWLINE_Degut a la falta d\'un camp magn\xc3\xa8tic significatiu a Venus, el vent solar penetra profundament a l\'exosfera del planeta i causa p\xc3\xa8rdua considerable d\'atmosfera. La p\xc3\xa8rdua succeeix principalment a trav\xc3\xa9s magnetocua. Actualment els principals tipus d\'ions que es perden s\xc3\xb3n O\xe2\x81\xba, H\xe2\x81\xba i He\xe2\x81\xba. La taxa de p\xc3\xa8rdua d\'hidrogen a oxigen \xc3\xa9s d\'aproximadament 2 (o gaireb\xc3\xa9 estequiom\xc3\xa8trica), el que indica la p\xc3\xa8rdua cont\xc3\xadnua d\'aigua.\n_START_SECTION_\nPossibilitat de vida\n_START_PARAGRAPH_\nA causa de les dif\xc3\xadcils condicions de la superf\xc3\xadcie, pocs llocs del planeta s\'ha explorat, i el fet que la vida entesa actualment pot no ser necess\xc3\xa0riament el mateix en altres parts de l\'univers, l\'abast i la tenacitat de la vida a la Terra mateixa no s\'ha demostrat. Existeixen criatures conegudes com a extrem\xc3\xb2fils a la Terra, i prefereixen h\xc3\xa0bitats extrems. Els term\xc3\xb2fils i els hiperterm\xc3\xb2fils sobreviuen a temperatures per sobre del punt d\'ebullici\xc3\xb3 de l\'aigua, acid\xc3\xb2fils a nivells de pH 3 o menys, i els poliextrem\xc3\xb2fils poden sobreviure durant diverses condicions extremes, i existeixen molts altres tipus extrem\xc3\xb2fils a la Terra._NEWLINE_No obstant aix\xc3\xb2, podria existir la vida fora de la banda extrem\xc3\xb2fila a la part superior dels n\xc3\xbavols, tal com un bacteri va ser trobat vivint i reproduint-se en els n\xc3\xbavols terrestres, i s\'ha proposat que la vida va poder existir en la mateixa zona a Venus. Els microbis en l\'espessa i ennuvolada atmosfera podrien estar protegits de la radiaci\xc3\xb3 solar pels compostos de sofre presents en l\'aire._NEWLINE_L\'atmosfera venusiana va demostrar ser suficientment fora d\'equilibri per balan\xc3\xa7 a requerir una m\xc3\xa9s gran investigaci\xc3\xb3. Les dades analitzades de les missions Venera, Pioneer i de Magallanes van trobar que els compostos de sulfur d\'hidrogen (H\xe2\x82\x82S) i de di\xc3\xb2xid de sofre (SO\xe2\x82\x82) junts en l\'atmosfera superior. Els dos primers gasos reaccionen un amb l\'altre, el que implica que n\'hi ha una font per a la producci\xc3\xb3. D\'altra banda, de vegades es passa per alt el fet que una les sondes Venera va detectar grans quantitats de clor just a sota dels n\xc3\xbavols venusians._NEWLINE_S\'ha suggerit que aquesta altitud els microbis podrien absorbir la llum ultraviolada del Sol com a font d\'energia, aix\xc3\xb2 podria ser una possible explicaci\xc3\xb3 per a les taques fosques vistes en imatges d\'UV del planeta. Les grans part\xc3\xadcules no esf\xc3\xa8riques en els n\xc3\xbavols s\'han trobat i la seva composici\xc3\xb3 \xc3\xa9s encara desconeguda.\n_START_SECTION_\nEvoluci\xc3\xb3\n_START_PARAGRAPH_\nExisteixen dues hip\xc3\xb2tesis principals que expliquen la formaci\xc3\xb3 d\'una atmosfera global. La primera \xc3\xa9s la teoria de l\'acreci\xc3\xb3, que suposa que l\'atmosfera es va originar per la pres\xc3\xa8ncia de gasos en la composici\xc3\xb3 de planetesimals primitius que hauria format el planeta. L\'altra hip\xc3\xb2tesi, la captura, suggereix que els gasos atmosf\xc3\xa8rics van ser capturats a partir de fonts externes: la nebulosa solar primitiva, cometes o vent solar. La primera teoria s\'afebleix, per\xc3\xb2, pels actuals models de solidificaci\xc3\xb3 dels planetes. Segons aquests models, algunes desenes de milions d\'anys despr\xc3\xa9s de la consolidaci\xc3\xb3 del nucli planetari haurien d\'haver format una escor\xc3\xa7a primitiva; tanmateix, durant aquest proc\xc3\xa9s, s\'hauria d\'haver produ\xc3\xaft prou gasos per ser escalfats i els l\xc3\xadquids vol\xc3\xa0tils s\'haurien perdut per l\'espai._NEWLINE_Un altre problema per a la teoria de l\'acreci\xc3\xb3 es pensava que durant l\'evoluci\xc3\xb3 solar l\'estrella arriba el que s\'anomena fase T-Tauri, quan la contracci\xc3\xb3 de l\'estrella disminueix o cessa, i emet una potent corrent de part\xc3\xadcules ionitzades. Durant molt de temps es va pensar que aquest flux va ser prou fort per a dissipar qualsevol ambient existent en aquest moment en els planetes interiors del sistema, per\xc3\xb2 les \xc3\xbaltimes investigacions indiquen que la fase T-Tauri pot apar\xc3\xa8ixer abans de la formaci\xc3\xb3 de planetes, i d\'aquesta manera l\'evoluci\xc3\xb3 solar tindria una participaci\xc3\xb3 limitada en la formaci\xc3\xb3 i retenci\xc3\xb3 atmosf\xc3\xa8rica dels planetes tel\xc2\xb7l\xc3\xbarics._NEWLINE_A trav\xc3\xa9s d\'estudis de l\'estructura dels n\xc3\xbavols presents i la geologia de la superf\xc3\xadcie combinats amb el fet que la lluminositat solar va augmentar en un 25% al llarg de 3.800 milions d\'anys, es creu que fa quatre mil milions  anys el planeta tenia aigua l\xc3\xadquida a la superf\xc3\xadcie, el que tindria conseq\xc3\xbc\xc3\xa8ncies importants per a l\'evoluci\xc3\xb3 de la seva atmosfera, de manera que seria similar a l\'atmosfera terrestre. No existeixen formes geol\xc3\xb2giques del planeta que suggereixen la pres\xc3\xa8ncia d\'aigua en els \xc3\xbaltims mil milions d\'anys, mentrestant no existeixen raons per suposar que Venus \xc3\xa9s una excepci\xc3\xb3 al proc\xc3\xa9s que va formar la Terra i ha d\'haver tingut aigua durant el comen\xc3\xa7ament de la seva hist\xc3\xb2ria, possiblement deriva de roques \xc3\xbaniques que formen el planeta o, m\xc3\xa9s tard, dels estels. L\'opini\xc3\xb3 comuna entre els cient\xc3\xadfics de recerca \xc3\xa9s que l\'aigua ha d\'haver existit fa uns 600 milions d\'anys, sobre la superf\xc3\xadcie abans d\'evaporar, de totes maneres alguns com David Grinspoon creuen que fins a 2 milions d\'anys podria ser plausible_NEWLINE_No existeixen formes geol\xc3\xb2giques del planeta que suggereixin la pres\xc3\xa8ncia d\'aigua en els \xc3\xbaltims mil milions d\'anys, mentrestant no existeixen raons per suposar que Venus \xc3\xa9s una excepci\xc3\xb3 al proc\xc3\xa9s que va formar la Terra i deu haver hagut aigua durant el comen\xc3\xa7ament de la seva hist\xc3\xb2ria, possiblement deriva de roques \xc3\xbaniques que formen el planeta o, m\xc3\xa9s tard, dels estels. L\'opini\xc3\xb3 comuna entre els cient\xc3\xadfics de recerca \xc3\xa9s que l\'aigua deu haver existit fa uns 600 milions d\'anys, sobre la superf\xc3\xadcie abans d\'evaporar, de totes maneres alguns com David Grinspoon creuen que fins a 2 milions d\'anys podria ser plausible._NEWLINE_Venus finalment va perdre tota la seva aigua, possiblement per la seva dissociaci\xc3\xb3 per la forta radiaci\xc3\xb3 solar, dividint les mol\xc3\xa8cules d\'oxigen, el que es va afegir a les roques, i d\'hidrogen, que va ser expulsat a l\'espai. La sorprenent manca d\'hidrogen a Venus d\xc3\xb3na suport a aquesta teoria. Un altre resultat d\'aquest proc\xc3\xa9s va ser la concentraci\xc3\xb3 de di\xc3\xb2xid de carboni en la seva atmosfera, el que va generar un efecte hivernacle, responsable de la temperatura de la superf\xc3\xadcie alta del planeta. L\'efecte hivernacle pot haver estat causat per l\'evaporaci\xc3\xb3 de l\'aigua de la superf\xc3\xadcie i augmentant els nivells de gasos d\'efecte hivernacle. L\'atmosfera venusiana \xc3\xa9s llavors un objecte d\'una atenci\xc3\xb3 a l\'estudi del canvi clim\xc3\xa0tic a la Terra.\n_START_SECTION_\nSondes espacials recents i actuals\n_START_PARAGRAPH_\nLa nau espacial Venus Express es troba actualment en \xc3\xb2rbita al voltant de Venus, on entra a l\'atmosfera utilitzant un espectr\xc3\xb2metre d\'imatge infraroig en el rang espectral de 1\xe2\x80\x935 \xc2\xb5m. _NEWLINE_La sonda Akatsuki de JAXA va ser llan\xc3\xa7ada al maig de 2010, est\xc3\xa0 destinada a estudiar el planeta durant un per\xc3\xadode de dos anys, inclosos l\'estructura i l\'ambient de l\'activitat, per\xc3\xb2 no va poder entrar en l\'\xc3\xb2rbita venusiana fins al desembre de 2010. Un segon intent d\'aconseguir l\'\xc3\xb2rbita va tenir \xc3\xa8xit el 7 de desembre de 2015. Una de les cinc c\xc3\xa0meres conegudes com a "IR2" ser\xc3\xa0 capa\xc3\xa7 de mesurar l\'atmosfera del planeta per sota dels seus gruixuts n\xc3\xbavols, a m\xc3\xa9s del seu moviment i distribuci\xc3\xb3 de components de rastreig. Amb una \xc3\xb2rbita altament exc\xc3\xa8ntrica (altitud de peri\xc3\xa0pside de 400\xc2\xa0km i apo\xc3\xa0pside de 310.000\xc2\xa0km), podr\xc3\xa0 fer fotografies de primer pla del planeta i tamb\xc3\xa9 haur\xc3\xa0 de confirmar la pres\xc3\xa8ncia de volcans actius i de llamps.\n_START_SECTION_\nMissions proposades\n_START_PARAGRAPH_\nEl Venus In-Situ Explorer, proposat pel programa Noves Fronteres de la NASA, t\xc3\xa9 com a objectiu ajudar a comprendre els processos del planeta que provoquen el canvi clim\xc3\xa0tic, aix\xc3\xad com aplanar el cam\xc3\xad per a noves missions._NEWLINE_Una altra nau espacial anomenada Venus Mobile Explorer ha estat proposat pel Venus Exploration Analysis Group (VEXAG; Grup d\'An\xc3\xa0lisi d\'Exploraci\xc3\xb3 de Venus) per estudiar la composici\xc3\xb3 i mesures isot\xc3\xb2piques de la superf\xc3\xadcie i l\'atmosfera d\'aproximadament 90 dies. La data de llan\xc3\xa7ament encara no s\'ha definit._NEWLINE_Despr\xc3\xa9s de les missions anteriors han descobert la realitat de la naturalesa aproximada de la superf\xc3\xadcie, l\'atenci\xc3\xb3 es va dirigir a altres estrelles com Mart. No obstant aix\xc3\xb2, algunes propostes s\'han fet recentment, i molts d\'aquests impliquen el poc que se sap de l\'atmosfera superior. El programa sovi\xc3\xa8tic Vega el 1985 va llan\xc3\xa7ar dos globus a l\'atmosfera, per\xc3\xb2 aquests van ser alimentats per bateria que va durar nom\xc3\xa9s dos dies terrestres abans d\'esgotar l\'energia. Des de llavors no s\'han realitzat exploracions de l\'atmosfera superior. El 2002, el contractista de la NASA Global Aerospace va proposar un globus que seria capa\xc3\xa7 de romandre en l\'atmosfera superior durant centenars de dies terrestres enfront de dos._NEWLINE_Un "flyer" solar tamb\xc3\xa9 ha estat proposat per Geoffrey A. Landis per substituir el globus, i la idea s\'ha destacat de tant en tant des de l\'any 2000. Venus t\xc3\xa9 un alt albedo i reflecteix la major part de la llum del sol fent una superf\xc3\xadcie fosca i l\'atmosfera superior a 60\xc2\xa0km t\xc3\xa9 una intensitat solar de m\xc3\xa9s del 90%, el que significa que un panell solar a la part superior i inferior de la nau podria ser utilitzat amb gaireb\xc3\xa9 la mateixa efici\xc3\xa8ncia. A m\xc3\xa9s, la gravetat lleument menor, l\'alta pressi\xc3\xb3 atmosf\xc3\xa8rica i la rotaci\xc3\xb3 lenta permet l\'energia solar perp\xc3\xa8tua fa que aquesta part del planeta ideal per a l\'exploraci\xc3\xb3. El flyer proposat operaria millor a una altitud on la llum solar, la pressi\xc3\xb3 atmosf\xc3\xa8rica i la pressi\xc3\xb3 atmosf\xc3\xa8rica i la velocitat del vent es mantingui en l\'aire perp\xc3\xa8tuament, amb petites inclinacions avall per unes hores i despr\xc3\xa9s tornar a altituds m\xc3\xa9s grans. L\'\xc3\xa0cid sulf\xc3\xbaric en els n\xc3\xbavols en aquest punt no seria una amena\xc3\xa7a per a una nau correctament protegida, aquest flyer solar seria llavors capa\xc3\xa7 de mesurar l\'\xc3\xa0rea entre 45\xc2\xa0km i 60\xc2\xa0km indefinidament, mentre que un error mec\xc3\xa0nic o problemes imprevistos no provoquessin el frac\xc3\xa0s de la missi\xc3\xb3. Landis tamb\xc3\xa9 va proposar que igual que els rovers Spirit i Opportunity possiblement podrien explorar la superf\xc3\xadcie, amb la difer\xc3\xa8ncia que els rovers en la superf\xc3\xadcie serien controlats per senyals de r\xc3\xa0dio en sistemes ubicats en els flyers per damunt seu, \xc3\xbanicament necessiten peces com motors i transistors per resistir condicions de la superf\xc3\xadcie, que no impliquin parts febles microelectr\xc3\xb2nics que no podrien ser resistents a la calor, la pressi\xc3\xb3 i les condicions d\'acidesa._NEWLINE_El pla espacial rus per al per\xc3\xadode 2006-2015 implica el llan\xc3\xa7ament de la sonda Venera-D (Venus-D) al voltant de 2024. Els principals objectius cient\xc3\xadfics de la missi\xc3\xb3 Venera-D s\xc3\xb3n la investigaci\xc3\xb3 de l\'estructura i la composici\xc3\xb3 qu\xc3\xadmica de l\'atmosfera i la investigaci\xc3\xb3 de l\'atmosfera superior, la ionosfera, l\'activitat el\xc3\xa8ctrica, la magnetosfera i la velocitat d\'escapament._NEWLINE_El High Altitude Venus Operational Concept (HAVOC) \xc3\xa9s un concepte de la NASA per a l\'exploraci\xc3\xb3 de Venus. En comptes de desembarcaments tradicionals, enviaria missions tripulades a l\'atmosfera superior, utilitzant dirigibles.'