poetry: Тук живееха дребни летящи и пълзящи мушици, пеперудки, паячета, дървояди, стоножки, мравки и други насекоми. И въпреки че бяха под един покрив, изобщо не се познаваха. До онази вечер, когато нощта бързаше да наметне с непрогледен мрак деня. Някак за миг тъмнината и тишината превзеха и най-закътаното място и тутакси над къщата прелетя огромен прилеп. Той отдавна беше чувал за самотната къща, но кой знае защо тъкмо сега прояви желание да се настани в нея. Може би защото прецени, че мястото е подходящо за неговите магии. Обладан от нечисти сили, злобен и заядлив, нахълта вътре и с чувство за мъст -- увисна с главата надолу на отдавна несветещата лампа. Изведнъж почувствал се като господар, той започна да цвърчи по прилепски. Цвърченето му призова още два прилепа, наречени Туто и Дудо. Те бяха по-малки от него, крилете им трепереха от страх, а глуповатото им държание се подсилваше с това, че бяха готови да изпълняват всички негови прищевки.
  - Ето ни, господарю: Какво ще заповядаш, премъдри и превелики владетелю на магиите! -- изцвърча Туто.
prose: Летят и поют мушицы, пеперудки, паячеты, двояди, камни, хмурые и другие инсектициды.