poetry: Точно пред къщата на Цветелина се беше събрала огромна локва дъждовна вода. Къдравелка се приближи до нея и изведнъж, незнайно защо, тя й заприлича на синьо езерце, по което плуваха лодки. После се видя седнала в най-красивата от тях -- дървена, с висока мачта, на която вместо знаменца, се развяваха копринени лентички с нотни знаци. Божана не познаваше знаците, но беше чувала, че с тяхна помощ хората пишат и изпълняват музика.
  Лодката се носеше като перце по кристално чистото езеро. Слънцето беше прогонило далече облаците и обливаше със светлина и топлина всичко наоколо.
  Въздухът беше чист и ухаеше на борова гора. Цареше пълна тишина и спокойствие, а на душата й ставаше леко, леко...
  Къдравелка затвори очи и потъна в сладък унес. И отново -- чудо! Нежният ветрец, който развяваше прекрасните й къдрици, се усили, размърда нотните знаци и те сякаш оживяха, засвириха вълшебна мелодия. По прекрасна музика Къдравелка не беше слушала.
prose: Незадолго до Рождества огромный локоть воды был проглочен на Цветелиной горе.