text: Forestil dig en tidlig formiddag i marts, du har lige iført dig den ellers alt for store og aflagte spillertrøje, som senior-mændene så gavmildt har doneret efter flere års brug. Du er i gang med at snøre de alt for små udsalgsstøvler ind, som efterhånden er blevet tapet sammen af flere omgange. Men du er pisseligeglad, fordi det er kampdag. Du har den velkendte snurrende fornemmelse i maven, en god blanding af spænding og nervøsitet, du er klar til at give den alt hvad du har, det er kampdag.
  Imens hele holdet er på vej ud til den bagerste græsbane, ser du de 3 år yngre u14 drenge gøre sig klar på den nyslåede opvisningsbane. Den bane der ellers kun bruges i særlige anledninger, altså når det kommer til jer piger. Du ser på deres splinternye spillerdragter og den aller nyeste model af den Nikestøvle du ellers havde haft på ønskelisten, men som de så generøst har fået sponsoreret. Og i baghovedet sidder der en tanke; tænk hvis vi piger fik de samme muligheder som drengene?
  ”Piger burde ikke spille fodbold, det er ikke normalt”. Jeg er en helt normal teenagepige, og jeg spiller fodbold. Faktisk er jeg pissegod til at spille fodbold. Så jeg burde da egentligt ikke at have det store at klage over, eller hvad?
  Jo, jo det har jeg faktisk. Fordi hvordan kan det være at drengenes kærlighed og passion til sporten skal tælle mere end min gør? Og hvordan kan det være at en sport som jeg tilvælger, kan få lov til at fravælge mig?
  Det er ikke kun mig der bliver fravalgt, det er også 63.000 andre danske fodboldglade piger, der hvert år mærker konsekvenserne af en mande-domineret fodboldverden.
  Vi kan alle sammen godt blive enige om, at fodbold er en meget populær sport. Det er noget mange ser og dyrker, i stor stil. Fodbold er den sport i verden, der er flest der spiller og ser. Med en stor sport, kommer også mange store muligheder, det ville man i hver fald tro.
  Jeg ser, hver sæson et utal af drenge, der bliver scoutet til diverse storklubber, med hver deres kæmpe drøm om, at blive den næste Ronaldo. Der er kæmpe fremgang i fodboldverdenen og enormt mange drenge får hvert år kæmpe gennembrud i både de danske og udenlandske ligaer.
  Som pige er det nogle lidt andre muligheder, der gør sig gældende. Du kan være heldig at blive opdaget og signet af en udenlandsk eller stor dansk klub. Men realiteten for mange unge piger er, at de må nøjes med den lokale idrætsforening, hvor den højeste løn man modtager er en øl i 3. halvleg. Mange piger stopper helt, med at spille fodbold efter folkeskolen, netop fordi mulighederne bare ikke er der.
  Så kan man argumentere for, at det bare er fordi pigerne ikke er gode nok, men hvordan fanden skal jeg nogensinde blive god nok, hvis jeg ikke får de samme muligheder, og den samme støtte og opbakning som drengene? Og hvordan fanden skal jeg nogensinde nå til deres niveau, hvis ikke jeg får det samme udgangspunkt? Mine odds er lig med 0, hvis du spørger mig.
  (...)
  En gennemsnitlig professionel kvindelig fodboldspiller i den engelske liga tjener 417.000 kroner om året, hvilket i forvejen er alt for lidt. Men hvis vi sammenligner det med den gennemsnitlige mand, er det ikke kun for lidt, det er et problem. Den gennemsnitlige mandlige fodboldspiller tjener 73 millioner kroner, altså 174 gange så meget som kvinderne. Hvordan kan det nogensinde være rigtigt? Kan det virkeligt passe at de er 174 gange så meget værd, som vi er?!
  (...)
  Det er ikke kun i fodboldverdenen vi kvinder kæmper en uendelig kamp, generelt i sportsverdenen bliver kvinder nedprioriteret. Til det årlige nytårs-skihop, vandt mændene en præmie på 24.000 danske kroner, det vel ok, kvinder vandt shampoo, bodywash og fire håndklæder. Fire. Fucking. håndklæder.
  Vi kan godt lege at der ikke er forskel på mænd og kvinder. Det kan vi godt lege, men det er bare ikke rigtigt. Det sagde Sofie Linde og det siger jeg også. Mange ting kan du kalde mig, fimset, fesen, ja endda feminist, så længe du kalder mig fucking fodboldspiller.
  Mit håb er, at den næste generation af piger i sportsverdenen, ikke skal være ligeså præget af de følelser og tanker, som jeg har gået med. Et håb er at når jeg engang skal være mor, så kan jeg fortælle min datter, om hvor stor en fremgang der er sket i sportsverdenen, for os kvinder.
  Vipå vej fremad og med den første kvindelige fuldtidsprofessionelle fodboldspiller i Brøndby, kan jeg se et lille lys. Der er et svagt lys, dog et lys, et håb.
  Jeg håber at den nye generation får flere og bedre muligheder, og at de ikke mærker den tunge vægt, min generation af piger har haft på vores skuldre, på vores lange vej gennem en verden, der på ingen måde har været tilrettelagt til os. Mit håb er at flere øjne bliver åbnede og at folk indser hvor stort et problem det her reelt er.
  Hjælp mig med at gøre mørket lyst og mit håb til en realitet, min tillid ligger hos jer.
  Tak.
  