text: Kære unge mennesker
  I dag starter det, som man måske kan kalde for regeringens vigtigste gruppearbejde. For vi skal lykkes med det her. Som regering. Som samfund. Men inden jeg kommer til pointen, så lad mig sige det her:
  Jeg har selv været ung engang. Det er måske svært at tro på. Og hvis der var noget, jeg dengang kunne få helt røde knopper af, så var det, når de voksne havde alle mulige holdninger til ungdommen. Drop alkoholen til gymnasiefesterne. Stop karakterræset – men husk stadig at være dygtig og lave dine lektier. Tag skolen seriøst – og bør I ikke også lære noget mere om det der iværksætteri og sundhed? Og hvad med at vide noget om bankkonti og økonomi – før du bliver rigtig voksen. Få dig et arbejde –  gerne med relevans. Uddannelse er vejen til succes. Vælg rigtigt, første gang – ikke noget med at fjumre rundt. Spis sundt – hvorfor ryger du i frikvarteret? Vær robust. Kom nu væk fra den skærm, og sidder du nu og spiller computer igen? I kan garanteret genkende noget af det.
  Og helt ærligt, jeg kan godt forstå, at I bliver lidt trætte af os voksne og alle vores holdninger, mere end en gang imellem. Men i dag nedsætter regeringen alligevel en trivselskommission, som sætter nogle voksne med mega meget viden sammen med et par af jer unge for at finde frem til, hvordan flere unge kan trives. For det kan ikke blive ved med at gå, at så mange af jer har det skidt. Det skal vi simpelthen have løst!
  I kommissionen er der forskere, der ved en masse om ungdomsliv. Og som noget helt nyt – er der også folk fra foreningslivet, for idrætten, højskolerne osv.. For selvom jeg har brugt årevis af mit liv på Birkerød Skole, på gymnasiet og handelshøjskolen, så har jeg mindst lige så stærke oplevelser fra fodboldhold. Fra badmintonhallen. Fra ungdomspolitik. Fra foreninger. Fra mine venner. Fra musik og festivaler. Og alle mulige andre gode lejligheder. For det behøver ikke at være kedeligt at være ung. Overhovedet ikke.
  Men jeg er jo også bare en skaldet mand, som Thomas Blachman synes ligner en revisor fra Odense. Og derfor er det næppe mig, der skal føre an i den her debat. Og det skal kommissionen faktisk heller ikke kun. Det skal I. Så hermed en opfordring til jer alle sammen. Tal med jeres venner.  Fyld kommentarsporene online. Skriv til avisernes debatspalter. For jeg er sikker på, at I godt må få en forlomme, så jeres meninger bliver hørt – blandt de første. For det her er jeres debat. Det er jeres fremtid. Og det er jeres liv. Og jeg håber, I vil bruge jeres stemme. Og til jer i kulturlivet – jeg håber og tror, at I er en stor del af løsningen!
  