text: Paa Dansk Kvindesamfunds Aarhuskreds’ Vegne har jeg den Ære at byde den store Forsamling velkommen, som i Dag fylder Aarhus Teater. — Vi takker Repræsentanterne for Byens Øvrighed, for Kirke og Sko­le, for Byraad og Teater, for Pressen og for de mange Hjem, som gæstfrit har aabnet sig for vore Gæster, fordi De er kommet til Stede. — I særlig Grad vender jeg mig dog til Dansk Kvindesamfunds Fællesstyrelse med dens Formandtil vor kære gamle Æresformandsom har gjort os den Glæde at komme til Aarhus, og til de mange tilrejsende Gæster fra D. K.s forskellige Kredse. Vi ønsker Dem alle, at De foruden det Udbytte, De venter Dem af selve Fællesmødet, tillige vil have Glæde af Opholdet i Aarhus By med dens smukke Omgi­velser.
  Vi føler det som en stor Ære, at D. K. i Aar har rejst sit Banner i Aarhus, det Banner, som jeg tror, alle vo­re Medlemmer er kommet til at hol­de af - ikke blot, fordi det i sig selv er saa smukt, men tillige, fordi det saa rammende udtrykker Kvindesagens Udvikling og dens fremtidige Opgave:
  Den unge Pige med Guldhornet, Skatten, som hun har draget frem af Jorden, detder har faaet Øje for den overordentlige Be­tydning, det vilde have for hende selv og for hendes Land, om hun vandt den Ret, der tilkom hende som Menneske,til som Mandens jævn­byrdige at udvikle sig efter sine Ev­ner uden at hæmmes af Skranker, der ikke var rejst af Naturen selv, men som Tidernes Ugunst og snævre For­domme havde rejst paa hendes Vej, ogtil ved Mandens Side, men ud fra sin ejendommelige Natur, at dele Omsorgen og Ansvaret for Lan­dets Styrelse.
  For at opnaa denne Ret har „Kvin­desagens Kvinde” kæmpet mere end et halvt Aarhundrede, forhar hun —  for at bruge Forfatterens Ord — „baaret Byrder” og døjet „Haan og Latter —  for sig og for sin Datter ogden hele Slægt.” Ad Veje, der varfordi der kun faldt et spar­somt Forstaaelsens Lys fra hendes Samtid paa dem, som varog slyngede, som Bjergbestigernes Veje plejer at være det, men som aldrig varaldrig behøvede at skjule sig iarbejdede hun sig frem, indtil den ene —Kvindesagens Martyr —  var blevet efterfulgt af et Tog af Kvinder, hvis Krav ikke kunde overhøres, og som efterhaanden vandt Forstaaelse hos mange af Samtidens gode Mænd og Kvinder.
  er vel ikke traadt i Kraft endnu, men ved den naaede danske Kvinderden Tin­de, hvorfra de kan se ind over det Land, som de vil vinde: Ved den har de faaet Midlet i Hænde til at gennemføre, hvad der endnu staar tilba­ge i Retning af Mands og Kvindes Li­gestilling herhjemme.
  Den unge Kvinde paa Banneret knæler ned, idet hun holder Guldhor­net op mod Lyset. Hun er greben af Ærefrygt for den Skat, hun har faaet i Eje. Somvogter sin Skat, saa­ledes ved vi, at det bliverSag at tilegne os den Ret, Grundloven hjem­ler os, i Ærbødighed for den Opgave, den stiller os, og iErkendelse af vort Medansvar for kommende Tiders Udvikling.
  Som Bannerbilledets unge Kvinde er omgivet af Symbolerne paa den dan­ske Natur: Bølgelinierne, Bøgegre­nene, saaledes maa vort Arbejde bygges paa hjemlig Grund, om det skal kunne finde Jordbund herhjem­me, og som Billedet er nøje forenet med detder danner Bannerets Revers, saaledes ved vi, atArbejde, hvorledes det end former sig, dog altid i sin dybeste Grund maa stilles iog derigennem iTjeneste.
  Vi har iet lysende Eksempel paa en trofast Arbejder: Fra Ungdommens Dage har hun Væ­ret blandt Førerne i den hjemlige Kvindebevægelse, hun har været med blandt dem, som gjorde de brydsomme Veje farbare.
  Hendes klare Blik, hendes ubestik­kelige Retsind og hendes varme Fædrelandsfølelse lod hende altid se,Vejen gik: Jeg samler, hvad jeg her har haft at sige, i en Tak til vor Formand for, hvad hunværet for Dansk Kvindesamfund, og i et Ønske om, at hun ogsaa i den kommende Tid maa have Kræfter til at staa som D. K.s øverste Leder.
  