text: Kære Liberal Alliance
  Først og fremmest velkommen til Vejle – Velkommen til min hjemmebane.
  Det er nok ikke nogen overraskelse, at LAU altid kommer med den store liberale vagthundskritik.
  Hvor vi altid fortæller, at Liberal Alliance er blevet uambitiøse, og at ungdommen drømmer større end leverpostej.
  Og hvor jeres middelmådige firårsplaner lugter mere af Venstre end af store drømme.
  Og med en ny hankat i spidsen for ungdomspartiet, forventer I sikkert, at territoriet lige skal markeres, og en liberal opsang er på vej.
  Men nej. Sådan bliver det ikke i dag.
  Jeg vil ikke bruge tid på at fortælle jer, at I er uambitiøse.
  Det ved I jo godt, I er.
  (***)
  Jeg vil hellere bruge min taletid på at snakke om et af mine yndlings Tv-programmer.
  Et program, der kendetegner vores kultur og danskerne, som de er flest.
  Og et program danskerne kunne samles om, og som I nok alle sammen har enten set eller læst om.
  Det er selvfølgelig ‘Naboen fra Helvede’.
  På den ene side har vi den klarsynede mand med en mission, styr på livet og en målsætning.
  Og på den anden side har vi Simon med minigolfbanen. - Elskværdig, stor tiltro fra Tv-seerne og småborgerlig, som I jo også er.
  Han er den rigtige, den positive, optimistiske, entreprenante. Vi vil være Simon, særligt fordi man ikke vil være Markus.
  Markus er den forbitrede og mavesure, som ingen vil være, men som alle ofte er.
  Alle tror, at de er Simon.
  Alle vil gerne være Simon.
  Men jeg har en advarsel.
  Vi skal passe på, vi ikke bliver til Markus.
  Vi skal passe på, vi ikke stopper med at sprede optimisme og starter med at sprede mismod.
  Vi skal passe på, vi ikke bliver som de andre.
  Vi skal bruge mere tid på at sprede glæde med vores minigolfbane, fodboldaftener og kæmpe burgere.
  Vi skal bruge mere tid på at snakke om håbet, end om frygten.
  Vi skal ikke være dem, der har travlt med de andre, med detaljer og paragrafrytteri, med frygt, kriser og pis og papir.
  For analyserne siger, at det virker at være det.
  Og selvom der kan være en stor saftig gulerod i at være Markus, skal vi insistere på at være Simon.
  (***)
  Vi ved godt, at midterregeringen er et teknokratisk makværk.
  Vi ved godt, at Socialdemokratiet skaber frygt og krisestemning for at få folk tilbage til truget.
  Vi ved godt, at Klovnebussen kører den forkerte vej.
  Vi ved godt, at Venstre ikke har været liberale siden ”Fra Socialstat til Minimalstat”.
  Vi ved godt, at der har været snak om en krigsskat, men det har ikke været foreslået.
  Og det tror jeg på, danskerne også godt ved dybt nede i maven.
  Det behøver vi ikke bruge vores egne kanaler til at fortælle dem.
  For vi har butikken fyldt med god politik, fede kampagner og stærke budskaber.
  Vores projekt er ikke, hvad de andre er, men hvor gode vi selv er.
  I et land hvor vi er i underskud på entreprenørskab og i overskud på jantelov.
  Ja, der er Liberal Alliance et nødvendigt korrektiv.
  Og hvis vi gerne vil snakke om det positive, skal vi være positive.
  Vi skal ikke være dem, der vil stoppe mobning ved at give de andre buksevand.
  Vi skal være dem, der taler om vores løsninger, der udvikler Danmark.
  Så vi ikke ender i en skyttegravskrig mod Socialdemokratiet.
  Men står på den liberale slagmark med danskerne.
  Det er der brug for.
  I en tid, hvor de andre partier elsker at angribe os, skal vi løfte faklen i mørket.
  For vi er bedre end dem.
  Det skal vi huske.
  Og vi skal huske: Vi har altid et valg.
  (***)
  Vi skal passe på, vi ikke bliver samrådsentusiaster og processpekulanter.
  For Danmark er smurt tykt ind i regler, bureaukrati, lovgivning, bekendtgørelser og processer, og vi skal være et positivt indslag, der fjerner punktummer, ikke tilføjer kommaer.
  Og guderne skal da vide, at der er meget at komme efter i det her misfoster af en SVM-regering.
  Men når der for eksempel er problemer med racisme på RUC, er det et problem for RUC.
  Det er ikke Christina Egelund, som render rundt med partisanertørklæde og skræmmer jøderne væk, som I kan løse i et samråd. Det er ene og alene RUC’s ansvar.
  Vi skal holde fast i liberale principper om frihed, ansvar og armslængde.
  Det samme gælder, når DR får den skøre tanke at lege tænk på et tal, og interviewer obskure kolonieksperter fra Indien. Så skal vi ikke hive Jakob Engel-Schmidt i samråd, som om det var ham, der har hevet lommeregneren frem over i kulturministeriet.
  Vi afskaffer ikke DR på baggrund af deres dårlige dokumentar om grønlandske kryolitminer.
  Vi afskaffer dem, fordi det er det rigtige at gøre.
  Og vi skal passe på, vi ikke ender med at snakke om detaljer og andre folks dårlige arbejde.
  I stedet skal vi kæmpe for mindre magt til politikerne og mere ansvar til civilsamfundet gennem ordentlighed.
  Det er en meget sværere opgave end at være som det andre.
  Men vi har muligheden og styrken til at løfte svære opgaver.
  Og vi skal huske: Vi har altid et valg.
  (***)
  Og vi skal vinde ligestillingsdebatten.
  Vi har brændt nallerne af flere omgange med mere eller mindre uovervejede perspektiver på kønskampen.
  Vi er bedre end det.
  Vi skal turde at anlægge den positive vinkel, uanset køn og mediebillede.
  For vores politik er kønsneutral.
  Den er god for alle.
  Alle vil tale kønskamp og opdele efter køn, klasse, farve eller fodboldhold.
  Vi skal turde tale større, bredere og mere modigt.
  Det er ikke drengene mod pigerne eller os mod dem.
  Det er os alle sammen for et mere liberalt Danmark.
  Det er en svær kamp at kæmpe.
  Men vi gør det ikke, fordi det er nemt, men fordi det er svært.
  Og vi skal huske: Vi har altid et valg.
  Vi skal tage det svære valg og insistere på at være Simon.
  Vi skal ikke lukke minigolfbanen.
  Vi skal sikre, at flere kan spille minigolf.
  For det er nemt at være Markus og svært at være Simon.
  Det er nemmere at frygte end at håbe.
  Heldigvis har vi altid et valg.
  (***)
  Og i LAU har vi taget et valg
  Vi er klar som positive og optimistiske medspillere.
  Vi har masser af god politik på hylderne, frivillige ildsjæle i massevis og fremtidens store talenter i forhånden.
  For jeg repræsenterer i dag en generation, der tændes af ‘Du kan godt’.
  En generation Liberal Alliance talte ind i drømmene hos.
  En generation, der viser, at det kan lykkedes at være positive og optimistiske.
  En generation, der viser, at vi godt kan.
  En generation, der viser, at LA godt kan.
  Når alle de andre blev skyttegravskrigere og dommedagsprofeter.
  Så var vi lyset, glæden og fremtiden.
  Vi var Simon.
  Det næste år er LAU en kritisk og kærlig engel på skulderen som altid.
  Men også en stor organisation af stærke kræfter.
  Ikke bare en organisation, men en generation af store talenter og fantastiske frivillige.
  En bevægelse af unge, der blev lokket af den optimistiske og positive sirenesang.
  Og som med Thomas Helmig går gode sange aldrig af mode.
  Vi skal sammen synge højt og klart for at sikre et stærkere og mere positivt LA og LAU.
  Det er et stærkt samarbejde om et stærkt budskab til en stærk generation.
  Det kræver modet til at være positive og optimistiske.
  Det håber jeg, vi sammen kan finde.
  Vi har altid et valg.
  (***)
  Til sidst vil jeg som den nye hankat foran en flok baggårdspumaer sende en stor tak til LAU’erne.
  Tak til LAU’erne for at vælge mig.
  Tak til LAU’erne for jeres frivillighed.
  Tak til LAU’ernes tiltro og positive syn på verden.
  Men også tak til LA for jeres utrættelige arbejde.
  Tak til dem, der hænger plakater op.
  Tak til dem, der gør det sjovt at være medlem.
  Tak til dem, der politikudvikler.
  Tak til dem, der organisationsudvikler.
  Tak til dem, der talentudvikler.
  Tak til de folkevalgte.
  Tak til dem, der snart bliver folkevalgte.
  Tak til dem, der hjælper de folkevalgte på vej.
  Tak for alt til de fleste, og tak til alle for det meste.
  Der er valg på vej, og sammen går vi med oprejst pande og en minigolfbane i baghaven fremtiden i møde.
  Vi skal være partiet, der forsvarer friheden, ansvaret og ikke mindst det positive og optimistiske fremfor frygt, mismod og nedladenhed.
  Og vi har altid et valg.
  Tak for ordet!
  