text: Jeg vil give jer et indblik i, hvad det vil sige at være en minoritetsetnisk dansker. Jeg vil gerne dele en oplevelse med jer.
  Jeg er sikh og har derfor langt uklippet hår og skæg, og går med turban dagligt.
  Jeg var på vej hjem fra mit studiejob. Jeg skulle med metroen hjem. Da jeg trådte ind i metroen, bemærkede jeg hurtigt, at en hvid ældre mand kiggede på mig. Men han kiggede ikke kun, han stirrede.
  Jeg tænkte ikke meget over det ved første øjekast, da jeg er bevidst om, at jeg skiller mig ud. Jeg blender ikke ligefrem ind i mængden.
  Men jeg mærkede et ubehag i min krop, da hans intense stirren fortsatte selv efter øjenkontakt.
  Jeg kunne mærke tankerne strømme ind i mit hoved, var han nu en af dem?
  Jeg havde ikke tidligere oplevet mange racistiske eller diskriminerende hændelser på egen krop. Så jeg forberedte mig, men jeg vidste ikke helt hvad jeg skulle gøre af mig selv.
  Skulle jeg gøre mig mindre eller større. Jeg gjorde mig mentalt klar på det værste.
  Og inden jeg vidste af det, stod han pludselig brat foran mig…
  Men han smilte og sagde: ”Hey, jeg har bare lyst til at fortælle dig, hvor er din turban smuk!”
  …
  Men hvorfor har jeg valgt at dele denne oplevelse med jer i dag? Jeg vil som sagt gerne give jer en indsigt i, hvad det vil sige at være en person med minoritetsetnisk baggrund.
  Når man er en minoritet, og ovenikøbet en meget synlig minoritet, så er man konstant bevidst om sin anderledeshed ude i det offentlige rum.
  Man kan derfor heller ikke undgå eller ignorere den negative tone I den offentlige debat, samt den mistænkeliggørelse og fremmedgørelse det skaber.
  Vi bliver alle påvirket af diskursen ude i samfundet. Og som minoritetsetniske borgere forholder man sig til den hver dag, både bevidst og ubevidst. Og derfor kan det blive svært at gennemskue med hvilke øjne, man bliver betragtet.
  Og min pointe er ikke, at vi ikke skal stille spørgsmål, men derimod, at vi skal blive bedre til at lytte og forstå. Og ikke blot for at tilfredsstille vores egen oftest overfladiske nysgerrighed.
  Lad os blive bedre til rent faktisk at se hinanden i øjnene. Lad os møde dem som står overfor os.
  Lad os blive bedre til at beundre hinanden. Bedre til at beundre vores forskelligheder. Det er faktisk min lille pointe for i aften, jeg vil gerne påminde jer om vigtigheden af at beundre.
  I aften har I hørt mange stærke taler fra os unge mennesker. Unge mennesker, som har taget ordet. Og det er ikke en lille ting. Jeg mener, at der ligger en kæmpe værdi i at dele sin historie, da vi gennem vores historier, vores oplevelser, vores tanker og via vores stemmer har delt lidt af os selv. Det er utrolig værdifuldt.
  Jeg håber, at I tager vores taler til eftertanke, og tager dem med jer.
  Tak for ordet.
  