text: I nu 10 år har Winter Pride været en uge, hvor vi kigger indad og arbejder på at styrke vores fællesskab indefra.
  Gennem samtale, oplysning og dialog.
  Winter Pride er vores miljøs mulighed for at gøre hinanden klogere, og for at udvikle os sammen.
  Winter Pride blev netop skabt for at give plads til de dybere samtaler om de ting, som optager os.
  Hvor Pride Week i august er udadvendt, vores megafon og larmende platform for kunstnere, aktivister og miljøets organisationer, er Winterpride rummet for refleksioner.
  Der, hvor vi har mulighed for at lytte til og lære af hinanden.
  Det er denne uge hvor vi kan bygge bro mellem livssyn og meninger og rykke måske bare lidt tættere sammen i en forståelse af hinanden.
  For hvordan inkluderer vi egentlig bedst flest muligt?
  Ekskluderer vi nogle ved at inkludere andre? Og hvordan løser man sådan en udfordring?
  Og hvordan finder vi sammen i en polariseret verden på tværs af forskelle?
  For det er en polariseret verden vi lever i – og der er så meget fortsat at kæmpe sammen for:
  En ensomhed der kun bliver tydeligere i de mørke vintermåneder.
  Og da Winter Pride er et rum for refleksion, har jeg forsøgt at reflektere en del – om netop det – mørket, ensomheden, og misbruget.
  Jeg har tænkt tilbage på min første Winter Pride til nu.
  Jeg fandt frem til nogle af de følelser jeg havde første gang jeg hørte om det – for det er ikke noget nyt. De udfordringer har eksisteret længe i vores miljø.
  Og jeg husker tydeligt – i dag med skam – hvordan jeg tænkte ’’argh… det der med ensomhed kan da ikke være så slemt’’…
  Jeg har da fået en masse venner i miljøet.
  Eller ’’urgh, så mange tager da heller ikke stoffer – dem møder jeg da ikke – og føj med alt det der chem-sex – det er jo helt væk’’.
  Men sådan kan man blive klogere.
  Her 5 år efter kender jeg det fra mennesker i min egen sociale cirkel – venner, venners venner, dates, ekskærester, roomies.
  Og ja, det er virkelig så slemt.
  Jeg har set liv vende sig, ændre sig – ikke på flere år, men på måneder.
  Mistede jobs, mistede studiepladser, 100-tusindvis af kroner i opsparinger forsvundet til alkohol, kokain og GHB.
  Forsvundet til udfyldelse af hullet i sjælen.
  Opsparinger til drømme-lejligheden eller jordomrejsen væk.
  Og fælles for dem jeg kender til, er ensomheden.
  Hjernen der hamrer derudaf – tanken om man er noget værd.
  Opgivelsen – uforstående omkring ensomheden.
  Jeg er ikke god nok – jeg er ikke tiden værd.
  Det var mig, der var grunden til du skred.
  Skred fordi jeg ikke var god nok.
  Følelsen af at ensomhed har overtaget.
  At ensomheden er et fængsel.
  Desperat efter at slippe fri.
  Og der var friheden – i hvert fald for en stund.
  En kortvarig frihed der trods alt er bedre end fuldt mørke.
  Men en frihed der er svær at komme ud af.
  Men sådan tænkte jeg det ikke.
  Jeg mødte og møder det stadig nogle gange med uforståenhed.
  I nogle tilfælde med afsky og vrede.
  Og jeg tror nu ikke jeg er særlig dømmende – jeg forstod bare ikke.
  Det har gjort at jeg bare bliver lukket ude eller løjet for..
  Og hvem hjælper det?
  Det er okay ikke at forstå, men vi bliver nødt til at møde mennesker uden fordomme – Det har jeg indset.
  Derfor vil jeg bruge Winter Pride på at lytte.
  Åbne mit hjerte og forstå – eller forsøge at forstå.
  Og det jeg ikke forstår, vil jeg ikke affeje med afsky eller som åndsvagt, men acceptere som noget udover min forståelse.
  Jeg håber, I alle vil gøre det samme – hver dag, og ikke mindst her under Winter Pride.
  I denne uge kan I se frem til mere end 30 arrangementer.
  Jeg vil ikke gennemgå det hele, men I kan opleve en masse forskelligt. Blandt andet:
  Alt det og meget mere kan I læse mere om på vores hjemmeside, i vores app eller i gogo-appen.
  Jeg er liiiige ved at være færdig, men jeg vil lige kort fortælle, at den nye bestyrelse har sat nogle nyeinitiativer i gang, som I kan se frem til.
  Det betyder, at der
  For, vi har sagt det mange gange før, men folk forstår det ikke rigtig: Vi er en organisation drevet af frivillige, og vi kan altid bruge flere.
  Det virker stadig som om folk tror vi er en kæmpe organisation med en masse ansatte.
  Men det har vi ikke.
  Derfor fortjener vores to ansatte og tre praktikanter en ekstra stor hånd: Steve, Betty, Camilla, Lisa og August.
  Heldigvis får I meget snart et par kolleger mere til at hjælpe jer.
  Tak til alle der har lavet program, og til dem der ligger lokationer til i år: Studenterhuset, Jailhouse, Centre Stage og Vela.
  Og til sidst så selvfølgelig tak til alle andre i organisationen: alle frivillige, fagansvarlige, bestyrelsen osv. osv.
  Og så husk hvad jeg lagde ud med nu hvor Winter Pride-ugen starter: Ti’ stille….. Sig lidt mindre og lyt lidt mere…
  Selvom jeg anerkender at der er nemt at sige når man lige har holdt en 10 minutters lang tale…
  Men i hvert fald, ha’ en rigtig god Copenhagen Winter Pride 2025!
  