text:
Ludvig 14. (, Louis le Grand; født 5. september 1638 i Saint-Germain-en-Laye, død 1. september 1715 i Versailles) var konge af Frankrig fra 1643 til 1715. Han kaldes Solkongen ().

Ludvig 14. er det klassiske eksempel på en enevældig konge. Sentensen L'État, c'est moi! – Staten, det er mig! tilskrives ham, men med urette. Han styrkede kronens magt ved udbygning af den statslige forvaltning, ved at bekæmpe adelens opposition og ved at støtte det franske erhvervsliv. Livet ved hoffet blev helt og holdent tilpasset monarkens person. Hans prægtige fremtoning blev et symbol på hans fremtrædende stilling. Kongen støttede kunsten og videnskaben; det førte til en blomstringstid for fransk kultur. Ludvig fulgte en krigerisk udenrigspolitik, så Frankrig under hans regeringstid fik en stærkt dominerende placering i Europa. Han sad 72 år og 110 dage på tronen - fra 14. maj 1643, da han var fire år og otte måneder gammel, indtil han døde 1. september 1715, fire dage før han ville være fyldt 77 i september 1715. Han er dermed det længst regerende statsoverhoved i Europas historie.

Overblik
Ludvig 14.s fødsel på slottet i Saint-Germain-en-Laye blev set som en lykkelig begivenhed, da hans forældre – Ludvig 13. og Anna af Østrig (1601-1666) havde været gift i 23 år uden af få børn. Ved hans fødsel blev den frygtede tronfølger Gaston d'Orleans udelukket. Af taknemmelighed modtog den nyfødte tilnavnet Dieudonné (den Gudgivne). Hans bror, hertug Filip 1. af Orleans, blev født i 1640.

Allerede som fireårig fulgte Ludvig den 14. maj 1643 sin far på tronen. Indtil 1651 var det imidlertid hans mor, der førte regeringen. Den faktiske magt lå hos minister kardinal Mazarin. Mazarin forberedte målrettet Ludvig på rollen som enevældig hersker. Skridt for skridt blev den unge konge involveret i magtudøvelsen og delte til sidst regeringsansvaret med Mazarin. På baggrund af de udenrigspolitiske succeser, som minister-kardinalerne Richelieu og Mazarin havde skaffet Frankrig, kunne Ludvig udvikle den franske enevælde i barokstil med et hofliv, som helt og holdent var tilpasset herskerens person. Efter Den westfalske fred, som afsluttede Trediveårskrigen i 1648, og Freden i Pyrenæerne med Spanien i 1659 var Frankrig den politisk og militært stærkeste magt i Europa. Med hjælp fra ministre som Colbert, Louvois, Lionne og kansleren Séguier styrkede han det statslige magtapparat og udvidede det militære, institutionelle og materielle grundlag for det franske monarkis magt. En negativ indflydelse på hans regering havde forfølgelsen af huguenotterne og Den spanske arvefølgekrig. Denne omfattende krig førte næsten til statsbankerot i 1713. Den blev afværget gennem en finansreform og massive besparelser.

I 1660 giftede Ludvig sig med Maria Theresia af Spanien. Efter hendes død i 1683 giftede han sig i hemmelighed morganatisk (til venstre hånd) med Madame de Maintenon. Ludvig overlevede sin søn Louis, le Grand Dauphin og sit ældste barnebarn, Louis de Bourgogne, og døde den 1. september 1715. Hans oldebarn fulgte ham som Ludvig 15. på tronen.

Ludvig 14. blev begravet i den af ham byggede Bourbonernes krypt i klosterkirken Saint-Denis. I 1793 blev hans særdeles velbevarede lig skændet sammen med andre kongers af franske revolutionære og endda i kort tid kastet i en grav. Hans balsamerede hjerte blev kort efter hans død bragt til jesuitterkirken i Rue St. Antoine i Paris, for at ligge ved siden af hans fars hjerte. Da kongedømmet blev genskabt efter Napoleons fald, blev alle de begravede hjerter ført til St. Denis, hvor de nu er i den smukt restaurerede krypt.

Regeringstid

De tidlige år

Efter at Ludvig 14. som fireårig arvede tronen i 1643, overtog hans mor Anna af Østrig regentskabet. Hun bekræftede straks kardinal Mazarin i stillingen som premierminister.
På dette tidspunkt var Frankrig i krig mod Habsburg. De franske armeer kæmpede i Trediveårskrigen mod både det Tysk-romerske rige og den spanske konge. Ganske vist sejrede de franske armeer, men krigen belastede statsfinanserne betydeligt. Indenrigspolitisk stod Anna overfor en heftig opposition, da byernes domstole og adelen tvivlede på hendes regering. Kardinal Mazarin var i opposition til dem. Anna viste sig dog at være ganske anderledes end ventet. Dronningen blev som spansk habsburger ved det franske hof forsmået i første omgang, men blev en overbevist franskmand. Hun tålte hverken nepotisme eller indskrænkelse af den kongelige autoritet i landet. Hendes generaler fik besked på at fortsætte kampen med uformindsket styrke. Mazarin styrede statens anligggender og fortsatte kardinals Richelieus politik med at koncentrere al statens magt i hænderne på kongen.

Med underskrivelsen af Den westfalske fred i 1648 var Frankrig den store sejrherre i Trediveårskrigen. Der kunne indsættes betydelige troppestyrker i krigen mod Spanien, men nu udbrød Fronde-oprøret (1648-1653), en åben borgerkrig mellem parlamentet i Paris og adelen mod kongens enevældige politik. Ludvigs mindreårighed blev brugt som begrundelse for oprøret. Oprørerne hævdede, at de kæmpede mod Mazarins negative indflydelse. Han blev som italiener ikke vurderet særlig højt. Især de kongelige prinser tog ham det ilde op, at han konsekvent udelukkede dem fra politisk indflydelse. Men parlamenterne (højesteretterne) var påvirket af den engelske borgerkrig og så en chance for at udbygge deres privilegier i forhold til kronen. Fronden blev slået i 1652, men uroen fortsatte til 1654. Ludvig 14. blev erklæret for myndig i 1651 og afsluttede sin mors regentskab. Kongen var endnu for ung til at regere og overdrog som forventet magten til Mazarin og ikke en af kongehusets prinser. I 1654 fulgte kroningen og salvingen af kongen i Reims, og ordenen var synligt for enhver genoprettet i kongeriget. Kroningen tjente som symbol på kontinuitet og Guds beskyttelse.

Under borgerkrigen gik kampen mod Spanien i stå. Fronden fik nu støtte fra Spanien. Da oprøret var slået ned, kunne Frankrig samle sine kræfter mod Spanien og opnåede sejre ved angreb på de Spanske Nederlande og en invasion af Spanien, som førte til besættelsen af Catalonien. I 1657 lykkedes det Mazarin at indgå et hemmeligt forbund med Oliver Cromwells England mod Spanien. Spanien så sig tvunget til at søge fred. Kong Filip 4. af Spanien tilbød Ludvig sin ældste datters (Maria Theresia af Spanien) hånd. I 1659 mødtes de to monarker på Fasanøen mellem Frankrig og Spanien og underskrev Freden i Pyrenæerne. Frankrig fik Roussillon i Pyrenæerne og Artois i de Spanske Nederlande foruden nogle mindre områder. Den spanske prinsesse afskrev sig arveretten til den spanske trone til gengæld for en medgift på 500.000 gulddaler, en sum som spanierne ikke kunne betale. Derved forblev Maria Theresia den ældste arveberettigede datter i det spanske kongehus. Ægteskabet mellem Ludvig og hans kusine Maria Theresia fandt sted den 9. juni 1660 i Saint-Jean-de-Luz. Allerede den 1. november 1661 blev deres søn Ludvig af Frankrig, le grand Dauphin, født.

Enevælden

Siden Ludvig 14. barndom havde kardinal Mazarin regeret landet for ham. Førsteministeren havde et usædvanligt talent for politik og underviste selv kongen i statskunsten: Ludvig 14. fik en solid og særdeles omfattende uddannelse i statens forhold, jura, historie og militærstrategi samt forskellige sprog og videnskaber.

Da Mazarin døde den 9. marts 1661, var den 22-årige konge godt forberedt på sin kongegerning og meddelte statsrådet, at han ikke mere ville indsætte en ledende minister, men selv føre regeringen. Dette grundlag for regeringens førelse fastholdt han i sine betragtninger fra 1670 som grundlag for sin efterfølger. Hoffet og ministene var i starten irriterede over kongens idé. Kongen gik i gang med at skifte ud i regeringen og afskedigede en stor del af statsrådet. Selv hans mor blev udelukket, så kun de tre vigtigste ministre deltog i rådets møder. En af disse var finansministeren Nicolas Fouquet. Ludvig lod ham fængsle for korruption og højforræderi og udskiftede ham med Jean-Baptiste Colbert, som var ham tro. Fouquet havde bortsvindlet statspenge og ladet bygge fæstninger uden tilladelse fra kongen. Det tolkede Ludvig som forberedelse af en opstand. Den nye regering vedtog et reformprogram, som havde til formål at styrke erhvervslivet og videnskaben, kraftigt at udbygge flåden og hæren samt en dybtgående reform af bureaukratiet. Ludvig skrev til sin mor: "Jeg er ikke det fæ, som mange hoffolk har anset mig for at være"; kongen tog politikken og ansvaret særdeles alvorligt.

Den unge Ludvig 14. ville gøre indtryk på Europa. Han fik muligheden allerede i 1661 ved
Kuskestriden i London, som førte til, at Spanien måtte anerkende den franske konges forrang i Europa. Det stod klart for de europæiske hoffer, at Ludvig ikke havde til hensigt at være en svag konge. I 1662 indgik Frankrig og Holland en forsvarsalliance, og kort efter købte Ludvig byen Dunkerque af Karl 2. af England. Kongen ville ikke kun overraske verden politisk, men også udstille sin magt og rigdom ved prægtige hoffester, som var typiske for baroktiden. Han holdt i 1664 festen Plaisirs de l'Île enchantée (den fortryllede øs glæder). Europas fyrster var forbløffede og imponerede af den luksus, som disse fornøjelser var udtryk for, og begyndte i stigende grad at efterligne den franske konges livsstil. Hermed begyndte legenden om Solkongen.

I 1665 døde hans onkel og svigerfar Filip 4. af Spanien. Ludvig gjorde for første gang opmærksom på sin gemalindes arveret. Han krævede på vegne af hertugdømmet Brabants devolutionsret en arveandel for Frankrig, hvorefter døtre af første ægteskab har forrang. I Spanien sad Karl 2. af Spanien et degenereret barn på tronen, og barnets mor, Maria Anna af Østrig havde regentskabet. Regenten afviste de franske krav, og Ludvig forberedte sig på krig. I 1667 udbrød Devolutionskrigen. Ludvigs hærreformer var allerede gennemført i vidt omfang, og han havde interesse i at få afprøvet sine nye armeer. Han havde skabt en stående hær, en nyskabelse i tiden. Han havde professionelle soldater, som til stadighed var klar til indsats, strengt uddannede og disciplinerede og som regelmæssigt fik betaling og forsyninger. En hær på 70.000 mand marcherede ind i de Spanske Nederlande. En anden annekterede Franche-Comté. Spanien stod over for en fuldbyrdet kendgerning og havde ingen muligheder for at værge sig. Sejren forekom at være uden begrænsninger, men nu følte Frankrigs allierede Holland sig truet af de franske troppers nærvær. De hollandske generalstater indgik i 1668 en tripelalliance med England og Sverige vendt mod Frankrig for at få gang i fredsforhandlingerne. Frankrig så sig nu tvunget til at mindske sine krav ved fredsforhandlingerne i Aachen. Ved Freden i Aachen (1668) beholdt Frankrig store områder i den vestlige del af de Spanske Nederlande, men måtte afgive Franche-Comté. Ludwig 14. kunne ikke tilgive, at hans egen allierede var faldet ham i ryggen, selv om han hidtil altid havde været Hollands største støtte og endda havde interveneret på Hollands side i 1666 i Den anden britisk-hollandske krig 1664-67. Han beskyldte åbent generalstaterne for utaknemmelighed og endda forræderi. Det afholdt ham dog ikke fra samme år at afholde den Grand Divertissement Royal i Versailles for at fejre sin triumf.

Krigen mod Holland

Ludvig 14. havde nu to politiske mål: at straffe Holland og få rettet grænserne ud, hvilket i praksis betød erobring af yderligere spanske områder. Først ophævede han tripelalliancen, idet han i 1670 indgik et offensivt forbund med sin fætter Karl 2. af England. Derpå betalte han Sverige store subsidier for at indgå i en alliance. Derefter annekterede Frankrig hertugdømmet Lorraine, afsluttede talrige forbunds- og neutralitetsaftaler med nabofyrster – og isolererede Holland fuldstændigt udenrigspolitisk og militært. I 1672 erklærede Frankrig og England krig mod Holland, og den Hollandske krig (1672–1678) begyndte. Ludvig lod 120.000 mand overskride grænsen til Nederlands syv forenede provinser (bl.a. Holland). Det var ikke hans mål at annektere landet, men han ville statuere et eksempel og gennemtvinge handelsfordele. Det egentlige mål var at true Spanien. Franske tropper indtog stadig større områder, hollænderne tabte kampen, og kun åbningen af digerne og oversvømmelsen af store områder reddede dem fra et totalt militært nederlag. Johan de Witt blev afløst af Vilhelm 3. af Oranien som statholder. Han indgik straks et forbund med Spanien og den Tysk-romerske kejser Leopold I. Dermed havde Ludvig 14. også opnået sit andet politiske mål: Spanien og den Tysk-romerske kejser erklærede Frankrig krig. Efter at have trukket sine hære ud af Holland kunne Ludvig nu bruge dem mod Spanien og kejserriget. I 1674 annekterede han på ny Franche-Comté, men England trådte nu ud af krigen. Til fejring af sejren foranstaltede kongen sin tredje berømte fest, Festen i Versailles. Kampene trak ud til 1678 og forløb højst fordelagtigt for Frankrig. Ludvig holdt 280.000 mand under våben i krigen. Denne overmagt kunne de allieredes hære ikke modstå, og Frankrig vandt den Hollanske krig. I 1678-1679 blev Freden i Nijmegen afsluttet. Ved freden beholdt Frankrig næsten alle sine erobringer fra Spanien og det Tysk-romerske rige.

Ludvig 14.s indflydelse og dominans i Europa voksede yderligere. Kongen var dog ikke tilfreds, før den planlagte grænseudretning var nået. Derfor afskedigede han i 1679 sin udenrigsminister Marquis de Pomponne og erstattede ham med Colberts talentfulde bror Charles Colbert de Croissy. Til sikring af grænserne indledte Ludvig 14. udbygningen af den franske fæstningskæde. Fæstningsbygmesteren Sébastien Le Prestre de Vauban sikrede kongeriget med over 160 nye eller ombyggede fæstninger, som skulle forsvare Frankrigs territorium. Den i 1680 grundlagte fæstningsby Saarlouis i Saarland er et godt eksempel på dette grænseforsvar.

Efter den vellykkede krig opløste Frankrig ikke sine hære, men beholdt hele styrken under våben. Ludvig brugte den til gennemførelse af genforeninger, hvorved han yderligere kunne udbygge sine erobringer. Først annekterede han resten af Alsace, hvor han især havde blikket rettet mod Strasbourg, der havde fungeret som indfaldsport for de kejserlige tropper. Byen blev indtaget i 1681. I 1683 besatte Ludvig 14. den østlige del af de Spanske Nederlande, nemlig Luxembourg, i 1684 kurfyrstendømmet Pfalz, som blev omdøbt til den franske provins Saar. Samtidig blev den nedre del af Schelde besat, og en stor del af Flandern kom på franske hænder. Spanien protesterede kraftigt mod disse åbne aggressioner i fredstid og erklærede krig i 1683. Der var imidlertid ikke andre lande, som var klar til at gå i krig mod Frankrig. Kejser Leopold 1. var i særlig grad bundet af den Anden tyrkiske belejring af Wien. Derfor måtte Spanien straks anmode om fred. Ludvig indgik i 1684 en tyveårig våbenstilstand med Spanien og det Tysk-romerske rige og opnåede dermed den foreløbige anerkendelse af samtlige genforeninger. Dermed skulle Ludvig 14. ikke længere regne med modstand.

På magtens tinde

Ludvigs politiske og militæriske overmagt var imponerende efter freden i Nijmegen. Frankrigs diplomater beherskede de bonede gulve. Det var blevet den dominerende flådemagt efter at det i 1660 knap nok havde to krigsskibe. Den franske hærs styrke og teknologiske overlegenhed var større end i noget andet land, erhvervslivet blomstrede og hele Europa efterlignede fransk kultur. På grund af de store sejre tildelte Paris i 1680 Ludvig titlen "den store" – (Ludovicus Magnus).

I de foregående år var Ludvig udover ekspansionen i Europa også beskæftiget med udvidelse af de franske kolonier. Udover kolonierne i Canada, som var blevet grundlagt i begyndelsen af det 17. århundrede, grundlagde han de første franske kolonier i Indien: 1673 Chandannagar, 1674 Pondicherry og øen Martinique i Vestindien. 1682 grundlagde La Salle en nye fransk koloni ved den nedre del af Mississippifloden og kaldte den til ære for kongen Louisiana. Derudover erhvervede kongen Haiti (1660), Fransk Guiana (1664), Senegal, dele af den afrikanske vestkyst og Madagaskar.

Indenrigspolitisk begyndte Ludvig 14. at udbygge sin kontrol over den franske statskirke. I november 1681 lod han afholde en kirkeforsamling, som vedtog den Gallikanske Deklaration, som i praksis fjernede pavens magt i Frankrig. Den franske konges indflydelse på den franske kirke var i forvejen meget stor, men nu måtte paven heller ikke sende delegater til Frankrig uden kongens tilladelse. Biskopper måtte ikke forlade landen uden forudgående tilladelse. Statsansatte måtte ikke udstødes af kirken på grund af handlinger begået i embeds medfør. Alle kirkelige privilegier blev overdraget til kongen, og alle pavens indtægtskilder blev reguleret ved kongens billigelse. Paven nægtede at godkende disse regler og først mange år senere nåede Ludvig et kompromis med Vatikanet.

Ludvig styrkede nationens enhed ved at kæmpe for én religion: På det punkt fulgte han konsekvent i sine forgængeres fodspor, især Richelieus som altid frygtede en gentalelse af Huguenotkrigene. Hertil kom, at han var blevet opdraget i en streng tro, som anså protestantiske sjæle for at være udset til gennemgå helvedes kvaler, hvorfor han anså det for sin pligt at redde sine huguenottiske undersåtter. Han satte derfor den protestantiske befolkningsgruppe under pres, først og fremmest ved Fontainebleau-ediktet, som ophævede Nantes-ediktet som Henrik 4. havde udstedt i 1598. Hermed stoppede han en næsten 90 årig proces, der havde trængt kongemagten tilbage. Huguenotternes reformerte kirker blev ødelagt og protestantiske skoler lukket. På grund af Ludvig flygtede fra 1685 til 1730 omkring 200.000 (af 730.000) Huguenotter til udlandet – først og fremmest til Holland, Preussen, England og Nordamerika, hvor de, der i reglen var flittige og veluddannede håndværkere, bidrog til stigning i produktiviteten. Disse franske flygtninge påvirkede den protestantiske arbejdsmoral i Holland, hvorved den betydelige rigdom i landet voksede yderligere. Ny forskning har imidlertid vist, at antallet af flygtninge var for lavt til at afstedkomme større skader på den franske økonomi. Alligevel rystede Fontainebleau-ediktet Frankrigs anseelse i de protestantiske lande og en hård kerne på 20.000 huguenotter gennemførte et oprør i det centrale Frankrig (Kamisarden). Det store flertal gav dog efter for presset og konvertererede, også på grund af skattefordele og livsvarig fritagelse for militstjeneste. Endelig opstod ét katolsk Frankrig, ét enigt og stabilt Frankrig for Ludvig 14. og hans ministre og kardinaler.

I årene efter 1686 dannedes Augsburg Ligaenmed både protestantiske og katolske lande mod Ludvigs erobringspolitik. Medlemmer var den Tysk-romerske kejser Leopold 1., Kurfyrstendømmet Bayern (Kurfyrst Maximilian 2. Emanuel), Brandenburg (Frederik Vilhelm den store af Brandenburg-Preussen), Holland, Spanien (Karl 2. af Spanien) og Sverige (Karl 11. af Sverige). Ludvig sendte igen tropper til Pfalz i 1688 for at understrege sit krav på landet og for at komme et angreb på Pfalz i forkøbet. Det førte til ødelæggelsen af Pfalz og en voksende konflikten mellem kongen og Ligaen. Den erklærede Frankrig krig, en krig som England tilsluttede sig efter Den glorværdige revolution i 1688. Krigen var den Pfalziske Arvefølgekrig (1688-1697).

Selv om Frankrig ikke på forhånd havde kunnet forberede sig på denne krig, havde det alligevel stort held: Franske armeer besatte de Spanske Nederlande og marcherede ind i det Tysk-romerske rige og erobrede talrige byer. Ligaens tropper var dårligere uddannet og talmæssigt underlegne. Og store dele af kejserens tropper var bundet i Den store tyrkiske krig. Alliancen kunne dårligt notere sig en enkelt sejr, men Ludvig blev dog ramt af et nederlag for flåden i slaget ved La Hougue i 1692. Det lykkedes ikke nogen af parterne at nedkæmpe fjenden. Især kunne de allierede ikke fordrive Frankrig fra kejserriget. Da Ludvig 14. indså, at han trods flere strategisk fordelagtige sejre, såsom slaget ved Neerwinden den 29. juli 1693, ikke kunne gennemtvinge en fred, begyndte han at indsætte sine diplomater som politiske våben. De udmattede modstandere begyndte at forhandle Freden i Rijswijk, og freden blev underskrevet i 1697. Ludvig forsøgte at få afsluttet en rimelig og stabil fred, som hans modstandere ville være tilfredse med. Derfor afgav han igen Luxembourg og Pfalz mod at få de øvrige genforeninger endeligt godkendt. Herudover anerkendte Ludvig 14. Vilhelm af Oranien som konge over England. På denne måske skulle Frankrig få mulighed for på længere sigt at komme sig over krigsanstrengelserne.

De sidste år

Efter 1697 begyndte den spanske tronfølge i stigende grad at blive det vigtigste tema for Europas hoffer. Den spanske konge Karl 2. kunne ikke sikre arvefølgen. Det var uklart, hvem der skulle efterfølge ham. Såvel de franske bourboner som de tyske habsburgere gjorde arvekrav gældende. Både Ludvig 14. og kejser Leopold 1. havde giftet sig med døtre af Filip 4. af Spanien; men Ludvig havde giftet sig med den ældste datter, og hun havde aldrig opgivet sin arveret. Leopold havde derimod giftet sig med den yngste datter Margarita af Spanien og var af den opfattelse, at Spanien skulle forblive i habsburgernes besiddelse.

Andre stater frygtede at magtforholdet i Europa igen ville blive forskubbet, hvis enten Ludvig eller Leopold underlagde sig Spanien. Under disse omstændigheder indgik Ludvig 14. den første delingstraktat med Vilhelm 3. af England. Den bayerske prins Joseph-Ferdinand skulle have Spanien, og resten af de spanske besiddelser i Europa skulle deles mellem Ludvig og Leopold. Kejser Leopold accepterede denne aftale. Men Spanien afviste enhver deling af riget. Karl 2. besluttede sig i stedet for at indsætte den bayerske prins Joseph-Ferdinand som universalarving til alle besiddelser i håb om at såvel Ludvig som Leopold ville afstå fra deres rettigheder.

Da den lille bayerske prins døde i 1699, måtte denne plan opgives. Karl 2. ville imidlertid opretholde rigets enhed og besluttede sig for ærkehertug Karl, kejserens yngre søn, som arving. Dennes arvekrav blev dog formindsket af den anden delingstraktat mellem Frankrig og England. Efter denne skulle ærkehertug Karl ganske vist arve Spanien, men de spanske besiddelser i Italien skulle tilfalde Frankrig. Herefter afviste kejser Leopold at godkende den 2. delingstraktat og krævede den samlede spanske arv til sin søn Karl, hvorved han fornærmede både Frankrig, Holland og England.

Kort inden sin død i år 1700 skiftede Karl 2. mening. Han indsatte den franske kronprins' 2. søn hertugen af Anjou som sin universalarving. Hvis han uventet skulle arve den franske trone, så ville hans yngre bror, Herzog von Berry blive Spaniens nye konge. Hvis han heller ikke stod til rådighed, skulle ærkehertug Karl være hans arving. Hermed anerkendte Karl 2. bourbonernes legitime tronrettigheder, som stammede fra Maria Theresia af Spanien.

Da Ludvig 14. fik nyheden om den spanske konges død og nye testamente, stod han i en vanskelig situation. Skulle han godkende testamentet på sit barnebarns vegne eller fastholde den 2. delingstraktat med England, som kejser Leopold ikke havde anerkendt? Efter omhyggelige afvejninger med sine ministre besluttede han at acceptere den spanske arv, da en krig med kejseren alligevel ikke kunne undgås, og da Frankrig kunne indtage en bedre stilling overfor kejseren. Det blev anset for sikkert, at en afvisning af testamentet ikke kunne forhindre en krig, da kejser Leopold planlagde at bruge våbenmagt, hvis Frankrig insisterede på den 2. delingsaftale. Derfor udråbte Ludvig 14. sit barnebarn Filip d'Anjou til Filip 5. af Spanien. Ludvig gav ordre til øjeblikkelig besættelse af de spanske lydstater, inden Leopold kunne bemægtige sig dem.

På grund af bekymringen for at Frankrigs overmagt skulle vokse yderligere, forenede England, Holland og det Tysk-romerske rige sig til kamp mod Ludvig, hvorved den Store Koalition blev skabt. Den fransk-spanske alliance blev understøttet af Savoyen, Kurköln og Bayern, og nu udbrød den Spanske Arvefølgekrig (1702–1713). Frankrig forfulgte to mål. Det vigtigste var at få gennemført, at Filip 5. blev konge af Spanien. Hertil kom at Ludvig planlagde at gennemføre yderligere erobringer i Tyskland. Krigen forløb imidlertid ikke efter en planen. Frankrigs hære dominerede i starten slagmarkerne. Men de allierede mobiliserede nu alle til rådighed stående kræfter og udbyggede og moderniserede deres hære. Frankrig måtte under krigen opstille 680.000 soldater for at kunne danne en slagkraftig modvægt og holde de fjendtlige hære i det tysk-romerske rige engageret. Frankrigs statsfinanser blev overbelastede, og statskassen blev tømt. I 1708 så den militære situation så dårlig ud for Frankrig, at Ludvig 14. bad om fred. Da de allierede imidlertid opstillede uantagelige fredsbetingelser, blev forhandlingerne straks afbrudt. Senere vendte lykken igen til Frankrigs fordel, men der kom ikke nogen afgørelse. Alle krigsdeltagerne var møre, og de allierede stod også overfor en finansielt og økonomisk kollaps. Frankrig var klar over, at det ikke længere kunne besejre koalitionen, og koalitionen måtte erkende, at det var den umuligt at overvinde Frankrig eller fordrive Filip 5. fra Spanien.

Da kejser Josef 1. døde i 1711 og ærkehertug Karl blev ny kejser, anerkendte England i stigende grad faren for at Karl skulle komme til at styre såvel Spanien som kejserriget og indledte fredsforhandlinger med Frankrig. I 1713 underskrev England separatfreden i Utrecht med Ludvig og Filip og svækkede kejseren. Med franske troppers besættelse af Freiburg i november 1713 så kejser Karl 6. sig tvunget til også at indgå fred Freden i Rastatt. Derpå fulgte Freden i Baden mellem Frankrig og det Tysk-romerske rige.

Filip 5. forblev konge af Spanien og beholdt de spanske kolonier. Resten af de Spanske Nederlande og de italienske besiddelser tilfaldt kejseren. Dermed havde Frankrig opnået sit politiske hovedmål og placeret bourbonerne på Spaniens trone, men måtte dog samtidig opgive næsten alle militære erobringer. Alligevel var den habsburgske omklamring af Frankrig endegyldigt knust. I sine sidste år koncentrerede Ludvig sig hovedsagelig om at genoprette statsfinanserne ved besparelser og finansreformer foruden støtte til erhvervslivet. Da hans oldebarn Ludvig 15. endnu var ganske lille (født 1710), overdrog Ludvig i sit testamente regeringsmagten til sin nevø Filip 2. af Orléans, som skulle fungere som regent.

Da Ludvig 14. døde den 1. september 1715, havde han forøget det franske landområde mere end nogen af sine forgængere. Frankrig var den mægtigste stat og det kulturelle centrum i Europa. Fransk var i det 17. og 18. århundrede den gode smags sprog, på samme måde som engelsk senere blev til det globale handelssprog. I det 17. århundrede overtog fx den russiske adel franske sæder og talte hellere fransk end russisk. Det franske folk var – efter hollænderne – det mest velhavende i Europa. Erhvervslivet kom hurtigt på fode efter krigen og voksede i betydelig grad, selv om skatterne var forholdsvis høje.

 Med hans død mistede Frankrig sin største, dygtigste og betydeligste hersker, hvis regering i høj grad prægede det franske monarki indadtil og udadtil, og hvis præstationer mange steder blev kopieret langt ud over de franske grænser.

På den anden side var befolkningen led og ked af deres gamle konge efter 72 års herredømme. De enorme finansielle belastninger fra den sidste krig tyngede både kongen og befolkningen. Den gamle konge indrømmede selv, at "intet rører mit hjerte og min sjæl dybere end er erkendelsen af at folket i mit rige er fuldstændigt udmarvet af den umådelige skattebyrde", som den Spanske Arvefølgekrig havde medført. Da hans lig blev lagt i graven, berettede politikommissær Pierre Narbonne: "Mange mennesker frydede sig over kongens død, og overalt hørte man violinspil." Og Voltaire så ved siden af sørgetoget "...små telte, hvor folket drak, sang og lo." Folket glædede sig over den nye konges regering og ville glemme de sidste hårde år i kampen om den spanske trone.

Økonomi

Da Ludvig 14. tiltrådte regeringen i 1661 var Frankrigs statsfinanser stærkt anspændte på grund af den sidste krig med Spanien. Ludvig støttede i stor stil pengekredsløbet ved at brugte store summer på krige, hoffet, kunst og kultur. Store beløb forsvandt ved korruption i det franske bureaukrati. Ludvig skrev: "Da Mazarin døde var der megen uorden i forvaltningen af mit kongerige". Ludvig 14. satte sig for at at fjerne dette kaos og skabe orden i den franske stats organisation. Som det første lod han i 1661 sin finansminister Nicolas Fouquet fængsle, fordi denne havde beriget sig på statens indtægter for at kunne bygge det luksuriøse slot Vaux-le-Vicomte. Et tydeligt tegn til andre.

Ludvig 14. udnævnte derefter Jean-Baptiste Colbert, den mest berømte støtte af merkantilisten til generalkontrollør over finanserne. Posten som finansminister blev afskaffet og erstattet med et finansråd, som kongen og Colbert personligt ledede. Det var noget uhørt på en tid, hvor en konge egentlig ikke skulle bekymre sig om noget så usmart som penge. Ved at Colbert bekæmpede korruptionen og reorganiserede bureaukratiet, kunne han mere end fordoble skatteindtægterne uden at måtte opkræve nye skatter. På den måde blev det muligt for Ludvig at gennemføre en skattelettelse allerede i begyndelsen af sin regeringstode og opnå en hurtigere vækst i den franske økonomi. Erhvervslivet blev støttet med oprettelse af handelskompagnier og manufakturer. Især den franske luksusindustri blev snart den førende i Europa og Verden. Med varer såsom gobeliner, spejle, kniplinger, guldsmedearbejder og møbler, som var efterspurgt i hele Europa, opnåede kronen store overskud. Indadtil blev Nordfrankrig underlagt en toldunion for at fjerne de indenlandske handelshindringer. Colbert forsøgte at etablere en fælles toldmur for hele kongeriget, men kom til kort overfor lokale handelsprivilegier.

Det franske skattesystem bestod af omsætningsafgifter, salgsafgifter og jordskatter. Som følge af forældede regler fra feudalismens tid var adel og præsteskab fritaget fra direkte skatter, som i stedet måtte betales af bønderne og den fremadstræbende middelklasse. Formentlig blev den franske revolution også næret af forargelse over dette gamle skattesystem. Imidlertid kan man under Ludvig 14. konstatere en tendens til at underlægge adelen og gejstligheden direkte beskatning. De var i forvejen forpligtede til at betale indirekte skatter. Kongen indførte en kopskat, som knap ramte landets nederste lag. Selv prinserne af blodet og tronfølgeren måtte betale den højeste skattesats. På denne måde blev højadelen for første gang direkte involveret i finansieringen af statens udgifter.

Ved Ludvig 14. død var Frankrig det rigeste kongerige i Europa med statsindtægter over gennemsnittet, som langt oversted finanserne i andre lande. Imidlertid udgjorde statens gæld på grund af de store udfordringer i den Spanske Arvefølgekrig 2 mia. livres, et beløb, som først var betalt i 1725. Dette ændrede imidlertid ikke ved økonomiens enorme ydeevne. Frankrig besad det næststørste handelsvolumen og en klart positiv handelsbalance, kun hollænderne formåede at opnå større overskud med deres internationale handelskompagnier. Frankrig var et strukturelt stabilt og ressourcestærkt land, som med over indbyggere var det klart mest befolkede land i Europa.

Kunst skaber politik

Ludvig 14. regeringstid kaldes med rette for "Grand Siècle". Kongen havde til hensigt, at lade de bedste kunstnere, arkitekter, malere, digtere, musikere og forfattere at arbejde for Frankrig. Han gennemførte et aldrig før set mæcenat med henblik på at påvirke hele det kunstneriske område i Frankrig, at præge og styre det så det blev en instrument for den kongelige politik. Kunsten blev indsat i forherligelsen af kongen og hans mål, helt efter barokt mønster. Kongens og statens anseelse skulle styrkes, derfor fik Ludvigs minister Colbert til opgave at støtte litteratur, kunst og videnskab. Ministeren blev overladt opgaven med at organisere kongens rygte. Talrige kongelige akademier blev grundlagt på alle områder af kunst og videnskab:

 1663 Akademiet for inskriptioner og akademiet for maleri og billedkunst.
 1666 Videnskabernes akademi
 1671 Akademiet for arkitektur
 1672 Akademiet for musik

Som led i kongens selviscenesættelse må man også se festerne i Versailles. Kongens repræsentative virksomhed tjente til at styrke statens anseelse i hele verden. Enkelte kunstnere nåede uanede højder i kongens tjeneste. Her bør især nævnes Jean-Baptiste Lully indenfor musik og dans, men også Molière, som forfattede utallige teaterstykker til Ludvig 14. Begge kunstnere fik ansvarlig for organisationen af de kongelige skuespil. Deruden støttede Ludvig mange andre berømte kunstnere: Indenfor litteraturen: Boileau, La Fontaine og Racine. Indenfor malerkunsten Le Brun, Rigaud og Mignard. Indenfor musikken – som Ludvig anså for vigtig i særlig grad – bl.a. Charpentier, Couperin, Delalande og Marais. Indenfor arkitektur Le Vau, Perrault, de Cotte foruden Hardouin-Mansart, som i kongens tjeneste prægede den franske barok, samt indenfor kunsthåndværk Coysevox og især Boulle. Indenfor videnskabernes område kunne Ludvig 14. trække nogle berømte forskere til Paris, heriblandt Cassini, Huygens og Coronelli, hvis arbejder han understøttede med store pengebeløb.

Versailles

Bygningen af slottet i Versailles var en del af Ludvigs strategi for centralisering af magten. Ludvig 14. fuldende kardinalerne Richelieu og Mazarins bestræbelser og skabte en centraliseret, enevældig territorialstat. Han svækkede adelen ved hellere at gøre dem til medlemmer af sit hof end til regionale provinsherrer. Med det formål byggede han Versailles, et enormt palads udenfor Paris, hvortil hoffet flyttede den 6. maj 1682. Hofetiketten tvang adelen til at bruge enorme pengesummer på klæder og tiden på de baller, middage og andre festligheder, som udgjorde den daglige rutine ved hoffet. Ludvig 14. skal have haft fotografisk hukommelse, så han ved indtræden i en sal med et enkelt blik kunne fastslå hvem der var til stede. Derfor kunne ingen adelig, som var henvist til kongens gunst, risikere at blive væk. I stedet for at styre de lokale anliggender og beholde magten der, kappedes adelen nu om sådanne trivielle æresbevisninger som at måtte hjælpe kongen ved påklædningen. Herigennem kunne Ludvig fremme embedsadelen og indsætte borgerskabet i stillinger, som tidligere var forbeholdt aristokratiet. Således lå den politiske magt fast i hænderne på kongen.

Man kan ikke stærkt nok understrege, at Versailles ikke først og fremmest var et sted for kongens personlige fornøjelse, men derimod var et magtinstrument. Ved at knytte højadelen tæt til hoffet blev den ikke blot i et stigende personligt afhængighedsforhold til kongen, men blev også holdt fjernt fra oprør og magtforhold. Slottet var fyldt med politiske budskaber, som enhver besøgende fik at føle i form af rummenes indretning, malerier og skulturer, haverne og alléerne. Meningen var følgende: Kongen er garant for fred, offentlig ro og statens velstand, den eneste stedfortræder for Gud på jorden og ingen har en tilsvarende magt.

 Ludvig 14. daglige liv udspillede sig så vidt muligt i fuld offentlighed midt i en stort hofstat, som alt i alt omfattede omkring 20.000 personer. I det fornemme adelige hofselskab blandede der sig besøgende, tilskuere og supplikanter i stort tal i det store slotsanlæg.
I princippet havde enhver undersåt ret til at overrække kongen et bønskift. Efter 1661 havde Ludvig skabt regler for denne praksis, men samtidig støttet den. Monarken så en velkommen mulighed for derved at gøre sig fortrolig med de umiddelbare sorger og savn blandt sine undersåtter. Senere blev der i Versailles i gardens rum opstillet et stort bord hvor bønskrifterne blev afleveret. Indtil 1683 var Marquis de Louvois, Statssekretær for krigsvæsen og minister ansvarlig for viderebringelse af disse bønner. De blev derefter behandlet af den ansvarlige statssekretær og snarest – med en passende sagsfremstilling – forelagt kongen, som i hvert tilfælde personligt afgjorde sagen. ... Ved hoffet var der udover store fester teater og musikforestillinger og mange andre adspredelsesmuligheder, fra hasardspild til fornøjelser af den enkleste art.

Paris

Ludvig 14. var en lidenskabelig bygmester. Udover hans store projekter i Versailles var Paris hans hovedinteresse. Det passer formentlig ikke, at Ludvig ikke kunne lide Paris, men alligevel kan man fornemme at hændelserne omkring Fronde-oprøret havde efterladt sig sine spor i hans tankesæt. Dengang stormede oprørere den unge konges soveværelse i Palais Royal, for at sikre sig, at han ikke var flygtet. Siden da var Ludvig overbevist om at Paris ikke var et sikkert sted at opholde sig. Det paladsanlæg, som han havde i tankerne kunne han heller ikke virkeliggøre i Paris, da han foretrak en vid udsigt og store vandflader. Alligevel forsømte han aldrig sin hovedstad og lod den tilflyde al mulig støtte. Det var hans mål at forvandle byen til et andet Rom og forskønne med talrige repræsentative bygninger og pladser.

Paris oplevede under Colbert tilsyn et byggeboom, som aldrig siden i historien. Ludvig lod Louvre ombygge, sløjfede byens mure og erstattede dem med brede boulevarder, talrige nye pladser (herunder Place des Victoires og Place Vendôme), hertil kom nye kirker (såsom St. Roch og Val-de-Grâce), broer (Pont Royal), parkanlæg (såsom Jardin des Tuileries og Champs-Élysées), triumfbuer og nye bydele (herunder Faubourgs St. Antoine og St. Honoré). Han gennemførte også praktiske foranstaltninger, såsom en gennemgribende brolægning, de forste gadelygter og tidlige former for kloakering. Blandt disse byggeprojekter finder man også Hôtel des Invalides med Invalidekirken, hvor krigsinvaliderne kunne blive forsørget gratis foruden Hôpital Salpêtrière. Også Paris' observatorium til videnskabelige studier og Collège-des-Quatre-Nations, som indtil i dag tjener som sæde for Académie française hær med heri, ligesom grundlæggelsen af Comédie-Française. Paris voksede kraftigt og var med 700.000 indbyggere en af de største byer i verden, hvor der ved Ludvigs støtte til sidste boede 20 % af den intellektuelle elite i Europa. Den franske hovedstad blev til et byplanmæssig og kulturelt forbillede for hele kontinentet.

Andre residenser

Det franske hof skiftede ofte opholdssted, men forlod kun sjældent Paris' omegn. Der var adskillige hovedresidenser i nærheden af hovedstaden, som længe havde tjent som residens for kongerne. Ludvig 14. søgte at udbygge og forskønne dem. I Fontainebleau lod han i bygge en stor barok parterre i haven og byggede en nye stor kanal og en anlagde en ny park. I Saint-Germain-en-Laye blev den store akse skabt og haverne nyanlagt. Gennem havearkitekturen blev André Le Nôtre – skaberen af den franske barokhave – berømt i hele Europa.

I slotsparken ved Versailles lod han opføre et lystslot Grand Trianon, der ligesom slottet Marly-le-Roi var tænkt som en privatresidens for monarken. I Marly skabtes der efter 1678 et imponerende anlæg, der som det eneste ikke var tilgængeligt for offentligheden. Hertil trak Ludvig sig tilbage fra det hektiske og altid offentlige liv i Versailles. Her måtte man kun komme efter udtrykkelig indbydelse, og en sådan ære blev anset for at være den største ære, der kunne overgå en person ved hoffet. I omegnen af Versailles byggede medlemmer af kongehuset og hofadelen talrige slotte og parker. Her søgte de ro fra hoffet og gik på jagt eller inviterede kongen til fest. Alt dette kostede enorme summer, og adelen blev snart nødt til at at bede kongen om penge for at kunne opretholde levestandarden. På den måde voksede adelens afhængighed af kongen.

Personlighed

Ludvig 14. havde en kompleks karakter. Han var kendt for sin charme og var altid høflig, når det var på sin plads. Selv overfor jævne kvinder skulle han tage hatten af. Hans vigtigste egenskaber var et urokkeligt menneskekendskab og en skarp forstand. Som monark udviste han en sådan arbejdsiver, at han overgik de fleste herskere i historien. Det faldt ham let at regere, da han havde en særdeles professionel holdning til sit arbejde. Det berettes, at han aldrig blev træt under møder og lyttede opmærksomt på alle som talte til ham. Ludvig 14. satte pris på høj uddannelse og hans viden om politik og historie var frygtet. Han var også kendetegnet af en stor viljestyrke, og han mødte smerter og livsfarlige situationer med fuld ligevægt og selvbeherskelse. Fx optrådte han få uger efter en operation, som var gennemført uden narkose. På den anden side var han også i høj grad selvcentreret og havde et højt selvværd. Han havde en stærk trang til at vinde ry og havde en stærk pligtfølelse overfor staten og sine undersåtter.

Som kavaler var Ludvig 14. forbilledlig. Hans tiltrækningskraft på smukke kvinder er legendarisk. Kvinder havde en stor rolle i hans liv, især som elskerinder. Hans familie betød meget for ham, især skænkede han sine børn stor opmærksomhed. Som far og bedstefar var han omsorgsfuld og kærlig, men kunne også være hård og ubøjelig. Hans udenomsægteskabelige børn vedkendte han sig uden undtagelse og gjorde dem til kongelige og giftede dem med prinser og prinsesser af blodet. Ludvig 14. selv var af middelhøjde og bar høje parykker for at virke højere. Samtidige beretter at han på grund af sit ydre virkede temmelig intimiderende. Som elsker af og mæcen for hofballetten dansede han yderst gerne med i offentlige forestillinger, indtil han fyldte 30. Han var også en god rytter, elskede jagt, skuespil og især musik. Han havde venskabelige forbindelse med talrige kunstnere. Molière, Lully og Le Nôtre havde hans særlige opmærksomhed. Enkelte historikere mener, at han havde arvet bourbonernes livsglæde, mediciernes kærlig til kunst og de spanske habsburgeres majestætiske værdighed. Ludvig prægede moden ved sin personlige smag: fx ved indfølelsen af allongeparykken og justaucorps.

Betydning

Ludvig 14. er den mest fremtrædende repræsentant for den monarkistiske enevælde. Han havde ganske vist ikke opfundet den, men udbyggede og grundfæstede den i Frankrig. I indenrigspolitikken er han kendetegnet ved effektiv styrkelse af den kongelige centraladministration for på den måde at svække traditionelle rivaler til magten såsom højadelen og stænderne. Hertil kom at Ludvig konsekvent opbyggede et effektivt net af 30 provinsledere, som virkede som kongens forlængede arm og på den måde kunne gennemføre kongens vilje effektivt ude i landet. Dette var sikkert et af de vigtigste fremskridt i hans regeringstid, men det var også hans lovgivningsarbejde indenfor retsplejen (Code Louis), Handelen, skibsfarten og slavehandelen (Code Noir), som tælles med til de største indenrigspolitiske præstationer i hans regeringstid. På skyggesiden af hans regering hører uden tvivl undertrykkelsen af huguenotterne, som er et eksempel på tidens religiøse intolerance og havde paralleller i hele Europa. Men ophævelsen af Nantes-ediktet i 1685 var en af de mest populære beslutninger i hele hans regeringstid.

Derimod kan anklagen om, at Ludvig 14. havde ført sit land i ruin, ikke understøttes af de historiske realiteter. Der var kun en økonomisk stagnation under den Spanske Arvefølgekrig, hvor skatterne også var usædvanligt høje, og hele den europæiske handel gik i stå. Både før og efter den udmarvende arvefølgekrig var bourbonernes rige usædvanligt produktivt og velstående.
Statsgælden i 1715 stammede ikke kun fra en overdreven hang til luksus og prestigebyggeri, men
skyldtes først og fremmest den påførte Spanske Arvefølgekrig, som havde gjort uhyre finansielle anstrengelser nødvendige. Endelig var statsgælden mindre belastende end man ofte antager, da den allerede var betalt tilbage ti år efter Ludvig 14.s død, og et balanceret statsbudget genoprettet.

De største succeser kan Ludvig fremvise på det udenrigspolitiske område. Han efterlod et stærkere, større og også strategisk bedre sikret Frankrig, som nu endelig var anerkendt som en førende flådemagt. Sikret ikke mindst fordi det var lykkedes ham i de sidste år af sin regeringstid at bryde habsburgernes omklamring af Frankrig.
For at opnå det måtte Ludvig udkæmpe lange krige, hvis omkostninger måtte betales af de brede folk. Alligevel var skatterne i hans tid ikke – som det gerne hævdes – ruinerende for undersåtterne. En betragtelig præstation indadtil og udadtil var ligeledes kunsten og den repræsentative politik. Herigennem havde Ludvig opnået at fransk kultur var næsten enerådende i Europa, hvilket den ville forblive indtil op det i det 19. århundrede.

Solkongen er altid blevet vurderet forskelligt alt efter tidsalder og politisk synsvinkel. Han var for republikanerne en enevældig afskyelighed og nationalisterne i Tyskland fremstillede ham som en røverkonge, der holdt Tyskland i et kvælergreb, og rent faktisk leverede Ludvig ved sin aggressive ekspansionspolitik et argument til de nationale strømninger i det fransk-tysk arvefjendskab. Andre ser ham som en pligtopfyldende og omsorgsfuld monark, som var en forløber for principperne i Oplysningstiden. I Frankrig æres han stadig for sin handlekraftige udvidelse af riget og tælles med blandt absolut vigtigste personer i Frankrigs historie. Den første forfatter, som skrev en omfangsrig historisk analyse af ham, var Voltaire, som gav ham følgende dom:

 Han havde fejl og mangler, han begik fejl, men ville de, som fordømmer ham, have kunnet nå op på siden af ham, hvis de havde været i hans sted? […] Man vil ikke kunne udtale hans navn uden ærefrygt.

Værker

 Mémoires pour l'instruction du Dauphin: Ludvig 14. politiske selvbiografi. Den blev egentlig skrevet for at indvie kronprinsen i politikkens hemmeligheder, idet kongen gør status over sine tidlige regeringsår. Den er skrevet efter 1670 og omfatter erindringer fra årene 1661, 1662, 1666, 1667 og 1668 samt "betragtninger over herskergerningen" fra 1679 og politiske råd til hans barnebarn Filip 5. af Spanien fra 1700. De udgør ikke blot en beretning om handlinger, men giver også et levende indtryk af monarkens verdensanskuelse og virkelighed. I slutningen af sin regeringstid ville Ludvig 14. brænde det hemmelige manuskript i kaminen, og kun behjertet indgriben fra hertugen af Noailles reddede manuskriptet. I 1749 overlod hertugen manuskriptet til det kongelige bibliotek.

 Manière de montrer les jardins de Versailles: Måden man skal se haverne ved Versailles. Denne rejsefører giver et meget nært indblik i kongens væsen. De kongelige haver var skabt af André Le Nôtre og skulle opfylde en politisk funktion. Deres udsagn som instrument for staten var entydeligt. Ludvig 14. elskede sine haver højt, hvorfor han egenhændigt forfattede denne anvisning, hvormed det var muligt at møde haverne i deres logiske rækkefølge og dermed forøge den kunstneriske nydelse mest muligt. Der kendes seks versioner.

Børn

Legitime børn med dronning Maria Theresia af Østrig:
 Louis af Frankrig, dauphin de France (1661–1711)
 Anne Elisabeth af Frankrig (18. november 1662–1662)
 Marie Anne af Frankrig (16. november 1664–1664)
 Marie Thérèse af Frankrig (1667 – 1672)
 Philippe Charles af Frankrig , Hertug af Anjou (1668–1671)
 Louis François af Frankrig , Hertug af Anjou (1672)

Udenomsægteskabelige børn:

Fire børn med Mademoiselle Louise de La Vallière:
 Charles de Bourbon (19. november 1663 – 1665)
 Philippe de Bourbon (7. januar 1665 – 1666)
 Marie Anne de Bourbon, Mademoiselle de Blois, (1666–1739); ∞ Louis Armand de Bourbon, Prins af Conti
 Louis de Bourbon, Jarl af Vermandois (3. Oktober 1667 – 1683)

Seks børn med Madame de Montespan:
 Louis Auguste de Bourbon, Hertug af Maine (1670–1736)
 Louis César de Bourbon,comte de Vexin (1672 – 10. januar 1683)
 Louise Françoise de Bourbon, mademoiselle de Nantes (1673–1743); ∞ Louis de Bourbon, Prins af Condé Hertug af Bourbon, Monsieur le duc
 Louise Marie Anne de Bourbon, Mademoiselle de Tours (12. november 1674 – 15. september 1681)
 Françoise Marie de Bourbon mademoiselle de Blois (1677–1749); ∞ Filip af Orléans Hertug af Orléans, "Regent af Frankrig" (1715-1723)
 Louis Alexandre de Bourbon, Jarl af Toulouse (1678–1737)

Et barn med Marie Angélique de Fontanges:
 1 Søn (1679)

Forfædre

Se også
 Tidslinje over nogle europæiske regenter i det 18. århundrede
 Franske konger
 Frankrigs historie

Litteratur

Ludvig den 14.s skrifter
 Briefe. Herausg. von P. Gaxotte, Übersetzung M. Spiro, Kompass-Verlag, Basel/Leipzig 1931.
 Manière de montrer les jardins de Versailles. Simone Hoog, Réunion des Musées Nationaux 2001.
 Memoiren. Herausg. von J. Longnon, Übersetzung L. Steinfeld, Kompass-Verlag, Basel/Leipzig 1931.
 Mémoires de Louis XIV. Jean Longnon, Tallandier, Paris 2001.

Biografier
 Olivier Bernier: Ludwig XIV. Die Biographie. Albatross-Verlag, Düsseldorf 2003.  (Læsevenlig og aktuel fremstilling, som går for at være en af de bedste biografier.)
 Philippe Erlanger: Ludwig XIV. Das Leben eines Sonnenkönigs. Bechtermünz, Augsburg 1996.  (En klassiker, meget autentisk, hvori Ludvig fremstilles ret positivt, ja indimellem endda glorificerende.)
 Warren H. Lewis: Ludwig XIV. Der Sonnenkönig. Heyne, München 1989.  (En biografi hvori politik stort set er udeladt og hovedsagelig drejer sig om hans liv og personlighed.)
 Uwe Schultz: Der Herrscher von Versailles. Ludwig XIV und seine Zeit. C. H. Beck, München 2006.  (Rimelig fremstilling. Vurderer til dels Ludvig 14. særdeles negativt.)
 Bernd-Rüdiger Schwesig: Ludwig XIV. mit Selbstzeugnissen und Bilddokumenten. Rowohlt, Reinbek 2001.  (Solid indføring.)

Beskrivelse af Ludvigs politik og tid
 François Bluche: Im Schatten des Sonnenkönigs. Alltagsleben im Zeitalter Ludwigs XIV. Ploetz, Freiburg, 1986.  (Særdeles læsbar tværsnit af mangfoldigheden i samfundet på Ludvig 14.s tid. Om hofliv, om Paris og ud i landet.)
 Peter Burke: The Fabrication of Louis XIV. Yale University Press, 1994.  (Detaljeret fremstilling af Ludvigs repræsentative politik.)
 Pierre Goubert: Ludwig XIV. und zwanzig Millionen Franzosen. Propyläen-Verlag, Berlin 1973.
 Manfred Kossok: Am Hofe Ludwigs XIV. DVA, Stuttgart 1990.
 Klaus Malettke: Ludwig XIV. von Frankreich. Leben, Politik und Leistung. Muster-Schmidt, Göttingen 1994.  (Standardværk, et omfattende og alligevel kortfattet videnskabelig analyse af Ludvigs politik og liv.)
 Voltaire: Le siècle de Louis XIV. Le livre de poche, Paris 2005.
 Gilette Ziegler Der Hof Ludwigs XIV. in Augenzeugenberichten. Karl Rauch Verlag, Düsseldorf 1964. (Meget interessant samlking af beretninger fra personer i hans omkreds.)

Kunst og arkitektur
 Pierre-André Lablaude: Die Gärten von Versailles. Werner, Worms 1995.
 Vincent Maroteaux: Marly. L'autre palais du soleil. Vögele, Genf 2002.
 Jean-Marie Pérouse de Montclos: Versailles. Könnemann, Köln 1996.
 Orest Ranum: Paris in the Age of Absolutism. An essay. State University Press, Pennsylvania, P.A. 2003.

Militær og krige
 John A. Lynn: Giant of the Grand Siècle. The French Army 1610–1715. CUP, Cambridge 1999.  (Fremragende fagmæssig analyse af den franske armé under Richelieu og Ludvig 14. Beskrivelse af udvikling, opbygning og organisation af stridskræfterne, og som sådan forbillede for Frankrig på det militære område.)
 John A. Lynn: The Wars of Louis XIV 1667–1714. Longman, London 1999.  (Formentlig den bedste og mest udførlige fremstilling af de franske krige under Ludvig 14.)
 Paul Sonnino: Louis XIV and the origins of the Dutch War. CUP, Cambridge 1988.

Kilder
 Elisabeth Charlotte von der Pfalz: Die Briefe der Liselotte von der Pfalz. Insel-Verlag, Frankfurt/M. 2004.
 Giovanni B. Primi Visconti: Mémoires sur la cour de Louis XIV. Perrin, Paris 1988.
 Kardinal von Retz: Memoiren. Auszüge. Reclam, Leipzig 1977.
 Louis de Rouvroy, duc de Saint-Simon: Erinnerungen. Der Hof Ludwig XIV. nach den Denkwürdigkeiten des Herzogs von Saint-Simon. Reclam, Stuttgart 1983.
 Ezechiel Spanheim: Relation de la Cour de France en 1690. Mercure de France, Paris 1988.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Louis XIV. Infoside
 Den officielle hjemmeside for Versailles
 En historisk side om Versailles i 1687
 Omline udgaven af Voltaires Le siècle de Louis XIV
 Geneologisk overblik over alle Ludvig 14.s forfædre og familie
 Versaillesslottet i alle detaljer, med mange billeder

|-

Konger af Frankrig
Huset Bourbon
Franskmænd i 1600-tallet
Franskmænd i 1700-tallet

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
In light of the MBTA Board's vote to cut T service, is it time for the state legislature to increase funding to the MBTA?
Read two views and vote in our online poll.
By John Laidler Globe Correspondent,Updated December 30, 2020, 5:35 p.m.
Brian Kane
Acting Executive Director, MBTA Advisory Board; Brookline resident
Brian KaneJean E. Kane
Past policy decisions have left the T mired in a structural deficit. The MBTA has not had a balanced budget since 2001 without resorting to fare increases, service cuts, subsidy increases, financial engineering, or budgetary sleights of hand. No amount of reform can solve the MBTA's structural deficit. Indeed, over the past 20 years many so-called reforms suggested by numerous studies, panels, commissions, and boards recommending such short-term remedies as agency mergers, governance tweaks, property sales, and retirement age increase have all failed to prevent the ongoing cycle of budget crises.
The only way the MBTA can solve its structural deficit is to either cut service or increase revenue. Opinion polls, and public feedback during the most recent round of cuts in December have shown the unpopularity of reducing service, (cq) leaving increased revenue as the only way forward. To meet that need will require additional state funding. Importantly, though, simple injections of cash alone will not solve the problem. The T needs more money from the Legislature, but it needs those funds to go toward reducing its substantial capital debt, the source of its structural weaknesses.
This fiscal year the T will spend over $532 million on debt principal and interest payments, representing 23 percent of its spending. These are taxpayer, farepayer, and municipal subsidy funds that go not toward providing train, bus, ferry, and paratransit trips, but to Wall Street investors. While the T does receive huge amounts of money from the federal and state governments, it still must borrow large sums on its own for its capital budget, to pay for safety improvements, infrastructure modernization, and basic maintenance. This need to continue borrowing for its capital costs is the basis of the MBTA's structural deficit and long-term problems.
The MBTA remains the only large US transit agency without a dedicated revenue source for its capital budget. By increasing funding for the MBTA's capital program, the Legislature can help break the T's cycle of debt, helping restore its financial health.
Nicholas Sammarco
Economic Research Assistant at the Beacon Hill Institute, in Medway; Plainville resident
In light of the MBTA board's prudent decision in December to scale down service, it is certainly not the time for the state Legislature to increase funding to the MBTA. The quest to give the T more money is quixotic given three major factors.
First, ridership is down due to COVID-19 and not likely to recover anytime soon. In October, ridership was at 26 percent of its October 2019 level. Furthermore, the T is projecting that by July 2021 ridership will be just 55 percent of pre-pandemic levels for bus service, 46 percent for rapid transit, and 29 percent for commuter rail.
According to the MBTA, ridership has not significantly increased since the doldrums of March and April and didn't dramatically increase when COVID restrictions were eased in the second half of the year. It makes little sense for a functioning business to spend more on supply as demand falls.
Second, the approved cuts are not the apocalyptic, slash-and-burn measures public transport advocates had warned were coming. Sound and fury notwithstanding, the service cuts are a rational response to a system that is resistant to reform.
What you will not hear from many expressing their worry about the impact of the cuts on riders is that service is estimated to remain at 85 to 90 percent of pre-COVID19 levels for buses, 75 to 80 percent for rapid transit, and 70 percent for commuter rail.
Finally, fanciful spending increases are out of touch with a looming budget crisis poised to further squeeze vital state services. The lasting effects of COVID-19 on the Commonwealth's fiscal health are worrying. The Commonwealth could face a sizable budget deficit this year. The Beacon Hill Institute's revenue estimate — recently presented to lawmakers — is optimistic compared to some others, but we still project tax revenues to fall by $681 million, or 2.3 percent, for fiscal 2021 compared to fiscal 2020.
It's fitting for Massachusetts politics that amid a pandemic straining health care services and municipal budgets statewide, many are adamant we spend more on the T. Now is not the time for the state Legislature to increase MBTA funding. We don't need to, and we can't afford to.
As told to Globe correspondent John Laidler. To suggest a topic, please contact laidler@globe.com.
This is not a scientific survey. Please only vote once.

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


You can see the charcoal being set, the FLAMES as I light it, the smoke & grill. Then watch the food wizzz around the grill before being eaten!! Mmmmm….
Daytime May 30th Time Lapse Example.
May 27th Evening Time Lapse Example.
Daytime May 27th Time Lapse Example.


text:
Home/Lifestyle/Why Was Adnan Syed Released? Sentence Vacated Meaning, 'Serial' Subject Now
Why Was Adnan Syed Released? Sentence Vacated Meaning, 'Serial' Subject Now
Russell FalconSeptember 20, 2022
These days, true crime podcasts are a dime, but back in 2014, Serial is a game changer. It was also a life changer for Adnan Syed, who was released from prison on September 20, 2022, after 23 years in prison for the 1999 murder of Hae Min Lee. A crime he claimed he was. we did not commit.
Millions of people know about Adnan's case thanks Serial, a podcast led by Sarah Koenig and her team of investigative journalists. In the weekly episodes, their reporting raised doubts about the prosecutor's case against Adnan as well as the competence of his defense team, even though she told NPR at the time that she sent a report, not necessarily to Adnan's vindication. "I'm not here to whitewash Adnan," she said. "I am here to report this story. I don't know what I'm going to look for, and I can find evidence that he's guilty, and we should all be prepared for that." After two decades behind bars, Adnan Syed's sentence has been vacated. Here's what that means and whether or not he will continue to be a free man.
Why was Adnan Syed released?
Adnan Syed was freed because Baltimore judge Melissa Phinn overturned his murder conviction on September 20, 2022. It happened after prosecutors discovered undisclosed evidence in connection with the murder. to two other suspects. Adnan has been released and placed under house arrest and the State has 30 days to decide whether to pursue a new trial or reduce the charges against Adnan. "To be clear, at this time, the State does not assert that Mr. Syed is innocent," the Baltimore State Attorney's Office said. "While the investigation is still ongoing considering the full range of circumstances, the State lacks confidence in the integrity of the conviction," Koenig said. New York Times that the two were known to detectives at the time of the crime, but that information was never given to Syed's defense. "The most damning thing is that a few people told the prosecutor's office at the time that one of the suspects had a motive to kill Hae, and even threatened to do so," she said. "And that information was never told to the defense. That alone – the failure to hand over vital evidence – could be the basis for overturning a murder conviction. She went on to explain that the two suspects had a history of violence against women.
Adnan Syed. Karl Merton Ferron / Baltimore Sun / Tribune News Service via Getty Images
What happened in Serial season one?
Serial season one investigates the murders of Hae Min Lee and Adnan Syed, the man at the time accused of her murder, Adnan Syed. In 1999, high school student Hae went missing after school in Baltimore County, Maryland, and her body was found in Leakin Park a month later. When Adnan was 17 years old, Hae's ex-boyfriend Adnan was charged with murder, kidnapping, robbery, and false imprisonment. He was sentenced to life in prison just a year later. It is suggested that Adnan became angry when Hae broke up with him and started dating another guy, which resulted in Hae's death by strangulation and burying her body in a Baltimore city park. . But Adnan has always maintained his innocence and the evidence used at the trial is very questionable, like Serial illuminated.
Sarah Koenig. Jessica Rinaldi / The Boston Globe via Getty Images
The lawsuit against Adnan is largely based on inconsistent testimony from his friend Jay, who alleges that he helped Adnan bury Hae's body. In addition, prosecutors rely heavily on cell phone location data, which it says is unreliable. This is 1999 anyway. "Mr. Syed's conviction was built on a flawed investigation," Adnan's attorney Erica Suter told the court before his release. 1999 when he was a 17-year-old. It remains true to this day." Outside of court, Suter criticized prosecutors for withholding evidence that could prove Adnan's innocence for decades. "If that evidence had been revealed, Adnan probably wouldn't have missed out on graduating from high school, or pre-enrollment plans, or 23 years of birthdays, holidays, family gatherings, community events, etc. copper and happy moments every day," she said Baltimore Sun outside the courtroom. Hae's brother said he was "not against the investigation", that he trusted the justice system, but was blindsided by prosecutors. "Every day when I think it's over… or it's over, it always comes back. It is killing me," he said. "This is not a podcast for me. This is real life – a never ending nightmare for more than 20 years. "
Serial ended eight years ago but released by Adnan, a new 16-minute episode was dropped. In it, Koenig reflects on what the decision to release Adnan means for the larger failures of the justice system. "There has been a lot of talk about fairness. But most of what the State put out in that move to remove all factual evidence was either known or known to the police and prosecutors in 1999," she said. "So even on a day when the government openly recognizes its own mistakes, it is hard to feel cheered for a victory of justice. Because we built a system that took over 20 years to repair itself. And that's just one case."
https://stylecaster.com/why-adnan-syed-released/ Why Was Adnan Syed Released? Sentence Vacated Meaning, 'Serial' Subject Now
Russell Falcon
Over A Quarter Million People Went To Go See Queen Elizabeth's Coffin At Westminster Hall
Chicago fire crews respond to South Austin building collapse, explosion at Washington, Central; at least 8 hurt
Welcome to Lee Pace Summer
I'm a midsize queen – I styled the viral Amazon coverup costing $25, people love it on me
These 3 Zodiac Signs Will Have The Worst Week: October 17-23, 2022
Haus Labs Foundation Review: The TikTok-Viral Foundation Is Seriously Good


text:
import React, { Component } from 'react';
import { Image, Platform } from 'react-native';
import { connect } from 'react-redux';
import { actions } from 'react-native-navigation-redux-helpers';
import { Container, Content, Text, InputGroup, Input, Button, Icon, View } from 'native-base';
import { Grid, Col } from 'react-native-easy-grid';

import login from './login-theme';
import styles from './styles';

const {
  replaceAt,
} = actions;

const bg = require('../../../images/BG.png');
const logo = require('../../../images/logo.png');

class Login extends Component {

  static propTypes = {
    replaceAt: React.PropTypes.func,
    navigation: React.PropTypes.shape({
      key: React.PropTypes.string,
    }),
  }

  constructor(props) {
    super(props);
    this.state = {
      username: '',
      password: '',
    };
    this.constructor.childContextTypes = {
      theme: React.PropTypes.object,
    };
  }

  replaceRoute(route) {
    this.props.replaceAt('login', { key: route }, this.props.navigation.key);
  }

  render() {
    return (
      <Container>
        <Content theme={login}>
          <Image source={bg} style={styles.background} >
            <Image source={logo} style={Platform.OS === 'android' ? styles.aShadow : styles.iosShadow} />

            <View style={styles.bg}>
              <InputGroup borderType="rounded" style={[styles.inputGrp, { borderWidth: 0, paddingLeft: 15 }]}>
                <Icon name="ios-person-outline" />
                <Input
                  placeholder="Username"
                  onChangeText={username => this.setState({ username })}
                  style={styles.input}
                />
              </InputGroup>

              <InputGroup borderType="rounded" style={[styles.inputGrp, { borderWidth: 0, paddingLeft: 15 }]}>
                <Icon name="ios-unlock-outline" />
                <Input
                  placeholder="Password"
                  secureTextEntry
                  onChangeText={password => this.setState({ password })}
                  style={styles.input}
                />
              </InputGroup>

              <Button
                rounded primary block large
                style={styles.loginBtn}
                textStyle={Platform.OS === 'android' ? { marginTop: -5, fontSize: 16 } : { fontSize: 16, marginTop: -5, fontWeight: '900' }}
                onPress={() => this.replaceRoute('home', { username: this.state.username, password: this.state.password })}
              >
                  Login
              </Button>

              <View style={styles.otherLinksContainer}>
                <Grid>
                  <Col>
                    <Button transparent style={{ alignSelf: 'flex-start' }}
                    onPress={() => this.replaceRoute('signup')}
                    >
                      <Text style={styles.helpBtns}>
                          Create Account
                      </Text>
                    </Button>
                  </Col>
                  <Col>
                    <Button transparent style={{ alignSelf: 'flex-end' }}>
                      <Text style={styles.helpBtns}>
                          Need Help?
                      </Text>
                    </Button>
                  </Col>
                </Grid>
              </View>
            </View>

          </Image>

        </Content>
      </Container>
    );
  }
}

function bindActions(dispatch) {
  return {
    replaceAt: (routeKey, route, key) => dispatch(replaceAt(routeKey, route, key)),
  };
}

const mapStateToProps = state => ({
  navigation: state.cardNavigation,
});

export default connect(mapStateToProps, bindActions)(Login);

redpajama_set_name: RedPajamaGithub


text:
This photo was taken before the COVID-19 pandemic.
HvAll Inclusive Award for Women's Network FemIT
13 Jan 2021 10:18 | Communication
Software engineering lecturer Lisa van der Plas of the Faculty of Digital Media and Creative Industries is the winner of the HvAll Inclusive Award. Together with students Hamnah Butt, Liza Darwesh, Kimberly van der Kooij, Linh Nguyen and Sarah Rehman, she founded the women's network FemIT, for female students and IT professionals. This is the second time that the Amsterdam University of Applied Sciences's (AUAS) Platform Inclusion has presented the award to a lecturer or student who has made a special effort to promote inclusive education.
Van der Plas is delighted with the recognition for the women's network. When she started in 2019, she immediately realised there was a great need for such a network among female ICT students. "I studied ICT myself, and although it was a lot of fun with all those guys, I often missed the inspiration of other women around me. When I was hired as a lecturer, the first thing I did was to set up a network. The first event I organised drew fifty women right away, so there is obviously a considerable demand for it."
Making female students feel more welcome
FemiIT was selected on 12 January following a pitch in an online meeting in which the six finalists presented their work. The jury of seven student ambassadors praised FemIT for its practical applicability. Chair of the jury Angelo Meijvogel: "FemIT shows how you can involve a group that is a minority, in this case women, in a certain degree programme, in this case HBO-ICT (Information Technology and Computer Science programme), in order to help female students and lecturers feel more welcome. The project can be easily translated to other programmes with one-sided enrolment when it comes to gender, such as some degree programmes in the Faculty of Technology."
In addition to FemIT, two other initiatives received HvAll Inclusive Awards. Second prize went to Cindy Warmerdam and Mohammed Skori of Student Affairs. Together with Fiona Veraa they developed Tune In, an introduction programme for first-generation students. Third prize went to Rian Harmsen who is researching the extent to which lecturers consider the creation of an inclusive learning environment in the Communication programme.
Diversity as a priority area
Diversity is one of the priority areas of the new strategic plan recently presented by the AUAS - The AUAS in 3 Dimensions: Sustainable, Inclusive and Digital. This is the title of the Strategic Plan 2021-2026 (available soon in English). The strategic plan describes the strategy of the Amsterdam University of Applied Sciences for the years 2021-2026. It provides direction to the work of all those involved in the AUAS, in education, in research and in support roles.
In order to strengthen its ambitions with regard to diversity, the AUAS also signed the Amsterdam agreement last year, for diverse, inclusive and socially engaged higher education. By signing the agreement, all of Amsterdam's higher education institutions declared their joint commitment to creating an inclusive and just society in which there is no room for racism and discrimination.


text:
Public Justice
May 13, 2020 In COVID-19 Resources Maryland
Maryland Court of Appeals COVID-19 Administrative Order (Issued March 16, 2020)
Restricts courts to "emergency operations" through April 3, 2020. Maryland Court of Appeals COVID-19 Administrative Order (Issued March 16, 2020)
Type of Order: Court Closures, Orders Statutes and Rules
Maryland Court of Appeals Administrative Order Providing for Remote Proceedings (Issued June 18, 2018)
Provides for conduct of evidentiary and non-evidentiary proceedings by remote means. Maryland Court of Appeals Administrative Order Providing for Remote Proceedings (Issued June 18, 2018)
Type of Order: Orders Statutes and Rules, Remote Proceedings
May 13, 2020 In COVID-19 Resources Maine
Maine Supreme Court Executive Order on Remote Depositions and Oaths (March 25, 2020)
Provides that any person before whom a deposition is to be taken may administer oaths and take testimony remotely as long as that person can both hear and see the deponent via videoconference or other technology. Maine Supreme Court Executive Order on Remote Depositions and…
Type of Order: Depositions, Oaths, Orders Statutes and Rules
May 13, 2020 In COVID-19 Resources Louisiana
Supreme Court of Louisiana Order Requiring Closure of Louisiana Courts (April 6, 2020)
Provides that all civil and criminal jury trials shall be continued to no earlier than May 4, 2020. Until that day, courts may only conduct in-person proceedings to address emergency matters that cannot be resolved virtually. Details those criminal and civil matters that constitute emergencies….
Supreme Court of Louisiana Order Extending Closure of Louisiana Courts (April 22, 2020)
Extends April 6, 2020, order directing judges to conduct proceedings by remote conferencing to the extent possible. Provides that no civil or criminal jury trial shall commence in any state court before June 30, 2020. Supreme Court of Louisiana Order Extending Closure of Louisiana Courts…
May 13, 2020 In COVID-19 Resources Indiana
Indiana Supreme Court Administrative Order (Issued March 16, 2020)
Provides for Indiana courts to use continuity of operations plans, permit appearances by telephone or video, and limit courtroom spectators. Indiana Supreme Court Administrative Order (Issued March 16, 2020)
May 13, 2020 In COVID-19 Resources Georgia
GA Supreme Court Order Extending Declaration of Statewide Judicial Emergency (April 6, 2020)
Extends Georgia Order Declaring Statewide Emergency from March 14, 2020 to May 13, 2020. With regards to matters not deemed essential functions, encourages courts and litigants to proceed to the extent feasible consistent with public health guidance, for example through the use of teleconference and…
GA Executive Order Allowing Remote Notarization and Attestation (April 9, 2020)
Suspends Georgia laws requiring that notarial acts be performed in physical presence of notary public. Provides that such acts may be performed via real-time communications technology as long as certain conditions are met, including that the notary public is located in the state of Georgia…
Type of Order: Oaths, Orders Statutes and Rules
May 13, 2020 In COVID-19 Resources Florida
Supreme Court of Florida COVID-19 Emergency Procedures for Administering of Oaths via Remote Audio-Video Communication Equipment (Issued March 18, 2020)
Provides for oaths to be administered remotely and suspends any Florida rules, orders, or opinions that might be read to limit or prohibit the use of audio-video equipment to do so. Supreme Court of Florida COVID-19 Emergency Procedures for Administering of Oaths via Remote Audio-Video…
Supreme Court of Florida COVID-19 Administrative Order (Issued March 17, 2020)
Reduces courts to essential proceedings, but empowers chief judges of Florida courts to determine that other proceedings can go forward if they can be effectively conducted remotely without the necessity of in-person court appearances. Supreme Court of Florida COVID-19 Administrative Order (Issued March 17, 2020)


Before applying to physician assistant training programs, many applicants have a college degree as well as some health-related work experience. In order to obtain a license, a physician assistant is required to complete an accredited education program and successfully complete a national exam. Job opportunities are expected to be good and employment is projected to grow much faster than average.
Under the supervision of a physician or surgeon, a physician assistant (PA) will practice medicine. This is different from a medical assistant, who primarily performs routine clerical and clinical tasks. They are trained to provide therapeutic, diagnostic and preventative healthcare services. Physician assistants work in collaboration with teams to examine and treat patients, take medical histories and make diagnoses. In addition, physician assistants treat minor injuries by splinting, casting and suturing. They are responsible for instructing and counseling patients, recording progress notes and order or carry out therapy. In some cases, a PA takes on managerial tasks including, supervising medical technicians and assistants and ordering medical supplies.
Though physician assistant works under the direction of a physician, they may be the principal care provider in rural and inner-city clinics where the physician is only in the office for 1 or 2 days per week. In these cases, the PA consults with the supervising physician as needed and as required by law. In addition, they may go to hospitals and nursing care facilities or make house calls to check on patients for the physician.
The supervising physician and State law determine the duties of physician assistants. It is important for aspiring physician assistants to investigate the laws and regulations in the States in which they desire to practice.
The majority of PAs work in primary care specialties, including pediatrics, general internal medicine and family medicine. Other areas of specialty include emergency medicine, geriatrics, orthopedics and general and thoracic surgery. Those who specialize in surgery deliver preoperative and postoperative care and sometimes work as first or second assistants during major surgery.
Physician assistants generally work in comfortable environments, though those in surgery may stand for long periods. Their schedules usually vary according to the hours of the supervising physician. Physician assistants who work in a hospital typically include early morning, nights and weekend hospital rounds to visit patients; the may also be on call. In a clinic, physician assistants usually work a regular 40-hour workweek.
It takes a full-time student about two years to complete a physician assistant educational program. Programs are typically found at academic health centers, medical schools, 4-year colleges or at schools of allied health.
The Accreditation Review Commission on Education for the Physician Assistant currently has 142 education programs for physician assistants. The majority, or 113, of these programs grant a masters degree, while 21 of them offer a bachelors degree, 3 awarded degrees and 5 awarded a certificate.
Admissions requirements for physician assistant educational programs vary depending on the program, however most applicants already have a college degree and some health-related work experience as a emergency medical technician, paramedic or registered nurse.
Education programs for physician assistants combine laboratory and classroom instruction on subjects such as human anatomy, clinical pharmacology, physical diagnosis, clinical medicine, medical ethics and pathology. A supervised clinical training is also required in PA programs. A physician assistant student may rotate between departments during their training, which could lead permanent employment in the future.
Each State has legislation governing the practice of physician assistants that require tem to pass the Physician Assistant National Certifying Examination, provided by the National Commission on Certification of Physician Assistants (NCCPA). It is open only to graduates of accredited PA education programs. Physician assistants must complete 100 hours of continuing education every two years in order to maintain their certification.
Physician assistants must be compassionate and have a passion for serving patients. They also must be self-motivated, have emotional stability, good bedside manners and the ability to make decisions in emergencies. Because their eligibility to practice depends on continuing education, they should have an enthusiasm for lifelong learning.
In order to advance in this career, some PAs seek additional education in a specialty, such as rural primary care, internal medicine, emergency medicine, neonatology, pediatrics and occupational medicine. In order to be certified by the NCCPA, candidates must be graduates of an accredited program.
Physician assistants can earn new responsibilities and higher wages as they attain greater clinical knowledge and experience. But, they will always be under the supervision by physicians.
Physician assistants hold about 74,800 jobs. Because many PAs work more than two jobs, the number of jobs is greater than the number of practicing PAs.
More than half, or 53 percent, of jobs for physician assistants are in the offices of physicians. General medical and surgical hospitals hold about 24 percent and the rest are employed in the Federal Government, health maintenance organizations and public or private colleges, universities and professional schools.
Physician assistant employment is expected to grow by 39 percent in the next decade, which is much faster than average for all occupations. The expansion of healthcare industries and an emphasis on cost containment will result in an increased use of PAs by healthcare establishments.
Physician assistants are being hired by physicians and institutions to assist with medical and surgical procedures because PAs are cost effective and productive members of the healthcare team. They are especially valuable because they can relieve physicians of routine duties and procedures. As States continue to expand physician assistant's scope of practice by allowing them to perform more procedures, healthcare providers will use more physician assistants.
Job prospects should be especially good for physician assistants, especially in rural and inner-city clinics because those settings have difficulty attracting physicians. Employment growth and the need to replace physicians who retire or leave the occupation permanently will create job openings. States that allow PAs a wider scope of practice will see the best job opportunities.
Income varies by specialty, practice setting, geographical location, and years of experience. Employers often pay for their employees' professional liability insurance, registration fees with the Drug Enforcement Administration, State licensing fees, and credentialing fees.
On average, Physician Assistants earn $84,420 per year.


He lost control of the motorcycle, the Florida Highway Patrol said.
PINELLAS COUNTY – A Lutz man has died from injuries he received in a single-vehicle motorcycle crash Sunday (July 15), the Florida Highway Patrol said.
Michael Coniglio, 38, of Lutz, died at Bayfront Health St. Petersburg where he was taken after the crash. He was not wearing a helmet.
The crash happened about 7:54 p.m. on northbound I-275 approaching 22nd Avenue N. Troopers said Mr. Coniglio was driving a 2005 Honda motorcycle in the inside lane when, for unknown reasons, he lost control of the bike. He traveled to the shoulder where he collided with a guardrail.


text:
Controversial landline telephone bill passes Michigan House
Updated: Apr. 03, 2019, 7:58 a.m. | Published: Mar. 11, 2014, 7:56 p.m.
By Melissa Anders | manders@mlive.com
landline.jpg
The Michigan House passed Senate Bill 636, which makes it easier for a company to stop traditional landline or "plain old telephone service" in an area starting in 2017.
(MLive File Image)
LANSING — Phone companies are one step closer to having a streamlined process for dropping landlines in Michigan.
The Michigan House on Tuesday voted 71-39 to pass Senate Bill 636, which makes it easier for a company to stop traditional landline or "plain old telephone service" in an area starting in 2017. The Senate must agree with changes made to the bill before it can head to Gov. Rick Snyder for his approval.
Supporters, namely AT&T, say the change is needed to allow them to invest in more modern means of communication as droves of customers abandon their landline plans for mobile phones and Voice over Internet Protocol (VoiP) service.
AARP Michigan and law enforcement organizations are concerned residents will be left without reliable access to phone, medical alert and alarm services. They don't like how the proposal gives more authority to federal regulators and places the burden on consumers to request a state investigation of whether there would still be reliable voice and 911 services in an area if a provider pulled out.
Current law requires the phone company to get approval from the Michigan Public Service Commission and show that at least one or two other providers offer comparable service in the area.
As passed by the House, SB 636 lays out a new process that requires the company to file a petition with the Federal Communications Commission and notify those who could be impacted. Once that happens, a consumer could ask the Michigan Public Service Commission to investigate the availability of alternative reliable voice and 911 services. The MPSC wouldn't have the authority to initiate its own investigation without a consumer request, according to a House Fiscal Agency analysis.
If there are no providers already available or willing to enter the market, the MPSC could require the existing phone company to maintain service. It wouldn't necessarily have to be traditional landline service, but the commission would have to determine that it's comparable and offers reliable access to 911 services.
Rep. Aric Nesbitt, R-Lawton, said the bill will allow for more investment in telecommunications technology while maintaining universal 911 service and customer protections.
"What I hear from my constituents all the time is we want more fiber, we want better rural cellular phone access, and we want to make sure that those investments are being made in terms of where people are already migrating towards," he said.
But Rep. Ed McBroom, R-Vulcan, opposed the measure, noting that cellular service is spotting in some areas of the state. McBroom said he can see a cell tower from his house in the Upper Peninsula, but there have been days when he couldn't make any calls from his cell.
"I'm afraid that we're moving a little too fast," he said. "Not all of the areas of the state are ready for this."
AARP spokesman Mark Hornbeck said in an email that the organization "remains concerned that some people could be left without affordable, reliable phone service when this bill takes effect. Also, it does not provide the consumer protections that are in current telecommunications law."
AT&T Michigan President Jim Murray applauded the move, which he said will help the communications company transition to a network built on Internet protocol and wireless technology.
"Lawmakers took their time and took a close look at this issue, separating the facts from the fear tactics and misinformation," he said in a statement.
Email Melissa Anders at manders@mlive.com. Follow her on Google+ and Twitter: @MelissaDAnders. Download the MLive app for iPhone and Android.


This week's Friday Fiction is hosted by Peej herself @ her blog, Patterings. Click here to read and share more great fiction!
Author's Ramblings: Well, I had a stroke of creative genius-LOL-yeah right, and decided not to antagonize Rachel this week and settled inside for some good ol' confusing bouts of action. I say confusing, but I have no idea if it'll actually make as much sense as I'm hoping it will. A whole lot of energies, super-powers, secret spy stuff, etc floating around this week. Let me know if you're following it, I'm continuing the plot bubble from last week and thoroughly enjoying the direction this story has taken. Please enjoy the read and have a terrific weekend!
P.S. for some clarification (^_^) and hopefully better explained in this piece, when Rachel called Ben, she caused trouble on his end and in order to protect her, he sent a signal to self-destruct her cellphone and it blew up so the connection couldn't be revived, therefore putting her in danger when enemy agents attempted to establish a connection under false pretenses.
Rachel slowly pulled over to the next side road that appeared. She stumbled from the bike, haphazardly pausing to yank a few handfuls of greenery over it as she aimed for the woods. Her mind had seemed to lose all control of itself, filling her head with voices and images that didn't make sense at all.
The faint blue fire, evidence of her electrical powers, glowed briefly at her finger tips, then faded. The earlier burning sensations ripped through her head, begging for a scream to leave her lips. The blue gem glowed fiercely at her throat, a soft sizzle reaching her ears.
In the moment she tried to rip it away, she felt the heat sear through her skin. The necklace dug into her skin as she tried to break the once-fragile chain. A thin golden glow entwined around it, strengthening the weak material as her fingers clawed desperately to remove the one thing determined to remain with her.
The fire grew stronger, burning deeper and when she finally did black out, the darkness was more welcome than she wanted it to be.
An immense wave of sadness washed over him, the moment his eyes opened.
Mark groggily sat up, his head vaguely throbbing. A groan left his lips, followed by words muttered beneath his breath to revive himself.
I shouldn't have fallen asleep…something happened.
His eyes adjusted enough to see that he had fallen asleep on the corner pallet within his office. Mark grimaced. "Lovely." He headed for the closet, grabbing a fresh change of clothes and throwing it into the silver tube at the corner of the room. He stepped inside and emerged a moment later, fully dressed, his hair wet.
Absently his fingers ran through it as he moved to stand in the center of the room.
The light within the office cubicle fizzled out. A steady stream of purple energy spilled from his right hand, slowly forming into a visible head. Mark smiled. Mavis was the fictional character created within his mind to help deal with the stress of his work, while monitoring the stability of his powers and immediate sanity.
"Thank you, Mavis." He congratulated the virtual assistant as his arms began to glow with the usual glowing tattoos coming to life as he accessed his arms of power. Bright purple lines streaked from his feet and up the sides of the walls, until they met overhead.
"Status reports suspended for Rock and Hammer." Mavis hummed.
"Are the signatures the same?" Mark whirled around, pulling hard on his energies to display the necessary information for Mavis to process. Messages that had come while he'd been asleep, distress calls still unanswered and decisions made by his subconscious self.
"I don't want to feel it. I don't want to feel any of it." He groaned, an immense pain was ripping through him from limb to limb.
Mark bit his lip, drawing blood.
"Sorry Mavis." He growled, squeezing his eyes shut.
The air in the cubicle seemed to freeze and when the moment of suspension was over, all that remained was a darkened room, with a limp body in the corner.
Ben paused outside the wall, feeling it lightly with his fingertips. The material, possible density and times for the rotation of the guards spiraled through his mind as he did so. He held his breath, mentally preparing for the physical change as he simply walked through the walls and to the security central contained within.
A glowing core of red and blue, he extracted his cell phone from one pocket, checking the ID. It was safe enough to use that here, just barely. Any other equipment would have been too suspicious and given him away within the first week. The cell phone was riskier in terms of potential fatalities.
The bead of sweat forming on his chin was angrily swiped away by one hand as he flipped open the phone, typing in the correct passwords. There was no time to think about what could go wrong at such a crucial moment. The months and weeks of careful planning, hinting and positioning were about to pay off.
He didn't dare relax, even as the mission objective was close at hand.
Plugging the phone into the base of the core system, he downloaded a virus, while uploading the latest additions from their database. It was supposed to be the simple kind of pick and drop job given to a rookie, but this time, stakes were higher and someone important had gotten wind of what was going on in the lower ranks.
Ben grimaced. Surviving the weeks undercover had been nothing short of a miracle. The progress bar flashed, showing the virus fully uploaded. There was a faint tingle in the back of his head and as he tried to identify it, there was a slight twinge in the tattoo hidden beneath his shirt on the left bicep.
Immediately his fingers flew to the phone, making sure the upload was progressing while he accessed the files through the visual display, skimming them as quickly as he could. It was enough to simply look at the image, then scroll to the next one. If it didn't all upload, then Mark would be able to access the information through the memory of them. The tattoo continued to tingle as he fidgeted, having scrolled through every available file when the phone buzzed.
Panic streaked through him and out in the next second as he wrenched the phone from the connection, hurriedly trying to shut it off. His fingers fumbled, then steadied, succeeding in silencing the call, bumping the caller to the voicemail.
Alarms rang out loudly within in and he backtracked, phasing through the wall and running soundlessly towards the cove he'd seen before. The phone continued to buzz as he glanced at the caller ID.
The strange feeling from before now multiplied itself.
Her name brought a series of mixed emotions and he clenched it tight in one hand, darting into the alcove and pressing the button to shut off the voicemail.
Ben slowly lifted the phone to eyelevel and then opened his mouth. He painstakingly fitted it within, taking slow careful bites. The taste was disgusting, the reality of what he'd done was worse. The machine converted to energy within his mouth, trickling into his stomach as it now became a part of his body.
The sound of shouts and running feet pounding through the hallway was too close for comfort.
There was small consolation for the fact that at the very least, they would never find the instrument he'd used to complete the mission objective.
A shadow fell dangerously close to the shadowy hiding place.
His stomach churned, then settled at a simple thought directed towards it. Something hot and wet trickled down the side of his face. He reached one hand for it as the shadow stepped forward.
"For a very good friend of mine." Ben slowly wiped the tears away with one hand, the other in the air.
For Rachel…because I know I won't see her again for a very, very long time.
"Not my girlfriend." Ben forced himself to keep a light tone in conversation and his stomach settled. It wouldn't do to let that particular energy signature come through. The thoughts circling through his head were dangerous enough, he tried to think of something different, of anything…camping, soap operas and vegetable gardens. The desperation could have brought a laugh if the situation wasn't deadlier than it appeared.
The sound of new, heavy footsteps drew the attention of all. Shane straightened up almost at once and Ben resisted the urge to close his eyes for the moment it would give him. He needed to stay as alert as he could.
"Shane!" It was Logan pushing to the forefront, his burly build forced the guards aside as he leapt into the circle surrounding Ben. He was two-hundred pounds plus, of pure muscle and bad attitude. He'd taken Ben as a sidekick and now the look on his face spoke much louder than anything he could have spouted out aloud. "What's going on here?" He boomed, the energy whip, his signature weapon, crackled to life at his utility belt.
Logan turned, his gaze traveling quickly over the man standing silently a few feet away. His eyes narrowing, flickering to a vibrant green. "When was lunch…Shane?" He asked, a metallic quality to his voice as he took a step forward. He'd just figured the equation and come up with a plausible answer.
No! Don't do it, Logan…don't!
The dangerous thought was banished as Ben tried to return his train of thought to vegetable gardens. He couldn't let Logan know that he knew. He felt the x-ray power probing and slipping through his defenses. The frozen state of his body struggled to remain still, but it was too late for any reaction.
The look that passed between them was missed by Shane and company. Logan turned away, muttering something under his breath. He'd seen the new concentration of energy within him, while he tended to jump to conclusions, this time he'd be right. This was his area of specialty.
Ben lifted his chin, his mind working as far as he could dare to let it go. His wrists were bare, there was no way to warp out here…not in the usual way anyhow. His mind had split in two directions, one for a distraction and one for what was absolutely necessary. He couldn't let them take the information from him, too much had already been wasted, lost and given away.
Mark's words echoed hollowly within him.
"Send for a pacifier and a blocker." Logan said quietly, his face twisted into an expression of disgust. "I should have known…but you were good, weren't you?" He lunged forward, collaring the new prisoner. There was no answer. Logan gave him a shake, then gave the shirt a yank.
"They're here!" Shane announced, the gaggle of guards parting to admit the necessary specialists.
Two young women with smiling faces and cold eyes. They were dressed to allure, but their hands were sparking with the trademark powers they were known for. A golden chain and pink stone adorned the wrists of the curly-headed blonde to the left, while the brunette sported a golden chain with a blue gem in addition to her flowing ponytail.
"One at a time, sir?" The blonde asked politely.
Shane jerked back, in time to bark out the orders to the rest of those standing around. He stood back as a yell came from the corner where the two girls stood. They each had one hand on a shoulder and their energies were probing into him, ripping apart the mental barriers in their way.
Ben struggled to focus as the hands resting on his shoulder, used the physical contact to dig deeper into his energy self, searching for what he'd eaten. His eyes rested again on the blue gem hovering just inches away from his face.
The apology wouldn't be enough, but it was an alternative he had to take. The mission was now the sole concern, his safety taking a far seat in the back. He felt the energy within him surge and overflow, pushing back both girls with a powerful wave, knocking several guards flat while causing others to stumble.
His gaze zeroed in on the blue gem and he directed every precious spark through the gem using it as a platform to launch it through his mindlink…directly to Rachel. He felt the physical impact when it hit her and, struggled to keep his consciousness long enough for the transfer to complete itself.
The distress call ringing through his head remained unanswered as rough hands grabbed hole of him this time. He felt the mind probe shoved through the side of his head and felt the fire ripping through his limbs.
Blackness came near and he surrendered to it with throbbing in his arms still aching as he faded away.
Wow – intense and intriguing. Kept me engaged throughout, girl.
I want a tour of your mind, okay?