Infernos are a common thing in most places. Crowded cities are the most affected by such a scourge. There are different measures you can take to reduce such situations. You can seek the services of a fire protection company which will put in place various actions that will help prevent fires or reduce their spread. They will install features like fire extinguishers, alarms, sprinkler systems, fire hydrants and pumps which can be of great help.
Fire Hydrants are essential for any fire protection system. It gives most fire department crews and smooth time when putting out an inferno. They can attach their pipes on this structure and spray water on the flamed sections. Fire protection services and different municipal or county governments are working hard to ensure that every neighborhood is fitted with a fire hydrant system.
You should pick the right fire protection partner to get the best services and have features like this installed in your home or neighborhood. You need to look at their level of expertise to tell whether they are suitable for the job.
Go for one that has been in the industry for an extended period. They should also comply with all the health and safety requirements. Ask the right questions before seeking their services. The fire hydrant is one of the most essential features that can help in putting out huge infernos. Here are the benefits of the fire hydrant system.
Fire hazards are a common thing in most cities where water may be scarce at times. The good thing about a fire hydrant system is that it helps to store and provide a constant supply of water. This will give fire department agencies or firefighters a smooth time when trying to put out fire because of the water supply and storage.
Fire hydrant systems are designed in a way that will give firefighters a smooth time and access when trying to attach their equipment. At times, most fire departments will find a difficult time looking for water points or accessing various places. Having hydrants everywhere will help simplify the whole firefighting process.
There are boosters that force water into hydrants. They are designed in a way that will ensure there is a smooth supply of water to put out a fire. The booster can be found inside the fire hydrant while some of them can be found outside as an extra feature to the fire hydrant system.


I had reason to learn recently that Ingram has 16 million individual titles loaded in their Lightning Source database ready to be delivered as a bound book to you within 24 hours, if not sooner. So every book coming into the world today is competing against 16 million other books that you might buy.
That number — the number of individual book titles available to any consumer, bookstore, or library — has exploded in my working lifetime. As recently as 25 years ago, the potential titles available — in print and on a warehouse shelf ready to be ordered, or even to be backordered until a next printing — was numbered in the hundreds of thousands. So it has grown by 20 or 30 or 40 times. That's between 2000 percent and 4000 percent in the last quarter century.
This has, like the Internet or CO2 in the atmosphere, changed everything. And it seems like the organizing structure of the major publishers is also changing in response.
Commercial publishers bring books to market to make money for themselves and their authors. But today, book publishing is a idea-dissemination or brand-extension tool for many originators, and making money on the publication is a secondary consideration.
That means that commercial viability is no longer an effective check on the number of titles. One wealthy and digitally-smart author we know is reluctant to engage with a publisher because he wants to be free to give away his content. And in another case we found and discussed in a recent post, because the originator was so enamored of the idea of giving it away through web streaming, they ignored the opportunities through commercial ebooks that would have required setting some price a bit higher than zero to work in that channel. Anybody doing this more than once will figure out ways to increase their distribution.
It wasn't very long ago that nobody would think seriously about publishing a book unless they had the infrastructure — a sales force, a warehouse, a way to process shipments and returns — to put books on many bookstore shelves. Now those services are ubiquitously available for variable, not fixed, costs (you can reach the whole world through Ingram Spark or a big chunk of the world through Amazon Kindle and CreateSpace).
In the new marketplace, where most of the sales don't require the expensive-to-engage distributed bookstore infrastructure, established publishers no longer automatically dominate. So we've gone from a marketplace where only truly professional publishers could effectively get books to customers to one where their size, their lists, their sales forces, and their operational efficiencies give them much less competitive advantage. That new marketplace and the competitive set means that publishers can no longer count on a reasonably substantial minimum sale for every title they publish.
For as long as I've been in the industry, I have heard publishers complain "there are too many titles" while the smartest ones also saw that their own profitability was improved by increasing their own company's title output. But over the past two decades, the title glut has hit home and even the biggest and most powerful publishers need to exercise restraint about what they try to publish profitably. Because they really can lose money publishing a book, which two decades ago was actually a rare occurrence in a major house unless they had wildly overpaid for the rights.
This has, inevitably, made publishers more "audience centric". They build topic- or genre-specific websites, apps, and — critically — email lists. The email lists of book purchasers are of increasing value, if the publisher can continue to feed it choices from which it will find things to buy.
Link to the rest at The Shatzkin Files and thanks to Nate at The Digital Reader for the tip.
PG suggests that, not long ago, publishers would not have considered direct sales efforts to readers via mailing lists, etc., because bookstore owners would have objected. The OP suggests to PG that publishers have mentally written off Leonard Riggio/Barnes & Noble and no other bookstore chain is big enough to intimidate them.
At a time when real digital marketing talent is widely recognized as a valuable skill, PG also wonders what sorts of digital marketers are willing to go to work for a publisher instead of a tech startup or digital marketing agency with potential for some real upside.
For authors, signing a standard contract with a traditional publisher looks like something akin to an extraordinarily expensive exclusive contract with a digital marketing agency which you can't fire for incompetence or failure to respond to your emails.
And where's the nurturing in that sort of relationship?
"Words-to-be-read" must now become a content category, along with still images, video, and audio. Audio includes "words-to-be-heard". We are in what must be the early stages of a reordering of primacy among these varieties of "content for delivery and consumption", which is distinguished from "content for interaction", or the world of "gamified content" along with who-knows-what-else.
In a post three months ago, I observed that I had been fortunate enough to have been taught to type when I was a little kid, so producing written words was relatively fast and easy for me. That led to great "experience" with the practice of narrative word creation at a young age, a great competitive advantage in school and the workplace (quite aside from enabling the writing of several published books). That piece also made the point that words-to-be-read were, until some very recent moment, the cheapest and easiest form of content to deliver and distribute. Still pictures required film and processing. Audio and video required controlled (and often expensive) circumstances for recording and a variety of skills to deliver professional content. And beyond that, delivery by cassettes and CDs was expensive and also failed to reach large numbers of the potentially interested people.
What really rang a large bell for me was the recent New York Times article about the rise of audio, which focused on big-earning writers whose fortunes and reputations had been earned through "words-to-be-read" (in what we can now see was really a different content era), but who were now switching to audio. One such author, John Scalzi, was moved to reconsider his publishing strategy when a recent book sold 22,500 hardcovers, 24,000 ebooks, and 41,000 audiobooks. Author Mel Robbins responded to her self-help book "The 5 Second Rule" selling four times as many audios as print by making her next creation an audio original.
So while we have been recently living through an era where audio pioneers like Don Katz of Audible have had to make the case (and offer the tools) to enable creation of good audio content that was originally intended as "words-to-be-read", that may be about to flip. More and more, we're going to find that extra effort is required to make content accessible to the word-reading population, who otherwise will not be able to enjoy a variety of fiction and non-fiction content that will only be professionally rendered to be seen and heard.
As things evolve in an era of rapid change, it is human nature to assign credit or blame for any drastic alterations in circumstances. And so we have the book business, with its last remaining chain store behemoth, Barnes & Noble, in a period of obvious decline and presenting the clear possibility that the book publishers' single biggest brick-and-mortar account might suddenly disappear.
The op-ed in which Teicher's quote appears is a piece by columnist David Leonhardt basically blaming the US Department of Justice for Amazon's growth and the consequent reduction of market share available to all other retailing competitors. There is a lot of history and context not discussed in this piece but I have a nominee for the single most glaring omission. At just about the turn of the century, Barnes & Noble made a deal to buy Ingram, the biggest book wholesaler and distributor in the world, which was shot down by an activist Department of Justice. This is not mentioned.
And, in 1998, when the purchase was announced and B&N specifically cited its need to strengthen its ability to sell online as part of the reason for the purchase, the American Booksellers Association was vigorously opposed!
Although definitional and data ambiguities make this an imprecise statement, it is likely that we've reached a day when more than half of the printed books sold through retailers are sold online, not in stores. Ebooks added into the mix for the narrative reading portion of the published material constitute a further erosion of the brick-and-mortar store sales base.
The shift of habits from buying in stores to buying online is not restricted to books, of course. Because of Amazon, it largely started with books. But books also have other characteristics that make them better than most things for online purchase, from a consumer point of view.
So buying a specific book that you know you want online just makes sense to most people. Of course, Barnes & Noble has had its own online bookstore operation since the 1990s. They have steadily lost online purchasing share to Amazon for decades.
But the way things looked in then 1990s, with online retail in its infancy, was that it didn't constitute a threat to brick-and-mortar. Many physical retailers ignored the opportunities and threats of online competitors. Borders, at about the same time that the Department of Justice was killing the deal by which B&N bought Ingram, was partnering with Amazon to deliver its online offering!
With those realities, does it make sense to be blaming the DOJ for not seeing the threat?
Much is made of Amazon's pricing practices and the possible fallacy inherent in looking at consumer prices as the be-all and end-all indicator of whether a marketplace is working right. But even that argument is just not so simple. More than a decade before Amazon was launched, the retailing chain Crown Books (not to be confused with the then-indie publisher now an imprint of PRH) was aggressively discounting bestsellers. They grew fast in the 1980s. Until the superstore era began in the late 1980s, and the massive selection in the big Borders and B&N stores became the "killer" consumer attraction, this variation of the Amazon strategy (using bestselling books as loss leaders to pull in customers, to whom Crown sold remainders and bargain books to generate the margin to operate) was upsetting the old order.
It is not hard to support Leonhardt's idea that Internet monopolies, even if they result at least partly from the natural power law forces of Internet economics, will have to be regulated, as I suggested in another forum recently. (I publish the stuff that is not mostly about books in other places.) Perhaps the first step with Amazon is to ban them from the publishing function. And because they are a vital path to the consumer for all publishers, it would be helpful for the government to be sure that their sales terms are fair among the publishers competing for their customers (a concept that wll get increasingly tricky as Amazon's physical store footprint expands).
So while it is absolutely true that Amazon is gaining a level of market share, and therefore a level of power and control, over the book business that is frightening for those of us in it and not a good thing for society, this does not make them evil or make everybody who failed to stop them stupid. Through a remarkable series of brilliant moves — the first ones putting books online with a huge master catalog and providing "promise dates" for each individual title so the customer knew when to expect delivery but then continuing onto Prime and Kindle and harnessing their own print-on-demand and, most of all, enabling self-publishing by individual authors that delivered meaningful revenue — they have achieved what sometimes looks like imminent hegemony.
Large market share and dominance is something Amazon is developing in a variety of different fields besides books.
Amazon.com Inc. may already be the largest apparel retailer and could still grow to sales between $45 billion and $85 billion by fiscal 2020, according to Instinet analysts.
Instinet analysts led by Simeon Siegel estimate overall apparel and accessories sales at above $1 trillion with "above average" online penetration and "leading gross margin" compared with other categories.
"We believe Amazon has the largest [total available market] TAM (ever), doesn't carry socio-economic retailing stigmas, can stock a limitless number of goods on its virtual shelf and knows customers better than they do," Instinet wrote. "Amazon's path to book dominance provides a potential road map for apparel success, with its fiscal 2007 media progress sharing similarities to its fiscal 2017 apparel achievements," the note said.
PG notes that the "socio-economic retailing stigmas" refer to Walmart, previously the largest apparel retailer and now generally regarded as #2.
PG includes the apparel dominance Amazon has built as evidence Amazon is very good at understanding what customers want and how to deliver it to them at a reasonable price.
Amazon didn't start selling books online with the goal in mind of becoming a publisher. However, in the face of illegal price-fixing by major publishers and other anti-Amazon activities calculated to bolster an outmoded, inefficient and expensive (for consumers and authors) publishing industry, Amazon innovated.
Prior to KDP, the self-publishing business was dominated by shady operators like Author Solutions and its companions whose business model focused on exploiting would-be authors. Instead of exploiting authors, KDP offered them much higher royalties they could earn in the traditional publishing business – 70% of the amount received by Amazon for KDP ebooks is a prime example.
For readers who really want to support authors they like, buying ebooks or CreateSpace books through Amazon is a much more effective means of doing so than buying books from a bookstore that takes its cut and acquires books from a wholesaler who takes its cut who acquires books from a publisher who takes its cut and passes a relatively small amount of the retail price of a book to the author.
Indeed, if we consider the annual incomes of all the people involved in the traditional publishing supply chain, it is quite likely that the author is the lowest-paid individual working in that business, even including clerks at Barnes & Noble.
PG suspects the traditional publishing practice of paying royalties to authors every six months may subtly influence authors to feel they're earning more from their writing than they really are. Receiving a $6,000 royalty check in the mail feels psychologically like a larger amount than a $500 salary check every two weeks, particularly after taxes, social security and other deductions.
PG just did some quick calculations and discovered that a worker earning the US minimum wage of $7.25 per hour working 40 hours per week is earning more money than an author who receives a royalty check of $6,000 twice per year. If the author isn't receiving a royalty check of over $7,500 every six months, the author would be financially better off working in a convenience store.
PG is not going to perform the calculations, but will note that the minimum-wage convenience store employee only pays 6.2% of wages for Social Security and 1.45% for Medicare (with the employer paying the same amount) while a self-employed author pays twice as much because she's obligated for both the employee's and the employer's portions of those taxes.
Quick internet research didn't disclose the average income of an author in the US, but in 2015, The Guardian calculated that the median earnings of professional authors in the UK fall below the minimum wage.
Do the median earnings of publishing executives fall below the minimum wage? Other employees working for publishers? How about median earnings of employees of book wholesalers? Delivery drivers that bring books to bookstores? Bookstore clerks?
So exactly why should the federal government take action to protect the traditional book publishing and selling industry at the expense of Amazon if that industry consistently fails to pay authors a living wage? Why penalize Amazon when it consistently pays authors more than traditional book publishing does?
Since the invention of moveable type and the printing press, printed words have been advantaged for creation and mass distribution. Printing pictures first required "engraving" and then shooting half-tones (showing the picture as smaller and larger black dots to add "shades of gray" to black and white) while type just got set, locked up, and printed.
And the primacy of words continued into the early years of digital information as well. Keystrokes choosing from among letters and punctuation marks instructed computers. Rendering words was easy for them.
Between the era of ubiquitous personal computers (starting in the mid-1980s), through the era that brought us ubiquitous laptops (from the 1990s forward), words could be delivered on smaller and ever-more-widely-distributed devices: personal digital assistants like Palm Pilots and cell phones. Still images didn't really render well on either of them and moving images were a non-starter.
But all of that has changed in the past ten years. Most people now have smart phones and tablets that show images beautifully through broadband connections. On top of that, the same devices will record the images or videos, so everybody has "creation" capability in their hands as well. And the process 20 years ago had to begin on film and then somehow or other get to a digital form. Now all the images are born digital, cutting out a whole lot of complication and cost. And nobody has to learn a keyboard — or how to spell — to use the capability effectively.
Being able to craft good prose quickly has been my personal competitive advantage for my whole life. Meanwhile, I'm not so facile with images. Writing a better sentence is something I've been practicing for more than 60 years. Framing a better image is something most people can do much better than I can.
Publishing reporters doing wrap up stories occasionally call me for impressions. From those conversations I have gleaned that the prevailing impression of where the book business is now is of "stability". The consensus about adult trade is that ebook sales have stalled or perhaps even receded, that print is strong, and that the big publishers have beaten back the threat of disruption from indies that a few short years ago seemed like a massive threat.
But while that picture has accurate aspects, it is really incomplete. The world of commercial publishing — even factoring in the growth in juvie books and audio — is shrinking more slowly than it was a few years ago, but it is still shrinking. One "tell" is that Amazon doesn't believe ebook sales are reducing, they see them growing. Part of that is that Kindle is taking market share from all the other ebook platforms (except possibly Apple iBooks, at the moment). Part of that is that Kindle has titles nobody else has, as some self-publishing entities just use the dominant platform and skip the rest. Part of that is that Kindle doesn't just sell ebooks; it provides subscription access through Kindle Unlimited that in the aggregate logs a lot of eyeball hours. And almost no big publisher commercial content is included in Kindle Unlimited.
The impression that big publishing is shrinking has anecdotal support. S&S CEO Carolyn Reidy . . . recently acknowledged that romance fiction had become very challenging for conventional publishers. Of course, genre fiction is precisely the area where indie authors and Kindle Unlimited have made the biggest inroads.
But while maintaining ebook prices well north of ten dollars may be what Barnes & Noble and indie bookstores need to keep selling printed books, those prices cut publishers off from growing chunks of the market that prefer to choose from the wealth of much cheaper books on offer from indie authors and smaller, often digital-first, publishers.
The under-reported media story of the 21st century is how well book publishers have adapted to their new world, better than their counterparts in any other print content business. Top line revenue for the majors is flat or shrinking slightly, but profits have been maintained. One big reason for that is that returns go down as sales move online, and print sales are now in the neighborhood of half online. Profitability in these circumstances underscores the point that Amazon is the most profitable account for just about every publisher. It moves half or more of the books, requires minimal staffing to cover, and has, by normal standards, very low returns.
The challenge, of course, is that Amazon has no interest in being publishers' most profitable account. Amazon does everything they can to claw back margin from publishers and always has a looming threat with their own publishing program, which at any time could reconsider the idea it abandoned a few years ago of going after big trade books outside the genres.
PG was a little hard on Mike Shatzkin in his last TPV comments that referenced one of Mike's posts.
The process of a particular style of creative destruction, described as disruptive innovation by now-famous Harvard Business School professor Clayton Christensen in his 1997 book, The Innovator's Dilemma, is something PG has observed over and over, primarily among technology companies, but not limited to that business sphere.
PG is not alone in his appreciation for Professor Christensen. The Innovator's Dilemma has been included on countless lists of the best business books of all time. See, for example, here, here, here, and here.
A few of the victims of disruptive innovation in the technology world, a space with which PG is quite familiar, include names that were once dominant in their industries: Kodak, Nokia, Blackberry, Wang, Sun, Lotus, WordPerfect, Borland, and Novell, to name just a few.
Disruptive innovation has impacts far beyond traditional technology companies, however.
Apropos of the bookstore world, major retail companies and industries based upon people coming into physical spaces to purchase products have either disappeared or are disappearing in the face of technology innovations including, but not limited to Amazon's. See, for example: Sears, Montgomery Ward, Macy's, KMart, Blockbuster and Borders.
More than 300 retailers have filed for bankruptcy this year, including Gymboree, The Limited, Radio Shack (again) and discount shoestore chain, Payless ShoeSource.
According to Time, 1,500 shopping malls were built in the U.S. between 1956 and 2005, but, today, these great retail inventions of the latter part of the 20th century, are closing down at an increasingly rapid pace. Between 2010 and 2013, mall visits during the holiday season, the busiest shopping time of the year, dropped by 50%.
There are still about 1,100 malls in the U.S. today, but a quarter of them are at risk of closing over the next five years, according to estimates from Credit Suisse. Other analysts predict the number of malls closing be even higher.
PG says bookstores aren't special retail snowflakes. The forces impacting malls are no different in their effect on physical bookstores. The only remaining major US physical retail outlet for list-price hardcover/paperback books is, of course, Barnes & Noble. Borders has already disappeared as have B. Dalton, Coles, Crown Books, Hastings, Krochs & Brentanos, Mediaplay and Waldenbooks.
If ecommerce alone is enough to radically change the world for many physical retailers, imagine what two additional disruptive developments will do to traditional publishers and retail outlets for books.
Mike notes a fourth major development in the OP: Amazon is the most profitable place for major publishers to sell books.
Create and upload a digital file to Amazon and other ebook outlets.
Periodically check to see how much money arrived via bank transfers.
Yet Amazon is traditional publishing's Great Satan because (with no malice that PG has observed) Amazon is changing power dynamics in publishing.
For one thing, Amazon likes to sell things at low prices, lower than prices charged anywhere else, including other places where books are sold.
For a second thing, one of Amazon's earliest decisions was to make it easy for authors to self-publish both ebooks and POD paperbacks. Amazon also made it profitable for a great many authors to self publish through royalty structures that are vastly more beneficial to authors than those in traditional publishing contracts.
Easy and profitable. What's not to like?
Romance authors have traditionally been treated in a disrespectful and condescending manner by a great many mainstream publishers. Since romance has always (or at least for a long time) sold large numbers of books to loyal readers, PG has wondered why. Perhaps it's a perceived social or class thing. Publishers may regard romance as a necessary evil of their business, not deserving of the star treatment they provide for authors writing about more respectable characters and subjects, the kind of people who would have attended Wellesley.
Perhaps as a result of past disrespect which has toughened them up, a lot of smart women who write romance were happy to give KDP and other epublishing platforms a try. The computers didn't care if you attended Wellesley or not, plus ebooks paid a lot better, you were in control and could write as many books as you wanted to. Plus, your readers had no problems locating and purchasing your books without dealing with sometimes-arrogant book store employees.
Amazon hearts romance authors. What's not to like about that?
In PG's surpassingly humble opinion, a variety of poor business decisions extending over many years have made it likely that an increasing number of traditional publishers will cease to be profitable in the foreseeable future. Poor profitability has been masked in recent years through a large number of mergers and acquisitions, but eventually that solution will dry up.
When a traditional publisher runs into financial trouble and is acquired by an investment bank or some other entity with a modicum of financial acumen, guess what's going to happen.
Costs of the newly-acquired publishing business will be examined in detail with particular attention being paid to potential cost savings.
Sources of income will be examined with their fully-loaded costs, including personnel costs associated with each stream of income, to determine their true profitability.
The new owners will determine that ebooks are by far the most profitable part of the publishing business.
The new owners will determine that a huge number of expenses are tied to printed book operations, including a large portion of the firm's overall personnel expenses and costs of third-party service providers that enable printed book operations.
The new owners will attempt to outsource tasks performed in-house such as editing and as much of the content acquisition labor as possible.
Layoffs, including elimination of layers of management no longer needed in the leaner publishing organization, will be a rational step for new owners who want to harvest income from the publisher.
If the real costs of print books cannot be reduced enough to reach target profitability, print prices will be increased.
If print can't be made profitable, print rights will be sold to the highest bidder and further layoffs will follow.
Needless to say, all the changes in traditional publishing directed by the new owners will result in substantial anxiety for a great many traditionally-published authors. At a minimum, after selling off remaining stocks of an author's print books, future print runs will either be substantially reduced or eliminated, depending upon the profitability of the individual author's print titles when considering all associated costs.
If financial analysis causes a traditionally-published author to fall into the harvesting profits bin, he/she will be a line on a computer ledger and all expenses associated with the author's books will be cut to bare minimums.
Circling back to Barnes & Noble, PG's assessment is that the company is coasting along, riding modest waves of print customers who are coming to Barnes & Noble as more and more meatspace retail outlets for physical books disappear. PG reads some of the transcripts of quarterly earnings calls for BN and has observed the quality of top management decline under the revolving-door CEO direction of Mr. Riggio. PG suggests that it is unlikely for any salvational innovation to appear from this group of employees.
In PG's earnestly humble opinion, Barnes & Noble will either collapse a la Borders or transition into the hands of financial types who deal in distressed businesses a la Sears.
Kindle and Amazon succeeded where others failed for several reasons. First and foremost was the power of Amazon, which already had the attention of a very large segment of the book-reading and book-buying public. But Amazon helped themselves with three big breakthroughs — one technological and two commercial — which made what they were doing different from what had been done before.
The technological breakthrough was integrating the purchasing into the device, eliminating the two step "download and synch" process that previous ebook readers had required. Since wifi didn't exist yet, executing on that required Amazon to take the risk on dial-up connection charges that MIGHT have been used by Kindle owners to do things other than make ebook purchases.
The other commercial breakthrough was pricing. Amazon was willing to take real financial risks to present ebooks as a money-saving alternative to print. They wanted to establish a maximum ebook price of $9.99, so that's what they charged even if the publisher's price to them was higher and they had to take a loss on the sale.
Back near the beginning of ebook time, a friend at Kobo put together a collection of the first two years of Shatzkin Files blogs into an ebook. Then, about a year ago, a British digital publishing operative named Simon Collinson felt the blogs were worth collecting into annual "books". He did an extraordinary amount of work to arrange the blogs by subject and to give me the drafts of annual summaries. This turns out to be a pretty decent history of the ebook revolution since its dawning.
And now those ebooks are available in all the ebook formats for 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, and 2016.
"Since wifi didn't exist yet" in 2007, ten years ago when Amazon introduced its first Kindle, is an example of both MikeSpeak and MikeWorld.
The first version of the 802.11 wifi protocol was released in 1997. This was updated in 1999 with 802.11b to permit 11 Mbit/s link speeds which really got things going.
Within five years, wifi exploded to about 100 million users, tens of millions of wifi devices being sold, etc. PG can't remember when he first installed wifi in Casa PG, but recalls regularly using hotel wifi in the early 2000's.
PG suggests that wifi may not have existed in New York publishing circles in 2007 (MikeWorld), but it was in common use at airports, restaurants, homes, etc., at that time. For example, in 2004, Slate published an article entitled, How to Steal Wi-Fi and How to Keep Your Neighbors from Stealing Yours.
PG has always viewed Shatzkin's thoughts as reflective of the current thinking in traditional publishing.
Unfortunately, that thinking is consistently out of date and seems unable to draw any lessons from other businesses that have been diminished or destroyed by disruptive technology. The ebookstore, the ebook and the ease of self-publishing an ebook together constitute a hugely disruptive technology.
Traditional publishers are accustomed to paying only a small percentage of the revenue generated from book sales and licensing to the author. Of course, Amazon pays a much higher percentage to authors who self-publish via KDP. Depending on the pricing the author chooses, the majority of the price a reader pays for an ebook will flow through to the author.
Publishers are fond of talking about all the things they do that an indie author can't do, chiefly getting printed books into traditional bookstores. From the publishers' viewpoint, this sales channel is very important. From the author's viewpoint, looking at the money the author actually receives from the physical bookstore channel, it's less important.
Simply put, an author can often generate a higher income from a given book by self-publishing ebook and POD paperback editions only and selling exclusively through online bookstores than the author can generate by paying a much higher percentage of each book sold to a traditional publisher and accessing the physical bookstore channel. The publisher captures the lion's share of income from physical book sales, so from the author's viewpoint, that channel is much less important to his/her financial well-being than it is to the publisher's.
If publishers were willing to enter into hardcopy only publishing agreements with authors, permitting authors to retain ebook rights for self-publication, business-savvy authors would be happy to sign such agreements. Even with low royalty rates, the hardcopy only agreement would generate net income to the author that the author would not otherwise receive while the author would benefit from the much higher percentage available from independently publishing his/her ebook editions.
One last and obvious point – twenty years ago publishers generated all of their income from print-only operations. If, as the traditional publishing press keeps saying, readers are returning to printed books and physical bookstores, a return to an earlier era of print-only publishing would seem to be a viable business proposition.
An online discussion forum that includes publishers and librarians and tech people usually sends me several emails a day. About 10 days ago, a conversation evolved about Google Book Search and the Google Library Project, two initiatives by the search giant that were initiated in the early part of the last decade.
Because both programs essentially gave Google a trove of book-published content for full text search, there was a wariness among the publishing community about them when they started. In time, publishers (through the AAP) sued Google and the course of the lawsuit ultimately led to a sharp curtailment of Google's ability to just do the scanning. After a while, it appears the reservoir of interest at Google for the project, which started as more of a "service to humanity" idea than a profitable one, just evaporated. The scans that Google had already done became part of the HathiTrust repository of content, an important research and scholarship tool in the non-trade world without any recognition or impact on the trade world at all.
And, of course, Google is the single most powerful source of "discovery" and many in publishing wonder if books overall would have benefited from Google being more "knowledgeable" about what is inside of them.
So, to this day, years after the litigation and the scanning program have concluded, there is a division of opinion in the publishing community. Some see Google as a bully and a villain, trying to make its own rules to benefit from publishers' content and crippling the value of copyright. Others focus on the lost opportunity and believe publishers would actually have more valuable intellectual property (more valuable copyrights!) today if they'd just allowed the Google programs to develop and flourish.
In the course of the discussion, a very knowledgeable and experienced veteran of publishing across education, professional, and trade offered the comment that "Google is a terrible partner." I asked him (offline from the group discussion; he's a friend) to amplify that.
My points of context for Google weren't in publishing; they were in tech. My own most extensive experiences with the big three tech companies that publishers dealt with — Amazon, Apple, and Google — was working out their participation at publishing conferences.
What I saw was that Apple was the most uptight; it was hard to get speakers because messaging was so tightly controlled by upper management.
Amazon would sometimes be very agreeable, but primarily when they had an agenda: some program they wanted to get across or some point they wanted to make. So they were often cooperative, but very much on their terms to put across their message du jour. In general, they wouldn't do panels or Q&As. They needed to control the conversation and skillfully avoided being pushed to publicly discuss anything they didn't want to talk about. But they were often available and always interesting, and unlike Apple (in my experience), would engage with you honestly about their agenda.
Google was, in my experience, by far the most open and accessible of the three companies. You could tell them you wanted speakers or panelists to cover one subject or another and you'd get directed to people who could help you. And Google employed a pretty fair number of ex-publishing people who were conversant about issues from a perspective that publishers could relate to.
So much for my contextual frame.
But grouping the three to me made the point that my context was what mattered. Ingram, Baker & Taylor, and Firebrand all make their living in the book business. Google, Apple, and Amazon have a financial stake in the book business that amounts to a small rounding error to their overall financial performance.
For the entire life of the book business until about fifteen minutes ago, it was very much a free-standing industry. The only larger-than-the-industry enterprises it had to deal with were the Post Office and United Parcel Service. Our authors, designers, typesetters, printers, and, most important of all, customers to which we shipped directly (the wholesalers and retailers and libraries) were part of the publishers' world. They depended on the publishers as much as the publishers depended on them.
Amazon was the first piece of evidence — and still the most important piece of evidence — that the old world has disappeared. . . . . They sell more than half of the books for most publishers, but all the books they sell probably amount to less than 5 percent of their total margin. And while Penguin Random House may be in the neighborhood of half the consumer book sales overall, they wouldn't amount to nearly that big a percentage of Amazon's book sales because Amazon gets a disproportionate share of professional and other niche markets and thus from publishers who don't compete at all with PRH in the consumer market.
And because Amazon has very intentionally created a whole massive pool of consumer books that nobody else has, through their own publishing and enabling independent authors.
PG has had direct business/legal dealings and negotiations with Apple and Amazon over the last 15 years or so. For context, he has also had business negotiations with Microsoft, Oracle, Hewlett-Packard and Intel in the tech world plus every major investment bank in New York (Goldman Sachs, Morgan Stanley, etc., etc.), most of the large accounting firms plus Disney, American Express and a bunch of other big companies.
To be clear, this doesn't mean PG knows everything about negotiating intellectual property partnerships and other deals with large organizations, but he does know some things about that subject.
PG definitely has not represented any large publishers in their dealings with large tech companies. He has, however, represented a lot of authors in their dealings with large publishers.
Speaking generally, large publishers are not cut out to be good partners for tech companies.
Publishers are simply too rigid in their business vision and very much focused on the short term (which is strange for organizations that license copyrights, which extend far into the future).
This short term outlook is substantially affected by the fact that the Big Five publishers are all owned and controlled by other and larger media conglomerates. Four of the Big Five are owned by large European publishing corporations that are not known for their commitment to innovation and could not be described as tech-savvy in any sense. The fifth Big Five publisher, Simon & Schuster, is owned by CBS.
Each of these media conglomerates is heavily focused on this quarter's and this year's income, expenses and profits. They're not what anyone would call forward-looking or focused on the long term. If they think about the long term at all, they're convinced it will not be much different than last quarter.
This means that if Google sends someone to talk to the President of a Big Five publisher, Google is talking to a middle-manager in a much larger business organization. The Big Five President can do pretty much whatever he/she wants to do with Barnes & Noble and Ingram (as long as it doesn't have an adverse impact on profits), but cutting a strategic deal with Google is way, way out of his/her job description.
Organizations like Google, Apple and Amazon quickly become frustrated with organizations that are not able to move rapidly.


text:
Fachbereich Philosophie und Geisteswissenschaften/Institut für Englische Philologie/
Arbeitsbereich Didaktik des Englischen
Presse & Kontakt
Institut für Englische Philologie
Didaktik des Englischen
No[w]here home
a play about shelter
created and performed by: Yanina Akhmetova, John Crutchfield, Kim Oberbach, Christina Owen and Aino-Liina Salo, with Agnese Troccoli
directed by: John Crutchfield
presented by: The Department of Didactics, Institute for English Language and Literature, Freie Universität Berlin and the Sprach- und Kulturbörse, Technische Universität Berlin
Two Performances Only: Friday, February 5 and Saturday, February 6, 2016, 8pm.
Doors open at 7:45pm. General Seating. Admission is free and open to the public.
Straße des 17. Juni 145
Description of the Project
As part of an ongoing empirical study on the experience of theatrical performance in EFL Teacher Training, Dr. John Crutchfield of the Department of English Didactics (Freie Universität Berlin) has offered a series of "Theater Project" courses, in which he works with a small group of students to create a new theatrical work in English. Last year's production was entitled Unreal City: A Fragmented Souls Production, and examined the experience of life in the metropolis, with themes ranging from euphoria to loneliness, from boredom to absurdity, and from glimpses of strange beauty to moments of fear, madness and alienation. This year's project, no[w]here home investigates the ideas of shelter, home and intimacy, as well as their opposites: exposure, homelessness and exile. In its variety of theatrical styles and approaches, the work reflects the truly collaborative method of artistic creation which lay at the heart of the project.

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


text:
Jamestown (James Towne avagy Jamestowne) egy település volt Virginia gyarmat területén, melyet a Londoni Virginia Company alapított "James Fort" néven 1607. május 14-én. Ez volt az első állandó angol település a mai Amerikai Egyesült Államok területén, több korábbi balsikerű kísérlet, mint például Roanoke elveszett városának kudarca után. A gyarmat fővárosaként funkcionált 83 évig, 1616-tól 1699-ig.

Az alapítást követő évben a Virginia Company az angol mellett lengyel és holland telepeseket is szállított a gyarmatra, hogy segítsenek a település felépítésében. 1619-ben érkeztek Jamestownba az első dokumentált afrikaiak, a rabszolgaság intézménye azonban nem jelent meg Virginiában 1660 előtt. Amikor a gyarmatot felosztották a hagyományos nyolc shirre 1634-ben, a város James City megye névadója lett.

A Virginia Company másodikként megalapított települése, a Bermuda-szigeteken fekvő St. George's, úgy állítja be magát mint az első települést az angol Újvilágban, a maga 1612-es alapításával, "New London" néven. Ennek alapja, hogy James Forthot csak 1619-ben szervezték várossá James Town néven és nem maradt fenn a mai napig. 1699-ben a főváros Jamestownból átkerült a mai Williamsburgba, ami után Jamestown mint település, megszűnt létezni. Ma pedig már csak egy régészeti lelőhely.

Ma Jamestown az egyik csúcsa az ún. Virginia Gyarmat Történelmi Háromszögének, Williamsburg és Yorktown, két korai alapítású település mellett. A Történelmi Jamestown, a régészeti lelőhely Jamestown szigetén, a Jamestown Nemzeti Történelmi Park része, amely pedig a Gyarmati Nemzeti Történelmi Parkhoz tartozik, a Virgina Megőrzéséért szervezettel együttműködve. Jamestown telep egy máig létező történelmi emlékpark, amelyet a Jamestown Yorktown alapítvány tart fenn együttműködve a Virginiai Nemzetközösséggel.

A település 1607 és 1705 között

Spanyolország és Portugália relatíve hamar megjelent az Újvilágban, a többi európai állam viszont sokkal lassabb volt. A John Cabot felfedezőútja utáni évtizedekben nem történt kísérlet angol gyarmat alapítására. Az első kísérletek kudarcot vallottak. A legismertebb Roanoke elveszett településének esete, amely 1590-ben tűnt el.

Alapítás és korai évek (1607-1610)

1606 végén a Londoni Virginia Társaság vállalkozói indultak útnak, hogy kolóniát alapítsanak az Újvilágban. Egy viszonylag hosszú, öt hónapos út után, melynek során útba ejtették Puerto Ricót is, végül 1607. április 10-én érték el az amerikai kontinenst. A három hajó, név szerint a Susan Constant, a Discovery és a Godspeed, Christopher Newport kapitány vezetésével 1607. április 26-án kötött ki a később Henry-foknak elnevezett helyen. A parancsaiknak megfelelően megkezdték egy biztonságos letelepedési hely keresését, felfedezve a ma Hampton Roadsnak nevezett területet és kiértek a Chesapeake-öbölhöz, elnevezve James-folyót I. Jakab angol király tiszteletére.

1607. május 14-én Edward Maria Wingfield kapitány (a kormányzó tanács április 25-én megválasztott elnöke) a James-folyón fekvő, az Atlanti-óceántól 40 mérföldre (67 kilométer) fekvő Jamestown-szigetet jelölte ki a megerősített település helyének. A szigetet mély víz vette körül, tengerjáró hajókkal is megközelíthető, jól védhető stratégiai ponttá téve azt. Talán a legfontosabb szempont viszont az volt a telepesek szempontjából, hogy a szigeten nem telepedtek meg a környéken élő virginiai indián törzsek, tekintettel arra, hogy a sziget nem megfelelő a mezőgazdasági művelésre. A sziget kicsi volt, mocsaras, elzárt és hemzsegett a szúnyogoktól és az árapály-jelenség miatt sós víz alkalmatlan volt ivásra.

A malária miatt a telepesek az év túl kései szakában érkeztek ahhoz, hogy növényeket ültethessenek. A csoportban sok volt a nemes, akik alkalmatlanok voltak a munkára, vagy gazdag kereskedők, akik szintén nem szoktak a gyarmat fenntartásához szükséges kemény munkához. Az 1609–10-es "ínséges időkben" a telepesek még rosszabb helyzetbe kerültek. Az 500 érkezőből mindössze 61 élte túl ezt az időszakot.

A virginiai indiánok már jóval a telepesek érkezése előtt is alapítottak településeket. A 17. század elején nagyjából  algonkin nyelvet beszélő őslakos élt az általuk Tsenacommacahnak nevezett régióban. Ez volt a póheten törzsszövetség, vagy Póheten Konföderáció, amit a Wahunsunacocknak, vagy egyszerűen csak "póheten főnöknek" nevezett fővezér kormányzott. A Wahunsunacoc kezdetben arra törekedett, hogy kiűzze az angolokat Jamestownból, amit a Paspahegh terület részének tekintettek és áttelepítse őket a Capahosick területre, ahol a törzsszövetség tagjaiként fém eszközök készítésére kötelezte volna őket. Erre azonban sosem került sor. Az első telepeseket már nagy lakomákkal fogadták a helyiek, de az angolok, akik nem voltak hozzászokva a saját élelmiszer-szükségletük megtermeléséhez, hamarosan éhezni kezdtek és egyre keményebben kezdtek követelni több és több élelmet a környező törzsektől. Ez pedig előrevetítette a konfliktusokat. Az angol-póheten háború végül oda vezetett, hogy Samuel Argall elfogta a Wahunsunacock lányát, Matoakát, ismertebb nevén Pocahontast, ami után a törzsfőnök kénytelen volt elfogadni a békeszerződést.

John Smith kapitány (1607-1609) és más vezetők intézkedései ellenére a legtöbb telepes és a helyükre érkezők is meghaltak az első öt év folyamán. A telepesek kétharmada már azelőtt elhunyt, hogy a Társaság hajói eszközöket és szakértőket hoztak volna Lengyelországból és Németországból a következő évben, 1608-ban, hogy segítsenek kiépíteni a település gazdaságát. Ennek eredményeként az üveg lett az első amerikai termék, amelyet Európába importáltak.

Miután John Smitht Angliába való visszatérésére kényszerítették egy kereskedelmi expedíció közben történt robbanás miatt, a kolónia vezetését George Percy vette át, aki bebizonyította, hogy képtelen a bennszülött törzsekkel való tárgyalásokra. Az "Ínséges idők" néven ismertté vált 1609-1610-es időszak alatt a telepesek több mint 80%-a hunyt el, a többiek pedig egy rövid időre elhagyták a szigetet tavasszal. Azonban 1610. június 10-én a visszahúzódó telepeseket néhány mérfölddel lejjebb a folyón utolérte egy felmentő misszió, amit az új kormányzó, Lord De La Warr vezetésével küldtek Londonból és ami létfontosságú eszközöket és új telepeseket hozott az Újvilágba. Lord De La Warr "The Deliverance" nevű hajója után nevezték el később Delaware államot.

A telepesek maradását egy véletlen körülmény érte el. Nevezetesen John Rolfe érkezése, aki új dohánymagokat hozott a Karib-tenger szigeteiről.

Beköszöntő szerencse (1610-1624)

Sok telepes arisztokrata származása, a történelmi léptékű aszály és a nagyarányú szükséges kommunális munka miatt az első néhány évben a kolónia, a legjobb esetben is, egyenlőtlenül fejlődött. 1613-ban, hat évvel Jamestown megalapítása után, a Virginia Társaság részvényesei és az expedíció szervezői elkeseredetten próbálkoztak, hogy növeljék a kolónia produktivitását. Dale kormányzó, a részvényesek hozzájárulása nélkül,  négyzetkilométer földet rendelt ki minden "régi telepesnek" és kevesebbet az újonnan érkezőknek. A kolónia gazdasága növekedésnek indult és a telepesek kiterjesztették birtokaikat a környező bennszülött törzsek kárára. Az a körülmény, hogy a növekedés kezdete egybeesett a telepesek érkezése előtti évben kezdődő aszály végével, azt bizonyítja, hogy az első évek ínségét több tényezőre lehet visszavezetni.

A következő évben, 1614-ben, John Rolfe leszüretelte az első dohánytermését. Prosperáló gazdaságából meggazdagodva feleségül vette Pocahontast, a póheten főnök lányát, ezzel évekig tartó békét hozva az angolok és az indiánok között. (Ebből következően a fiuk, Thomas Rolfe, az első virginiai családok többségéhez hasonlóan, angol és viginiai indián ősökkel is rendelkezett.) Azonban egy angliai utazás végén Pocahontas megbetegedett és meghalt 1617. március 21-én. A következő évben az apja is követte. Mivel az angolok folytatták a terjeszkedést újabb dohánytermő földek szerzése céljából, kapcsolatuk az indiánokkal megromlott. Az elhunyt törzsfő fivére, a harcias Opchanacanough lett a törzsszövetség feje.

1619-ben megtartották az első képviseleti gyűlést az amerikai kontinensen, amely a jamestowni templomban kapott helyet. A céljuk az volt, hogy "alapítsanak egy az egyenlőségen és egységen alapuló kormányzatot egész Virginiában" ami biztosítaná az "igazságos törvényeket a lakosok boldog irányítására és kormányzására." Ez a gyűlés a Polgárok Gyűlése néven vált ismertté és a későbbi Virginiai Képviselőház elődje lett. Törvénybe foglalták a szabad földbirtoklást és a kolóniát négy nagy egységre, boroughra, vagy másként "egyesületre", vagy "cittie-re" osztották. Jamestown a James Cittie-ben feküdt. Kezdetben csak az angol származású férfiak szavazhattak. A lengyel kézművesek azonban tiltakoztak és a munka megtagadásával fenyegetőztek, ha nem engedélyezik nekik a szavazást. Július 12-én a gyűlés biztosította a lengyelek egyenlő választójogát.

Évekig tartó feszült egymás mellett élés után Opchanacanough törzsfőnök a póheten törzsszövetség élén elhatározta, hogy eltörli az angol kolóniát a föld színéről egyszer és mindenkorra. 1622. március 22. reggelén megtámadták az ültetvényeket és a James-folyó mentén lévő közösségeket. Ez az esemény később az 1622-es indián mészárlás néven vált ismertté. A támadás során több mint 300 telepes halt meg. Nagyjából az angol nyelvű népesség harmada. Gyakran, de hibásan, ezt az eseményt az év nagypéntekére datálják. Thomas Dale progresszív próbálkozása Henricusban, ahol egy főiskolát alapítottak a bennszülöttek nevelésére alapvetően kudarcba fulladt, akárcsak Wolstenholme Towne alapítása a Martin's Hundred ültetvényen. Jamestown csak annak köszönhette fennmaradását, hogy egy indián munkás időben figyelmeztette a telepeseket. Arra már nem volt idő, hogy a külső telepeknek elvigyék a hírt. A  emberből, aki 1608 és 1624 között érkezett a kolóniára, mindössze  maradt életben.

Kései évek (1624-1699)

1624-ben Jakab király visszavonta a Virginia Társaság engedélyét és Virginia kolónia királyi gyarmat lett. Ennek ellenére a kolónia növekedése tovább folytatódott. Tíz évvel később, 1634-ben, I. Károly utasítására Virginiát nyolc shire-re (avagy megyére) osztották, az angliai gyakorlatnak megfelelően. Jamestown James City shire-be került, amit hamarosan "James City megyéjére", mára James City megyére, nevezték át. Ez az ország legidősebb megyéje.

1644-ben egy második nagy "indián támadás" történt. Opchanacanough-t 1646-ban elfogták. Már fogságában az angol őr ellenszegülés vádjával rálőtt a törzsfő pedig belehalt a sérülésbe. Ezzel a póheten törzsszövetség bomlásnak indult. Opchanacanough utóda megkötötte az első békeszerződéseket a póhetenek és az angolok között. A szerződés évei sarc fizetésére kötelezte az indiánokat és megtiltotta nekik a további terjeszkedést.

Egy generációval később, a Bacon felkelés idején, 1676-ban, Jamestown leégett és később újjá kellett építeni. Az építkezések idején a gyűlés először William Berkeley kormányzó közeli Green Spring Plantation nevű ültetvényén, majd később a Middle Plantation nevű ültetvényen gyűlt össze. Ez utóbbit 1632-ben alapították a Virginia-félsziget belsejében 8 mérföldre (13 km) Jamestowntól. Amikor a gyűlés épülete 1698-ban ismét leégett, ez alkalommal egy balesetből kifolyólag, a törvényhozás ismét ideiglenesen a Middle Plantation ültetvényre költözött át és a William and Mary Egyetem épületében ült össze, amit királyi utasításra alapítottak 1693-ban. Jamestown újjáépítése után azonban 1699-ben a törvényhozás székhelye végleg átkerült a Middle Plantation ültetvényre, amit hamarosan átneveztek Williamsburgra az éppen a trónon ülő III. Vilmos angol király tiszteletére. Az új kormányzói hivatal és a kormányzati épületek a következő években épültek fel.

Utóélet és megőrzés

A főváros Williamsburgba való áthelyezése miatt Jamestown lassan eltűnt a térképről. Akik továbbra is ott maradtak, a Jamestowni templomban részesülhettek szolgáltatásokban 1750-ig, amikor azt végleg elhagyták. A 18. század közepéig a föld tartós művelés alatt állt, elsősorban a Travis és az Ambler családok birtokában. Az amerikai függetlenségi háború alatt a green springi csatát a korábbi kormányzó, Berkeley ültetvényétől nem messze vívták meg. Jamestown azonban látszólag jelentéktelen szerepet játszott. 1831-ben David Bullock megvásárolta a várost a Travis és az Ambler családoktól.

Polgárháború

Az amerikai polgárháború idején, 1861-ben a konföderációs William Allen, akinek a tulajdonában volt a Jamestown-sziget, megszállta Jamestownt a saját költségén felállított csapatokkal, amivel az volt a célja, hogy elzárja a James-folyót és Richmondot az Unió haditengerészetétől. Hamarosan csatlakozott hozzá Catesby ap Roger Jones hadnagy, aki felügyelte a lőszer- és páncélzatteszteknek helyet adó épületek építését az első konföderációs páncélozott hadihajó, a CSS Virginia számára, amit Plimouth-ban építettek a Gosport Tengerészeti Hajógyárban 1861 vége és 1862 eleje között. Jamestown  fegyverest állított szolgálatba, akiket 1862 elején egy tüzérségi zászlóaljba szerveztek.

A késő tavasszal kezdődő félszigeti hadjárat idején a George B. McClellan vezette uniós csapatok a Monroe erődből kiindulva behatoltak a félszigetre, hogy elfoglalják Richmondot, a Konföderáció fővárosát. Az Unió erői 1862 áprilisában bevették Yorktownt, a következő hónapban pedig sor került a williamsburghi csatára. Ezen fejlemények következtében a konföderációs erők elhagyták Jamestownt és a James-folyó környékét, a CSS Virginiát pedig a Hampton Roads területén lévő Craney-szigetnél, hogy megakadályozzák az elfoglalását. A jamestowni erők és a CSS Virginia legénysége ez után Drewry's Bluffba hajózott, egy a folyón Richmondnál 8 mérfölddel (13 km) feljebb található erődített stratégiai pontra, ahol sikeresen megállították az Unió flottáját.

Ismét szövetségi kézben, Jamestown szökött rabszolgák találkozóhelyévé vált, akik felgyújtották az Ambler kúriát, a 18. századi ültetvényt és a hozzá tartozó öreg templomot a város maradványaival együtt. Amikor a tulajdonosok embereket küldtek oda a károk felmérésére 1862 végén, azokat megölték a szökött rabszolgák. Az appomatoxi fegyverletétel után Jamestown korábbi konföderációs erői esküt tettek az Unióra.

Megőrzés

A polgárháború utáni években Jamestownra ismét a béke kora köszöntött. 1892-ben a Barney házaspár vásárolta meg a várost. A következő évben 22 és fél hektár földet adományoztak a Virgina Megőrzéséért szervezetnek, amely magában foglalta az 1639-ben épült templom tornyát is. Ebben az időben a folyó eróziós hatása kikezdte a sziget nyugati partjait és az erőd ottani része víz alá került. Szövetségi hozzájárulással 1900-ban egy védőgát épült, hogy megvédjék a területet a további károsodástól. Az eredeti, 1607-ben épült telepet, amit a gát megóvott a pusztulástól, 1994-ben tárták fel.

1932-ben a richmondi George Craghead Gregory-t kérték fel a régi városháza feltárásának ellenőrzésére, ami 1646 körül épült a Virginia Megőrzéséért szervezet birtokán. 1936 körül Gregory, aki a Virginiai Történeti Társaság aktív tagja volt, megalapította a Jamestown Társaságot az első telepesek és az 1700 előtt Jamestownban földet birtoklók leszármazottai részvételével. Megalakulása óta a társaság segédkezett a geneológiai kutatásokban több tucat szervezeten, úgynevezett "cégen" (valójában a társaság osztályai) keresztül. A cégek tagjai választás útján kerülnek be. 1958-ban a Jamestown Társaságot non-profit szervezetté alakították. Ma rendezvények és találkozók szervezésével foglalkozik.

A Gyarmati Nemzeti Műemléki Terület felállítását a Kongresszus 1930. július 3-án engedélyezte és december 30-án végre is hajtották. 1934-ben a Nemzeti Park Szolgálat megkapta a Jamestown-sziget fennmaradó 6,1 km²-es területetét, ami addig magánkézben volt a Vermilion család birtokában. A Nemzeti Park Szolgálat társult a Virginia Megőrzéséért szervezettel a terület megőrzése és látogatók számára való bemutatása érdekében. 1936. június 5-én a Műemléki Terület nemzeti történelmi parkká alakult át és Gyarmati Nemzeti Történelmi Park néven vált ismertté.

Jamestown Újrafelfedezése

1994-ben egy régészeti kampány indult Jamestownban, ami Jamestown Újrafelfedezése néven vált ismertté, amit a Virginia Megőrzéséért szponzorált a Jamestown megalapításának négyszázadik évfordulójára felkészülve. A régészeti kampány eredeti célja az volt, hogy feltárja a "Jamestowni telep első éveit, különösen a korai erődöt [és] a város későbbi növekedését és fejlődését."

Már a kampány korai időszakában is felfedeztek több gyarmati kori leletet. Ez meglepetést jelentett egyes történészeknek, akik úgy hitték, az eredeti település teljes területe elveszett a James-folyó eróziós munkája következtében. Mások azt gyanították, hogy az erődnek legalább egy része megmaradt. A kutatások azt bizonyították, hogy csak a háromszög alakú erőd egyik sarka pusztult el, ami azonban magába foglalta az eredeti települést. Az 1900-ban felépített védőgát a múltban és a jövőben is nagy költségeket ró a fenntartókra.

Már a kezdetektől a kiterjesztett kampány több felfedezést tett, beleértve több százezer leletet, aminek nagy része a telep első éveiből származik. Ezen kívül feltárták az erőd nagy részét, több házat és kutat, az erődhöz csatlakozó falat és több korai telepes sírját.

Ma

Napjainkban Jamestown két turisztikai központnak ad otthont, amelyek az eredeti erődhöz és a városhoz kapcsolódnak (Történelmi Jamestown és Jamestown Telep). A közelben a Jamestown-Skócia Komp szolgálat biztosítja a Jamestown-sziget megtekintését a folyóról.

Történelmi Jamestown

A Történelmi Jamestown, amely az eredeti Jamestown központjában található, és a Virginia Megőrzéséért szervezet és a Nemzeti Park Szolgálat tartja fent. A központi 22 és fél holdas területet 1893-ban adományozták a Virginia Megőrzéséért szervezetnek. A fennmaradó  hold (6,1 km²) 1934-ben került a Nemzeti Park Szolgálat birtokába és ma a Gyarmati Nemzeti Történelmi Park része. A két szervezet 1941 óta együttműködik az első állandó észak-amerikai angol település megőrzésében és látogathatóvá tételében.

A ma Jamestownba látogatók láthatják az eredeti, 1607-ben épült erőd helyét, a 17. századi templomtornyot és a 17. századi város helyét is. Meglátogathatják az Archaeariumnak nevezett régészeti múzeumot több ezer Jamestown Újrafelfedezéséből származó leletet is. Részt vehetnek az ún. "élő történelem" szolgáltatásban és túrákon is. Megfigyelhetik a régészeket a feltárásokon, miközben azon dolgoznak, hogy megértésék, mi történt Jamestown első napjaiban.

A feltárások során felfedezték egy fontos személyiség sírját is. Egyesek szerint Bartholomew Gosnold kapitány sírjáról van szó, mások szerint viszont ez Thomas West, De La War 3. bárójának nyughelye. Korábban azt feltételezték, hogy a báró nyughelye az Azori-szigeteken vagy a tengerben van, de 2006-ban megállapították, hogy valójában Jamestownban temették el.

2009-től folyamatosan zajlanak a feltárások; az új felfedezésekről gyakran számolnak be a helyi újságban, a Williamsburgi központú Virginia Gazette-ben és más médiumokban az egész világon. 2017 októberében az egyik templom alatt több sírt is feltártak, de az nem ismert, hogy a báróé is köztük van-e.

Jamestown Telep

Jamestown Telep egy ún. "élő történelmi" park (ahol a dolgozók "szimulálják" a korabeli életet), amely 2,01 km-re fekszik a település eredeti helyszínétől a Jamestown-sziget szomszédságában, amit először 1957-ben hoztak létre az alapítás 350. évfordulóján. A Telepet a Jamestown Yorktown Alapítvány tartja fenn és legfőbb szponzora maga a Virginiai Nemzetközösség.

Jamestown gazdasága

Jamestown virágkorában a dohány volt a fő termék, amit Amerikából exportáltak. A helyi indiánok tanították meg a telepeseket, hogyan termesszék és szüreteljék le a növényt. Ez adta a virginiai gazdaság legnagyobb részét. John Rolfe hozott be további magokat Virginiába. Mai tudásunk szerint ő volt az első, aki ültetvényes gazdálkodással termesztett dohányt Virginiában.

Megemlékezések

200. évforduló (1807)

1807. május 13–15-én ünnepelték Jamestown megalapításának bicentenáriumát, amelyet köznapi nyelven a Nagy Nemzeti Jubileumnak is neveznek. Több mint  ember vett részt az eseményen, akik közül sokan érkeztek hajókkal, melyeket a sziget közelében horgonyoztak le.

Május 13 volt a fesztivál nyitó napja, amely egy felvonulással kezdődött, amely a temetőbe vonult a régi templomhoz, ahol a püspök vezetett imát. A felvonulás ez után tovább ment a Travis birtokra, ahol az ünneplők vacsorán vettek részt és estig táncoltak. Az ünnepség alatt a William and Mary Egyetem hallgatói oratóriumokat adtak elő. Egy a szigeten lévő öreg tanyát használtak színház gyanánt, ahol egy norfolki színi társulat tartott előadást. Sok főméltóság, politikus és történész vett részt a rendezvényen. A rendezvény május 14-én egy ünnepi ebéddel folytatódott a Raleigh Tavern nevű kormányzati épületben Williamburgban.

250. évforduló (1857)

1857-ben a Jamestown Társaság szervezett egy ünnepséget a város alapításának 250. évfordulójának. A virginiai Enquirer újság szerint az ünnepségre egy 10 holdas ( m²) területen került sor, ahol eredetileg több telepes háza is állt. Azonban azt is feltételezik, hogy az ünnepség helyszínét áthelyezték keletebbre a szigeten, közelebb a Travis-sírhelyhez, annak érdekében, hogy ne keletkezzen kár William Allen kukoricaföldjeiben.

A rendezvényen, a becslések szerint, mintegy - ember vett részt. Tizenhat nagy gőzhajó horgonyzott a part közelében a James-folyón, szalagokkal feldíszítve. A korábbi elnök, John Tyler, a közeli Sherwood-i erdő ültetvényen tartott egy két és fél órás beszédet. Ezt katonai felvonulás, egy nagy bál és tűzijáték követte.

300. évforduló (1907): Jamestown Kiállítás

Az angolok 1781-es yorktowni fegyverletételének századik évfordulóján újjáéledt az érdeklődés a Virginia-félsziget gyarmati kori emlékei iránt. Williamsburg, egy álmos, de népes kisváros, tele boltokkal és lakóházakkal, még akkor is a polgárháború eseményeit ünnepelte. Az új évszázad hajnalán pedig új ötletek támadtak Jamestown alapításának 300. évfordulója közeledtével. A Virginia Megőrzéséért szervezet indította el az eseményeket 1900-ban, felhívva egy ünnepségre az első állandó angol kolónia megalapításának tiszteletére az Új Világban, az 1907-es 300. évforduló közeledtével.

Amikor az ünnepséget szervezték, senki sem gondolta, hogy az elszigetelt és hosszú ideje elhagyatott terület alkalmas lenne egy nagyobb horderejű eseményre, ugyanis a Jamestown-sziget túl kicsi nagyobb tömeg befogadására. A Jamestown erőd, amely otthont adott az első telepeseknek, ekkor úgy tartották, hosszú ideje beleveszett a James-folyóba. James City megye Jamestown környéki területei is alkalmatlanok voltak, mivel az autók elterjedése előtt, a vasúti közlekedés korában, nem volt elérhető.

Ahogy Jamestown 1607-es megalapításának tricentenáriuma közeledett, 1904 körül, annak ellenére, hogy Richmond tűnt az ünnepség megrendezésére a leglogikusabb helyszínnek, Norfolk vezetősége kampányt kezdett a megrendezés jogának elnyerésére. Az a döntés született, hogy a nemzetközi kiállítást egy mérföldes hosszúságú sávon rendezik, a Sewell's Point-félsziget közelében, Hampton Roadsnál. Ez nagyjából 30 mérföldre (48 km) feküdt Jamestowntól Norfolk megye vidéki területén. Ez a terület elérhető volt mindkét helyi közlekedési eszköz, a vasút és a villamos által és összeköttetésben volt a hampton roadsi kikötővel is. Ez az utóbbi körülmény ideálisnak bizonyult a világ különböző tájairól érkező haditengerészeti delegációk helyszínre szállításához.

Az 1907-es Jamestown Kiállítás egyike volt a 20. század elején oly népszerű világkiállításoknak. A rendezvény 1907. április 26-tól december 1-ig tartott. A résztvevők közt volt Theodore Roosevelt elnök, II. Vilmos német császár, a svéd herceg, Mark Twain, Henry H. Rogers és több tucat egyéb méltóság és híres ember. Az esemény egyik fő látványossága volt az Egyesült Államok flottájának hadiszemléje. Az amerikai katonai hivatalnokokra és vezetőkre nagy hatással volt a helyszín és a kiállítás helyszínén alakították ki a nagy norfolki haditengerészeti bázis első területeit az első világháború során, 1918-ban.

350. évforduló (1957)

Az autók fokozott elterjedése és az utak minőségének javulása lehetővé tette, hogy a város alapításának 350. évfordulóját már magában Jamestownban tartsák meg 1957-ben. Bár a folyó eróziós munkája elvágta az összeköttetést a Jamestown-sziget és a szárazföld között, a földhidat helyreállították, amivel befejeződött a Nemzeti Park Szolgálat Gyarmati Sétaútjának építése, ami Williamsburgba és Yorktownba, a virginiai történelmi háromszög másik két csúcsába vezet. Ezen kívül az állami autópályákon is fejlesztések történtek.

A legtöbb projektet non-profit módon oldották meg, állami és szövetségi ügynökségeken keresztül. A Jamestown Fesztivál Parkot Virginia állam hozta létre a Jamestoen-sziget bejáratánál. A kolóniát megalapító három hajó, a Susan Constant, a Godspeed és a Discowery másolatát is elkészítették a portsmouthi hajógyárában és Jamestown új dokkjánál állították ki. A legnagyobbat, a Susan Constantot, pedig a látogatók belülről is megtekinthették. A Jamestown-szigeten az újjáépített Jamestown Üvegház, az Emlékkereszt és a turistaközpont is átadásra került és egy utat építettek körbe a szigeten.

Különleges eseményekre is sor került, mint például a hadsereg és a haditengerészet szemléjére, a légierő parádéjára, hajó- és repülőgép-keresztelőkre és egy szabadtéri drámára Cape Henry-ben. Az ünnepségsorozat április 1-től november 30-ig tartott több mint egymillió résztvevővel neves személyiségek és politikusok részvételével. Jelen volt a brit nagykövet és az amerikai alelnök, Richard Nixon is. Az ünnepség fénypontja II. Erzsébet angol királynő és férje, Fülöp herceg beszéde volt a Fesztivál Parkban 1957. október 16-án. II. Erzsébet kölcsönadta a Magna Carta egy példányát a kiállítás számára. Ez volt az első alkalom, amikor egy angol uralkodó az Egyesült Államokba látogatott az ország függetlenedése óta.

Az 1957-es Jamestown Fesztivál olyan sikeres volt, hogy a turisták még jóval a hivatalos rendezvények befejeződése után is tömegesen látogattak el a helyszínre. Jamestown a Történelmi Háromszög állandó nevezetességévé vált. Családok, iskolai csoportok és több ezer egyéb ember látogatja meg.

400. évforduló (2007)

A 21. század hajnalán új szálláshelyek, szállítási lehetőségek és látnivalók nőttek ki a földből Jamestown megalapításának quadricentenáriumának ünneplésére. Számtalan esemény került az Amerika 400. évfordulója zászlaja alá, amit a Jamestown 2007 bizottság támogatott. A rendezvény 18 hónapon keresztül tartott, állami, nemzeti és nemzetközi szintű ünnepi eseményekkel, amik már 2006 áprilisában elkezdődtek a Godspeed hajó új másolatával tett körúttal.

2007 januárjában a Virginiai Képviselőház Jamestownban nyitotta meg az évi ülésszakát. 2007. május 4-én II. Erzsébet angol királynő és Fülöp herceg ünnepi beszédet tartottak, megismételve az 1957-es tiszteletadást.

A Virginia State Quarter mellett Jamestown volt a tárgya két szövetségi szintű emlékérmének, amelyekkel a telepesek érkezésének 400. évfordulóját ünnepelték. Egy ezüst dollárt és egy arany dollárt adtak ki 2007-ben.

Egyéb megemlékezések

1987-ben John Otho Marsh, Jr. Az Amerikai Egyesült Államok hadügyminisztere egy tölgyfát ültetett el Runnymede-ben, Angliában, összekötve az amerikai alkotmány létrehozásának évfordulójának ünneplését Jamestown alapításáéval.

Jamestown filmeken

Jamestown megalapításának nagy mértékben fikcionált változatát mutatták be 1995-ben a Disney Pocahontas című animációs filmjében. Ebben több pontatlanság jelenik meg, mint például a közeli hegyek, amelyek nem oda illőek a part menti síkságon.

Egy egész estés hosszú film Az Újvilág, Terrence Malick rendezésében, 2006-ban bemutatta Jamestown kolonizációjának történetét. Bár egyéb tekintetben akkurátusan figyeltek a történeti hitelességre, a történet középpontjában John Smith (Colin Farrell) és Pocahontas (Q'orianka Kilcher) történészek által kitaláltnak vélt szerelmi kapcsolata áll, melyet a film nagymértékben dramatizál. Valójában Pocahontas 10-12 éves lehetett a Smith-szel való első találkozása idején. Sok jelenetet forgattak helyben, a James- és a Chickahominy-folyó mentén, valamint a Henricus Nemzeti Emlékparkban, Chesterfield megyében.

Egy másik egész estés film, a 2007-es Első partraszállás: Az út Angliából Jamestownba, a telepesek 1607-es partraszállásának állít emléket.

Jegyzetek

További információk
Jamestown történelme

Kapcsolódó szócikkek
Virginia

Virginia települései

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


Lady Gaga, as expected, brought the house down with her Super Bowl Halftime performance. They had to open the roof of the stadium to accommodate her crazy show! Gaga started the show with her own short rendition of "God Bless America" and "This Land is Your Land" and followed that with quoting the end of the Pledge of Allegiance. Then, suddenly Gaga leapt into the air and flew through the stadium onto a platform. We'd expect nothing less from Gaga who's notorious for her theatrics.
Since her first album's debut in 2008, Lady Gaga has brought her unique style and sound to the music scene, changing it forever. In eight short years, she has accomplished more than some artists do in their entire careers. From six Grammy awards to 13 MTV Music Video awards, and a leading role on American Horror Story (which earned her a Golden Globe award for Best Actress – Miniseries Television or Film), Lady Gaga is constantly reinventing herself, pushing the boundaries, and creating incredible art.


Today we'd like to introduce you to Amanda Crook.
Thanks for sharing your story with us Amanda. So, let's start at the beginning and we can move on from there.
During college, I had the dream of owning my own pet care facility and using its profits to support a rescue organization. Pawtropolis opened when I was only 23 years old, just 7 short months after graduating from UGA. I started in a rental facility with only 5,000 square feet. Despite opening just months after 9/11/2001, when all other industries were taken big hits. I'm proud to say that my business obtained a profit within just a couple of months. It has steadily grown year after year.
In 2007, I bought my own land, designed my facility and built my own free-standing building. Despite this building being 12,000 square feet, the business outgrew it. In 2013, I purchased another tract of land in Athens, once again designing my own facility, and built Pawtropolis Eastside; it boasts 17,000 square feet, indoor heated pool, an outdoor in-ground pool, state-of-the-art filtration system, and more.
I now employ over 50 employees offering benefits such as health care, paid time off, a retirement plan, and, of course, benefits for their pets. I pride myself on employing UGA students. I feel Pawtropolis a stepping stone for young students where they can learn good work ethic, make a fair wage while making a difference with animals, and make valuable relationships with clients and coworkers.
Pawtropolis managers occasionally attend UGA job fairs and always looks for applicants that are current students. I strive to create schedules that allow students the flexibility they need to attend school and have good study habits.
I started Helping Paws Rescue shortly after I opened Pawtropolis. Once I was profitable, I began using funds to help dogs and cats in need. The rescue has been running for 16 years and has rescued over 750 animals. Because of my work with the rescue, I received the American Boarding and Kennels Association Community Service Award in 2007.
My success has not gone unnoticed; I was recognized as the Young Entrepreneur of the Year by the Small Business Administration. I was also honored as one of the top three finalists for the Woman Entrepreneur of the Year for the state of GA. In 2006, I was selected as the state representative for the American Boarding and Kennels Association in 2006. Pawtropolis's growth hasn't stopped. Pawtropolis has been recognized as a Bulldog 100 Fastest Growing Business for five years. It's no small feat for a business to continue such rapid growth even after being in business for 15 years.
I now also consult other pet care facility owners. I run Dog Daycare Business Consulting, was featured as the keynote speaker for the Pet Boarding and Daycare Expo this past May in Burbank, California, and lead several talks during the east coast expo in Hershey, PA. I have consulted businesses from Florida to Washington, D.C. to California.
My biggest blessings are my children. I have a 5-year old daughter Evelyn, and 3-year-old twins, Grayson & Lydia. My husband, with the official title of "Facilities Manager", helps in all areas of the business. John is a constant support for my many endeavors. My life is devoted to God, my family, and my business. I wouldn't have it any other way.
Taking care of dogs presents some rather unique business challenges. Think a regular sheetrock wall will hold a dog that wants out… nope. Think there's a doorknob that a dog can't open…. nope. Think that shiny new hose will last a few years… nope.
Dogs can be brutal in a facility. It's important to constantly reinvest money back into the facilities and grounds. By doing so you can keep your standard of cleanliness and hygiene high, present a beautiful and welcoming facility to your clients, and always provide the above and beyond experience for your clients both four-legged and two.
It used to be when someone heard the word "kennel" it brought to mind a prison-like environment where dogs sat pining away until their owners came back to pick them up. Pawtropolis has changed that here in Athens. We not only provide amazing facilities with bright open rooms, clean overnight "bedrooms", "apartments", and "suites", but we also provide much needed physical and emotional support and stimulation that is imperative when helping dogs and cats feel comfortable when away from home.
Our goal is to create a unique "experience" for each boarding pet. If we have a senior dog, she might want to stay in a suite and add-on massages each night and extra bedtime cuddles. If we have a rowdy lab puppy, daycare is the place to be. Whatever the pet's needs, we have a solution. We even offer Concierge services that allow us to cater to your pet specifically making changes each day as needed by your pet and how they are doing.
Dogs literally pull their owners through the doors to get inside. Some even pull their owners back in when they try to take them home.
Loved pets! Even teaching our dog to jump over old boards in the yard when just a young girl.
This is a great place for your pet. I began using Pawtropolis shortly after they opened to give my sheltie baths.it was so easy to use and convenient. I lost my sheltie in 2005, but got a Maltese in 2006. I bathe him there, from time to time, and now have him groomed there. He never seems to mind when I leave him and looks good when I pick him up! These people really seem to care about the animals.


Free Vector Characters. In this category, you will find only free cartoon characters made of vector shapes.
There are men, women, kids, dogs, cats, Muslim characters, chefs, doctors and many other kinds of characters, available for free download.


The trailer for "Wiz Khalifa: Behind the Cam" ep. 2 is upon us.
As you'll see, Wiz Khalifa isn't afraid to portray himself in an intimate light – as the footage teleports us back to the early to mid-2000s, in the midst of a negotiation between the rapper and a studio engineer over a flat recording rate of $60 on the hour. Little did he know, but over the course of that one-hour session, Wiz caught the eye of E. Dan, the studio head/engineer, and from there a prosperous creative partnership was born, and consequently the beginning of his rise to superstardom.
The trailer is short but sweet. Both Wiz and E.Dan retell their accounts of the meeting, and the profound effect it had on Khalifa's career in particular. After all, the Apple Music web series is named Wiz Khalifa: Behind the Cam for a reason.


text:
using namespace mailcore;

IMAPMultipart::IMAPMultipart()
{
    init();
}

IMAPMultipart::IMAPMultipart(IMAPMultipart * other) : AbstractMultipart(other)
{
    init();
    MC_SAFE_REPLACE_COPY(String, mPartID, other->mPartID);
}

IMAPMultipart::~IMAPMultipart()
{
    MC_SAFE_RELEASE(mPartID);
}

Object * IMAPMultipart::copy()
{
    return new IMAPMultipart(this);
}

void IMAPMultipart::init()
{
    mPartID = NULL;
}

void IMAPMultipart::setPartID(String * partID)
{
    MC_SAFE_REPLACE_COPY(String, mPartID, partID);
}

String * IMAPMultipart::partID()
{
    return mPartID;
}

redpajama_set_name: RedPajamaGithub