text:
Крагујевачки октобар или Крагујевачки масакр () представља масакр којег су над цивилним претежно српским становништвом Крагујевца и околних села починиле немачке окупационе снаге 19, 20. и 21. октобра 1941. године на подручју окупираног дела територије Србије. У овом злочину је страдало око 3.000 становника Крагујевца и околних места, а међу њима је било и 26 жена, 287 крагујевачких ученика и младића средњошколског узраста и 40 деце старости између 11 и 15 година. Након Другог светског рата владало је мишљење да је страдало 7.000 цивила. Према подацима историчара и некадашњег кустоса спомен-музеја ,,21. октобар" Станише Бркића, 19-21. дана у Крагујевцу и околним селима је убијено 2.796 људи а 61 је преживело стрељање.

Стрељање је извршено као одмазда за 10 убијених и 26 рањених немачких војника након сукоба са партизанима и четницима на пола пута између Бара и Љуљака. Немачки командант Франц Беме 10. октобра је издао наредбу да се за једног убијеног немачког војника стреља 100 људи, а за једног рањеног педесет. По тој рачуници као одмазду требало је убити 2.300 људи. Наредбу је донео командант 749. пука чије је седиште било у Краљеву мајор Ото Деш, а наредбу је проследио команданту 724. пука у Крагујевцу мајору Паулу Кенигу. Злочин су извршиле јединице I батаљона 724. пешадијског пука и III батаљона 749. пешадијског пука.

У спомен на жртве стрељања читав простор Шумарица је претворен у спомен-парк. Меморијални комплекс обухвата површину од 352 хектара, а око њега води кружни пут дужине 7 километара који иде ка долинама Ердоглијског и Сушичког потока где су се стрељања и одвијала. У оквиру комплекса налази се 10 споменика (иако је првобитно планирано да их буде 30) подигнутих на хумкама стрељаних.

Данас, 21. октобра, на годишњицу масакра, Србија обележава празник Дан сећања на српске жртве у Другом светском рату. Српска православна црква је канонизовала жртве, те су за светитеље проглашени Свети новомученици крагујевачки.

Узроци

Након слома у Априлском рату и капитулације, Југославија је била подељена међу силама Осовине. Хитлер је окарактерисао Србе као главне кривце за рат и поделио Србију на више окупационих зона. Централна Србија и Банат припале су Србији под генералом Миланом Недићем. Међутим, Србија је била немачка марионета и била је Немачка окупациона зона. Неорганизоване, мање групе су од почетка окупације почела са отпором.

Начелник штаба Врховне команде Вермахта фелдмаршал Вилхелм Кајтел, наређењем од 16. септембра 1941, у име Адолфа Хитлера инсистирао је да се "за сузбијање општег комунистичког устаничког покрета" у Србији, примене најоштрије мере и предложио да се "у име одмазда за изгубљени живот сваког немачког војника на смрт стреља од 50 до 100 комуниста."

Партизани и четници су 29. септембра ослободили Горњи Милановац. Том приликом су заробили одређени број Немаца из 6. чете 920. батаљона земаљских стрелаца који су били у граду. Немачка команда у Београду наредила је једном од два батаљона који су се налазили у Крагујевцу, 749. пуку под командом капетана Фрица Фидлера да ослободи заробљене војнике. Батаљон је два пута безуспешно покушавао да ослободе војнике, а у трећем покушају су стигли у Горњи Милановац, али тамо више није било њихових војника. Као одмазду спалили су град и узели таоце. Приликом повратка, на пола пута између Бара и Љуљака дошло је до сукоба са припадницима НОВЈ и ЈВуО. Жртви је било на обе стране, а Немци су изгубили 10 људи, док је 26 рањено. То је био повод за стрељање.

Немачки командант Франц Беме 10. октобра је издао наредбу да се за једног убијеног немачког војника стреља 100 људи, а за једног рањеног педесет. По тој рачуници као одмазду требало је убити 2.300 људи. Наредбу је донео командант 749. пука са седиштем у Краљеву мајор Ото Деш, а наредбу је потом прослеђена команданту 724. пука у Крагујевцу мајору Паулу Кенигу. На предлог крајскоманданта Ота фон Бишофзхаузена одлучено је да се стрељање изврши по селима која су Немци називали "леглима бандита заражених комунизмом", док је сам Крагујевац био релативно миран град.

Бишофсхаузен је о томе писао:

Ратни злочин 19. октобра у Грошници, Маршићу и Мечковцу

Прва хапшења уследила су већ 18. октобра када је у Крагујевцу ухапшено око 66 Јевреја и комуниста. Пошто је тај број био и сувише мали, по наредби крајскоманданта Ота фон Бишофзхаузена наређена су хапшења по селима Мечковац, Грошница и Маршић. Два батаљона немачке војске су запалила поменута села и похапсила одређени број људи.

Прва масовна стрељања Немци су извршили у околини Крагујевца на Светог Тому, 19. октобра 1941. године. Тог недељног јутра у Грошницу, Илићево и Маршић кренуле су јединице I батаљона 724. пешадијског пука и III батаљона 749. пешадијског пука.

У село Грошницу око 9 часова дошло је 12 камиона са немачким војницима, који су били подељени у две групе. Прва група је стала близу станице на самом улазу у село, док је друга наставила 9 километара даље и стигла код Вињиштанске ћуприје изнад сеоске цркве. Дрвени мост који је због конфигурације терена био важан за пролаз у горњи крај села, срушили су партизани неколико дана раније. Долазак великог броја војника у село изазивао је страх и панику међу мештанима. Такође 2 до 3 дана пре трагедије, авион Недићеве владе је бацао летке да "ко седи мирно код куће нема чега да се боји".

Немачка казнена експедиција почела је да хапси људе у свим деловима села. Прва група која је стала на улазу у Грошницу вршила је стрељање одмах у групама од по неколико људи, док је горња немачка групација имала другачији план. Људи су хватани у веће групе, држани на ливади или крај пута сат или два и онда стрељани. Прва група је стрељана на брдашцу Ћава, која се налази уз сами пут. Ту је стрељано и неколико сељака из Станова које су Немци покупили на путу ка Грошници. У овој групи преживео је само Душан Јанковић. Немци су укупно на силу прикупили 246 особа и извели на стрељање у неколико група. Ликвидирали су 233 особе док је 13 лица преживело стрељање. Сутрадан, 20. октобра једно лице од ових 13 преминуло је од последица рањавања, тако да су Немци у селу Грошница стрељали укупно 234 особе српске националности.

Истога дана, 19. октобра, у 9:30 почела је рација у Маршићу. Трећи батаљон 749. немачког пешадијског пука је затворио све излазе из села и почео да хапси људи и одводи их у двориште школе. Стрељачки вод је постављен на узвишењу Бубањ, а на удаљености од 20 метара постављена су два митраљеза. Пре стрељања немачки војник је на српском одржао говор о злочину и казни. Немци су на стрељање извели 109 особа. Ликвидирали су 103 особе док је 6 лица преживело стрељање.

Треће село је било Мечковац (данас Илићево). Село које се налази на самом путу који води ка Баточини и Лапову било је изненађено рацијом. Стрељачки вод је био распоређен у три стрељачка става: лежећи, клечећи и стојећи, а на стрељање је одведено 78 особа. Ликвидирано је 75 особа док су 3 лица преживела стрељање.

Немачке оружане снаге су 19. октобра 1941. године извршиле ратни злочин стрељавши у околини Крагујевца, у селима Грошница, Маршић и Илићево укупно 412 цивилних лица српске националности. Сахрана је обављана два дана без поворки, а у Грошници и без свештеника који је и сам био стрељан. Војници у зеленим униформама повукли су се у Крагујевац где су наставили своју одмазду, један од највећих ратних злочина Другог светског рата.

Рација у Крагујевцу
Не постоје тачни и прецизни подаци о броју ухапшених пошто су хапшења вршена потпуно неселективно. Људи су одвођени са њива, из цркава, школа, са радних места, а према проценама ухапшено је најмање око 5.000 људи, углавном цивила који нису представљали никакву опасност по окупациону војну власт. Хапшења су вршена без проблема и готово без отпора, понајвише захваљујући "обећањима" Немаца да је реч о рутинским контролама чији је циљ промена докумената, те да им њихова "немачка култура забрањује да врше стрељања". На тај начин је пасивизиран сваки вид отпора. Ухапшени су затварани у хангаре 4 топовске шупе које је користио некадашњи артиљеријски пук "Танаско Рајић". На улазу у круг Топовских шупа људима су одузимана документа.

О приказу крагујевачке трагедије постоје три верзије; комунистичка, званична немачка, и она коју је дао Марисав Петровић, командант Петог добровољачког пука родом из села Градца недалеко од Крагујевца, у једном писаном извештају.

Извештај о стању у Крагујевцу који је саставио 20. октобра 1941. године крајскомандант Бишофсхаузен послат је у главну команданту Србије. Он у извештају наводи број мртвих и рањених Немаца (9 мртвих и 27 рањена). Износи податке о хапшењима, која су почела 18. октобра у касним вечерњим часовима. Хапшења су вршена по списковима. Прво су похапшени сви мушкарци са списка и Јевреји, те известан број комуниста, све укупно 70 лица. Пошто овај број ни издалека није одговарао броју од 2.300 особа колико је требало стрељати у знак одмазде, одлучено је да се потребан број прикупи насумичним хапшењима по улицама, трговима и кућама.

С тим у вези 20. октобар 1941. године извршена је масовна рација по улицама Крагујевца у којој су похапшени сви мушкарци старости од 16 до 60 година и одведени у логор. У извештају капетана Бишофсхаузена нигде се не спомиње учешће било којих српских органа ни у хапшењу становништва, ни у стрељањима. И иницијатива и њено извођење дело су Немаца. Српски историчар Ђоко Слијепчевић у својој књизи "Југославија уочи и за време Другог светског рата" пише да су Немци 20. октобра рано ујутро, око пет часова, блокирали основну школу где је био V Добровољачки одред, који се није могао појављивати изван зграде. Блокада школе трајала је све до 15 часова, тј. до завршетка рације.

Марисав Петровић је заједно са Милошем Војновићем, који је дошао у Крагујевац са циљем да формира -{X}- Добровољачки одред, отишао до немачке Крајскомандантуре да се обавести о разлозима блокаде и сабирања грађана. У Крајскомандантури су дознали да је наређена одмазда за 10 погинулих и 26 рањених Немаца и да ће због тога бити стрељано 2.300 људи. Запрепашћени овом страшном вешћу Петровић и Војиновић одлазе до мајора Кенига, шефа казнене експедиције, који прек и љут, одбија да разговара са њима.

У свом извештају Марисав Петровић пише:{{цитат|На дан 19. октобра изјутра у читавом граду почела је рација. Немци су све мушкарце од 16 до 60 година похапсили и затворили у артиљеријску касарну код Сајмишта. Хапсили су све одреда; по кућама, на улици, у кафани, ђаке и професоре у школи, чиновнике из свих надлештва па и раднике који су радили на улицама и Лепеници. Било је ухапшено преко 6.000 људи.}}

Даље, Марисав Петровић наводи да му је 19. октобра командант казнене експедиције тражио да у току дана састави списак комуниста и "оних који шире пропаганду". Он се обратио градском представништву градске полиције која му је дала списак од 60 људи који су већином већ били у шуми.

Иако трупе Димитрија Љотића нису активно учествовале у погубљењима важно је напоменути да су у време привођења, али и током самих стрељања асистирале немачким војницима.

Немци су 20. октобра спровели опште хапшење мушкараца по Крагујевцу. Блокирани су сви излази из града, док је са друге стране допуштано сељацима из околних насеља да уђу град. Потом су и они били похапшени и касније стрељани. Немци су упали у Гимназију и остале школе, одакле су у току наставе извели професоре и ђаке почевши од петог разреда, постројили их по тројицу и одвели. Одведени су сви радници који су обављали радове на Лепеници. Похапшени су и сви запослени у јавним надлештвима. Свештенике и вернике хапсили су по црквама, не водећи рачуна о поштовању објеката. На крају је шеф полиције Стошић предао Немцима све политичке и криминалне затворенике. Велик број лица ухапшен је и у њиховим кућама, те су одвођени под претњама или симулирањем лажних чињеница. Планирано је да од стрељања буду поштеђене:
 особе који имају специјалну легитимацију Крајскомандантуре или неке друге у Крагујевцу распоређене трупне јединице;
 особе који припадају једином по живот важном занимању или предузећу
 љотићевци.

Ратни злочин 20. и 21. октобра у Крагујевцу
Прво масовно стрељање грађана у Крагујевцу извршено је 20. октобра 1941. године у 18 часова. Тог дана Немци су извели на стрељање две групе цивила. Сви ухапшеници одведени су у двориште касарне Трећег артиљеријског пука и тамо претресани и одузете су им све личне ствари. Немци су стрељали прво групу од 66 особа, у којој је било највише Јевреја, а потом и групу од 53 особе из затвора, у којој је било талаца и предратних робијаша. Немачке оружане снаге су 20. октобра 1941. године стрељале укупно 119 лица српске и јеврејске националности.

Највеће стрељање грађана у Крагујевцу извршено је 21. октобра 1941. године. Тог дана Немци су извели 2.301 особу пред стрељачки строј код Централног гробља српске војске из 1914. и 1915. у Шумарицама. Стрељање је почело у 7 часова ујутро. Прву групу људи одвели су до Сушичког потока где их је чекала група од 30 до 50 Немаца. Цивиле су поређали у четири реда, а у сваком је било по 50 људи. Након стрељања Немци су пиштољем убијали оне који су остали рањени. Из барака су одвођене групе од по 100 људи на губилиште. До 2 часа по подне завршено је стрељање. Ликвидирали су 2.272 особе док су 29 лица преживела стрељање. Међу стрељаним је било 217 малолетних лица. Од чега изнад 15 година старости, 60 ученика гимназије и 134 малолетника који нису ишли у школу, као и 23 деце испод 15 година старости углавном ромске националности. Немачка команда је намерно изабрала за стрељање благе падине поред Ердоглијског и Сушичког потока. Благе падине су војницима пружале добар поглед на све цивиле које су стрељали, и они нису могли неопажено да побегну. Неке групе су стављали на брежуљак, а они стајали у подножју, друге су пак стајале поред потока, а војници на узвишењу. Војници су стајали у два реда: један ред је стајао, а други клечао. Било је покушаја бекства, многи су проналажени мртви стотинак метара од својих група, а неколицини је успело да се спасе бекством, јер војници нису имали превише времена да их гоне, јер су им стално стизале нове групе.

Марисав Петровић наводи да су они покушали спасити што више људи:{{цитат|Добровољци су се тога дана морали понизити пред окупатором много, само да би што више спасли. Мислим да је бар 70 њих украдено из група одређених за стрељање и за толико да се смањи број од 2.300. Морамо истаћи и то да су нам неки Немци у овоме помагали, нарочито један подофицир. Подофицир је био професор и знао је нешто српски и служио као тумач. Нарочито нам је помогао у извлачењу ђака.}}

Интересантна је и његова изјава да нису могли спасити оне ђаке који су "носили комунистичку фризуру по којој су се познавали да су комунистички омладинци". Међутим, Петровић признаје да су они у замену за Србе ухватили 200 Рома и предали их Немцима. Једна група добровољаца под вођством Момчила Здравковића званог Изрило преузела је задатак да покупи све Роме у граду. Такође, Петровић је ову трагедију искористио и да се обрачуна са политичким неистомишљеницима. Тако је познат случај попа Андре Божића из Бадњевца једног од оснивача равногорског покрета у Шумадијском округу. По њега су, 19. октобра, блиндираним возом који је свакодневно саобраћао на линији Лапово—Крагујевац дошли припадници Љотићевих добровољаца, на лични захтев Марисава Петровића. Затворили су га у школи "Краљ Петар" у Крагујевцу, а стрељан је у првој групи 21. октобра у 8 часова. Забележен је њихов разговор у школи: "Видиш бре, попе Андро, рече му Марисав, да ти од мене зависи живот? Ако ме је воља, ти ћеш бити стрељан, а ако је мени воља, бићеш пуштен"! Поп Андра му одговори: "Вала Марисаве, кад мој живот зависи од тебе, и не треба ми! Више волим да будем стрељан но да живим твојом милошћу." Данас у музеју је изложена његова опроштајна порука на којој пише да је страдао невин.

Док је хапшење трајало Марисав Петровић је са пиштољем у руци ушао у општину, ухапсио службенике и поставио своје људе. У општини су, поред осталих ухапсили и адвоката Драгољуба Миловановића Бену. Љотићевци су ухапсили и капетана Божидара Васикића, командира жандармеријске чете у Крагујевцу. Добровољци су ухапсили и Наду Наумовић студенткињу медицине и члана КПЈ. Патрола љотићеваца је око 11 сати прошла градом и купила оне мушкарце који су избегли први талас рације немачких војника. Из суседства су повели Александра - Цанета Матејића који је како би избегао стрељање пристао да приступи добровољцима). Када је та група пролазила поред пекаре, Нада је узвикнула: "Цане, шта ћеш са овима, боље да те убију Немци него они." Љотићевци су је зграбили и са осталима отерали у школу "Краљ Петар" где је био њихов штаб, а уједно и затвор. Укупно су похапсили око 100 Срба који су затворени у школу, а касније и стрељани.

Са друге стране, након Другог светског рата је усвојено да је на стрељање одведено 10.000 људи, а да је стрељано укупно 7.000. У комунистичком часопису "Борба" у броју 14 од 15. новембра 1941 о самом стрељању пише:{{цитат|Сав тај народ је довођен у логор опкољен бодљикавом жицом. Ту су их чували Немци и недићевци. Стрељање је вршено по групама од по 50-60 људи на пет места у граду. Немци и недићевци заједнички су изводили људе до губилишта, ту су им наређивали да клекну, а затим би их косили митраљезом. У тој гужви успело је да побегне неколико људи, од којих је већи број рањен. Многи од њих су издахнули у суседним селима - Дреновцу, Дивостину, Барама...}}

Када је стрељање завршено, Немци нису желели да претекли број Срба пусте на слободу него су их држали као таоце, да би имали на располагању одређен број људи ако погине још који Немац. Да би издејствовали пуштање на слободу бар једног дела похапшених, добровољци и њихов командант су морали трократно да се закуну да нико од њих неће отићи у шуму. Командант добровољаца је морао три пута да понови: гарантујем. На то су Немци пристали да пусте кућама све сем 600 људи. Ови су морали остати као таоци у логору.

Преостали број Срба у послеподневним часовима је пуштен кућама, док је један број њих око 300 задржан за таоце, а око 200 људи су издвојили како би после 5-6 дана вршили сахрањивање страдалих. Наредбом генерала Бемеа било је забрањено да се обележавају гробови стрељаних. У првој ноћи након стрељања родбина која је кришом тражила своје најближе и претурала по телима, пронашла је четворицу који су преживели стрељање. По сведочанствима, крв је из гробова избијала и сливала се у поток, јер су плитко сахрањивани.

Немци су, 22. октобра 1941. године, објавили саопштење у виду плаката којим је Крагујевац био излепљен тог дана, а у коме су навели да је због кукавичког и подмуклог напада у току прошле недеље на немачке војнике, погинуло 10 а рањено 26 немачких војника, у знак одмазде стрељано за сваког погинулог немачког војника 100, а за сваког рањеног 50 становника, укупно 2.300. Међутим, Немци нису дали саопштење за масовна стрељања од 19. и 20. октобра у Крагујевцу и три оближња села тако да испада да су премашили број стрељаних особа у знак одмазде за чак 500 лица. Највероватније да су Немци желели да стрељањем грађана у Крагујевцу и његовој околини дају драстичан пример строгости окупаторских власти како би заплашили шире слојеве становништва и унели осећај колективне несигурности на простору окупиране Србије у циљу смиривања побуне у Шумадији.

Чињеница је да су у Србији били смештени војници Вермахта трећег позива и да су то углавном били породични људи који су мобилисани и стављени у функцију рата. Команданти два батаљона који су извршили стрељање ђака су били просветни радници. Мајор Паул Кениг је био професор теологије протестантске цркве, а капетан Фриц Фидлер директор Високе школе Техничких наука у Аустрији. Поставља се питање шта се десило тим људима који су у цивилу били професори, а овде постали злочинци и убијали чак и децу. Према неким подацима, цео батаљон који је извршио стрељање послат је на одмор због психичких поремећаја који су настали због учешћа у злочину.

Број страдалих

Све до почетка 21. века владало је мишљење да је у Крагујевцу страдало 7.000 цивила. Тај број први је записао на дан трагедије крагујевачки прота Драгослав Величковић. Начелник Дунавске бановине је неколико дана након злочина посетио град и у извештају влади Милана Недића говори да Немци не говоре истину када кажу да су стрељали 2.300 и да је убијено од 7.100 до 7.300 људи.

"Борба" у броју од 25. октобра 1941. године пише да је у "Крагујевцу похапшено 2.000 људи и да се врше масовна стрељања. Исте новине од 15. новембра 1941. године доноси извештај о случају у Крагујевцу у коме кажу да су Немци поубијали 5.000 мушкараца и жена, а да је укупно ухапшено око 10.000 људи. Број од 7.000 прихватили су и комунисти. Неки четнички извори говоре да је стрељано чак 12.000 људи, што је невероватно, јер би то значило да су стрељани сви одрасли мушкарци у граду. После рата на суђењу у Нирнбергу сведочио је Живојин Јовановић, један од оних који су преживели стрељање, како је убијено такође 7.000 људи. У записима са суђења стоји да је он тај број засновао на црним барјацима и броју панаија које су дан после стрељана донете у цркву. Међутим то је први и субјективан утисак који говори да је злочин био страшан.
Подаци немачке команде помињу број од 2.300 убијених. Мајор Паул Кениг који је руководио одмаздом у свом извештају од 27. октобра такође помиње исти број. Након ослобођења Крагујевца 21. октобра 1944. године формирана је државна комисија за истраживање злочина окупатора, која је радила све до маја 1945. године. Они у свом извештају наводе да је у Крагујевцу убијено 2324 лица, без околних села. Тај податак се појавио и на суђењу у Нирнбергу. Не зна се тачно када је цифра од 7000 постала званична.

Станиша Бркић, кустос музеја, је у књизи "Име и број" из 2007. објавио имена и личне податке 2.796 жртве стрељања у Крагујевцу. Он у књизи покушава да одговори на питање зашто су Немци стрељали више него што су планирали. За 10 убијених и 26 рањених требало је да буде стрељани 2.300, а убијено је 500 више. Станиша Бркић је у разговору за дневни лист Политика рекао:{{цитат|У немачким извештајима каже се да је било и покушаја бекства заробљених, да су неке групе успеле да се извуку и да је у том метежу дошло и до погибије војника. У једном извештају стоји да је погинуло неколико немачких војника, а у другом да је живот изгубило двоје. То је, према подацима до којих сам дошао, могло изазвати бес код капетана Фрица Фидлера, који је руководио стрељањем у селима Маршић и Илићево. Не могу да тврдим да је због тога убијено више људи него што је предвиђено, али ово је логична претпоставка}}

Списак преживелих
Према досадашњим истраживањима, стрељање је преживела 61 особа.

 19. октобар
Грошница
 Светислав Вујадиновић
 Радисав Вуковић
 Михајло Вуксановић
 Љубомир Глишовић
 Момир Глишовић
 Милинко Миловановић
 Драгомир Милојевић
 Светислав Милосављевић
 Миленко Петровић
 Радован Петровић
 Властимир Ратинац
 Милија Станић

Маршић
 Драгољуб Јовановић
 Живадин Јовић
 Реља Максимовић
 Костадин Пантић
 Радисав Урошевић
 Радосав Урошевић

Мечковац (Илићево)
 Милош Јеремић
 Милош Станојевић
 Живан Стевановић

 20. октобар
Крагујевац
 Пантелија Алексић
 Тодор Баржу
 Милосав Бибић
 Миодраг Ивановић
 Живојин Јовановић
 Владимир Калиманчевић
 Петар Катушић
 Миодраг Мојсиловић
 Павле Радовић

 21. октобар
Крагујевац
 Васа Алваџић
 Никодије Вељановић
 Јован Ђордевић
 Божидар Ђуретановић
 Милоје Ђурић
 Михајло Ђурић
 Љубомир Јовановић
 Радомир Јовановић
 Ратибор Јовановић
 Милован Ловић
 Добривоје Марковић
 Драгомир Матић
 Гаврило Милић
 Богдан Миловановић
 Миливоје Милошевић
 Радосав Миљојчић
 Живорад Молтер
 Зарије Нешић
 Василије Никитовић
 Будимир Николић
 Милован Обреновић
 Радомир Палић
 Радосав Паљић
 Димитрије Радовановић
 Драгомир Радојчић
 Милисав Ристић
 Радослав Рихтеровић
 Живадин Симић
 Тихомир Симић
 Драгомир Срећковић
 Хранислав Стефановић

Спомен-парк Крагујевачки октобар

У спомен на жртве стрељања читав простор Шумарица је претворен у спомен-парк. Меморијални комплекс обухвата површину од 352 хектара, а око њега води кружни пут дужине 7 километара који иде ка долинама Ердоглијског и Сушичког потока где су се стрељања и одвијала. У оквиру комплекса налази се 10 споменика (иако је првобитно планирано да их буде 30) подигнутих на хумкама стрељаних. Први од њих, назван "Споменик бола и пркоса" подигнут је 1959. године, док је последњи "Споменик пријатељства" саграђен 1994. и представља поклон парку од стране градске администрације румунског града Плоештија.

У оквиру парка се налази и Музеј 21. октобра отворен 1976. са сталном поставком везаном за овај догађај. Одсуство отвора (прозора) на фасадама симболично сугерише на безизлазност ненаоружаних људи који су се тог дана нашли испред митраљеских цеви, тридесет и три кубуса представљају тридесет масовних гробница у самом Спомен-парку и још три које се налазе у оближњим селима Илићеву, Маршићу и Грошници, док провидне пирамиде од плексигласа на њиховим врховима представљају последњи поглед жртава уперен ка небу. Спомен-парк је проглашен културним добром од изузетног националног значаја 27. децембра 1979. године.

Суђења
Франц Беме се суочио за оптужницом за масакр у Крагујевцу, међу оптужницом за друге ратне злочине. Након што је заробљен у Норвешкој, изведен је на Талачко суђење, у склопу Накнадних нирнбершких суђења, и оптужен је за ратне злочине у Србији током 1941. Када се чинило да је његово изручење Југославији било неизбежно, Беме је извршио самоубиство скочивши са трећег спрата затвора у ком је био држан.

Командант 724. пука 704. пешадијске дивизије, генерал Адалберт Лончар је 1947. осуђен на смрт пред Војним судом у Београду.

Дан сећања
Прва комеморација у Шумарицама у знак сећања на овај догађај одржана је 1953. године. Током комеморације интонирала се химна, полагани су венци, говорили су преживели са стрељања и преношене кратке вести са светских ратишта. Уметнички део се састојао у избору прозних и поетских текстова, у наступу драмских уметника као и учешћу познатих хорова и оркестара. Од 1964. године програм је почео стално да се одржава са почетком у 11 часова код Споменика стрељаним ђацима и професорима и трајао 45 минута. Од 1971. године формирао се савет "Велики школски час" који бира писца који ће писати песму за извођење. Први аутор песме "Црни Дан" која је изведена 1971. био је Душко Радовић, редитељ Здравко Шотра, а композитор Константин Бабић. Од 1991. године уводи се парастос који служи епископ Шумадијске епархије. Од 1991. до данас учествовало је више од 50.000 учесника, а програму присуствује више од 1.000 људи, највиши државни функционери, председник, премијер и министри, као и амбасадори многих држава Европе који полажу венце на гробницу стрељаних ђака и професора. Радио-телевизија Србије директно преноси манифестацију коју прати преко милион гледалаца.

у Србији се 21. октобар обележава као државни празник, Дан сећања на српске жртве у Другом светском рату. Први пут је на овај начин обележен 21. октобра 2012. године.

Од 1975. године се изводе Камерне свечаности музичке уметности – "Октобру хододарје" (ОКТОХ). у сали прве крагујевачке гимназије одакле су изведени ђаци и професори на стрељање, млади музички уметници из земље и света изводе дела класика у знак сећања на стрељане грађане. До сада је учествовало око З.000 уметника, међу којима је више од половине младих. Одржано је око 200 концерата, у просеку шест концерата годишње, а њих је посетило 28.000 људи.

Доста су свету једне Шумарице је традиционална манифестација која се одржава у холу музеја. На њима се бирају литерални и ликовни радови ученика основних и средњих школа из земље и окружења, а за теме се узимају стихови познатих песника са наглашеним етичким порукама. Око 1.500 радова из 80 школа годишње стигне на манифестацију.

Сваког 20. октобра у знак сећања на задњу ноћ грађана Крагујевца пробдевену пред стрељање одржава се Бдење. Оно представља мултимедијални програм која се одржавају у Музеју од 2006. године. Програм је следећи: књижевно вече, промоција књиге песама која ће бити изведена на "Великом школском часу", изложбе, музички концерти и филмске пројекције.

У популарној култури
Чувши за стрељање ђака у Крагујевцу 21. октобра 1941, песникиња Десанка Максимовић је написала једну од својих најпознатијих песама "Крвава бајка" - песму која сведочи о терору окупатора над недужним народом у Другом светском рату. Песма је објављена тек после рата.

О овом догађају снимљена су два филма. Први филм "Прозван је и V-3" је снимљен 1962. године. Режирао га је Миленко Штрбац, који је написао и сценарио. Након седам година снимљен је филм "Крвава бајка" који је режирао и за њега написао сценарио Бранимир Тори Јанковић. Оба филма су добијале награде на домаћим и иностраним фестивалима.

Види још
 Прозван је и V-3
 Крвава бајка
 Никола Мачкић
 Милоје Павловић
 Андра Божић

Референце

Литература

Спољашње везе

Палета културног наслеђа: Крагујевачка трагедија (РТС Културна баштина - Званични канал)
 Званични сајт Спомен-парка
 Како сам преживео стрељање ("Политика"), приступљено 21. октобра 2015.
 "Стрељани град" у Шумарицама ("Политика", 20. октобар 2010)
 Одржан "Велики школски час" уз поруке мира ("Политика", 21. октобар 2010)
 У Шумарицама одата почаст стрељанима ("Политика", 22. октобар 2013)
 Преминуо последњи преживели стрељања у Шумарицама ("Политика", 22. октобар 2018)
 Ево како су Оља, Мија и Љуба преживели крагујевачки масакр (Нпортал, 21. октобар 2021)
 Лебац сутра немојте послати (Време, 20. октобар 2011)

Масакри над Србима
Историја Крагујевца
НОБ у 1941.
Србија у Народноослободилачкој борби
Злочини Немаца у Југославији у Другом светском рату
Устанак у Србији 1941.

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Q: Unit testing memory leaks using xUnit I recently read this article and it was all about finding, fixing and avoiding memory leaks. I had a feeling that my ASP.NET Core 3.1 app was leaking because it kept increasing the memory usage for the first few minutes but after I kept it opened for like 5 minutes, it sticked to 350 MB in the Diagnostic Tools in Visual Studio 2019. Everything is probably okay because I usually don't forget to dispose stuff (by using block) but I wanted to make sure because my web app is listening to web sockets event for lifetime unless a CancellationToken is requested by the user.

In that article, I saw that it's possible to test an object for memory leak.
[Test]
void MemoryLeakTest()
{
  var weakRef = new WeakReference(leakyObject)
  // Ryn an operation with leakyObject
  GC.Collect();
  GC.WaitForPendingFinalizers();
  GC.Collect();
  Assert.IsFalse(weakRef.IsAlive);
}

Can the following code be tested for memory leaks in unit testing using xUnit? More specifically, timer and _subscription.
using Binance.Entity;
using Binance.Extensions;
using Binance.Helpers;
using Binance.Interfaces;
using Binance.Models.Redis;
using Binance.Net;
using Binance.Net.Interfaces;
using Binance.Net.Objects;
using CryptoExchange.Net.Authentication;
using CryptoExchange.Net.Sockets;
using Hangfire;
using Microsoft.Extensions.Configuration;
using Microsoft.Extensions.Logging;
using System;
using System.Collections.Generic;
using System.Text;
using System.Threading;
using System.Threading.Tasks;

namespace Binance.Services
{
    public interface IBotService
    {
        void RunStart(Bot bot);
        Task StopAsync();
    }

    public class BotService : IBotService, IDisposable
    {
        private readonly ILogger _logger;
        private readonly IConfiguration _configuration;
        private readonly IBinanceClient _client;
        private readonly IBinanceSocketClient _socketClient;
        private readonly INotificationService _notificationService;

        public BotService(
            ILogger<BotService> logger,
            IConfiguration configuration,
            IBinanceClient client,
            IBinanceSocketClient socketClient,
            INotificationService notificationService)
        {
            _logger = logger;
            _configuration = configuration;
            _client = client;
            _socketClient = socketClient;
            _notificationService = notificationService;
        }

        private void ApplyCredentialsOnClient()
        {
            BinanceClient.SetDefaultOptions(new BinanceClientOptions()
            {
                ApiCredentials = new ApiCredentials(_configuration.GetValue<string>("BinanceConfig:ApiKey"), _configuration.GetValue<string>("BinanceConfig:SecretKey")),
                AutoTimestamp = true,
                AutoTimestampRecalculationInterval = TimeSpan.FromMinutes(30)
            });

            BinanceSocketClient.SetDefaultOptions(new BinanceSocketClientOptions()
            {
                ApiCredentials = new ApiCredentials(_configuration.GetValue<string>("BinanceConfig:ApiKey"), _configuration.GetValue<string>("BinanceConfig:SecretKey")),
                AutoReconnect = true,
                ReconnectInterval = TimeSpan.FromHours(24)
            });
        }

        private UpdateSubscription _subscription;

        public void RunStart(Bot bot)
        {
            BackgroundJob.Enqueue(() => Start(bot));
        }

        public void Start(Bot bot)
        {
            ApplyCredentialsOnClient();

            bool locked = false;
            Timer timer = null;

            BinanceKline lastKnownKline = null;
            _subscription = _socketClient.SubscribeToKlineUpdates(bot.CryptoPair.Symbol, bot.TimeInterval.Interval, async data =>
            {
                if (data.Data.Final)
                {
                    lastKnownKline = data.Data.ToKline();

                    // Static logic

                    // Clean up
                    if (locked)
                    {
                        locked = false;
                        timer?.Dispose();
                    }
                }
                // This block won't be executed before the static block is executed first
                else if (lastKnownKline != null && lastKnownKline.Close != data.Data.Close)
                {
                    lastKnownKline = data.Data.ToKline();

                    if (!locked)
                    {
                        locked = true;

                        timer = new Timer(async state =>
                        {
                            // Real time logic

                            bool condition = true;
                            if (condition)
                            {
                                timer?.Change(Timeout.Infinite, 0);
                            }
                        }, null, TimeSpan.Zero, TimeSpan.FromSeconds(scheduledTime));
                    }
                }
            }).Data;
        }

        public async Task StopAsync()
        {
            await _socketClient.Unsubscribe(_subscription);
        }

        private bool _disposed = false;

        public void Dispose()
        {
            Dispose(true);
            GC.SuppressFinalize(this);
        }

        protected virtual void Dispose(bool disposing)
        {
            if (_disposed)
                return;

            if (disposing)
            {
                _client.Dispose();
            }

            _disposed = true;
        }
    }
}

redpajama_set_name: RedPajamaStackExchange


text:
Big Game Bound: Bengals-Bills rematch highlights Divisional Round
by: Phil Nardiello - Senior Sports Producer, Matt Adams
INDIANAPOLIS – One of the consistent storylines of this NFL season has been just how competitive the games have been this year.
Five of the six Wild Card games last week were within one score in the fourth quarter. More of the same is expected for this weekend's four Divisional matchups.
The round starts with the top seed in the AFC, Kansas City, hosting Jacksonville on Saturday at 4:30 p.m. ET. The number one seed in the NFC, Philadelphia, then hosts New York in the nightcap.
Sunday's opening game is the week's most anticipated game as Buffalo hosts Cincinnati. WDTN's Jack Pohl joins host Chris Hagan on "Big Game Bound" to give the Bengals' perspective on this marquee matchup.
Dallas and San Francisco wrap up the Divisional Playoffs on Sunday night at 6:30 p.m. ET.
This week's show also features reports from Kansas City, New York and San Francisco. The "Son of Sweetness" Jarrett Payton picks his winner of all four games.
"Big Game Bound" streams every Thursday at 12 p.m. ET and every day in the week leading up to Super Bowl LVII in Arizona.
Indiana woman has rare job of coaching both girls, …
Howard County sheriff conducting death investigation
US Marshals arrest Indianapolis man for murder, rape
CBS4 This Morning / 1 hour ago

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


Follow Evangelista "Cyborg" Santos as he prepares for his Strikeforce Welterweight Title fight against champion Nick Diaz.
Go Behind the Scenes with Rodrigo Minotauro Nogueira and the Black House Crew at UFC 110 in Sydney, Australia.
Xande Ribeiro begins his quest for his third Mundial Absolute Jiu-Jitsu Title.
Royler Gracie Black Belt, Fabricio 'Morango' Camoes prepares at the Arena MMA for his UFC debut against veteran Caol Uno on November 21, 2009 at UFC 106 in Las Vegas.


text:
Engineer: Goodkind & ODea, Inc.
Percent Completed By Ecco: 90%%
The scope of work for this project included the removal of existing single span riveted steel plate girders and concrete deck superstructure which was replaced with single span, precast, prestressed concrete box beams, stone ballast and a reinforced concrete deck.Also included in the scope of work for this project was the waterproofing of the entire top surface of the reinforced concrete deck.ECCO III had to excavate and drive steel sheeting for the maintenance of railroad track support, adjacent to live mainline tracks, the removal of existing bridge bearings and pedestals which were replaced with elastomeric bearings.ECCO III also increased the bridge seat and backwall thickness where required, repaired cracks, spalls and hollow sounding areas in abutment and wingwall concrete, and also made repairs to concrete surfaces damaged by stream flow.ECCO III was also responsible for the cleaning and painting of the stone masonry on both abutments and the installation of heavy stone fill along the face of both abutments and wingwalls. The installation and subsequent removal of a widening of the existing island platform, at the Cortlandt Station, located at Hudson Milepost 38.40 was handled to maintain commuter service to two tracks at all times.
All of this work was completed seven months ahead of schedule,


text:
Previous / FIA: No Penalty for Teams, for Now Next / Mosley Rules Out Bans as Penalty
Mosley Defends Decision to Delay Penalty
Jonathan Noble
FIA president Max Mosley has defended the decision to delay the punishment of teams for their behaviour in the United States Grand Prix tyre fiasco until September by claiming it is much fairer on the parties involved
The seven Michelin teams were found guilty on two charges of damaging the image of F1, by not having suitable tyres for the race and wrongfully refusing to start the event, at a meeting of the FIA World Motor Sport Council on Wednesday.
But in explaining why the FIA decided to delay a decision on the punishments until an extraordinary meeting on September 14, Mosley claimed it allows the team a chance to repair the damage their actions have caused.
"It would be unfair to impose severe penalties today," he said. "By September, if nothing has been changed, then it would be fair."
Mosley claims that the priority of the FIA is to ensure that the United States Grand Prix fans are sufficiently compensated for what happened at Indianapolis, and that the teams guarantee there will be no repeat of such tyre problems at future races.
Should the teams be able to resolve those issues then the likelihood is that they will escape severe punishments in September.
"The main thing was to secure compensation for the guys in the States, that was our number one priority and to make sure F1 maintains a position in the United States," explained Mosley.
"I want to give them fair and reasonable time to sort everything out."
Mosley also made it clear that BAR would not be singled out for extra punishment, even though the outfit are under a six-month suspended ban for breaching the technical regulations earlier this year.
Referring to the fact that BAR were not alone in withdrawing from the US GP, Mosley said: "The suspended ban was for a reason and as long as they (BAR) did not transgress in a similar area then it would not be a problem. It would be unfair to single them out when the others had a problem."
FIA: No Penalty for Teams, for Now
Mosley Rules Out Bans as Penalty
How Alpine conquered F1 2021's battle of the 'A-team' midfielders


Lest's go SLI mode in two and three ways, blowing the Nvidia's GTX 470 graphic card and take a look at the performance limit of this card in different SLI modes, the guys over guru3d already done that, so check the article.
Next-generation gaming has arrived. NVIDIA® GeForce® GTX 470 gives your games an adrenaline shot with incredible performance and futuristic, visually-stunning graphics. Experience heart-pounding, cinematic visuals on your favorite games with the combined power of DirectX 11, CUDA™, and NVIDIA® PhysX® technologies. And expand your visual real estate across three HD displays in jaw-dropping stereoscopic 3D for the ultimate in immersive gaming. NVIDIA® GeForce® GTX 470: pure adrenaline meets visual bliss.


text:
Q: Getting and show FloorPlan Image using IndoorAtlas It might be duplicated with this thread : Show FloorPlan and get Location with IndoorAtlas . But i still cannot get the floorplan image.
What i want is show floorplan image and display it into UI and show the current location. I'm using IndoorAtlas SDK.
Please help me. If possible give me your email or anything so i can chat with you if it is not simple.

A: Leonard, your question can be restated as "I have a PNG image loaded into a Bitmap object, how do I display it on-screen". It's really not related at all to IndoorAtlas. Perhaps this Google tutorial is of help:
http://developer.android.com/training/displaying-bitmaps/index.html


text:
Preeti Update
The Coronavirus crisis has had huge implications for Nepal.The Nepal government has responded to the needs of those living in many remote areas without access to Primary Care Units or Hospitals and has diverted funds into increasing Health care at this critical time.
We understand that a hospital is now being constructed in the Umakunda region of Nepal which will serve those living in Preeti. Sitara, the NGO with whom we work has reported that the local government for Preeti is now reluctant to go ahead with constructing the Health and Birthing Centre at Preeti which had been planned. The Local Government had undertaken to fund a percentage of the Centre and ensure it's sustainability by providing funds for staffing. After careful consideration of the situation and following advice from Sitara and our Nepali directors, The Nestling Trust has decided to withdraw from the Preeti proposal and seek to establish a birthing centre in an area of need which does not have access to any such facility. This could possibly be at one of the Health Clinics already established by the Nestling Trust in Marbu, Bhirkot, Lapilang, Chilankha or Melung. Sitara and TNT directors in Nepal are currently in discussion with the local governments for these areas to determine which site would be of most benefit for the Dolakha area.
Baiteshwor Health And Birthing Centre
Health Posts Initiated By Earthquake.
Individual Humanitarian Projects.
Melung Health Posts.
Our First Remote Clinic.
Preeti Health & Birthing Centre.


text:
Review: Dames at Sea
On October 30, 2015 By dramaqueennycIn Broadway, musical, review, theatreLeave a comment
Goofy, giddy, silly, old-fashioned fun – this show's got tons of it. If you find it funny the the male romantic lead is named Dick, then you'll have a good time. If you get why it's funny that the female lead is named Ruby, then you are Dames at Sea's target audience, and will have a great time. If you know who they're talking about when they say "That's not a fat man, that's Elsa Maxwell," you'll have a blast!
Plot? Dames at Sea makes a comic point of it's gossamer-thin plot. There are sailors and chorus girls, of course. Our chorus girl heroine faints, but is caught by a sailor who just walked in the stage door, and instantly they launch into a love duet. It's a celebration of the pure unserious entertainment offered on Broadway and in the movies in the middle of the last century, nothing more or less than that.
Director-choreographer Randy Skinner is the perfect person to helm this charmer. His tap numbers from the 2001 revival of 42nd Street still thunder in my brain, and he serves up the same tap-happy madness here, on a smaller scale. He gets the tone almost exactly right.
My only real complaint being that it's not as gay as it could be. Dames at Sea was first performed at the tiny, way gay "birthplace of Off-Off-Broadway" Caffe Cino. Skinner's production is appropriately campy, but more in a "summer stock" kind of way than a "gay cafe" kind of way. It's a fine distinction, but one that matters to me, anyway.
Not a big deal – I still find plenty to enjoy in Dames at Sea. Particularly fun is Lesli Margherita's over-the-top portrayal of diva Mona Kent. Now here's a performance that hits that "gay cafe" tone I alluded to above, bigger and broader than many a drag queen. Fun, fun, fun, and definitely recommended.
To learn about Jonathan Warman's directing work, see jonathanwarman.com.
Review: Tannhäuser
On October 21, 2015 By dramaqueennycIn Opera, reviewLeave a comment
Although it's always a pleasure to hear maestro James Levine lead the Met Opera orchestra – and Tannhäuser features some of composer Richard Wagner's most gorgeous music – I don't think I will ever love this opera. It's a battle between pagan goddess of love Venus and a clutch of goody-goody Christians over the soul of the titular minstrel, and the Christians win. I'm on Venus's side, so this is just a plain old bummer for me.
Still, almost all of the best music goes to Venus and her minions – granted, the Christians' "Pilgrim Chorus" is the most beautiful thing in the show, but everything else good is in pagan-land. Oh, there's one exception, the young shepherd's song (divinely delivered here by Ying Fang), which is positioned with delicately balanced naivete between Tannhäuser's time with Venus and his return to Christian Wartburg.
I can envision a production that follows Wagner's musical cues, in which the Christian morality would be militaristically enforced but insincere, and the Venusian sensuality voluptuous but dangerously wild. But that is not this production, by a long shot.
Director Otto Schenk's production is very conservative, but in the best possible way. I'm not personally compelled by his vision of Venus's realm, but it is arguably very close to Wagner's own vision. When it comes to Wartburg, however, Schenk has absolutely nailed the feel of that place in Tannhäuser's time (the early 13th Century).
This is traditional opera at its most sturdy and compulsively watchable, really a vehicle for the singers to shine. My personal favorites on the night I went were Michelle DeYoung as a deeply sensual Venus, and Günther Groissböck as truly noble Landgraf Hermann – largely because they were easily the best actors in an ensemble of uniformly impressive vocal power.
How to put this; I recommend this as highly as I ever could recommend traditionally staged Wagner. Yep, this is as good as that kind of thing gets.
Review: The Gin Game
On October 14, 2015 By dramaqueennycIn Broadway, play, review, theatreLeave a comment
It's a vehicle, nothing more, nothing less. The Gin Game is a light-weight comedy with just enough emotional fuel in it to ignite when you get two great actors in it. James Earl Jones and Cicely Tyson are undeniably great actors, and this Gin Game does indeed ignite, even if it doesn't quite satisfy.
But that lack of satisfaction is no fault of the actors – this play doesn't so much wrap up as simply stop. Plus, while playwright D. L. Coburn does dig deep enough to find his character's darker sides, he really doesn't have anything meaningful to show us about those parts of their personalities.
Weller Martin (Jones) and Fonsia Dorsey (Tyson) meet on the porch of their dilapidated nursing home and they become friends as Weller teaches Fonsia how to play gin. Fonsia wins every hand, leading to a battle of wills that reveals what makes each of them tick. By the end of the play the gloves are off and they are really letting each other have it, and Tyson and Jones execute the verbal boxing with expert skill.
Jones uses that famous deep voice of his mostly to have Weller reassure Fonsia of his basically benign intent. But in an instant that rumble can turn into an authoritative roar, which works very well to communicate Weller's hair-trigger temper.
On the surface Tyson's Fonsia seems to be a warmly charming grandmother. However, Tyson has always had a biting sharpness just underneath her elegantly beautiful surface, and that fits the subtly manipulative Fonsia to a "T".
Director Leonard Foglia has wisely kept things as light as possible – The Gin Game is at its best when we can enjoy the humor of the duo's repartee. This just isn't substantial enough material to lean heavily on the more painful truths Coburn every so often dredges up. An enjoyable, diverting evening spent with two expert performers, nothing more, nothing less.
Review: BenDeLaCreme
On October 8, 2015 By dramaqueennycIn cabaret, reviewLeave a comment
Talk about the evolution of drag! BenDeLaCreme may start off with goofy song parodies and wisecracking comedy like other drag queens, but that's just to soften your senses for something far more sophisticated – her seductive strangeness creeps up on you, and gives you a lot more to chew on than your typical drag cabaret.
Her latest show, Cosmos, plays on both senses of the title: "the universe as a whole" and "an abbreviation for two or more Cosmopolitan cocktails". It's a boozy, pun-packed trek through the stars that aims to answer questions like "Why Planets?" and "How Does Science?"
It's typical of the queen otherwise known as Ben Putnam that these intentionally silly starting points end up taking us to places more profound than the most chin-strokingly serious straight play, without ever being less than belly-laugh hilarious. I've gotten very frustrated recently with some of my colleagues in the theatre who look down on the arts of clowning, drag, circus and burlesque as being somehow less, somehow stupid. This is the show they need to see: Putnam takes the best of all those forms and whips them into something new, fascinating and intensely intelligent.
Not only that, BenDeLa uses these popular forms to probe the very biggest questions, switching from deep existential angst to spiritual lightness in the space of a minute – in between double entendres about sex and booze.
BenDeLaCreme is all about fantastic and ridiculous artifice, but also ultimately really about what that artifice can communicate and express about deeper things, like science and our place in the universe. She delivers a show that's equal parts cheeky fun and insightful art, no small feat. Highly recommended.
Review: Spring Awakening
On October 7, 2015 By dramaqueennycIn Broadway, musical, review, theatreLeave a comment
In many ways this is better than the original production, something that's always good to hear about a revival. Above all, director Michael Arden and his team have made sure this tale of teenagers discovering their sexuality in hyper-repressed 1891 Germany is much more clearly told and played than before.
In the original, the creative team favored highly poetic ambiguity, certainly not a bad choice for this symbol-laden work. However, by focusing more concretely on the moment-to-moment psychological nuances of the story, Arden has amped up its emotional pull considerably.
Arden finds his own way into the musical's innate sensuality, with incense actually being burnt at an appropriate point in the show. He has also given designer Dane Laffery free reign to create a multifaceted set with lots of crannies and surprises, which gives solid support to the ensemble.
One thing that makes me very happy is the way Arden has turned up the heat on the homosexual romance between Hanschen (Andy Mientus) and Ernst (Joshua Castille). While Hanschen is unavoidably arrogant, Mientus successfully plays the hunger for companionship and physical comfort hiding behind his haughty mask. Plus, the sexual component of Ernst's longing for Hanschen is now much more up front. When these two make out, it's hot!
The adult woman are marvelously played by Camryn Manheim and Marlee Matlin, giving us a fascinating window into what drives these women to repress sexuality, in themselves and their children. They are also therefore more formidable, giving the teens a bigger obstacle to rebel against. Recommended.
Review: Turandot
On October 5, 2015 February 16, 2016 By dramaqueennycIn Opera, reviewLeave a comment
In opera, nothing succeeds like excess! Few operas are as deliriously excessive as Puccini's Turnadot, and Franco Zeffirelli's deliciously over-the-top production matches it to a T.
There are many in the past who have maligned this production for being vulgar in its eye-filling grandeur. To them I say: you understand we are at the opera, right? There might have been a brief time 250 or more years ago when Italian opera aimed at high art restraint and refinement, but that was really an aberration in opera's gilded, gaudy, giddy, glorious history. Turandot and Zeffirelli's production represent, if anything, the mainstream of this habitually outsized and outrageous form of entertainment. And I love them for it!
Now I'm not saying there aren't problems with this tale of an icy Chinese princess pursued by a mysterious prince. The opera has many moments of stereotypical Orientalism, and is being produced in "yellowface" on a scale that truly dwarfs the practice of having Otello in Verdi's opera of the same name in blackface (a practice the Met recently dropped).
That aside, this kind of spectacle married to lush, colorful and varied music is exactly what attracts me about opera. The music of Turandot is a massive bridge between Romanticism and Modernism, with heavy traffic in both directions. In the current Met revival, conductor Paolo Carignani corrals this wild, galloping beast into some sort of luminescent order. The stand-out performance was undoubtedly Christine Goerke in the title role, bringing to this broadly drawn archetype all kinds of musical and psychological colors. Recommended.
Review: Buster Poindexter
On October 2, 2015 By dramaqueennycIn cabaret, review1 Comment
I was surprised at how thrilling it was when David Johanson, arguably the king of early 1970s New York rock, took to the stage of Manhattan cabaret institution Cafe Carlyle. Of course, he's doing it under the name of Buster Poindexter, his martini sipping, jacket required alter ego. At this point, after retiring and returning to the persona multiple times, it essentially signifies that Johanson will be singing the Poindexter repertoire, while wearing a pompadour. When he talks about himself in the act, he calls himself David.
And there's nothing particularly ironic about the act, either – this is light years away from, for example, Bill Murray's campy Nick the lounge singer. The closest he comes to that kind of schtick are the Vegas jokes he tells between songs, and even these gems of bad taste feel somehow lovingly curated.
Johanson clearly has real affection for the pop standards and early r&b that form the backbone of this act. The fun here is hearing these songs given new life with a combination of excellent musicianship and gutbucket energy worthy of Johanson's original band, glam punk legends the New York Dolls.
Johanson is at his best when assaying international material – a rattling version of calypso standard "Zombie Jamboree" is one of the high points, as is a ragged boogie take on Italo-pop classic "Volare" (made famous by Dean Martin). Sometimes the act veers even closer to pure rock-and-roll, as with his interpretation of "Piece of My Heart" that owes its arrangement to the hit Janis Joplin version (for the record, that's a very good thing).
Lyrics are occasionally glossed over in the high-octane rush, but these are songs that are all about the groove, so this isn't even really a concern. This act is a hard swinging good time, and definitely recommended.