text:
Гай Ю́лій Це́зар (; 12/13 липня 100 до н. е. — 15 березня 44 до н. е.) — давньоримський державний і політичний діяч, полководець, письменник. Римський консул (59, 48, 46, 45 і 44 до н.е), диктатор (49, 48—47 і 46—44 до н. е.), великий понтифік (з 63 до н. е.). Один із найвидатніших полководців античності. Докорінно змінив політично-суспільний і культурний ландшафт стародавнього Середземномор'я і Західної Європи. Представник римського патриціанського роду Юліїв.

Народився у Римі, Римська республіка. Послідовно домігся всіх ординарних римських посад. Заробив собі ім'я на боротьбі з консервативними сенаторами оптиматами. Організував перший тріумвірат разом із Помпеєм і Крассом (60 до н. е.). Більше восьми років провів у Галльській війні (з 58 до н. е.), приєднавши до республіки Галлію, західний берег Рейну і частину Британії. Розпочав громадянську війну (49—45 до н. е.) через протистояння з Сенатом. Розбив опозицію на чолі з Помпеєм в Італії, Іспанії (двічі), Греції та Африці, а також розгромив війська їхніх союзників у Єгипті та Понті. Після перемоги став диктатором. Прийняв почесний титул «імператора», що став частиною його імені, однак відмовився від влади стародавніх римських царів. Провів ряд важливих реформ. Убитий в Римі сенаторами-заколотниками на чолі з Брутом. Його племінник Октавіан Август отримав за заповітом більшу частину спадщини і згодом став першим римським імператором. До Цезаря по-різному ставилися при житті, і ця традиція збереглася в Римській імперії: його ім'я всіляко відбілювали прихильники правителів, а опозиціонери вихваляли його жертв і змовників. Дуже популярною була особистість Цезаря в Середні століття і в Новий час. Крім політичної і військової діяльності, Цезар відомий і як літератор. Завдяки простоті та ясності стилю, його твори вважаються класикою давньоримської літератури і використовуються при навчанні латинської мови. Від імені Юлія Цезаря походять титули цісар, кайзер та цар, а також назва сьомого місяця року (українською — липня) в багатьох європейських мовах (наприклад, англійською — ).

Походження і дитинство

Походження
Гай Юлій Цезар народився в стародавній патриціанській родині Юліїв. У V—IV століттях до н. е. Юлії відігравали значну роль у житті Риму. З представників сімейства вийшли, зокрема, один диктатор, один начальник кінноти (заступник диктатора) і один член колегії децемвірів, які розробили закони Десяти таблиць — початковий варіант знаменитих законів Дванадцяти таблиць. Як і більшість родин з стародавньою історією, Юлії мали загальний міф про своє походження. Вони зводили свій рід до богині Венери через Енея.

Міфічна версія походження Юліїв була добре відома вже до 200 року до н. е., і Катон Старший записав версію про етимологію родового імені Юліїв. На його думку, перший носій цього імені Юл отримав прізвисько від  (пушок, перші волосся на щоках і підборідді).

Майже всі Юлії в V—IV століттях до н. е. носили когномен Юл, який, ймовірно, був спочатку єдиним в їх сімействі. Гілка Юліїв Цезарів напевно походила від Юліїв Юлів, хоча сполучні ланки між ними невідомі. Першим відомим Цезарем був претор 208 року до н. е., згаданий Титом Лівієм. Етимологія когномена «Caesar» достовірно невідома і була забута вже в римську епоху. Елій Спартіан, один з авторів життєписів Августів, записав чотири версії, які існували до IV століття н. е.:<blockquote> "… самі вчені й освічені люди вважають, що той перший, хто був так названий, отримав це ім'я від назви слона (який мовою маврів називається  цезай ), убитого ним в битві; [Або] тому, що народився від мертвої матері і був вирізаний з її лона ; або тому, що він вийшов з лона матері вже з довгим волоссям ; або тому, що він мав такі блискучі сіро-блакитні очі, яких не буває у людей ". </ Blockquote> До теперішнього часу достовірна етимологія імені неясна, але частіше передбачається походження когномена з етруської мови ( aisar  — бог; схоже походження мають римські імена Цезій, Цезонія і Цезенній).</blockquote>До початку I століття до н. е. в Римі були відомі дві гілки Юліїв Цезарів. Вони перебували один з одним в досить близькій, але точно не встановленій спорідненості. Дві гілки були зареєстровані в різних трибах, а до 80-х років до н. е. вони мали і абсолютно протилежну політичну орієнтацію, орієнтуючись на двох ворогуючих політиків. Найближчі родичі майбутнього диктатора орієнтувалися на Гая Марія (його дружиною стала Юлія, тітка Гая), а Цезарі з іншої гілки підтримали Суллу. При цьому остання гілка відігравала більшу роль в суспільному житті, ніж та, до якої належав Гай. Родичі Гая по лінії матері і бабусі не могли похвалитися спорідненістю з богами, проте всі вони належали до еліти римського суспільства — нобілітету. Мати Цезаря — Аврелія — належала до багатої і впливової плебейської сім'ї з роду Авреліїв. Рід бабусі Гая — Марції — зводив своє походження до четвертого римського царя Анку Марція.

Дата народження
Дата народження Цезаря залишається предметом дискусій для дослідників. Свідоцтва джерел з цього питання різняться. Непрямі вказівки більшості античних авторів дозволяють датувати народження диктатора 100-м роком до н. е., хоча Євтропій згадує, що під час битви при Мунді (17 березня 45 року до н. е.) Йому було 56 років. У двох важливих систематичних джерелах про життя диктатора — його біографіях авторства Светонія і Плутарха — не збереглися початки текстів з розповідями про обставини народження.
Причиною розбіжностей в історіографії стало, однак, невідповідність часу заняття Цезарем магістратур відомої практиці: Цезар займав усі магістратури раніше нормальної послідовності ( cursus honorum ) приблизно на два роки. Через це Теодор Моммзен запропонував вважати датою народження Цезаря 102 рік до н. е. З початку XX століття почали пропонуватися інші варіанти вирішення невідповідності. Викликає дискусії і день народження Гая — 12 або 13 липня. Про четвертий день перед ідами квинтіліса (12 липня) згадує Макробій в «Сатурналіях». Діон Кассій, однак, розповідає, що після смерті диктатора дату його народження перенесли з 13-го на 12-те липня особливим наказом другого тріумвірату. Єдиної думки про дату народження Цезаря, таким чином, немає. Роком його появи на світ найчастіше визнається 100 до н. е. (У Франції його частіше відносять до 101 року до н. е., як запропонував Жером Каркопіно). Днем народження диктатора однаково часто вважають 12 або 13 липня.

Дитинство
Будинок, де ріс Цезар, знаходився в Субурі — районі Рима, який мав репутацію неблагополучного. У дитинстві він навчався грецької мови, літератури, риторики на дому. Практикувалися фізичні вправи, плавання, верхова їзда. Серед вчителів юного Гая відомий великий ритор Гніфон, який також був одним з вчителів Цицерона. Приблизно в 85 році до н. е. Цезар втратив батька: за повідомленням Плінія Старшого, той помер, нахилившись, щоб надіти взуття. Після смерті батька, Цезар фактично очолив все сімейство Юліїв, оскільки всі найближчі родичі-чоловіки, старші від нього, до того часу померли. Незабаром Гай заручився з Коссуцією, дівчиною з багатої сім'ї з стану вершників (за іншою версією, вони встигли одружитися).

Початок політичної кар'єри

Шлюб і служба в Азії
У середині 80-х років до н. е. консул Цинна висунув Цезаря на почесну посаду фламіна Юпітера. Цей жрець був пов'язаний безліччю сакральних обмежень, які серйозно обмежували можливості заняття магістратур. Для вступу на посаду йому було потрібно спочатку одружитися старовинним обрядом confarreatio на дівчині з патриціанської сім'ї, і Цинна запропонував Гаю свою дочку Корнелію. Молодий Юлій погодився, хоча йому довелося розірвати заручини з Коссуцією. Однак вступ Цезаря на посаду викликає певний сумнів. На думку , великий понтифік Квінтій Муцій Сцевола (противник Марія і Цинни) відмовився проводити церемонію інавгурації Гая Юлія. , втім, вважає, що Цезар все ж був введений в посаду. Як правило, призначення Цезаря розглядається в історіографії як нездоланна перешкода на шляху його подальшої політичної кар'єри. Втім, існує і протилежна точка зору: заняття настільки почесної посади було доброю нагодою зміцнити авторитет старовинного роду для цієї гілки Цезарів, далеко не всі представники якого домагалися вищої магістратури консула.

Незабаром після весілля з Корнелією Цинну вбили солдати-бунтівники, а в наступному році почалася Громадянська війна, в якій Цезар, ймовірно, не брав участі. Зі встановленням диктатури Луція Корнелія Сулли і початком проскрипцій життя Цезаря опинилося в небезпеці: диктатор не щадив політичних опонентів і особистих ворогів, а Гай виявився племінником Гая Марія і зятем Цинни. Сулла зажадав від Цезаря розлучитися з дружиною, що не було унікальним випадком доказом лояльності, проте той відмовився це зробити. Зрештою, Сулла вніс ім'я Цезаря в проскрипційний список, і він був змушений покинути Рим. Джерела повідомляють, ніби Цезар довго переховувався, роздаючи хабарі розшукуючим його сулланцям, але ці розповіді малоправдоподібні. Впливові родичі Гая в Римі тим часом зуміли домогтися помилування для Цезаря. Додатковою обставиною, пом'якшити диктатора, стало походження Цезаря з стану патриціїв, представників якого консерватор Сулла жодного разу не стратив.

Незабаром Цезар покинув Італію і приєднався до свити , намісника провінції Азія. Ім'я Цезаря було добре відомо в цій провінції: близько десяти років тому її намісником був його батько. Гай став одним з контуберналів Ферма — дітей сенаторів і молодих вершників, які навчалися військової справи і провінційному управлінню під наглядом діючого магістрату. Спочатку Ферм доручив молодому патрицієві переговори з царем Віфінії Нікомедом IV. Цезар зумів переконати царя передати в розпорядження Ферма частину свого флоту, щоб намісник зміг захопити місто Мітіліні на Лесбосі, яке не визнавало підсумків Першої Мітрідатової війни і чинило супротив римлянам. Після успішного виконання цього доручення Ферм направив війська проти Мітілінів, і незабаром римляни взяли місто. Після битви Цезар був удостоєний громадянської корони () — почесної військової нагороди, яка надавалась за порятунок життя римського громадянина. Після взяття Мітілінів кампанія на Лесбосі завершилася. Незабаром Ферм склав повноваження, і Цезар відправився в Кілікію до її намісника Публія Сервілія Ватія, який організовував військову кампанію проти піратів. Однак коли в 78 році до н. е. з Італії прийшли звістки про смерть Сулли, Цезар негайно повернувся в Рим.

Повернення в Рим і участь в політичній боротьбі
У 78 році до н. е. консул Марк Емілій Лепід спробував підняти заколот серед італіків з метою скасування законів Сулли. За повідомленням Светонія, Лепід запрошував Цезаря приєднатися до заколоту, але Гай відмовився. У 77 році до н. е. Цезар подав до суду на прихильника Сулли Гнея Корнелія Долабеллу за звинуваченням в здирництві під час намісництва в Македонії. Долабелла був виправданий після того, як в його підтримку виступили найбільші судові оратори. Вимовлена Цезарем обвинувальна промова виявилася настільки вдалою, що ще довго поширювалася в рукописних копіях. У наступному році Гай почав судове переслідування іншого сулланця, Гая Антонія Гібрида, однак той запросив захист у народних трибунів, і суд не відбувся.

Незабаром після невдачі процесу над Антонієм Цезар відправився удосконалювати своє ораторське майстерство на Родос до відомого ритора Аполлонія Молона — наставника Цицерона. Під час подорожі Цезаря захопили в полон пірати, що давно промишляли в Східному Середземномор'ї. Його утримували на невеликому острові  в Додеканеському архіпелазі. Пірати зажадали викуп в 50 талантів (300 тисяч римських денаріїв). Версія Плутарха, ніби Цезар з власної ініціативи збільшив суму викупу з 20 талантів до 50, напевно неправдоподібна. Античні автори барвисто описують перебування Гая на острові: нібито він жартував з викрадачами і декламував їм поеми власного твору. Після того, як посли міст Азії викупили Цезаря, він негайно спорядив ескадру для полону самих піратів, що йому вдалося зробити. Захопивши своїх викрадачів, Гай просив судити і покарати їх нового намісника Азії Марка Юнка, але той відмовився. Після цього Гай сам організував кару піратам — вони були розп'яті на хрестах. Светоній додає деякі подробиці страти як ілюстрацію м'якості характеру Цезаря:

Під час повторного перебування на Сході Цезар ще раз відвідав Віфінського царя Нікомеда. Він також брав участь в самому початку Третьої Мітрідатової війни на чолі окремого допоміжного загону, але незабаром покинув зону бойових дій і повернувся в Рим приблизно в 74 році до н. е. У наступному році його кооптували в жрецьку колегію понтифіків замість померлого дядька Гая Аврелія Котти.

Незабаром Цезар перемагає на виборах в військові трибуни. Точна дата його трибунату невідома: часто пропонується 73 рік, але більш імовірна датування 72-м або 71-м роком до н. е. З інших джерел відомо, що в цей час в Греції під командуванням Марка Антонія Кретіка служив якийсь Гай Юлій, якого нерідко ототожнювали з Цезарем, але більш імовірно, що це були дві різні людини. Чим займався Цезар в цей період, достовірно невідомо. Висловлюється припущення, що Цезар міг бути задіяний в придушенні повстання Спартака — якщо не в бойових діях, то принаймні в підготовці новобранців. Висловлюється також припущення, що саме при придушенні повстання Цезар близько зійшовся з Марком Ліцинієм Крассом, який в майбутньому зіграв чималу роль в кар'єрі Юлія.

На початку 69 року до н. е. майже одночасно помирають Корнелія, дружина Цезаря, і його тітка Юлія. На їх похоронах Гай сказав дві промови, що привернули увагу сучасників. По-перше, публічні виступи в пам'ять про померлих жінок практикувалися лише з кінця II століття до н. е., але і в них зазвичай згадували літніх жінок, але не молодих. По-друге, в промові на честь тітки він нагадав про її заміжжя за Гаєм Марієм і показав народу його восковий бюст. Ймовірно, похорони Юлії стали першою публічною демонстрацією зображення генерала з початку диктатури Сулли, коли Марія фактично передали забуттю. У тому ж році Цезар стає квестором, що гарантувало йому місце в сенаті. Обов'язки квестора Цезар виконував в провінції Дальня Іспанія. Деталі його місії невідомі, хоча зазвичай квестор в провінції займався фінансовими питаннями. По всій видимості, Гай супроводжував намісника Гая Антистія Вета в поїздках по провінції, виконуючи його доручення. Ймовірно, саме під час квестури він познайомився з Луцієм Корнелієм Бальбом, який згодом став найближчим соратником Цезаря.

Незабаром після повернення з провінції Гай одружився з Помпеєю, онукою Сулли (вона не була близькою родичкою впливового в ті роки Гнея Помпея Великого). Тоді ж Цезар почав відкрито схилятися до підтримки Гнея Помпея: зокрема, він був чи не єдиним сенатором, хто підтримав закон Габінія про передачу Гнею надзвичайних повноважень в боротьбі з піратами. Підтримав Цезар і закон  про надання нового командування Помпею, хоча тут вже його голос не був самотнім. У 66 році до н. е. Цезар став доглядачем Аппієвої дороги і відремонтував її власним коштом (за іншою версією, ремонтом дороги він займався в 65 році до н. е., будучи едилом). У ті роки головним кредитором молодого політика, який не скупився на витрати, був, ймовірно, Красс.

Едилітет. Головування в суді
У 66 році до н. е. Цезаря обирають курульним едилом на наступний рік, в чиї обов'язки входила організація міського будівництва, транспорту, торгівлі, повсякденного життя Рима і урочистих заходів (як правило, власним коштом). У квітні 65 року до н. е. новий едил організував і провів Мегалезійські ігри, а в вересні — Римські ігри, які своєю розкішшю здивували навіть досвідчених у розвагах римлян. Витрати на обидва заходи Цезар розділив порівну зі своїм колегою Марком Кальпурнієм Бібулом, але всю славу отримав тільки Гай. Спочатку Цезар планував показати на Римських іграх рекордну кількість гладіаторів (за іншою версією, гладіаторські бої були влаштовані ним на згадку про свого батька), але сенат, побоюючись бунту безлічі збройних рабів, видав спеціальний указ, який забороняв одній людині приводити в Рим більше певного числа гладіаторів. Юлій підкорився обмеженням на кількість гладіаторів, але видав кожному з них срібні обладунки, завдяки чому його гладіаторські бої все одно запам'яталися римлянам. Крім того, едил подолав опір консервативних сенаторів і відновив всі трофеї Гая Марія, демонстрація яких була заборонена ще Суллом.

У 64 році до н. е. Цезар очолював постійний кримінальний суд у справах про розбої, що супроводжувалися вбивством ( quaestio de sicariis ). У судах під його головуванням засуджено чимало учасників проскрипцій Сулли, хоча цей диктатор видав закон, що не дозволяв вести кримінальне переслідування проти них. Незважаючи на активну діяльність Цезаря щодо засудження співучасників диктатора, активний виконавець вбивств, проскрибований Луцій Сергій Катіліна виявився повністю виправданий і зміг висунути свою кандидатуру в консули на наступний рік. Ініціатором значної частини судових процесів, однак, виступав опонент Цезаря, Марк Порцій Катон Молодший.

Вибори великого понтифіка
На початку 63 року до н. е. помер великий понтифік Квінт Цецилій Метелл Пій, і найвища посада в системі римських релігійних магістратур стала вакантною. Наприкінці 80-х років до н. е. Луцій Корнелій Сулла повернув стародавній звичай кооптації верховних жерців колегією понтифіків, однак незадовго до нових виборів Тит Лабієн повернув процедуру обрання великого понтифіка за допомогою голосування в 17 трибах з 35. Цезар виставив свою кандидатуру; альтернативними кандидатами були Квінт Лутацій Катул Капітолін і Публій Сервілій Ватія Ісаврік. Античні історики повідомляють про численні підкупи під час виборів, через які борги Гая сильно виросли. Оскільки триби, які голосували, визначалися жеребкуванням безпосередньо перед виборами, Цезар був змушений підкуповувати представників всіх 35 триб. Кредитори Гая з розумінням поставилися до витрат на престижну, але неприбуткову посаду: успішне обрання свідчило про його популярність напередодні виборів преторів і консулів. За переказами, йдучи з дому перед оголошенням результатів, він сказав своїй матері «або я повернуся понтифіком, або зовсім не повернуся» ; за іншою версією: « Сьогодні мати, ти побачиш свого сина або верховним жерцем, або вигнанцем». Голосування відбулося, за різними версіями, або 6 березня, або в кінці року, і Цезар переміг. За версією Светонія, його перевага над опонентами виявилась величезною.

Обрання Юлія довічним великим понтифіком привернуло до нього загальну увагу і майже напевно гарантувало успішну політичну кар'єру. На відміну від фламіна Юпітера, великий понтифік міг брати участь і в цивільній, і у військовій діяльності без серйозних сакральних обмежень. Хоча зазвичай великими понтифіками обиралися люди, колишні консули (консуляр), в римській історії були відомі і випадки, коли цю почесну посаду займали порівняно молоді люди. Таким чином, Цезаря не могли звинуватити в тому, що великим понтифіком він став тільки через непомірні амбіції. Відразу ж після обрання Цезар скористався правом проживання в державному будинку великого понтифіка і переїхав з Субури в самий центр міста, на Священну дорогу.

Пізніше в 63 році до н. е. Цезар брав участь в двох гучних судових процесах. Спочатку він виступив в ролі свідка на стороні звинувачення проти Гая Кальпурнія Пізона в справі про вимагання в провінції ( quaestio de repetundis ), але того виправдали. Незабаром (за іншою версією, вже в наступному році) Цезар захищав знатного нумедійця Масиніту, але знову програв. Процес отримав скандальну популярність через те, що Гай в запалі судових суперечок схопив спадкоємця нумідійського престолу Юбу (майбутнього царя Юбу I) за бороду. Неясно, навіщо Цезар завдав образи впливовому царевичу: це могла бути як спонтанний спалах гніву, так і ретельно розрахована акція, що використала ксенофобські настрої римського плебсу. Після винесення обвинувального вироку Гай переховував Масиніту і зумів вивезти його в Іспанію, що показало оточуючим надійність Цезаря як патрона, готового захищати своїх клієнтів за всяку ціну. Нарешті, з ім'ям Цезаря пов'язують початок суду над : на думку С. Л. Утченка, за спиною Тита Лабієнема, котрий формально висунув звинувачення, стояв саме Гай Юлій Цезар.

Цезар і Катіліна

У 65 році до н. е., згідно з деякими суперечливим свідченням античних істориків, Цезар брав участь у невдалій змові Луція Сергія Катіліни з метою захоплення влади. Втім, питання про «першу змову Катіліни» залишається проблемним. Свідоцтва джерел різняться, що дає підстави деяким дослідникам і зовсім заперечувати існування «першої змови». Чутки про участь Цезаря в першій змові Катіліни, якщо навіть вона існувала, поширилися противниками Красса і Цезаря вже в 50-ті роки до н. е. і напевно не відповідають дійсності.  вважає, що поширення чуток про «першу змову» було вигідно Цицерону, а потім і політичним опонентам Цезаря.

У 63 році до н. е., після свого провалу на виборах консулів, Катіліна зробив нову, більш відому спробу захоплення влади. Про можливу причетність Цезаря до змови сперечалися ще в античну епоху, проте надійні свідчення так і не були надані. У дні кульмінації кризи Катул і Пізон вимагали від Цицерона заарештувати Цезаря за співучасть у змові, але безуспішно. На думку Едріана Голдсуорсі, до 63 року до н. е. Цезар міг розраховувати на легальні способи заняття нових посад і не був зацікавлений в участі в змові.

3 грудня 63 року до н. е. Цицерон надав докази небезпеки змови, і на наступний день ряд змовників оголосили державними злочинцями. 5 грудня в сенаті, що зібрався в храмі Згоди, обговорювалася запобіжний захід для змовників: в надзвичайних обставинах було вирішено діяти без санкції суду. Децим Юній Сілан, обраний консулом на наступний рік, виступив за смертну кару — покарання, що застосовувалося до римських громадян у рідкісних випадках. Його пропозиція була зустрінута зі схваленням. Наступним виступив Цезар. Його промова в сенаті, записана Саллюстієм, напевно ґрунтується на реальному виступі Юлія. У варіанті промови у Саллюстія міститься як поширена апеляція до римських звичаїв та традицій, так і незвичайна пропозиція засудити змовників до довічного ув'язнення — покарання, котре в Стародавньому Римі майже не застосовувалося, — з конфіскацією майна. Після Цезаря виступив Цицерон, заперечуючи проти пропозиції Гая (відредагований запис його четвертої промови проти Катіліни зберігся). Втім, після виступу чинного консула багато хто, як і раніше, схилявся до пропозиції Юлія. Тоді слово взяв Марк Порцій Катон Молодший, який рішуче виступив проти ініціативи Цезаря. Катон також натякнув на причетність самого Цезаря до змови і дорікнув тим сенаторам, що вагалися, в браку рішучості. Після цього сенат проголосував за застосування до  змовників смертної кари. Оскільки засідання 5 грудня проходило при відкритих дверях, то люди, котрі ззовні уважно його слухали, бурхливо реагували на виступ Катона, включно з його натяком на зв'язок Цезаря зі змовниками, а після закінчення засідання — проводжали Гая Юлія погрозами.

Претура. Створення першого тріумвірату (62-60 роки до н. е.)

Претура
Ледве вступивши на посаду претора 1 січня 62 року до н. е., Цезар скористався правом законодавчої ініціативи магістрату і запропонував народним зборам передати повноваження по відновленню храму Юпітера Капітолійського від Квінта Лутація Катула Гнею Помпею. Катул займався відновленням цього храму близько 15 років і майже завершив роботу, але в разі прийняття цієї пропозиції в присвячувальному надписі на фронтоні цього найважливішого святилища Рима було б згадано ім'я Помпея, а не Катула, впливового опонента Цезаря. Гай також звинуватив Катула в розкраданні державних коштів та зажадав відзвітувати про витрати. Після протесту сенаторів претор відкликав свій законопроєкт.

Коли 3 січня трибун Квінт Цецилій Метелл Непот запропонував відкликати Помпея в Рим для розгрому загонів Катіліни, Гай підтримав цю пропозицію, хоча війська змовників вже були оточені і приречені на поразку. Мабуть, Непот — шурин Гнея — сподівався своєю пропозицією дати можливість Помпею прибути до Італії, не розпустивши попередньо свої війська. Після спровокованої Непотом масової бійки на форумі рішуче налаштований сенат прийняв надзвичайний закон про відсторонення Непота і Цезаря від посад, однак через кілька днів Гая відновили.

Восени на суді над учасником змови Катіліни обвинувачений  заявив судді, що має в своєму розпорядженні доказ причетності Цезаря до змови — його лист до Катіліни. Крім того, на допиті в сенаті свідок Квінт Курій заявив, що чув особисто від Катіліни про участь Цезаря в підготовці заколоту. Втім, Цицерон на прохання Гая засвідчив, що він повідомив консулу все, що знав про змову, і тим самим позбавив Курія нагороди за інформацію та спростував його свідчення. Проти першого обвинувача Цезар діяв дуже рішуче, заарештувавши і Луція Веттія (він не з'явився на чергове засідання і не надав докази провини претора), і суддю Новія Нігеру (він прийняв донос на старшого магістрата).

У грудні 62 року до н. е. в новому будинку Цезаря проводилося свято в честь Доброї Богині за участю одних лише жінок, але воно було перерване після того, як в будинок таємно проник чоловік — Публій Клодій Пульхр. Сенатори, дізнавшись про подію, постановили вважати те, що трапилося, святотатством, а також зажадали проведення свята заново і покарання винних. Останнє означало неминучий публічний розголос особистого життя Цезаря, оскільки ходили чутки, що Клодій прибув в будинок Цезаря в жіночій сукні саме за його дружиною. Не чекаючи суду, понтифік розлучився з Помпеєй Суллой. В наступному році відбувся судовий процес, на якому Клодія виправдали, оскільки проти нього відмовився свідчити Цезар.  вважає, що у Помпеї дійсно був роман з Клодієм, але Цезар все ж не наважився свідчити проти політика, котрий швидко набирав популярності. Крім того, більшість суддів в колегії проголосувало табличками з нерозбірливими написами, не бажаючи накликати на себе гнів ні прихильників, ні противників Клодія. Коли під час суду Цезаря запитали, чому він розлучився з дружиною, якщо він нічого не знає про те, що трапилося, він нібито відповів, що дружина Цезаря повинна бути поза підозрою (різні джерела наводять різні варіанти цієї фрази). На думку Майкла Гранта, Цезар мав на увазі, що повинна бути поза підозрою дружина  великого понтифіка  — верховного жриця Рима. Британський історик також вказує і на іншу можливу причину прискореного розлучення — відсутність дітей за кілька років шлюбу.

Намісник Дальньої Іспанії

На початку 61 року до н. е. Цезар повинен був відправитися в провінцію Дальня Іспанія, найзахіднішу в Римській республіці, щоб керувати нею на посаді пропретора, але численні кредитори стежили, щоб він не залишав Рим, не розплатившись з величезними боргами. Проте, Красс поручився за Цезаря сумою в 830 талантів, хоча навряд чи ця величезна сума покривала всі борги намісника. Завдяки Крассу Гай відправився в провінцію ще до закінчення суду над Клодієм. По дорозі до Іспанії Цезар нібито сказав, проїжджаючи через глухе село, що « волів би бути першим тут, ніж другим у Римі » (за іншою версією, ця фраза була виголошена вже по дорозі з Іспанії в Рим).

До моменту прибуття Цезаря в слаборозвинених північній і північно-східній частинах провінції було сильне невдоволення римською владою і великими боргами. Цезар негайно набрав ополчення з місцевих жителів для підпорядкування незадоволених регіонів, що підносилося як винищення бандитів. За свідченням Діона Кассія, завдяки військовій кампанії Цезар сподівався своїми перемогами зрівнятися з Помпеєм, хоча встановити міцний мир можна було і без військових дій. Маючи в розпорядженні 30 когорт (близько 12 тисяч солдатів), він підійшов до Гермінійських гір (сучасний хребет Серра-да-Ештрела) і зажадав від місцевих племен оселитися на рівнинній території, щоб позбавити їх можливості використовувати свої укріплення в горах в разі повстання. Діон Кассій вважає, що Цезар з самого початку сподівався на відмову, оскільки розраховував використовувати таку відповідь як мотив для нападу. Після того, як гірські племена відмовилися підкоритися, війська намісника напали на них та змусили відступити до Атлантичного океану, звідки горяни перепливли на острови архіпелагу Берленго. Цезар наказав декільком загонам переправитися на острови на невеликих плотах, але лузітани перебили весь римський десант. Після цієї невдачі Гай викликав флот з Гадеса і з його допомогою переправив на острови великі сили. Поки полководець підкорював гірську Лузитанію на узбережжі Атлантичного океану, сусіди вигнаних племен почали підготовку до відбиття можливого нападу намісника. Все літо пропретор підпорядковував розрізнених лузитанів, взявши штурмом ряд поселень і вигравши один досить великий бій. Незабаром Цезар покинув межі провінції і попрямував в Бріганцію (сучасна Ла-Корунья), швидко захопивши місто з околицями. Зрештою, війська оголосили його імператором, що в термінології середини I століття до н. е. означало визнання переможним полководцем. Уже тоді Цезар проявив себе рішучим полководцем, здатним оперативно переміщувати свої війська.

Завершивши свій похід, Цезар повернувся до розв'язання повсякденних проблем провінції. Його енергійна діяльність в адміністративній сфері проявилася в перегляді оподаткування і в розборі судових справ. Зокрема, намісник скасував податок, введений як покарання за підтримку лузитанами Квінта Серторія в недавній війні. Крім того, він постановив, що кредитори не мають права стягувати з боржників більше двох третин їхнього річного доходу. В умовах складної ситуації з виплатою позик і відсотків жителями провінції подібні заходи виявилися вигідними і для позичальників, і для кредиторів, оскільки Цезар все ж підтвердив необхідність обов'язкового погашення всіх боргів. Нарешті, Цезар, напевно, заборонив людські жертвоприношення, які практикувалися в провінції.

Деякі джерела стверджують, що намісник вимагав гроші у заможних жителів провінції і оббирав нейтральні племена, але ці свідчення напевно засновані тільки на чутках. Річард Беллоуз вважає, що, якби Цезар насправді відкрито грабував провінцію, політичні опоненти негайно притягнули б його до суду після повернення в Рим. На ділі ж не було ні судового переслідування, ні навіть натяків на його початок, що свідчить, як мінімум, про обережність Цезаря. Римське законодавство I століття до н. е. передбачало відповідальність намісника за вимагання, проте не встановлювало чітких меж між подарунком і хабарем, і тому досить обережні дії могли не кваліфікуватися як хабарництво. Цезар же міг розраховувати на солідні підношення, оскільки жителі провінції (особливо багатого півдня) бачили в молодому аристократі потенційно впливового патрона — захисника їхніх інтересів в Римі. Надзвичайно енергійний захист Масінти (див. «Вибори великого понтифіка») продемонструвало їм, що Цезар піде на все заради захисту своїх клієнтів. Мабуть, найбільший дохід Цезар отримав саме від громадянської діяльності в південній частині провінції, оскільки основні військові дії велися в бідних північних і північно-східних районах Дальньої Іспанії, в яких навряд чи можна було збагатитися. Після намісництва в провінції Цезар суттєво покращив своє фінансове становище, і кредитори більше його не турбували. Ймовірно, Гай не виплатив всі борги, але довів, що здатний погашати кредити завдяки заняттю нових посад. Внаслідок цього позикодавці могли тимчасово припинити турбувати Цезаря, розраховуючи на нове, більш вигідне призначення, що згодом спробували використати противники Гая Юлія (див. «Повернення в Рим. Створення першого тріумвірату»).

На початку 60 року до н. е. Цезар прийняв рішення повернутися в Рим, не чекаючи свого наступника. Дострокове завершення повноважень намісника з делегуванням повноважень молодшому магістрату (ймовірно, квестору) не вважалося звичайним, проте іноді практикувалося.

Повернення в Рим. Створення першого тріумвірату

Отримавши донесення про перемоги Цезаря, сенат визнав його гідним тріумфу. Крім цього почесного торжества, влітку 60 року до н. е. Цезар сподівався взяти участь у виборах консулів на наступний рік, оскільки він досяг мінімального віку для заняття нової посади і пройшов всі попередні магістратури в системі  cursus honorum. Однак претендент на тріумф не мав права перетинати священні кордони міста (померій) до початку заходу, а для реєстрації кандидата в консули була необхідна його особиста присутність в Римі. Оскільки дата виборів була вже встановлена, Цезар запросив сенаторів надати йому право на заочну реєстрацію. Прецедент подібного рішення в римській історії вже був: у 71 році до н. е. сенат дозволив виставити свою кандидатуру Гнею Помпею, який також готував тріумф.

Опоненти Цезаря не були налаштовані йти йому назустріч. Поставивши Гая перед вибором між тріумфом і консульством, вони, можливо, сподівалися на вибір Цезарем тріумфу, розраховуючи, що кредитори Гая не чекатимуть ще один рік, а вимагатимуть свої гроші негайно. Втім, у Цезаря була й інша причина не відкладати участь у виборах до наступного року: обрання на нову посаду в «свій рік» (), тобто в перший рік, коли це було допустимо по закону, вважалося особливо почесним. На останньому засіданні сенату перед виборами, коли ще було можливо прийняти спеціальний дозвіл, Катон взяв слово і виголошував промову весь день, аж до самого закриття засідання. Таким чином, особливого дозволу Цезар не отримав, і він увійшов в місто, зробивши вибір на користь заняття нової посади і відмовившись від тріумфу.

До літа 60 року до н. е. Цезар домовився про співпрацю з багатим і освіченим, але маловідомим публіці римлянином Луцієм Лукцеєм, який також виставив свою кандидатуру. За словами Светонія, «  вони домовилися, що Лукцій обіцятиме центуріям власні гроші від імені обох ». Римський автор згадує, що зі схвалення сенаторів підкуповував виборців і його суперник Бібул: його тесть Катон називав це «  підкупом в інтересах держави ». Як правило, в кожній трибі або центурії була група людей (роздавальники —  divisores ), що займалися організацією підкупів: вони роздавали гроші окремим виборцям і інструктували їх віддавати голоси за потрібного кандидата. Нерідко роздачі здійснювалися через культові братства (). Численні порушення процедури виборів магістратів привели до появи вже в II столітті до н. е. спеціальних законів (), що регламентували окремі деталі передвиборчої кампанії. Винні стали підлягати спочатку десятирічному відлученню від участі у виборах, а згодом і чи не найсерйознішій мірі покарання у мирний час — вигнанню, що супроводжувалися конфіскацією майна. Проте, між 67 і 50 роками до н. е. різні види підкупів виборців стали практикуватися щорічно, так що на час виборчої кампанії через величезний попит на готівкові гроші лихварі підвищували ставки за кредитами вдвічі, з 4 % до 8 % річних. За підсумками виборів консулами на 59 рік до н. е. стали Цезар і Бібул.

Приблизно того ж часу Цезар вступив у таємні переговори з Помпеєм і Крассом про створення політичного союзу. В обмін на підтримку Гая двома найвпливовішими і багатими римлянами новий консул взяв зобов'язання провести кілька законів в їх інтересах, які раніше блокувалися сенатом. Річ у тому, що Помпей, який повернувся з Третьої Мітрідатової війни ще в 62 році до н. е., до сих пір не добився ратифікації всіх розпоряджень, зроблених в східних провінціях. Він також не міг подолати опір сенату в питанні про надання земельних наділів ветеранам його армії. Причини для невдоволення сенатом були і у Красса, який захищав інтереси публіканів (відкупників податків), які безуспішно просили знизити суму відкупу для провінції Азія. Завдяки об'єднанню навколо Цезаря обидва політики сподівалися подолати опір сенаторів і провести вигідні для себе закони. Неясно, що отримував від союзу Цезар. Безперечно, йому було вигідно вже саме зближення з двома впливовими політиками і їх не менш високопоставленими друзями, клієнтами і родичами. Існує версія, що при організації тріумвірату Цезар виношував плани захоплення влади з його допомогою (подібну точку зору поділяли, зокрема, Теодор Моммзен і Жером Каркопіно). М. О. Машкін критикує подібний підхід як заснований на наступних подіях і передбачає, що спочатку об'єднання замислювалося як короткострокове, але зміна ситуації згуртувала учасників тріумвірату і перетворила їх союз в довготривалий; подібну точку зору повністю поділяв С. Л. Утченко, який також зазначав, що союз мав ще й яскраво виражену антисенатську спрямованість. Нарешті,  припустив, що за допомогою тріумвірату Цезар сподівався здійснити власну програму широких реформ.

Незважаючи на те, що Помпей і Красс давно ворогували і навіть перешкоджали проведенню законів в інтересах один одного, Цезарю вдалося примирити їх. Светоній стверджує, що спершу Цезар вступив у союз з Помпеєм, проте Крістіан Мейер вважає, що спочатку він домовився про співпрацю з ближчим йому Крассом. Не виключено, що планувалося включення в політичний союз і четвертого члена — Цицерона. Об'єднання трьох політиків відоме тепер як перший тріумвірат ( — «союз трьох чоловіків»), проте цей термін виник за аналогією з більш пізнім другим тріумвіратом, члени якого офіційно іменувалися тріумвірами. Точна дата створення тріумвірату невідома, що є наслідком його таємного характеру. Слідом за суперечливими версіями античних письменників різні версії пропонують і сучасні історики: липень-серпень 60 року до н. е., період незадовго до виборів або незабаром після їх проведення або 59 рік до н. е. (в остаточному вигляді).

Консульство (59 рік до н. е.)
На самому початку консульства Гай наказав щодня оприлюднювати протоколи засідань сенату та народних зборів: мабуть, це було зроблено для того, щоб громадяни могли відслідковувати дії політиків. У перші дні січня Гай оголосив в сенаті і свій проєкт аграрного закону. Ймовірно, така поспішність була викликана бажанням провести нову постанову до кінця місяця, поки Цезар був головним з двох консулів. Між першим оголошенням законопроєкту і голосуванням по ньому, за римськими законами, повинно було пройти три нундіни ( — базарні дні) — за різними версіями, 17 або 24 дні, протягом яких з проєктом постанови могли ознайомитися всі римляни. Законопроєкт Гая був вельми помірним. Перш за все, не планувалося проводити конфіскацію у великих землевласників (незайнятої землі в Італії залишалося небагато), а ділянки повинні були куплятись тільки у тих, хто бажав продати землю. Гроші на цей захід Цезар мав намір отримати від податків з територій, приєднаних Помпеєм. Для запобігання спекуляціям сім'ї, які отримали землю, не могли продавати її протягом 20 років. Скористатися законом Цезаря могли не тільки ветерани Помпея, а й міська біднота (пролетаріат). Для контролю за розділами землі створювалася комісія з двадцяти осіб, до якої увійшли, зокрема, Помпей та Красс. Першими сенаторами, до яких звернувся Гай під час обговорення даного питання, стали якраз Помпей і Красс. Підтримка пропозиції цими шанованими і впливовими політиками визначила доброзичливе ставлення більшості інших сенаторів до законопроєкту. Втім, прихильники Катона рішуче заперечували проти ініціативи Цезаря, а другий консул Бібул вказував, що організація голосування незаконна через несприятливі небесні знамення. Перед голосуванням по аграрному закону в народних зборах обстановка в Римі була дуже складною, і прихильники прийняття закону побилися з противниками; за повідомленням Плутарха,

Незважаючи на опір Бібула і ряду сенаторів на чолі з Катоном, які побоювалися подальшого зростання популярності Цезаря, пропозиція була прийнята на народних зборах.

Втім, потреби в землі для потребуючих були дуже великі, а великі землевласники неохоче продавали ділянки державі. Для задоволення попиту на землю Цезар запропонував ввести в обіг велику ділянку в Кампанії, яка залишилась в державній власності. Пріоритет в розподілі землі на цій ділянці був відданий багатодітним сім'ям з трьома і більше дітьми, яких виявилося понад 20 тисяч. Марк Порцій Катон Молодший спробував зірвати прийняття нового закону черговою обструкцією, але був рішуче зупинений консулом:

Зрештою, закон був прийнятий.

Незабаром після нападів на форумі інший консул, Марк Кальпурній Бібул, заявив про загрозу своєму життю і замкнувся в будинку, обмеживши участь в політиці виданням едиктів. У них другий консул вказував на несприятливі небесні знамення, які нібито супроводжували голосування щодо законів Цезаря. За римською традицією, народні збори не могли скликатися всупереч волі богів, яка виражалася в тому числі в небесні знамення. На цих підставах Бібул ставив під сумнів законність процедур, за допомогою яких Цезар проводив свої закони. Втім, для знавців права розв'язання питання про легітимність народних зборів і прийнятих ними законів представляло дуже складну юридичну проблему. Крім апеляції до порушення формальних процедур, Марк Кальпурній поширював скандальні подробиці про особисте життя Цезаря і Помпея. Едикти Бібула виставлялися для загального огляду і користувалися великою популярністю: за словами Цицерона,

У цих ретельно продуманих едиктах містилося дуже багато недостовірної інформації, і вони стали джерелом ряду чуток і пліток про Цезаря.

У рамках домовленостей про створення тріумвірату Цезар домігся прийняття законів про затвердження розпоряджень Помпея на Сході і про перегляд системи оподаткування в провінції Азія: сума, яку вносилась відкупниками, знижувалася на одну третину, і вони могли отримувати значно більший прибуток з провінції. Проти першого указу виступав Лукулл, попередник Помпея по командуванню в Третій Мітрідатовій війні, однак Гай пригрозив засудити його, і полководець, за словами Светонія, кинувся до ніг консула. Ще одним законом Цезаря стало проведення через народні збори закону про вимагання та хабарництва намісників ( lex Iulia repetundarum , або  lex Iulia de rebus repetundis ). Цей указ надзвичайно детально описував сфери відповідальності римських намісників та легатів. Завдяки своїй доскональности закон діяв ще довгий час і часто цитувався юристами імператорської епохи. На відміну від попередніх законодавчих ініціатив Гая Юлія, цей указ не зустрів опору при прийнятті. Річард Біллоуз, однак, вважає, що закон про вимагання в основному лише систематизував норми колишніх законів. Крім того, Майкл Грант звертає увагу, що закон регламентував діяльність магістратів, але, як і раніше, ігнорував самоуправство відкупників податків. Нарешті, Цезар від імені Римської республіки визнав Птолемея XII Авлета фараоном Єгипту, що було рівнозначне відмові від домагань на Єгипет з використанням широко відомого в Римі заповіту (напевно підробленого) Птолемея XI Олександра II. Згідно з цим документом, Єгипет повинен був перейти під владу Риму, подібно до того, як за заповітом Атталі III до Римської республіки відійшло Пергамське царство. Античні історики повідомляють, що питання залагодили за величезний хабар, який розділили між собою тріумвіри.

Роком раніше сенат ухвалив, що консули 59 року до н. е. в ролі намісників керуватимуть « лісами і стежками ». Сучасні дослідники по-різному розуміють це призначення, хоча сходяться на його незначності. Таке призначення не могло задовольнити Цезаря і його кредиторів, що чекали, що за допомогою грабежу провінції перспективний політик розрахується з боргами. Навесні 59 року до н. е. плебейський трибун Публій Ватіній, прихильник Цезаря, запропонував передати Гаю право управління провінціями Цизальпійська Галлія і Іллірик, а також трьома легіонами на п'ять років замість традиційного одного року, що було безпрецедентною мірою. Ухвалення нового закону анулювало колишнє призначення Цезаря на silvae callesque. Мабуть, Цезар сподівався заручитися підтримкою населення Цизальпійської Галлії, щедро роздаючи права римського громадянства, а з Іллірики Гай Юлій, можливо, мав наміри розпочати похід вглиб Балканського півострова. Незабаром помер намісник Трансальпійської (Нарбонскої) Галлії Квінт Цецилій Метелл Целер, і Помпей запропонував доручити управління цією провінцією Цезарю разом з ще одним додатковим легіоном. Можливо, Помпей керувався міркуваннями про необхідність об'єднання Цизальпійської і Трансальпійської провінцій під командуванням одного полководця в досить імовірній війні в Галлії: під час Кімврської війни півстолітньої давності в цьому ж регіоні відсутність єдиного командування на першому етапі війни призвела до чутливих для Риму поразок. Нову провінцію Цезарю додав сенат, який зібрався в неповному складі (багато його членів продовжували ігнорувати засідання).

Послідовність і точні дати проведення законів Цезаря реконструюються по-різному, що викликано відсутністю абсолютної хронологічної прив'язки в джерелах при наявності лише ряду непрямих вказівок. Відновлення хронології може ускладнюватися ще й можливим використанням повноважень великого понтифіка Цезарем для додавання до календаря 13-го високосного місяця мерцедонія в кінці лютого. За датування , 1 або 2 січня Цезар запропонував перший аграрний закон, між 25 і 27 січня відбулося голосування в коміції і прийняття закону. Приблизно 28 січня другий консул Марк Кальпурній Бібул посилається на несприятливі знамення і за підтримки трьох трибунів намагається накласти вето, але безуспішно, і близько 29 січня закривається в своєму будинку. На початку лютого, на думку американської дослідниці, сенатори присягнули на підтримку закону, в лютому-березні створюється комісія для здійснення положень закону. Потім, в березні або на початку квітня приймаються декрети про визнання Птолемея XII Авлета єгипетським царем і про відкупи в Азії. Приблизно 1 травня Цезар запропонував другий аграрний закон (lex Campana) і майже одночасно — закон про затвердження розпоряджень Помпея; голосування по ним відбулося наприкінці місяця. На думку Тейлор, близько 2-3 травня відбулося весілля Помпея і доньки Цезаря Юлії, а незабаром Цезар одружився з Кальпурнією, донькою Луція Кальпурнія Пізона Цезоніна. Пропозиція закону Ватінія, віднесена спочатку до травня, Тейлор згодом запропонувала вважати більш раннім (березень замість травня), як і голосування по ньому (друга половина травня замість початку червня). Нарешті, закон про вимагання та хабарництво намісників ( lex de repetundis ) приймався, ймовірно, вже в другій половині року.

Восени римлянин Луцій Веттій заявив, що ряд відомих римлян готує змову проти Помпея (за іншою версією, цілями замаху були заявлені Помпей і Цезар). Спочатку Веттій дав свідчення перед сенатом, повідомивши про причетність ряду відомих політиків і молодих нобілів, потім Цезар змусив його повторити свої свідчення перед народом. При перерахуванні імен на публіці Веттій промовчав про участь Марка Юнія Брута і додав ряд нових імен, що підірвало довіру до його свідчень. Незабаром його знайшли у в'язниці убитим. Причетність Цезаря до організації справи Веттія є спірною, але консул в будь-якому випадку зумів використати його свідчення в своїх цілях:

Справа була вельми темна, але Цезар скористався нею, щоб підбурювати натовп. Допит Веттія відклали на наступний день, але вночі він був убитий у в'язниці. Про те, що трапилося, йшли найрізноманітніші здогадки і припущення, і Цезар не забув цим скористатися, кажучи, що Веттія вбили ті, хто боявся його показань. Врешті-решт він домігся того, що народ дав йому право боротися проти всіх підступів.

Незважаючи на значну підтримку ініціатив Цезаря на початку року, вже до кінця 59 року до н. е. популярність тріумвірів сильно впала. На думку С. Л. Утченка, це було пов'язано з тим, що тріумвірат, на який покладалася надія по боротьбі з узурпацією реальної влади вузьким колом нобілів — сенаторів, сам почав контролювати все життя Риму. Втім, Цезар у наступному році віддалявся в провінцію, і тому в майбутньому основними мішенями противників тріумвірату мали стати Помпей і, меншою мірою, Красс.

Завоювання Галлії (58-50 рр. до н.е.)
Із 58 року до нашої ери Цезар у чині проконсула управляв Нарбонською Галлією (сучасний південь Франції). Вже на самому початку свого управління Нарбонською Галлією Цезарю довелося зіткнутися з нападом кельтського племені гельветів. Через натиск германців гельвети були змушені залишити свої землі на території сучасної Швейцарії і перебратися на територію Римської республіки, а саме на землі союзного римлянам племені едуїв. У 58 році до нашої ери Цезар завдав поразки гельветам і відкинув їх з римської території. Після цього Цезар здійснив похід на германців і розбив загони їхнього вождя Аріовіста.

У 57 році до нашої ери Цезар розпочав повномасштабне завоювання Галлії. Війська Цезаря розгромили племена белгів і вийшли до Луари. Але незабаром підкорені галли повстали і Цезарю разом з Децімом Брутом Альбіном довелося придушувати їхнє повстання.

У 55 році до нашої ери Цезар відбив набіг германських племен і першим з римлян перейшов разом зі своїм військом Рейн і побував у Германії. У тому ж році Цезар здійснив похід до Британії, але там він не закріпився — британський похід носив розвідувальний характер. У 54 році до нашої ери Цезар знову здійснив похід до Британії і завдав поразки місцевим кельтським племенам.

У 52 році до нашої ери галльські племена об'єдналися під керівництвом вождя Верцінгеторіга і підняли повстання проти римлян. Спершу галлам удалося відрізати Цезаря від його основних військ, але римський полководець обманним маневром вийшов з оточення і з'єднався з своїми військами. У важких боях Цезар придушив повстання. У вирішальній битві за Алезію повстанці були розбиті, а Верцінгеторіг капітулював. До 50 року до нашої ери римське завоювання Галлії завершилося.

Громадянська війна (49-45 рр. до н.е.)
Поки Цезар перебував у Галлії перший тріумвірат припинив своє існування. Красс загинув у битві з парфянами, а Помпей після смерті своєї дружини Юлії яка була дочкою Цезаря припинив політичні стосунки з Цезарем. У середовищі сенатської аристократії запанувала думка що Цезар загрожує республіканському ладові, тому сенат почав активно підтримувати Помпея як противагу Цезарю. Сенат збільшив повноваження Помпею, натомість почав вимагати від Цезаря якнайшвидше покинути Галлію і скласти свої повноваження. Останньою краплею для Цезаря стало переслідування в Римі народних трибунів які підтримували Цезаря — Марка Антонія і Квінта Кассія Лонгіна. У грудні 50 року до нашої ери вони втекли до Цезаря в Галлію. Після цього Цезар на чолі XIII легіону рушив до кордону Галлії з Італією який проходив по річці Рубікон.

10 січня 49 року до нашої ери зі словами «Жереб кинуто» Цезар перейшов на чолі свого війська Рубікон. Цезар просувався Італією без опору, численні міста здавалися йому без бою. Помпей не зміг зібрати достатні сили, тому в березні 49 року до нашої ери евакуювався на Балканський півострів, де перебувала його головна армія. Цезар тимчасом без бою зайняв Рим.

У 48 р. до н.е. Цезар із військом перебрався на Балканський півострів. У першій битві біля Діррахія Цезар зазнав поразки і був змушений відійти вглиб Греції. Досвідчений Помпей спершу хотів залишитися в укріпленому таборі і не переслідувати військо Цезаря, але піддався впливу римських аристократів які вимагали добити армію Цезаря. Помпей рушив у Фессалію за Цезарем. 6 червня 48 р. до н.е. у битві при Фарсалі Цезар розгромив армію Помпея. Втративши все своє військо Помпей втік у Єгипет, де був убитий придворними малолітнього фараона Птолемея XIII.

Протягом 46-45 років до нашої ери Цезар остаточно зламав опір помпеянців в Африці та Іспанії.

Диктатура Гая Юлія Цезаря
Див. Диктатура Гая Юлія Цезаря

Гай Юлій Цезар — письменник

Цезар був не тільки полководцем, а й письменником, одним з найкращих римських прозаїків. З його творів збереглися «Нотатки про війну з галлами» — 7 книг — важливе історичне джерело для вивчення суспільного ладу, побуту й культури кельтських і германських племен І століття до н. е.

А також «Записки про громадянську війну» — 3 книги. Для них характерна продуманість, ясна композиція, проста невимушена розповідь, точна мова, конкретність образів і тонка характеристика, як поодиноких людей, так і цілих народів (особливо галлів).

Із творів Цезаря, які не збереглися до наших днів, найоб'ємнішими були, ймовірніше за все, збірники його промов і листів. Відверто політичний характер мали два його памфлети, які називалися «Auticatones». Гай Юлій написав їх в 45 році до н. е., у таборі при Мунді.

Чисто літературними творами були віршовані авторства Цезаря: «Похвала Геркулесу», трагедія «Едіп», поема «Iter», де описана його подорож із Риму до Іспанії в 46 році до н. е.

Існують свідчення і про науковий твір Цезаря у двох книжках — «De analogia». Це граматичний трактат, в якому аналізується відома граматична суперечка між аналогістами і аномалістами і розв'язується на користь перших, тобто, на користь принципу закономірності.

Афоризми та висловлювання
Alea iacta est (з лат., дослівно — Гральну кістку кинуто, Жереб кинуто) — слова, які нібито промовив Юлій Цезар () 10 січня 49 року під час переправи зі своєю армією через річку Рубікон (Північна Італія).

Veni vidi vici (лат. «Прийшов, побачив, переміг») — латинський вислів; слова, якими, як записав Плутарх у своїх «Висловах царів і полководців», Юлій Цезар повідомив свого друга Амінція в Римі про перемогу, швидко здобуту ним у битві біля міста Зеле.

«Et tu, Brute? (І ти, Бруте?)» — відомий латинський вираз, який помилково приписують Гаю Юлію Цезарю. «І ти, Бруте?» зазвичай кажуть близькій людині в разі зради, частіше з іронією. Джерелом цієї фрази є останні слова персонажа Юлій Цезар з одноіменної трагедії Шекспіра.

Переклади українською
Перший повний український переклад «Нотаток про війну з галлами» Гая Юлія Цезаря був опублікований у львівському видавиництві Апріорі в 2021 році. Переклад з латини зробив відомий філософ, перекладач античної літератури, професор Володимир Литвинов.

 Гай Юлій Цезар. Нотатки про війну з галлами / Пер. з лат. В. Д. Литвинова. – Львів: Видавництво «Апріорі», 248 с. — 1000 прим. — ISBN 978-617-629-745-1.

Хронодіаграма життя

Образ Юлія Цезаря в художніх творах

Література

 «Юлій Цезар» (1599) — трагедія Вільяма Шекспіра.
 У серії комедійних французьких коміксів Рене Госіні та Альбера Удерзо про галлів — Астерікса й Обелікса (друга половина XX ст.), Гай Юлій Цезар є одним з головних антагоністів. Тут він — лідер римлян, що прагнуть завоювати Галлію.

Кіно й телебачення

Гая Юлія Цезаря зображено в фільмах:

 Юлій Цезар (1908, німий)
 Кай Юлій Цезар (1914, німий) — екранізація однойменної п'єси Шекспіра
 Клеопатра (1917, німий, втрачений)
 Клеопатра (1934)
 Цезар і Клеопатра (1945)
 Юлій Цезар (1950) — екранізація однойменної п'єси Шекспіра
 Юлій Цезар (1953) — екранізація однойменної п'єси Шекспіра
 Спартак (1960)
 Юлій Цезар і війна за галлами (1962)
 Юлій Цезар проти піратів (1962)
 Цариця для Цезаря (1962)
 Клеопатра (1963)
 Юлій Цезар (1970) — екранізація однойменної п'єси Шекспіра
 Ксена — принцеса-воїн (1995—2001)
 Астерікс і Обелікс проти Цезаря (1999)
 Клеопатра (1999)
 Друїди (2001)
 Юлій Цезар (2002)
 Астерікс і Обелікс: Місія «Клеопатра» (2002)
 Римська імперія: Август (2003)
 Клеопатра (2003)
 Спартак (2004)
 Рим (2005—2007)
 Астерікс на Олімпійських іграх (2008)
 Астерікс і Обеликс у Британії (2011)
 Спартак: Війна проклятих (2013)

Див. також
 Комета Цезаря (C/-43 K1), яка з'явилася у рік вбивства Юлія Цезаря.
 18458 Цезар — астероїд, названий на честь діяча.

Зауваги

Примітки

Джерела
 Fuller, J. F. C. Julius Caesar: Man, Soldier, and Tyrant. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press, 1965.
 Weinstock, Stefan. Divus Julius. Oxford University Press, 1971.
 Meier, Christian. Caesar: A Biography. Fontana Press, 1996.
 Canfora, Luciano. Julius Caesar: The People's Dictator. Edinburgh University Press, 2006.
 Goldsworthy, Adrian. Caesar: Life of a Colossus. Yale University Press. 2006.

 Утченко С. Л. Юлий Цезарь . — М., 1976.
 Голдсуорти А. Цезарь. — М.: Эксмо, 2007. — 672 с. 5100 экз.
 Грант М. Юлий Цезарь. Жрец Юпитера. — М.: Центрполиграф, 2005. — 352 с. 7000 экз.
 Дуров В. С. Юлий Цезарь. Человек и писатель. Л.: Изд-во ЛГУ. 1991. 208 с. 50000 экз.
 Этьен Р. Юлий Цезарь / пер. с фр. Э. М. Драйтовой; предисл. Е. В. Ляпустиной. — 2-е изд. — М.: Молодая гвардия, 2009. — 299 [5] с. ил. — (Жизнь замечательных людей: сер. биогр.; вып. 1206). 5000 экз.
 Корнилова Е. Н. «Миф о Юлии Цезаре» и идея диктатуры: Историософия и художественная литература европейского круга. М., Изд-во МГУЛ. 1999.

Посилання

 Юлій Цезар  //

Твори Цезаря
 Твори Цезаря
 Гай Юлій Цезар у бібліотеці Максима Мошкова

Юлії-Клавдії
Великі понтифіки
Диктатори Стародавнього Риму
Претори
Давньоримські історики
Політики I століття до н. е.
Державні діячі I століття до н. е.
Військовики I століття до н. е.
Полководці
Мемуаристи I століття до н. е.
Історики I століття до н. е.
Римські імператори
Шульги
Убиті політики
Померли в Римі
Люди, на честь яких названі страви
Люди, на честь яких названі географічні об'єкти
Люди, на честь яких названо астероїд
Персонажі «Божественної комедії»
Померли від холодної зброї


"I'm so tired of Christmas I wish there never would be another one!" exclaimed a discontented-looking little girl, as she sat idly watching her mother arrange a pile of gifts two days before they were to be given.
"Why, Effie, what a dreadful thing to say! You are as bad as old Scrooge; and I'm afraid something will happen to you, as it did to him, if you don't care for dear Christmas," answered Mamma, almost dropping the silver horn she was filling with delicious candies.
"Who was Scrooge? What happened to him?" asked Effie, with a glimmer of interest in her listless face, as she picked out the sourest lemon-drop she could find; for nothing sweet suited her just then.
"I shall read it; for I like dreams, and have a great many curious ones myself. But they don't keep me from being tired of Christmas," said Effie, poking discontentedly among the sweeties for something worth eating.
"Why are you tired of what should be the happiest time of all the year?" asked Mamma, anxiously.
"Perhaps I shouldn't be if I had something new. But it is always the same, and there isn't any more surprise about it. I always find heaps of goodies in my stocking. Don't like some of them, and soon get tired of those I do like. We always have a great dinner, and I eat too much, and feel ill next day. Then there is a Christmas tree somewhere, with a doll on top, or a stupid old Santa Claus, and children dancing and screaming over bonbons and toys that break, and shiny things that are of no use. Really, Mamma, I've had so many Christmases all alike that I don't think I can bear another one." And Effie laid herself flat on the sofa, as if the mere idea was too much for her.
"Suppose we don't give you any presents at all, – how would that suit you?" asked Mamma, anxious to please her spoiled child.
"I should like one large and splendid one, and one dear little one, to remember some very nice person by," said Effie, who was a fanciful little body, full of odd whims and notions, which her friends loved to gratify, regardless of time, trouble, or money; for she was the last of three little girls, and very dear to all the family.
"Well, my darling, I will see what I can do to please you, and not say a word until all is ready. If I could only get a new idea to start with!" And Mamma went on tying up her pretty bundles with a thoughtful face, while Effie strolled to the window to watch the rain that kept her in-doors and made her dismal.
"Would you like to be hungry, cold, and ragged, to beg all day, and sleep on an ash-heap at night?" asked Mamma, wondering what would come next.
"You may give them all mine; I'm so tired of them I never want to see them again," said Effie, turning from the window to the pretty baby-house full of everything a child's heart could desire.
"I will, and let you begin again with something you will not tire of, if I can only find it." And Mamma knit her brows trying to discover some grand surprise for this child who didn't care for Christmas.
Nothing more was said then; and wandering off to the library, Effie found "A Christmas Carol," and curling herself up in the sofa corner, read it all before tea. Some of it she did not understand; but she laughed and cried over many parts of the charming story, and felt better without knowing why.
All the evening she thought of poor Tiny Tim, Mrs. Cratchit with the pudding, and the stout old gentleman who danced so gayly that "his legs twinkled in the air." Presently bedtime arrived.
"Come, now, and toast your feet," said Effie's nurse, "while I do your pretty hair and tell stories." "I'll have a fairy tale tonight, a very interesting one," commanded Effie, as she put on her blue silk wrapper and little fur-lined slippers to sit before the fire and have her long curls brushed.
"I wanted to be a beggar-girl, and now I am one; but I don't like it, and wish somebody would come and take care of me. I don't know who I am, and I think I must be lost," thought Effie, with the curious interest one takes in one's self in dreams. But the more she thought about it, the more bewildered she felt. Faster fell the snow, colder blew the wind, darker grew the night; and poor Effie made up her mind that she was quite forgotten and left to freeze alone. The tears were chilled on her cheeks, her feet felt like icicles, and her heart died within her, so hungry, frightened, and forlorn was she. Laying her head on her knees, she gave herself up for lost, and sat there with the great flakes fast turning her to a little white mound, when suddenly the sound of music reached her, and starting up, she looked and listened with all her eyes and ears.
A child's voice sang, a child's hand carried the little candle; and in the circle of soft light it shed, Effie saw a pretty child coming to her through the night and snow. A rosy, smiling creature, wrapped in white fur, with a wreath of green and scarlet holly on its shining hair, the magic candle in one hand, and the other outstretched as if to shower gifts and warmly press all other hands.
"Dear child, you are lost, and I have come to find you," said the stranger, taking Effie's cold hands in his, with a smile like sunshine, while every holly berry glowed like a little fire.
"Do you know me?" asked Effie, feeling no fear, but a great gladness, at his coming.
"Are you an angel?" asked Effie, looking for the wings.
"No; I am a Christmas Spirit, and live with my mates in a pleasant place, getting ready for our holiday, when we are let out to roam about the world, helping make this a happy time for all who will let us in. Will you come and see how we work?" "I will go anywhere with you. Don't leave me again," cried Effie, gladly.
With a wave of his candle all three miracles were wrought,–for the snow- flakes turned to a white fur cloak and hood on Effie's head and shoulders, a bowl of hot soup came sailing to her lips, and vanished when she had eagerly drunk the last drop; and suddenly the dismal field changed to a new world so full of wonders that all her troubles were forgotten in a minute. Bells were ringing so merrily that it was hard to keep from dancing. Green garlands hung on the walls, and every tree was a Christmas tree full of toys, and blazing with candles that never went out.
In one place many little spirits sewed like mad on warm clothes, turning off work faster than any sewing-machine ever invented, and great piles were made ready to be sent to poor people. Other busy creatures packed money into purses, and wrote checks which they sent flying away on the wind,–a lovely kind of snow-storm to fall into a world below full of poverty. Older and graver spirits were looking over piles of little books, in which the records of the past year were kept, telling how different people had spent it, and what sort of gifts they deserved. Some got peace, some disappointment, some remorse and sorrow, some great joy and hope. The rich had generous thoughts sent them; the poor, gratitude and contentment. Children had more love and duty to parents; and parents renewed patience, wisdom, and satisfaction for and in their children. No one was forgotten.
"Please tell me what splendid place this is?" asked Effie, as soon as she could collect her wits after the first look at all these astonishing things.
But presently she saw that in some ways the dolls improved upon the manners and customs of human beings, and she watched eagerly to learn why they did these things. A fine Paris doll driving in her carriage took up a black worsted Dinah who was hobbling along with a basket of clean clothes, and carried her to her journey's end, as if it were the proper thing to do. Another interesting china lady took off her comfortable red cloak and put it round a poor wooden creature done up in a paper shift, and so badly painted that its face would have sent some babies into fits.
"Seems to me I once knew a rich girl who didn't give her things to poor girls. I wish I could remember who she was, and tell her to be as kind as that china doll," said Effie, much touched at the sweet way the pretty creature wrapped up the poor fright, and then ran off in her little gray gown to buy a shiny fowl stuck on a wooden platter for her invalid mother's dinner.
"We recall these things to people's minds by dreams. I think the girl you speak of won't forget this one." And the spirit smiled, as if he enjoyed some joke which she did not see.
"They know their lessons very well, and are as still as mice. We make a great racket at our school, and get bad marks every day. I shall tell the girls they had better mind what they do, or their dolls will be better scholars than they are," said Effie, much impressed, as she peeped in and saw no rod in the hand of the little mistress, who looked up and shook her head at the intruder, as if begging her to go away before the order of the school was disturbed.
Effie retired at once, but could not resist one look in at the window of a fine mansion, where the family were at dinner, the children behaved so well at table, and never grumbled a bit when their Mamma said they could not have any more fruit. "Now, show me something else," she said, as they came again to the low door that led out of Doll Land. "You have seen how we prepare for Christmas; let me show you where we love best to send our good and happy gifts," answered the spirit, giving her his hand again.
"I know. I've seen ever so many," began Effie, thinking of her own Christmases.
"Don't they have any in this place?" asked Effie, shivering, as she held fast the spirit's hand, following where he led her. "We come to bring it. Let me show you our best workers." And the spirit pointed to some sweet-faced men and women who came stealing into the poor houses, working such beautiful miracles that Effie could only stand and watch.
But the sweetest work was for the children; and Effie held her breath to watch these human fairies hang up and fill the little stockings without which a child's Christmas is not perfect, putting in things that once she would have thought very humble presents, but which now seemed beautiful and precious because these poor babies had nothing.
"That is so beautiful! I wish I could make merry Christmases as these good people do, and be loved and thanked as they are," said Effie, softly, as she watched the busy men and women do their work and steal away without thinking of any reward but their own satisfaction.
"Oh, stay and show me more!" cried Effie, trying to hold him fast.
"Darling, wake up, and tell me why you are smiling in your sleep," said a voice in her ear; and opening her eyes, there was Mamma bending over her, and morning sunshine streaming into the room.
"Are they all gone? Did you hear the bells? Wasn't it splendid?" she asked, rubbing her eyes, and looking about her for the pretty child who was so real and sweet.
"You have been dreaming at a great rate, – talking in your sleep, laughing, and clapping your hands as if you were cheering some one. Tell me what was so splendid," said Mamma, smoothing the tumbled hair and lifting up the sleepy head. Then, while she was being dressed, Effie told her dream, and Nursey thought it very wonderful; but Mamma smiled to see how curiously things the child had thought, read, heard, and seen through the day were mixed up in her sleep.
"The spirit said I could work lovely miracles if I tried; but I don't know how to begin, for I have no magic candle to make feasts appear, and light up groves of Christmas trees, as he did," said Effie, sorrowfully.
"Yes, you have. We will do it! we will do it!" And clapping her hands, Mamma suddenly began to dance all over the room as if she had lost her wits.
"How? how? You must tell me, Mamma," cried Effie, dancing after her, and ready to believe anything possible when she remembered the adventures of the past night.
"I've got it! I've got it! – the new idea. A splendid one, if I can only carry it out!" And Mamma waltzed the little girl round till her curls flew wildly in the air, while Nursey laughed as if she would die.
"There will be no tree, no party, no dinner, in this house at all, and no presents for you. Won't that be a surprise?" And Mamma laughed at Effie's bewildered face.
"Do it. I shall like it, I think; and I won't ask any questions, so it will all burst upon me when the time comes," she said; and she ate her breakfast thoughtfully, for this really would be a new sort of Christmas.
All that morning Effie trotted after Nursey in and out of shops, buying dozens of barking dogs, woolly lambs, and squeaking birds; tiny tea-sets, gay picture-books, mittens and hoods, dolls and candy. Parcel after parcel was sent home; but when Effie returned she saw no trace of them, though she peeped everywhere. Nursey chuckled, but wouldn't give a hint, and went out again in the afternoon with a long list of more things to buy; while Effie wandered forlornly about the house, missing the usual merry stir that went before the Christmas dinner and the evening fun.
"Is the surprise going on all right?" asked Effie, anxiously; for it seemed an immense time to wait till another evening came.
The next day was a very strange one; for when she woke there was no stocking to examine, no pile of gifts under her napkin, no one said "Merry Christmas!" to her, and the dinner was just as usual to her. Mamma vanished again, and Nursey kept wiping her eyes and saying: "The dear things! It's the prettiest idea I ever heard of. No one but your blessed ma could have done it." "Do stop, Nursey, or I shall go crazy because I don't know the secret!" cried Effie, more than once; and she kept her eye on the clock, for at seven in the evening the surprise was to come off.
The longed-for hour arrived at last, and the child was too excited to ask questions when Nurse put on her cloak and hood, led her to the carriage, and they drove away, leaving their house the one dark and silent one in the row. "I feel like the girls in the fairy tales who are led off to strange places and see fine things," said Effie, in a whisper, as they jingled through the gay streets.
"Ah, my deary, it is like a fairy tale, I do assure you, and you will see finer things than most children will tonight. Steady, now, and do just as I tell you, and don't say one word whatever you see," answered Nursey, quite quivering with excitement as she patted a large box in her lap, and nodded and laughed with twinkling eyes.
"Shall I be afraid?" whispered Effie, full of wonder; for as they went out she heard the sound of many voices, the tramp of many feet, and, in spite of the bandage, was sure a great light shone upon her when she stopped.
After the handkerchief was tied about her eyes, Nursey led Effie up some steps, and placed her on a high platform, where something like leaves touched her head, and the soft snap of lamps seemed to fill the air. Music began as soon as Nursey clapped her hands, the voices outside sounded nearer, and the tramp was evidently coming up the stairs.
Off went the bandage; and for a minute Effie really did think she was asleep again, for she actually stood in "a grove of Christmas trees," all gay and shining as in her vision. Twelve on a side, in two rows down the room, stood the little pines, each on its low table; and behind Effie a taller one rose to the roof, hung with wreaths of popcorn, apples, oranges, horns of candy, and cakes of all sorts, from sugary hearts to gingerbread Jumbos. On the smaller trees she saw many of her own discarded toys and those Nursey bought, as well as heaps that seemed to have rained down straight from that delightful Christmas country where she felt as if she was again.
"How splendid! Who is it for? What is that noise? Where is Mamma?" cried Effie, pale with pleasure and surprise, as she stood looking down the brilliant little street from her high place.
Then each was led to her own tree by the good ladies who had helped Mamma with all their hearts; and the happy hubbub that arose would have satisfied even Santa Claus himself, – shrieks of joy, dances of delight, laughter and tears (for some tender little things could not bear so much pleasure at once, and sobbed with mouths full of candy and hands full of toys). How they ran to show one another the new treasures! how they peeped and tasted, pulled and pinched, until the air was full of queer noises, the floor covered with papers, and the little trees left bare of all but candles!
"I don't think Heaven can be any gooder than this," sighed one small girl, as she looked about her in a blissful maze, holding her full apron with one hand, while she luxuriously carried sugar-plums to her mouth with the other.
"Is that a truly angel up there?" asked another, fascinated by the little white figure with the wreath on its shining hair, who in some mysterious way had been the cause of all this merry-making.
Lame Katy felt as if "a truly angel" was embracing her, and could only stammer out her thanks, while the other children ran to see the pretty spirit, and touch her soft dress, until she stood in a crowd of blue gowns laughing as they held up their gifts for her to see and admire.
"I will," answered Effie, and held it fast until the last smiling face was gone, the surprise all over, and she safe in her own bed, too tired and happy for anything but sleep.


text:
package com.pivotal.hawq.mapreduce.ao.io;

import java.io.BufferedWriter;
import java.io.FileWriter;
import java.math.BigDecimal;
import java.sql.Date;
import java.sql.Time;
import java.sql.Timestamp;
import java.util.ArrayList;

import com.pivotal.hawq.mapreduce.schema.HAWQField;
import com.pivotal.hawq.mapreduce.schema.HAWQPrimitiveField;
import com.pivotal.hawq.mapreduce.schema.HAWQSchema;
import org.junit.*;

import com.pivotal.hawq.mapreduce.HAWQException;

public class HAWQAORecordTest
{

	@Test
	public void TestGetColumnCount()
	{
		HAWQSchema schema = new HAWQSchema("aaa", HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.INT4, "a"));
		String encoding = new String("UTF8");
		HAWQAORecord record;
		try
		{
			record = new HAWQAORecord(schema, encoding, "on i386-apple-darwin");
			record.getSchema().getFieldCount();
		}
		catch (HAWQException e)
		{
			e.printStackTrace();
		}
	}

	public static void main(String[] args) throws Exception
	{
		ArrayList<HAWQField> fields = new ArrayList<HAWQField>();
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.INT2, "a"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.FLOAT4, "b"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.NUMERIC, "c"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.VARCHAR, "d"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.BOOL, "e"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.DATE, "f"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.INT8, "g"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.TIME, "h"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.TIMESTAMP, "i"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.FLOAT8, "j"));
		fields.add(HAWQSchema.optional_field(
				HAWQPrimitiveField.PrimitiveType.BYTEA, "l"));
		HAWQAORecord record = new HAWQAORecord(
				new HAWQSchema("alltype", fields), "UTF8", "on i386-apple-darwin");

		record.setShort(1, (short) 1);
		record.setFloat(2, (float) 2.3);
		record.setBigDecimal(3, new BigDecimal("3452345.234234"));
		record.setString(4, "sdfgsgrea");
		record.setBoolean(5, true);
		record.setDate(6, new Date(1323434234355555449l));
		record.setLong(7, 4);
		record.setTime(8, new Time(1323434234355555449l));
		record.setTimestamp(9, new Timestamp(1323434234355555449l));
		record.setDouble(10, 5.6);
		String temp = "dfgsfgs";
		record.setBytes(11, temp.getBytes());

		BufferedWriter bw = new BufferedWriter(new FileWriter(
				"HAWQAORecordTest"));
		long begin = System.currentTimeMillis();
		for (int i = 0; i < 8388608; i++)
		{
			int columnCount = record.getSchema().getFieldCount();
			bw.write(record.getString(1));
			for (int j = 2; j <= columnCount; j++)
			{
				bw.write("|");
				bw.write(record.getString(j));
			}
			bw.write("\n");
		}
		long end = System.currentTimeMillis();
		System.out.println("Time elapsed: " + (end - begin));
		bw.close();
	}
}

redpajama_set_name: RedPajamaGithub


Penthouse with great mountain and city views, high ceilings. Love this two bedroom, 1.5 bath, TWO (2) covered parking. Kitchen newly renovated. NO afternoon sun. Washer & Dryer in unit. Amenities include swimming pool, bar-b-que area. NO pets & NO smoking. Owner related to property manager. $20 application fee per adult. Condo built 1991 has sprinkler system. One block in from Kapiolani Blvd, close to Waikiki gateway, UH, Ala Moana Ctr. Vacant.


text:
Q: Going up a path when webpage url is in localhost I have an image whose url is ../path/to/image, but the ../ doesn't work. The url for my webpage is http://localhost:8080/account.html. I can't seem to find a solution online.
I believe the directory is relative to the webpage url. I've tried starting from file:///C:/ and it works, but I don't want to use that because my other clients will use the domain name, which in this case is localhost.
Is there a way to solve this without moving folders?

A: Try this /path/to/image.jpg
Remove the dots and just add this -> / at the start of the path , that means that the path is going to root directory

redpajama_set_name: RedPajamaStackExchange


A private medical research university sought assistance in reviewing multiple healthcare applications to identify account access exceptions, or users not trained to handle health data. The analysis led to the identification and confirmation of user access for select data systems with access to electronic protected health information records (ePHI) covered by HIPAA.
The evaluation required extensive data management and analysis efforts across a number of disparate applications and systems. This process includes the collection, standardization, integration, and analysis of user application files and match-based queries to an approved list of users with permission to access ePHI within university-owned applications.
(e.g. Banner ID numbers, Active Directory identifiers, etc.) each time the file was received from the client. After a file was standardized, it was individually compared against a list of approved users with access to each application containing ePHI. This process was repeated for each user application file, and was repeated again if a newer version of the user application file was provided by the client. This manual process also increased the potential risk of data errors based on version control errors.
The use of multiple software systems made it difficult to generate a unique ID for each application user across all systems. Since each software system retained different data elements for its users, generating a unique ID for comparisons to the list of approved users with access to ePHI, and to identify duplicate users within additional systems, was a burdensome process.
With limited interconnectivity between each user application file, it was difficult to generate dynamic and insightful analyses to identify root causes of access errors to ePHI. The manual process of data collection, management, and analysis resulted in limited capacity to design queries for further statistical analysis about certain applications and user roles, or to effectively respond to ad hoc analysis requests from the university.
Each application user file was imported into Alteryx.
The data was cleaned & transformed to improve data quality.
Based on the available data elements, unique IDs were generated for each user, & five standardized data elements were retained for each user.
All user application files were merged together into a unified application user data file & exported to a secure SQL server database.
The ePHI Permitted Users list was imported to a secure SQL server database.
Within this SQL environment, 25 separate queries were executed in order to determine whether each user was permitted to have access to ePHI data. These queries tested multiple variations of standardized data elements to minimize the occurrence of false-positive results.
The final results were stored within the SQL server database.
The list of users that were identified as incorrectly having access to ePHI-related data systems was compiled & provided to each applicable university department for remediation.
An executive dashboard was created using user access data generated throughout the analysis process. A Sankey flow diagram provides IT leaders with a compressive view into which departments and applications resulted in higher rates of user access errors. Additionally, an application scorecard was created to provide drill-down capabilities for root-cause analysis.
Additionally, throughout the process, department leader feedback was integrated to improve the accuracy and timeliness of the analysis.
This improved approach allows the university to spend time on value add, risk remediation activities versus manual data processing. This shift from tactical tasks to strategic advising results in a sustainable, data-driven solution. The university can now better understand the root causes that lead to user access errors, and increase the speed risks are remediated.


Everybody deserves a good night's sleep. SleepX offers a wide choice of premium bed in a box mattresses, mattress toppers and therapy pillows at an affordable price. All our mattresses are designed and made in Australia and come with a 120 night trial and 10 year warranty.
We don't just offer the choice of size, you can also choose between three different mattress 'feels': soft, medium and firm. And for couples who love togetherness, but prefer different mattress types, you can customise your own SleepX Accord Duo Mattress so each partner gets to choose the top layer of his/her side of the mattress.
All foams used in our mattresses, pillows and mattress toppers have been given the environmental tick of approval by Good Environmental Choice Australia (GECA). The GECA label is only awarded to environmentally responsible products and services and standards are recognised by the Infrastructure Sustainability Council of Australia (ISCA).
We offer free delivery Australia wide. If you live in a metro area and place your order by 2pm on a weekday, we'll have your mattress delivered within 4 hours – or schedule your SleepX delivery for whenever you want.


text:
Azhikode South is een census town in het district Kannur van de Indiase staat Kerala.

Demografie
Volgens de Indiase volkstelling van 2001 wonen er 23948 mensen in Azhikode South, waarvan 47% mannelijk en 53% vrouwelijk is. De plaats heeft een alfabetiseringsgraad van 86%.

Plaats in Kannur

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


What others are saying "# twenties hair was big on waves Bebe Daniels. hair and makeup I was definitely born in the wrong era!" "Todays hair & make up inspiration from Bebe Daniels (January 1901 - March those fingerwaves!"... I have linked the exact products I used, or similar ones, throughout this blog post. If you click and purchase these, I get a commission, which helps keep up this blog!
1920s' eye makeup was dramatic and dark, and was symbolized by the application of lot of kohl and black or gray eyeshadow. Learning how to create smoky eyes is the biggest beauty trick.
In the 1920's, the first movie stars such as Theda Bara and Clara Bow had girls across the globe scampering to copy their signature makeup look.


Subscribe today to the "banjojudy" youtube channel, and you will be notified when new videos are uploaded. For fastest access, click on the picture below right.
There are currently over 800 high quality videos on my channel that I have been uploading since 2007.
The focus of the videos is primarily acoustic music. Many are videos recorded at shows and festivals. There are several instruction videos including how to play the 5 string cello banjo, and learning George Formby ukulele style.
Below are samples of what you will find on the banjojudy channel under each category.


are now (actually, distutils is used quite a bit in the current build process).
I'll take a look at scons, since it looks like it targets the level we need.
>> What do you suggest?
> and a separate build configuration file.


text:
Forthcoming changes to copyright legislation
Subject to parliamentary approval, on 1 June 2014, the UK will see copyright law amendments improving the situation for colleges, universities and other learning providers. In order to make best use of these provisions, Jisc Legal is offering two different events and an online training package. Find out more on their guidance page. Read more
New copyright guide for e-learning authors
Jisc Legal have just released a new guide to copyright law for e-learning authors. If you're an academic and think this doesn't apply to you, think again! As a module tutor, you're responsible for a module page on Learn (Moodle), and that makes you an e-learning author. The guide is concise, to the point, andRead more
New lecture capture checklist for tutors
As the University considers a step-change in its strategy around lecture capture, the Jisc Legal service have very helpfully published a new checklist aimed at tutors covering the questions you consider around copyright and othe IPR issues before embarking on recording your lectures. We'll adapt this and build this into the support resources we giveRead more
We've just learned that the Library has had budget approval to subscribe to the BoB Box of Broadcasts service, which is great news for any academic colleagues interested in using TV and radio programmes (or excerpts thereof) to support their teaching. Think of it as an academic iPlayer or Sky Plus box, that allows you toRead more
For many people, copyright falls into the category of "things Life's too short for". But for anyone involved in teaching or research, there's no getting away from it. Here to shed some light on an often murky area is the new Lboro copyright blog, maintained by Charlotte Greasley and colleagues in the Library, which nowRead more

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


For slot lovers who simply can't get enough of the charm of the Emerald Isle and all things Irish, then NetEnt's fantastical Finn and the Swirly Spin is a promising competitor to the Irish genre's competitive crown, but could this swish new slot deliver or would it simply blend into a world of other games selling the dreamy world of Celtic storyland?
This game is bursting with extras in the base game so how would I fare? Would I enjoy a heady game of folkloric charm or would I just end up in an Irish Stew?
If you like a game that is a bit different to the rest like the Legend of Cleopatra slot with its asymmetric reels, then you will love this game because it takes innovative design too the next level. Finn and the Swirly Spin looks good enough to eat. The graphics are high quality and naturally themed by the magic of Leprechauns and Celtic myth. Here our guide, Finn, the cheeky Leprechaun of the game's title sits on the left of the reels playing his pipe, which make up the background sounds of slot play. The reels or grid are a giant stone monolith and the background to this massive rock formation is an idyllic scene of verdant green countryside with the mandatory rainbow to boot!
Finn and the Swirly Spin is a five by five grid slot game with a cluster win of three or more matching symbols in a row. So quite a bit different to their more traditional games like the Fruit Spin slot and even Guns 'n Roses.
The icons of this creative slot are a ruby, a golden acorn, a lucky horseshoe, a shamrock leaf and a wooden-look heart and club from the card deck.
The Wild is a golden star with blue eyes (Irish eyes are smiling after all) and this subs for all icons, except for the Free spins icon which is a Celtic key in a crystal cube.
This slot has a brilliantly creative idea at its core, instead of reels that spin, here the reels move in a swirling shape, a 5 by 5 grid. To win you need to get 3 or more symbols in a row, either vertically or horizontally. I did warn you that this is something different. If you want to go back to straight pay-lines the we suggest you head over to games like the Poltava slot machine or something similar as Finn is way out there!
Finn and the Swirly Spin also delivers another intriguing feature with "avalanches," which is potentially a real money-making feature. When you form a winning combo, those icons which helped you to win will then fall down from the grid so that new icons can take their place. This cascading effect means that there should be a much better chance of keeping up a winning streak, refreshing your chances of making more winning combos.
Apart from having some creative concepts, what attracted me to this game was its four side games that all take place at random in the base game.
First up there's Starfalls Wilds, this is where a generous two Wilds are added onto the grid, these appear at random so if they don't help to make a win, they stick around until they start to contribute to making a win.
Then there's Irish Luck, this side game offers substitute icons to be added to the reels to help bring about a win.
Dragon Destroy is great fun; here non- winning combos are destroyed by a dragon creating a new cascade of symbols allowing a win to take place.
And last but not least, there's Magic Transform. Here the club and heart icons are transformed into new higher value icons.
After a win, if the special Free Spin icon, the key, is on the middle reel then the free spins feature is activated, this means that the player can get involved in one of the four original side games with free spins making for hybrid games in this mode. The first time the key is in position you get a single free spin but as it subsequently lands and you collect keys, you can then enter the different side games this mode offers at random.
One key gets you Star Bar Wins, that is a free spin and the Starfalls Wilds side game.
Four keys collected and you get the Lava Lair Spins, that is 3 free spins, the Dragon Destroy feature and a sticky Wild instead of the Free Spin icon.
Nine keys will take you to the Lucky Mug game, where you get four freebie spins and the Irish Luck game.
And with 16 bonus keys you trigger the Golden Pot, this is two spins and the Magic Transform side game.
I loved the originality of this game but I have to admit that I found it hard to move through the different stages of collecting the keys, for 16 keys, two free spins feels a bit of a poor reward to me but this is a game with oodles of fun in the base game, it just didn't feel that the free spins feature, which should have been so lucrative delivered for me.


Booking.com – the best site for booking Berlin hotels.
Where To Stay in Berlin: Mitte and Charlottenburg – both safe, central, convenient, and fun areas of Berlin.
nhow Hotel located on the banks of the river Spree in the trendy Friedrichshain district of East Berlin.


Why even bother to blog, anyway?
Who reads this stuff? As I ponder various issues while I'm driving to and from work or on some trip down to Kittery (and other exotic locations, like Freeport) my mind is just racing along in all directions. I think about work, how fortunate I am at home, about all the things I wish I had time to do (like play and study more chess). And (inevitably in these troubling times) I ponder the shenanigans of our "leaders". Just today I got to wondering why it's more dangerous for the Iranians to have nuclear weapons than it is for us to have nuclear weapons. We're even dangerous if we don't use nuclear weapons. The logic behind bringing democracy to the Middle East by bombing them into submission is just lost on me. And the whole idea that everyone has to become like us just seems foolish to me. I don't disagree with the idea of protecting our country from enemies foreign and domestic, but going overseas to force people to "behave" the way we want seems like a contradiction to me. On the radio today one of the commentators was remarking on how curious it is that the American press is avoiding coverage of the Danish anti-Muslim cartoon because "they" don't want to enflame [or is it inflame? I'm too tired to look it up right now] muslims at a time when our relations are so strained. So much for freedom of speech and open debate. Why don't we just stop pretending and set up a new Department of Propoganda. I nominate the CEO of CNN or Fox Network to be it's first Director (but they probably couldn't afford the cut in pay).
Back to my question. I suppose the reason for doing this is that talking to yourself is considered a sign of mental problems. But writing to yourself (or just blathering into the aether [I'm not sure how to spell that either] is considered "cool" at the moment [feel free to fill in your own modern-day equivalent for baby boomer "cool"]. There is probably a big difference between "real" bloggers and people who just want to vent. I have found a few very interesting blogs out there. I wonder if the authors have time for real life, though, since they seem to spend so much time blogging. But perhaps they are younger and have much more time? Time is so scarce and precious to me now, that I am loathe to part with even the time it took to write these lines.
Another really important reason to write these things is that occasionally good friends enjoy them. And so, my good friend, I am writing this to amuse you and share my thoughts with you. We should keep trying to find enough time to get together more often. And for those of you who are reading this and might not know me yet, welcome to my thoughts. I wish I had more time to air them.


text:
◊ FILMS◊By filmmaker◊Filmmakers from M to O◊Jonas Mekas◊Three Films by Jonas Mekas
Three Films by Jonas Mekas
DVD with three previously unreleased films by Jonas Mekas
To many he is the inventor of the film diary form, but Jonas Mekas holds an historical place as a champion of the ideals of independent minded creative beings everywhere. It is with great pleasure that we present three rare, and less well-known classic works by Jonas Mekas in this long awaited high-end transfer from fresh 16mm prints to high resolution DVD.
Mekas' subjects range from simple flowers and trees to Salvador Dali, Allan Ginsberg and Norman Mailer; his young family and house cats, to filmmakers Stan Brakhage, Ken Jacobs and Samuel Fuller, Warhol and the Factory scene with the Velvet Underground, George Maciunas, and the Fluxus, group, to the Kennedy and Radziwill families summering in Montauk. When we see Jonas himself, in IN BETWEEN in the Dali sequence, it is because photographer Peter Beard has taken the camera in hand. A co-founder of The Film-makers Cooperative in 1963 and the Anthology Film Archives a few years later, Mekas changed the perception of experimental and independent film itself, partly through his impassioned articles and reviews published weekly in the Village Voice for 2 decades. He sounded clearly the call for artists in every discipline, to make original and honest work and he fought, with the other creative workers of his times to established freedoms that today many take for granted.
In THREE FILMS by JONAS MEKAS, he can be seen, with his joys and doubts, traveling, playing, and mining the philosophy, poetry and expression of what independent cinema is. He renders to the viewer in his signature, single framing technique, a persuasive and compelling vision of 60s - 70s cultural life. Meka,works today with digital video and the Internet, as well as exhibiting his films and award winning installations internationally in museums and galleries. Recipient of numerous international awards and honors, including grants from The Rockefeller Foundation, The National Endowment for the Arts, a Guggenheim Fellowship, he was made a Chevalier de l'Ordre d. Arts et des Lenms, in 1992, and in 2006...Mgka5!, installation for the Lithuanian pavilion won a prize in the Venice Biennial.
WHEN 1968, color, silent A very rare film "manifesto" by Mekas made in 1968 in New York, in the activist spirit of positive revolutionary change; his source for inspiration is the American, Declaration of Independence.
BED IN Love to Yoko and John 1969-2005, color, play & sing along "Give Peace a Chance" This delicate impressionist film poem was made in part as a gift of friendship at an historic event to promote peace during the cold war and Vietnam war. era. We see Yoko, who had been a friend of Jonas' through their mutual involvement with George Maciunas and the Flu,us group, making a peace event in bed on her honeymoon with Beatle, John Lennon. Among their guests in the film are Timothy Leary and Yoko's daughter Kyoko. Originally this film was chronologically embedded in .1,4,kas! epic work in two parts, WALDEN; here for the first time it can be seen as a film on its own.
IN BETWEEN 1964-68 (1978) 16mm, color, sound, 52 min
"Filmed in 1964-1968. Edited in 1978. The material for this film is footage that didn't find a place in the WALDEN reels. Some of it begins in between LOST, LOST, LOST and WALDEN. mostly New York, and some travel footage. The City friends: Richard Foreman, Amy Taub., Mel Lyman, Peter Beard, David Wise, Andrew Meyer, Salvador Dali, Jerome Hill, David Stone and Barbara Stone, my brother Adolfas filming
DOUBLE BARRELLED DETECTIVE STORY, Diane di Prima, Allen Ginsberg, Norman Mailer, Ed Sanders, Gordon Ball, Henry Romney, Jack Smith, Shirley Clarke, Louis .Brigante, Jane Holzer, etc. etc. It's a period piece. The sounds were recorded about the same time. Bits of radio music, bits of records, of my own voice and voices of my friends. Mel Lyman playing playing banjo on the roof on 23rd Street was actually recorded on the roof, with the wind blowing into the mike."
-Jonas Mekas
Produced by•MEDIA_A_TRIANGLE with the participation of Jonas Mekas
Limited Edition: 1000 each of NTSC DVD Made from 16mm // Telecine HD encodes
Author(s) Jonas Mekas
Artist(s) Jonas Mekas, John Lennon, Yoko Ono, Richard Foreman, Amy Taubin, Barbara Stone, Salvador Dali, Allen Ginsberg, Norman Mailer, Ed Sanders, Gordon Ball, etc
Format DVD NTSC, Region 0
Runtime 57 min
Publisher Meida Triangle