text:
Army under secretary: With or without sequestration, DoD will shrink
Francis Rose
Joseph Westphal, Under Secretary, Army
wfedstaff | April 17, 2015 4:02 pm
https://federalnewsnetwork.com/wp-content/uploads/2012/08/257803.mp3
Even if Congress finds a way to avoid sequestration, the Pentagon will still have to downsize, said Army Under Secretary Joseph Westphal.
"I think we all realize that as our combat operations slow down and come to an end eventually, that everything we've done to grow our defense system to address these combat operations will have to change," Westphal said in an interview on Pentagon Solutions with Francis Rose.
The Budget Control Act passed a year ago makes automatic, across-the-board cuts worth $1.2 trillion during the next decade and take effect in January. This process, also called sequestration, would make half of those cuts to DoD spending.
Under Secretary Westphal in the Federal News Radio studio. (Photo by Amanda Iacone/Federal News Radio)
The sequestration cuts would be "devastating," Westphal said, particularly to an already-shrinking DoD. The sequestration cuts would be in addition to DoD's $487 billion in previously-planned cuts during the same time period.
But unless the legislative branch finds a way to avert the cuts, the DoD must comply with it, he said.
"This is a big ship called the Department of Defense, and it's hard to turn that ship so quickly. So, it's not a matter of unwillingness. It's a matter of, do we have enough time to make the reductions in such a fast time slot that we can do it in a way that doesn't undermine security of this country?" Westphal said.
Last week, officials from the Office of Management and Budget and the Pentagon said they were beginning to develop fallback plans in case sequestration does go into effect — although details of these plans and which programs would be affected are sketchy.
This week Defense Secretary Leon Panetta said there will not be another round of base closures in 2013.
"I was asked by some of my budgeters whether we should put a dollar sign in the budget for BRAC, and I told them not to waste their time. We had to put it forward, have to make the argument. But I understand why it's so tough [for Congress]. But it's an important debate we have to have, and frankly, it's not going away," Panetta said.
The Army just finished a "very big BRAC" — or base realignment and closure, so the service does not have many surplus installations, Westphal said.
However, the circumstances could be different with the other services, he added.
When it comes to the timing of BRAC, Westphal said, "I think it's a matter of fine-tuning this and working with Congress when it is comfortable with a [BRAC] commission," he said.
Westphal expanded on Panetta's comment that the timing was not right for another round of BRAC next year.
"I think what the secretary is reflecting is that the politics of the day, we're in an election year, we'll be soon in a post-election year," Westphal said.
Read more: Federal Drive
Often, it takes at least a year to put together a BRAC commission, Westphal said.
"But eventually there will be something to reduce some of the costs of this pretty large infrastructure that we have," he said.
The Army is in the midst of cutting 8,700 civilian positions by this October. The uniformed workforce is also downsizing "significantly" and the Army will "probably see some further reduction on the reserve component," Westphal said.
At the same time, one area of potential workforce growth is in the area of mental health as the department increasingly recognizes the need to get rid of the stigma and treat post-traumatic stress disorder and traumatic brain injuries.
"PTSD or traumatic brain injury, although you can't see them, is no different from a gunshot wound. If you have a gunshot wound, you're not going to say, 'No, I need to be in the front lines, no matter what,'" Westphal said.
The impact of the overall workforce shrinkage will be more competition to rise up the ranks.
"You're going to be competing with more highly qualified majors to become a lieutenant colonel and lieutenant colonels to become a colonel. But it's going to become more of a premium and it's going to become more important to be better and to be great at what you do, and that's important to the country to have the best military possible," he said.
Westphal also said he worries that younger people will not want to join the service. "If you hear a lot of dialogue coming out of this city, it will be hard to be attracted to government service," he said.
Cutbacks must be done with a "great sensitivity to timing," he said. He advocates reducing the force through attrition and once the economy has bounced back.
"Nobody wants to see across-the-board cuts. Nobody wants to see reductions in the workforce that don't make sense in terms of the responsibilities that we have, and that's both on the contractor side as well as the civilian said," Westphal said.
OMB, DoD remain mum on sequestration's impact on specific programs
Analysis: DoD needs to slice budget with or without sequestration
Sequestration may hit defense industry harder than troops
All News Army Army BRAC Budget Congress Defense Defense Department Facilities/Construction Management PTSD Radio Interviews sequestration Workforce


text:
A New Humanism: Part 35
The next environment, looking ahead
Whatever ways we may have been responding in the past to building environments "out-there," we are inexorably changing "in-here." As the overwhelming mass of information we are always confronting becomes concentrated, more and more, into dazzling, crowded streams of digital packages and virtual representations – and as we spend more time exploring and learning in those digital worlds – the ways we experience all environments will necessarily change. Networks in the brain and sensory systems – and even some gene functions – adjust to exploit whatever usable information engages the senses – programing us as much as we are programming them. And it seems likely that a result will be changed expectations about human experience and expanded humanist ideologies. That's what's happened in response to innovations in information technology for millennia. In any case, here are observations made, by a digital immigrant, in a sense, yesterday.
First, when information explosions like this one have happened before – starting with our first literacy and on through Gutenberg to wireless broadcast, the Internet and forms of implants – we have repeatedly jumped into the communication technologies that enhance speed, convenience, and scope with an acceptable level of reliability. And as our impatient predator's brains craving information adapt to each new media environment, the breadth, texture, and rhythm of experience itself necessarily changes. Like any new human encounter across newly opened borders, we enter into new communities, learn from their wisdom, and hear captivating new stories – always looking for the pleasure of more – more connections, more information, more sensations per second, quicker judgments, a sense of more answers, more easily.
Yet we all know that a quick glance, short attention spans, and repeated first impressions tend to probe no deeper than stereotypes and produce popular proverbs like "a-little-bit-of-learning-is-a-dangerous-thing." We're rightly concerned about time being needed for rational thinking to kick-in, contradictions to get sorted out, memories to be searched, and aroused emotions to be resolved. We can readily miss out on the extended chains of reasoning and thoughtful conversations that have produced and consolidate much of our most reliable knowledge.
More from Metropolis
At the same time, though, in a quick sequence of diverse well-scripted and orchestrated glances, we are often able to learn "enough" for our present purposes; and "just-good-enough" is the way evolution itself works. Equally important, though, the extraordinary creativity and ingenuity in today's information technology and persuasion industries demonstrate, one more time, that basic, evolved human nature – our talent for inventing "tools" and education techniques – can readily adapt to and master repeated revolutions in an information – like any other — environment.
Charleston, SC, "South of Broad" – where the national prestige of the old — the excellence, fitness over generations, and beauty-for-its-own-sake – has lasted and prospered alongside waves of the new.
Courtesy Albrecht Pichler
We've proven that in the past, too. New media with their faster pace – like new forms of transportation – or new aesthetic dimensions in architectural style — have taken their place alongside the old because they still serve specific purposes better. They've just expanded human capabilities. And we have plenty of innate mind-body learning capacity that hasn't been tapped out. Continual adaptation, after all, has been a fundamental survival strategy. And in the design fields – if perhaps not in diplomacy – it appears that by compressing routine tasks, we release resources both to nurture and enhance the creative imagination and the wisdom we gained in evolution – whether we use it well or not.
Second, when we have used technology for transcending human biology, each individual's personal searches and, as a result, cultures have been profoundly re-shaped. And now, as we continue to enhance our senses with new receptors, try out artificial intelligence, experiment with implants, and reconfigure genetic codes themselves – all at an accelerating, Moore's Law pace – we are creating new human-machine alliances that haven't been seen before. Just as past alliances have proven an essential, competitive survival strategy, we'll adopt and adapt to them. As in the past revolutions, too, we can expect the design/building professions to follow the sciences, reacting to the new kinds of interactions between the "enhanced" people – as we've done at all levels of technology. The specifics are still unknown, and unimaginable, of course, and that's why a new humanism in design would focus on learning more about the arts and sciences of language and communication itself.
Third, we now have revolutionary techniques for exploration. And as the dimensions of global experience become as much virtual as physical, all of us are able to draw on unprecedented levels of reliable artistry and technical information more quickly, learn about more avant-gardes and discover more diverse places, feelings, and world views. In a sense we are taking one more step in building an organized, enormously enlarged, electronically accessible, "long-term memory" – including implicit memory – the same potential that in the past was a gift of literacy or mass printing or computer files – and it is already releasing a comparable creativity – when we use it for that purpose.
At the same time, though, masses of information stored in this expanded virtual memory are skewed by commerce. As the pervasive market-oriented promotion, filtering and editing by search engines tends to narrow and commodify the information we receive – focusing it down to business opportunities, our past behavior, or mindless attention-getting – its value is compromised. Uncountable new opportunities and ideas are opened up, yet today the economics of information is tending to ease us into individualized, but conventional channels of habit and, naturally, the producers' market-useful stereotypes.
Here, then, is an important challenge for a new humanism. In its primary role – broadening the "narrow humanism of modernism" – it naturally welcomes all innovative, mind-opening, time-and energy-saving technologies. In the built environment, though, practicing professionals will be depending more and more on the universities – with their potential for independence from short-term business and political practice – a high ground not yet drowned out by the mass-market economy. That's where we'll discover ways to integrate the pleasures of the new, more expansive, quick, diverse techniques for learning and communication into a larger, longer view and broader values. More than ever, the tools of design we need to learn in school are not so much in the battle-of-styles and spectacle as in "deeper order of things" in nature and human nature.
A fourth observation is about "being there." While the abundant, imaginative, and almost-perfect images of virtual places – able to race around the globe in an instant – can add to the excitement of expectations and later recollection to on-the-site experience, and although they can, like words, activate many of the same parts of a brain as real on-the-spot physical encounters, they are simply not the equivalent of being there in a built environment. We are isolated from whole sectors of reality – for better and for worse. We cannot capture, through a virtual filter, the full complexity of light and air, the visceral stirring of all the senses or the feedback from the body heat and clues of interacting people. We're not using the full capacity of our fine-tuned detection systems. And limited by our own and others' preconceptions, we can't experience one-on-one the authenticity of a place.
While we have splendid visual images and vivid stories, there's no virtual equivalent for being in a Vermont village – still a model for residential neighborhoods across the continent — experiencing with all of the senses the simple authenticity of "being there."
At the same time, though, we have opened up alternatives – more dramatic, safe, hassle-free, low-cost virtual experience with controlled sound, light, color plus with opportunities for expanded viewpoints, flexible time frames, and new learning – new dimensions and selective refinement – all sitting in front of a screen. Still, it seems a bit like falling in love with pixels.
In a sense, experiencing virtual reality is taking one more step "indoors," and restoring our primal connection to the natural world becomes more and more another kind of heavily advertised but peripheral, controlled luxury. We've seen the impacts for years, and thanks to advancing building technologies we can choose to ease out of this on-going isolation by merging experience indoors and out. But on balance we've been using the sciences and engineering to destroy and replace, with simulations, the complex interlocking connections between us and our ecosystems. That's a tough but important challenge for a new humanism in today's distribution of economic power and mismanagement of resources.
Following another line of thought about "being there," we are just beginning to understand what the developing "game" industries can do with their enormous resources. Like traditional books, film, theater, and other arts, they respond to our predisposition – our eagerness – to escape out of here-and-now into other worlds – into other stories. The difference, of course, is that games are introducing a faster paced, more challenging, and often more "perilous," gripping level of interaction. The important point here, though, is that their designers are imagining, in a sense, new "ecosystems" – conventional organisms, us, interacting with new environments. Like the literary utopian visions before them, or Disney's entertainment utopias, they will ultimately be tested in the marketplace, but the compelling, immersive environments they design may well open up new ranges of ideas for places we actually build in physical space.
We've already seen what imagined urban settlements created in the mindset of an "outsider" – an amateur in city planning – could do through a modest printed book alone. Ebenezer Howard's 1902 Garden Cities of Tomorrow, and its concept of healthy satellite towns, has become part of the conventional wisdom and regular practice of urban policy-makers and professionals for the past century.
Its success grew from the breadth of the humanism in his ideology and the fresh, practical way they re-ordered the priorities that had built the 19th century industrial cities. Other books and urban diagrams by architect Le Corbusier's Ville Contemporaine and La Ville Radieuse, in the 1920s and 1930s, did the same. But every visionary idea has unintended consequences when translated into business ventures. In Howard's case, it's been the thoughtless destruction of natural environments; in Le Corbusier's case the large scale replacement of historic city fabric – although not as complete as his proposal to replace central Paris – with towers and highways.
Now, as we gradually awaken to the unintended impacts of our optimistic, aggressive global industrialization, another generation of visionaries is posing new priorities to shape our settlements of the planet, from the Kriers' tradition-based new urbanism to Vishaan Chakbrabarti's more comprehensive and persuasive manifesto, A Country of Cities – of "towers, trains, and trees." But this time, in order to better understand the consequences of these new sets of bold ideas – these utopias – before they are translated into construction plans, financial decisions, zoning laws, bulldozers. and concrete, we can have available the techniques to take a longer, broader view, backed up by the human and natural sciences that underlie a new, more reliable, inclusive humanism.
Finally, the massive and growing computer power that's producing revolutionary tools to manage new levels of complexity and precision in every field is, of course, enhancing and empowering the practice of architecture and landscape and urban design. But that revolution has just begun, and, as noted, a new humanism has a long list of new assignments.
Most important, the technology can continue to enlarge the branch of knowledge that deals with what are sometimes called "the last few inches" of human perception – the physical sensory systems and the cognitive and reward networks in the brain – the subject matter of on-going research in evolution and neurosciences.
Experience in a built environment still depends the total person, the "me" that each of us brings to any encounter. Even in new digitally built worlds the full range of innate internal human "contexts" still shape who we are and the places we build. Or, put another way, in the electronic worlds we enter we are naturally doing what we've always done. We compete and cooperate, explore and trade, search for mates, build communities and, within them, alliances and hierarchies. We make order out of complexity as we express our personal and multiple identities and feed each other's hunger for stories. We exchange ideas and discoveries, accelerating creativity. We display our achievements, leave a record of who we are, and search for transcendence over what we are.
Those patterns of predilections, values, and memory, those innate last few human inches are still the essential, underlying deeper order of things that shapes subjective experience. They're where things are conceived – where we create purposes and visions, sense proportions and harmonies, and compose stories and languages that convey meaning. And we're beginning to learn verifiable ways to trace out, measure, and predict the way all of that happens.
In other words, the tools we need to understand that "deeper order" – to learn how biology is linked to design – are being actively developed. Applying that knowledge in day-to-day practice is the ongoing task of what I call a new humanism, and there's no end in sight.
Updating common sense
Finally, the humanism outlined here, while built on insights coming out of the sciences, is in no sense a kind of scientific determinism. Instead, it's more about abandoning the art/science dichotomy as we are finally doing with the conventional separation of mind/body.
The sciences create new platforms of knowledge that keep enriching and revitalizing the arts of creative design – New York's Brooklyn Bridge over the East River.
The sciences create platforms of knowledge that enable creative design. And they are continually informing and enlarging the full range of the applied wisdom we live by – literature and the other arts, history, philosophy or religions – just as artists continue to add dimensions to the work of scientists. Naturally, we would only ask of the sciences information that their conceptual foundations and experimental methods have been designed to answer. The point is to put the best science available to work addressing the uncertainties inherent in design – updating flexible structures in a mind, made up of reliable facts, wisdom and intuitions – for day-to-day use by the practical/creative people who are determined to design a better habitat.
Equally important, what I have been interpreting as findings in the sciences, are offered not as true but as useful for now. Some naturally are still tentative or controversial, and more like reasonable hypotheses than answers. Plus brain research, on-going studies of ecology, and neuro- and molecular sciences, are continuing to create their own new paradigms and replace old metaphors. And as the applied sciences continually adapt to new information, what we believe today may someday be regarded as myth.
But a revived, rigorous humanism would keep us learning, reinvigorating our curiosity and the courage to explore. Then, as our most talented, visionary pioneers apply, out on the land, a more comprehensive understanding of human nature and the natural world – as they take another step forward in the Modern revolution – and as we see the new wide-open opportunities out on the cutting edge of design – a broader, deeper humanism will come to look, once again, like common sense.
Robert Lamb Hart is a practicing architect and planner educated at Harvard GSD and the University of Pennsylvania. He is a founder and a principal in Hart Howerton, a planning, architecture, and landscape design firm with an international practice out of offices in New York, San Francisco, London, Shanghai, Park City, and Boston. He believes that the design professions have been falling behind in their understanding of one of the defining enterprises of the Modern revolution, the application of the maturing, fast-moving sciences of ecology and human behavior — and the compromised results are showing.
Albrecht Pichler, who drew the sketches, is a practicing architect and a principal in Hart Howerton's New York office.
Read more posts from Robert Lamb Hart here.

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


text:
 // This is a manifest file that'll be compiled into application.js, which will include all the files
// listed below.
//
// Any JavaScript/Coffee file within this directory, lib/assets/javascripts, vendor/assets/javascripts,
// or vendor/assets/javascripts of plugins, if any, can be referenced here using a relative path.
//
// It's not advisable to add code directly here, but if you do, it'll appear at the bottom of the
// compiled file.
//
// Read Sprockets README (https://github.com/sstephenson/sprockets#sprockets-directives) for details
// about supported directives.
//
//= require jquery
//= require jquery_ujs
//= require_tree .
//= require ace/ace

$(function () {
	if ($("#snippet-code").length > 0) {
		var editor = ace.edit("snippet-code");
		console.log(editor);
		editor.setTheme("ace/theme/monokai");
		if ($(".editor-mode option:selected").length > 0) {
			mode = $(".editor-mode option:selected").val()
			editor.session.setMode("ace/mode/" + mode);
		}
		else
			editor.getSession().setMode("ace/mode/ruby");
		var textarea = $('textarea[name="snippet[code]"]').hide();
		editor.getSession().setValue(textarea.val());
		editor.getSession().setTabSize(2);
		editor.getSession().on('change', function(){
		  textarea.val(editor.getSession().getValue());
		  //console.log(textarea.val())
		});

		$(".editor-mode").change(function() {
			mode = $(this).val()
			console.log(mode);
			editor.session.setMode("ace/mode/" + mode);
		})
	}
	if ($('.readonly').length > 0) {
		$('.readonly').each(function(){
			editor_instance = ace.edit(this);
			mode = $(this).attr('alt');
	    editor_instance.setOptions({
	        mode: "ace/mode/" + mode,
	        readOnly: true,
	        theme: 'ace/theme/monokai'
	    })
		})
	}

	if ($(".create-snippet").length > 0) {
		/* Accordion */
    $('.container').on('click', '.create-snippet h3', function() {
        $(this).next().slideToggle('fast');
    })
	}
	// var snippet = ace.edit("snippet-readonly");
	// snippet.setReadOnly(true);

	/*textarea.closest('form').submit(function (event) {
		event.preventDefault();
		console.log('code')
		console.log(textarea.val())
	  //  textarea.val(editor.getSession().getValue());
	})*/

})

redpajama_set_name: RedPajamaGithub


text:
Norrköpings Tidningar, allmänt kallad NT, är en moderat dagstidning med huvudsaklig spridning i norra och östra Östergötland, A-region 10. Tidningen grundades 1758 med namnet Norrköpings Weko-Tidningar, utkom med sitt första nummer den 14 oktober samma år och är Sveriges äldsta ännu utkommande dagstidning. Tidningen har haft sexdagarsutgivning sedan 1872. 1959 köpte tidningen konkurrenten kvällstidningen Östergötlands Dagblad och de båda tidningarna slogs samman med namnet Norrköpings Tidningar-Östergötlands Dagblad. Tidningens huvudägare är Erik och Asta Sundins stiftelse.

Upplagan uppgick till 31 800 exemplar år 2019. Utöver pappersupplagan hade Norrköpings Tidningar även 177 79 unika webbläsare / 217 000 per vecka på internet ( vecka 17 år 2017).

I mars 2008 blev det klart att bolaget för 700 miljoner kronor köper samtliga aktier i AB Corren intressenter som äger aktiemajoriteten i företaget AB Östgöta Correspondenten som publicerar Östgöta Correspondenten. I maj 2008 köpte NT även Herencos aktiepost i Corren som införlivades som ett dotterbolag i bolaget och 1 januari 2009 ombildas företaget till NTM, Norrköpings Tidningar Media AB.

NTM ger även ut en rad andra morgontidningar: Upsala Nya Tidning, Enköpings-Posten, Folkbladet, Västerviks-Tidningen, Motala Vadstena Tidning, Vimmerby Tidning, Gotlands Allehanda, Gotlands Tidningar, Norrbottens-Kuriren samt Norrländska Socialdemokraten.

Historia

Tidningen grundas

Reinerus Reineri Broocman var kyrkoherde i Norrköping och ville publicera en svensk översättning av Christian Scrivers Själe-skatt. Uppgiften att trycka manuset lämnades till ett tryckeri i Stockholm men Broocman ansåg att arbetet gick alldeles för långsamt, beslöt att skaffa sig ett eget tryckeri och den 13 augusti 1723 fick han privilegium på detta. Tryckeriet fanns i en byggnad inne på gården vid Drottninggatan 13. Det som främst kom att publiceras var religiös litteratur men också en handbok i lant- och skogshushållning. 1733 övertogs privilegiet av sonen Carl Fredric Broocman. Den ledande kraften vad gäller tryckeriet var dock dennes svärson Johan Edman. Edman fick i juni 1758 tillstånd av stadsmagistraten att publicera en veckotidning. Landshövding Gustaf Adolf Lagerfelt gav sitt stöd för saken och skickade ansökan vidare till kanslikollegiet som i sin tur utfärdade privilegiet den 15 september 1758.

Till privilegiet var kopplat vissa restriktioner. Eftersom det inte fanns lagstadgad tryckfrihet skulle varje nummer av tidningen förhandsgranskas av någon ur stadens prästerskap. Tidningen fick inte heller innehålla något som var till förfång för tidningarna i Stockholm, i praktiken att inte skriva om allmänna nyheter eftersom till exempel Postverkets tidning Posttidningen hade privilegium på detta. Det första numret av Norrköpings Weko-Tidningar kom lördagen den 14 oktober 1758 och i denna fanns en programförklaring. Enligt denna skulle tidningen ha ett innehåll som främjade stadens politik, handel och sjöfart, avhandlingar i icke allmänna ämnen samt annonser. Prenumerationspriset för ett år sattes i början till 6 daler kopparmynt.

Något journalistiskt ändamål hade ju inte Edman med sin tidning och för detta fanns inte heller resurser. Innehållet under de tidigare åren var denna: på första sidan antecknades de resande som kommit till staden och var dessa var på väg. Därefter följde personnotiser, födda och döda samt vilka som hade gift sig. Därefter följde vilka fartyg som hade anlänt under veckan, deras last och fartyg som hade avgått. Annonsavdelningen hade annonser för köpes, säljes, uthyres, borttappade saker och arbetssökande som sökte plats. Under rubriken "Kungörelser" fanns annonser om auktioner. Det fanns också plats för lokala nyheter, en längre avhandling som sträckte sig över flera nummer samt insändare. Tidningen gav också plats för många dikter och verser.

Små ambitioner
Edman utnämndes 1766 till boktryckare vid akademin i Uppsala och både tryckeriet och tidningen övertogs av Johan Benjamin Blume. Tryckeriet kom att flyttas till Tunnbindargatan 18 och tidningen kom att publiceras under namnet Norrkjöpings Wecko-Tidningar. 1766 fick Sverige sin första tryckfrihetsförordning vilket gjorde att polemiska artiklar och insändare, vanligtvis skrivna under pseudonym, fick plats i tidningen, inte minst då riksdagen träffades i Norrköping 1769. I slutet av 1769 publicerades en insändare under signaturen Lika godt Hwilken som riktade kritik mot ständerna. Skribenten var en bokhållare vid sockerbruket Gripen och rådhusrätten dömde denne till dödsstraff. Hovrätten ändrade domen till fängelse i 14 dagar på vatten och bröd.

Under Blumes ledning har tidningen beskrivits som slätstruken och enformig och Blume har inte lyckats hålla Edmans standard. Antalet prenumeranter verkar ha sjunkit år efter år och nått ett bottenrekord under 1770-talet med 60-70 prenumeranter. Förutom de vanliga personnotiserna, annonserna och kungörelserna innehöll tidningen moraliska betraktelser men även debatt på insändarsidan. Nyheten om kung Adolf Fredriks bortgång verkar tidningen ha missat. En vecka efter Gustav III:s statskupp publicerade tidningen en hyllningsdikt till kungen och kungens tal till ständerna skickades separat till prenumeranterna. Tidningen fylldes under denna tid av sedliga och moraliska betraktelser medan politiska nyheter i modern bemärkelse undveks.

Blumes dotter Brita Magdalena gifte sig 1775 med handelsmannen Adolf Fredric Raam och Raam kom därefter att sköta boktryckeriet. Det kan dock inte finnas tvivel att Raam även medverkade i det redaktionella arbetet. Efter Brita Magdalenas bortgång 1874 gifte Raam om sig med Sara Johanna Jansson, född 1768. Efter Blumes bortgång 1786 tog Raam ensam över ledningen. Denne ändrade tidningens namn 1787 till Norrköpings Tidningar och tidningen började komma ut två gånger i veckan, onsdagar och lördagar. Raam verkar ha haft stora publicistiska ambitioner men några större förändringar verkar inte ha skett förutom på en punkt: regelbundna nyheter från utlandet. Spridda notiser från utlandet hade naturligtvis funnits tidigare. Tidningen fick en utrikesredaktör, M. Orrelius. Dessa nyheter är översättningar från utländska tidningar, i första hand tyska tidningar från Hamburg och Altona. Prenumerationspriset höjdes till 1 riksdaler 8 skilling. När riksdagen sammanträdde i Norrköping 1800 utkom tidningen tre gånger i veckan under några månader.

Efter Adolf Fredric Raams bortgång 1802 övertogs ledningen av dennes änka Sara Johanna Raam. Tidningen trycktes och hade sina lokaler på Västgötegatan 20. Tidningen trycktes på träpressar. Omkring 1812 skaffade tryckeriet sig handpressar av järn av Stanhope-modell. Utrikesavdelningen kom med tiden att sänka sina ambitioner, delvis därför att införseln av franska tidningar förbjöds. I lag förbjöds också publicering av nyheter om Frankrikes inrikes förhållanden samt uppgifter om Napoleon och dennes släktingar, något som kom att gälla fram till Gustav IV Adolfs fall 1809. Det skandalartade mordet på Axel von Fersen 1810 berördes inte med ett ord i tidningen. 1832 började tidningen publicera ytterligare en tidning på måndagar, Norrköpings-Bladet. I sak fanns ingen nämnvärd skillnad mellan denna och Norrköpings Tidningar. En kort tid fanns en verklig konkurrent, Norrköpings Aftonblad publicerad av boktryckaren Abraham Bohlin, men denna blev endast kortvarig. Efter Sara Johanna Raams bortgång 1839 övergick tidningen och tryckeriet till dottersonen Christian Törnequist, tidigare föreståndare för tryckeriet.

Tidningen blir opinionsdrivande

Från 1842 blev Theodor Björck tidningens redaktör och från 1840-talet blev det tydligt att Norrköpings Tidningar i allmänhet var för regeringen och kungavänlig och motståndare till den liberalism som företräddes av Aftonbladet. Tidningen klargjorde 1851 sin politiska ståndpunkt. Redaktionen bar "hvarken den röda mössan eller den vita bindeln", det vill säga hörde inte till dem som försvarade den franska revolutionen eller Gustav III:s statskupp. Tidningen förespråkade fosterlandskärlek, lag och ordning och räknade sig till den moderat liberala sidan. Dess politiska linje var dock inte så klar då tidningen i vissa frågor höll på det bestående, i andra förespråkade reformer och det förekom att tidningen bytte uppfattning. I konkreta stridsfrågor ville tidningen reformera ståndsriksdagen men inte avskaffa den och vad gäller tullfrågan var man protektionistisk. Samtidigt förespråkade tidningen större frihet för handeln och välkomnade avskaffandet av skråväsendet. I början av 1850-talet förespråkade tidningen att man skulle skynda långsamt vad gällde utbyggandet av järnvägen. Med tiden blev tidningen dock en ivrig anhängare. Oscar I:s reformer av kriminalvården välkomnades.

1851 skaffade tryckeriet en snällpress av Koenig & Bauer-typ och formatet blev fyrspaltigt. 1856 inköptes ytterligare en snällpress och formatet blev femspaltigt. I oktober 1851 flyttade både tidningen och tryckeriet till Västgötegatan 16. 1858 fick tidningen åter en konkurrent, Norrköpings-Kuriren, som publicerades under fyra års tid. När Norrköping fick en telegrafstation i augusti 1855 fick det också betydelse för nyhetsspridningen; 1867 blev tidningen kund hos Svenska Telegrambyrån. Från och med januari 1872 publicerades tidningen sex dagar i veckan.

1860 övertogs tryckeriet och tidningen av Fredrik Törnequist (1832–1901). Denne påstås ha varit en drifig företagare men framgångarna gjorde honom oförsiktig, han skuldsatte sig och 1875 övertogs tidningen och tryckeriet av ett aktiebolag under ledning av Christian Eberstein, John Lenning och Henning Schultz för ett pris på 200 000 kronor. Aktiebolaget utnämnde Ludvig Eklund till tidningens redaktör och under Eklund blev tidningens konservatism tydlig. Eklund menade att det bästa för samhållet vore utveckling och framåtskridande i jämnt takt utan brytningar och att det var detta som var "sann konservativsm". 1886 köpte tryckeriet en dubbel snällpress. Under 1870- och 1880-talen verkar tidningen ha haft en upplaga mellan 2 500 och 3 500 exemplar. 1892 flyttade tryckeriet och tidningen till en ny byggnad på Västgötegatan 18.

1890 grundades tidningen Östergötlands Dagblad i Linköping och 1895 flyttade ÖD till Norrköping där den till skillnad från Norrköpings Tidningar var en morgontidning. ÖD var också till skillnad från NT frihandelsvänlig. Ett stort debattämne vid denna tid var rösträttsfrågan där Norrköpings Tidningar var motståndare till allmän rösträtt och förklarade sig nöjd med att det dåvarande rösträttsstrecket (800 kronors årsinkomst) skulle göra att allt fler i takt med ökande inkomster fick rösträtt. Vid andrakammarvalet 1896 fick Ludvig Eklund hård kritik för sin konservatism från ÖD och han förlorade sin riksdagsplats. 1897 blev han istället invald i riksdagens första kammare. Tidningens konservativa utgångspunkt gav sig också till känna vad gäller litteraturen. Tidningen kallade Strindbergs Röda rummet för smaklös. Giftasprocessen följdes med stort intresse och efter den friande domen varnade tidningen för vad den radikala litteraturen skulle betyda för kristendomen.

En modern dagstidning
Efter Ludvig Eklunds bortgång 1898 blev journalisten, ledarskribenten och filosofie doktor Erik Sundin, tidigare redaktionssekreterare på Nya Dagligt Allehanda, ny redaktör. I bolagets styrelse satt Axel Swartling, John Philipson samt VD Daniel Engelke. I den då aktuella försvarsfrågan förespråkade tidningen ett värnpliktsförsvar. 1903 fick tryckeriet en dubbel rotationspress som klarade sju spalter. 1905 fick tidningen ytterligare en konkurrent, socialdemokratiska Östergötlands Folkblad. 1907 kom en redaktionell nyhet när Norrköpings Tidningar började skriva om sport. Vad gäller då aktuella händelser ansåg tidningen i samband med flaggfrågan att den norska inställningen var en skymf mot Sverige. Den norska självständighetsförklaringen 1905 såg tidningen som en rättskränkning men man var motståndare till alla former av militära äventyrligheter för att hålla Norge kvar i unionen. Vad gäller rösträtten kopplade man samman den med den 1901 införda värnplikten och kom att förespråka allmän rösträtt för män vid proportionella val.

Upplagan växte stadigt till 6 500 exemplar 1907 och 9 500 exemplar 1913. Lördagsupplagan var 12 500 - 13 000 exemplar. Tidningen fortsatte att ge uttryck för konservativa uppfattningar vad gäller försvarsfrågan och stödde kungamakten. När första världskriget utbröt förespråkade tidningen Sveriges neutralitet ehuru man kan finna några negativa uttalanden om Storbritannien då man ansåg att Sveriges sjöfart och handelsvägar hotades därifrån. När det finska inbördeskriget utbröt 1918 förespråkade tidningen svensk hjälp till de vita skyddskårerna. Bland tidningens skribenter vid denna tid kan nämnas krönikörerna Arthur Nordén och Edward Ringborg och 1917 anställdes Tage Aurell som reporter och konst- och litteraturrecensent.

I maj 1929 lämnade Erik Sundin arbetet som huvudredaktör och efterträddes av redaktionssekreterare John Börjesson. Börjesson blev 1922 ansvarig utgivare för tidningen och 1929 blev han chefredaktör. 1930 flyttade tidningen och tryckeriet till Hospitalsgatan 8. 1932 fick tryckeriet en ny press som kunde trycka 26 000 32-sidiga tidningar i timmen och under 1930-talet började man trycka lördagstidningen i färg. Redan 1939 inköptes en ny tryckpress från Koenig & Bauer som kunde trycka 36 000 exemplar i timmen. Tidningens inställning till Adolf Hitler var först avvaktande men snart tog man avstånd från judeförföljelserna och den nazistiska rasläran. När folkdomstolar infördes ansåg tidningen att Tyskland tagit ytterligare ett steg bort från den kulturkrets landet tidigare tillhört. Under andra världskriget stödde tidningen den svenska regeringens neutralitetspolitik. Under åren 1934-1955 var konsthistorikern och filosofie doktorn Viggo Loos andre redaktör för Norrköpings Tidningar. 1950-1955 var Loos även tidningens ansvarige utgivare.

1946 avled den tidigare huvudredaktören Erik Sundin och 1947 överförde dennes änka Asta Sundin sina aktier i Norrköpings Tidningars Förlagsaktiebolag till Erik och Asta Sundins stiftelse. Stiftelsens ändamål var att med hjälp av avkastningen ge understöd till behövande ålderstigna och sjuka personer i Norrköping. Genom stiftelseformen kunde inte företaget komma i andra händer. Efter Börjessons avgång som chefredaktör 1951 efterträddes denne av Lennart Dansk, tidigare ombudsman för Högerpartiet. Tidningens styrelse bestod under 1950-talet av talman Martin Skoglund, direktör Harald Molander samt advokat Axel Regnell.

Östergötlands Dagblad

I mitten av 1950-talet hade alltså Norrköping två dagstidningar med partibeteckningen höger; utöver dessa fanns socialdemokratiska Folkbladet. NT publicerades på eftermiddagarna medan ÖD var en morgontidning. Läsekretsen var också annorlunda; NT lästes i Norrköping och östra Östergötlands tätorter medan ÖD lästes främst på landsbygden. Aktiemajoriteten i ÖD hade under 1930-talet övergått till Ivar Anderson, sedan 1917 huvudredaktör för Östgöta Correspondenten i Linköping. Anderson ledde ÖD under hela 1930-talet tills han 1940 blev chefredaktör för Svenska Dagbladet. Han sålde 1941 aktiemajoriteten i ÖD till familjen Ridderstad, ägare till Östgöta Correspondenten. Ett motiv för familjen Ridderstad var de vinster som samarbete mellan ÖD och ÖC skulle kunna ge. Detta samarbete visade sig dock inte vara möjligt. Ett samarbete mellan ÖD och NT började diskuteras i början av 1950-talet mellan ÖD:s verkställande direktör Christer Ridderstad och NT:s verkställande direktör Harald Molander. Diskussionerna ledde till att Östergötlands Dagblad i maj 1956 såldes till Norrköpings Tidningar.

1955 hade Norrköpings Tidningar köpt tryckeriet AB Trycksaker som hade sina lokaler på Risängen utanför centrala Norrköping. Inom några år flyttades tidningstryckeriet dit och i de lediga lokalerna på Hospitalsgatan flyttade Östergötlands Dagblad in. Tidningarna fortsatte att drivas som två olika tidningar. ÖD fortsatte dock att gå med förlust och i december 1958 beslöt styrelsen att de två tidningarna skulle slås samman till en enda morgontidning. Den 1 juni 1959 kom det första numret av den sammanslagna tidningen.

Efter sammanslagningen
Tidningen hade en lokalredaktion i Valdemarsvik som bevakade länets sydöstra del. På andra sidan länsgränsen, i Västervik, var den helt dominerande tidningen Västerviks-Tidningen som hade anor tillbaka till 1834. I början av 1960-talet ville majoritetsägaren sälja sin andel. Norrköpings Tidningar köpte dessa aktier 1961 och Västerviks-Tidningen övergick till att bli morgontidning. 1967 gick tidningens upplaga för första gången över 50 000 exemplar. Tidningen försökte expandera in i södra Södermanland, upprättade en lokalredaktion i Katrineholm och erbjöd en särskild Sörmlands-upplaga. Försöket lyckades dock inte och redaktionen avvecklades.

1970 flyttade hela redaktionen ut till ett nybyggt tidningshus på Risängen utanför stadskärnan för att på så vis kunna samla redaktion och tryckeri i samma byggnad. Trycktekniskt övergick man till fotosättning med offsettryck. Från och med den 2 januari blev förstasidan en renodlad nyhetssida istället för annonssida. Alla upplagor fick också namnet Norrköpings Tidningar överst medan Östergötlands Dagblad placerades i mindre stil under. När den nya trycktekniken skulle tas i bruk den 1 september 1970 fungerade inte pressen som var avsett och ingen tidning kom ut den dagen.

I takt med den tekniska utvecklingen har tryckeriet utvecklats. I mars 1996 inleddes ett samarbete med Aftonbladet för att varje natt trycka 100 000 exemplar av Aftonbladet i Norrköping. 1999 blev det möjligt att trycka samtliga sidor i tidningen i fyrfärg. Den 12 september 1995 fick Norrköpings Tidningar en egen webbsida.

24nt television

24nt var tidningen Norrköpings Tidningars egen TV-kanal. De sände sedan 1 oktober 2008 i det digitala marknätet i Norrköping. Nyheterna rullar dygnet runt och varvas med reklam och längre programinslag som Trädgårdsrutan och Blåljus. 24nt har fick efterföljare i Linköping (24Corren), Luleå (24Norrbotten) och Uppsala (24.UNT). TV-verksamheterna har numera gjorts om till webb-tv på de ordinarie sajter.

Källor
Gamla Mormor i förändring Norrköpings Tidningars artikelserie Stolta stad 2002-05-25 (PDF)
Från stor till liten men ändå stor Norrköpings Tidningars artikelserie Stolta stad 2005-04-09 (PDF)

Noter

Externa länkar

Digitaliserade svenska dagstidningar: första numret av Norrköpings Weko-Tidningar, 14 oktober 1758

Svenska dagstidningar
Svenskspråkiga dagstidningar
Norrköping
Tidningar startade 1758

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia