text:
«Queen» (вимовляється «Квін», ) — британський рок-гурт, створений 1971 року в Лондоні. Від року заснування (1971) і до смерті Фредді Мерк'юрі (1991) склад гурту залишався незмінним: Фредді Мерк'юрі — вокал, фортепіано; Браян Мей — гітара, вокал; Роджер Тейлор — ударні, вокал; Джон Дікон — бас-гітара, бек-вокал. «Queen» створював свої ранні роботи під впливом від прогресивного року, хардроку і важкого металу, але поступово перейшов до більш традиційного і радіоформатного звучання, запозичивши елементи інших стилів, зокрема арена-рок і поп-рок.

До заснування «Queen» Браян Мей і Роджер Тейлор грали разом у гурті «Smile». Фредді Мерк'юрі (тоді ще Фаррух Бульсара) був фаном гурту і заохочував їх експериментувати з складнішою сценічною і звукозаписувальною технікою. У 1970 році Мерк'юрі приєднався до гурту і запропонував «Queen» як нову назву, а також придумав своє сценічне ім'я. Джон Дікон приєднався до них перед записом однойменного дебютного альбому 1973 року. Уперше «Queen» потрапив до чарту Великої Британії з другим альбомом «Queen II» 1974 року. Та справжнє міжнародне визнання їм принесли альбоми «Sheer Heart Attack» пізніше того ж року і «A Night at the Opera» 1975 року. До останнього ввійшла пісня «Bohemian Rhapsody», яка залишалася на першій сходинці чарту UK упродовж дев'яти тижнів і популяризувала жанр музичного відеокліпу.

Альбом 1977 року «News of the World» містив пісні «We Will Rock You» і «We Are the Champions», які стали гімнами на спортивних змаганнях. До початку 1980-х років «Queen» вже був одним із найвизначніших стадіонних рок-гуртів у світі. «Another One Bites the Dust», що вийшов 1980 року, є їхнім найкраще продаваним синглом, тоді як їхній альбом-компіляція 1981 року «Greatest Hits» належить до числа  і вісім разів ставав платиновим у США. Їхній виступ на концерті 1985 року «Live Aid» різні музичні видання називають одним із найвизначніших в історії рок-музики, а за опитуванням музичної індустрії 2005 року — він найкращий. 1991 року Мерк'юрі помер від пневмонії, ускладнення СНІДу, а Дікон завершив виступи 1997 року. Відтоді Мей і Тейлор під час кількох турів виступали як «Queen» разом з вокалістами Полом Роджерсом і Адамом Ламбертом.

Гурт випустив 18 альбомів, 18 синглів і 10 DVD, які посідали першу сходинку в чарті. За різними оцінками кількість їхніх проданих записів становить від 150 до 300 мільйонів копій, що робить їх одним із найкраще продаваних музичних артистів у світі. 1991 року «Queen» отримали від Британської асоціації виробників фонограм нагороду «За видатний внесок у британську музику». 2001 року їх введено в Залу слави рок-н-ролу. Кожен член «Queen» написав по кілька синглів, і всі чотири члени гурту були введені в Зал слави піснярів у 2003 році. 2005 року гурт отримав премію Ivor Novello за видатну колекцію пісень від Британської Академії піснярів, композиторів і авторів, а 2018 року їм вручили премію «Греммі» за досягнення протягом життя.

Історія

1968—1971: формування

Знайомство членів-засновників «Queen» відбулося у Західному Лондоні наприкінці 1960-х років. Перед цим, у 1963 році гітарист Браян Мей виготовив власну гітару («») разом зі своїм батьком, а наступного року він разом зі співаком  сформували музичний гурт «1984» (названий на честь однойменного роману Джорджа Орвелла). На початку 1968 року Мей припинив участь в рамках проекту «1984», щоб зосередитися на здобутті вченого ступеня з фізики та інфрачервоної астрономії в Імперському коледжі й вирішив зформувати новий гурт, який міг би створювати свій власний музичний матеріал. В результаті він створив гурт «Smile» («Усмішка»), до якого він включив Стаффелла (як вокаліста та басиста) та клавішника Кріса Сміта, але для повного складу їм бракувало барабанщика. Мей повісив у коледжі на дошці оголошення, що їм потрібний барабанщик «на зразок Мітчелла або Бейкера»; на нього відгукнувся студент-стоматолог Роджер Тейлор. Сміт залишив «Smile» на початку 1969 року, ще напередодні концерту цього колективу у Королівському Альберт-голлі, де тоді також виступили гурти «» та «».

Під час навчання у  на заході Лондона Стаффелл потоваришував із однокурсником Фредді Балсарою, який був парсом родом із Занзібару, що емігрував у Велику Британію з Індії. Балсара, який протягом року вивчав моделювання одягу, а потім перейшов на вивчення графіки та дизайнерства, незабаром став пристрасним шанувальником «Smile». Надалі Балсара запропонував себе приєднати до гурту, як головного вокаліста, але Мей не міг тоді прийняти цю пропозицію, оскільки сумнівався, що Стаффелл погодиться відмовитися від цієї посади. Того ж періоду Балсара разом з Тейлором почали тримати кіоск на
.

У 1970 році Стаффелл залишив «Smile», відчувши інтерес до музики в стилі соулу і ритм-енд-блюзу, які суперечили хард-роковому звучанню гурту, а також через тривалу відсутність успіху гурту. Разом із колишнім барабанщиком «Bee Gees»  він сформував гурт «». Решта учасників «Smile» вирішили включити до свого складу Балсару як головного вокаліста та друга Тейлора — Майка Гроуза, як басиста. Перший виступ четвірки відбувся на заході зі збору коштів у Труро 27 червня 1970 року. Балсара запропонував перейменувати гурт на «Queen». Інші учасники спочатку сумнівалися, але погодилися на це, після його слів: «Це чудово, дорогенькі, людям сподобається це». У той же час, натхненний рядком «Мати Меркурія, подивися, що вони зі мною зробили» у пісні «My Fairy King», він вирішив змінити своє прізвище на Мерк'юрі. Перший концерт гурту, під новою назвою «Queen», відбувся 18 липня у Лондоні. Ранній список пісень «Queen», які вони виконували на концертах, складався з матеріалу, який пізніше увійшов до їх перших двох альбомах, а також різних рок-н-рольних каверів, таких як «» Кліффа Річарда та «The Shadows». Перші виступи «Queen» привернули увагу продюсера , якого зацікавило звучання гурту й він вважав, що їм потрібен інший басист. Після трьох живих виступів Майк Гроуз вирішив не продовжувати роботу в складі гурту і його замінив басист Баррі Мітчелл (колишній учасник гурту «»). Загалом Мітчелл зіграв тринадцять концертів у складі «Queen» із серпня 1970 року до січня 1971 року. У свою чергу Мітчелл залишив гурт у січні 1971 року, після чого протягом двох живих виступів його на бас-гітарі замінив Даг Богі.

1971—1974: Queen і Queen II

У лютому 1971 року до «Queen» приєднався Джон Дікон. Крім того, що він був досвідченим басистом, його спокійна поведінка доповнювала гурт, завдяки його доброму розумінні електроніки. 2 липня «Queen» відіграли свій перший концерт у класичному складі (Мерк'юрі, Мей, Тейлор та Дікон) у Суррейському коледжі, що знаходиться на околицях Лондона. Мей зателефонував Террі Їдону, звукоінженеру «Pye Studios», де записувалися «Smile», щоб дізнатися, куди він може порадити сходити «Queen» для запису. З тих пір Їдон переїхав до нового приміщення «» у Вемблі, і їм був потрібен гурт для тестування обладнання та кімнат для запису. Спочатку щодо цього він звертався до гурту «The Kinks», але так і не зміг їх вмовити. Тому він відповів що «Queen», можуть прийти і записати кілька демо в обмін на акустичні випробування студії. В результаті гурт записав п'ять своїх пісень: «Liar», «Keep Yourself Alive», «Great King Rat», «The Night Comes Down» і «Jesus». Під час запису гурт відвідали Джон Ентоні разом із . Ці двоє взяли участь у продюсуванні «Keep Yourself Alive», після чого почали просувати гурт в декількох компаніях звукозапису.

Надалі промоутеру Кену Тесті вдалося привернути до «Queen» увагу лейблу «», який запропонував гурту аванс у розмірі близько 25 000 фунтів стерлінгів, але музиканти відмовилася від цього, оскільки вони розуміли, що пріоритетом для лейблу буде просування гурту «Genesis». Потім Тесті вступив у переговори з представником студії «» , який запропонував «Queen» укласти угоду з «Neptune Productions», дочірньою компанією «Trident», щоб він міг приступити до обов'язків їхнього менеджера та дозволити їм користуватися приміщеннями студії, поки його керівництво шукало лейбл, який би міг випустити на ринок записи гурту. Це влаштовувало обидві сторони, оскільки «Trident» отримували права менеджерів, а «Queen» за умовами угоди отримували доступ до високотехнологічного обладнання студії, яким до цього користувалися такі музиканти, як «The Beatles», Елтон Джон. Пізніше Тейлор назвав цей ранній період студійної роботи гурту, коли вони ще не досягли слави — «золотим пилом».

1972 рік «Queen» розпочали з концерту у  в Лондоні, на який прийшло всього шість осіб. Після ще кількох виступів вони припинили живі виступи на вісім місяців, щоб за участю Ентоні та Бейкера зосередитися над записом альбому. Під час сесій на «Trident», «Queen» зустріли Девіда Бові з його гуртом «», який теж там записувався, після чого вони прийшли до висновку, що їм потрібно створити альбом, який би справив враження на публіку, інакше вони і далі залишалися б непоміченими для неї. На перших порах співпродюсери Ентоні та Бейкер конфліктували з «Queen» (зокрема, з Меєм) щодо процесу запису альбому, причиною цього була недосвідченість гурту відносно студійної роботи. В основному гурт відстоював свої спроби поєднанувати процес технічного вдосконалення музики з практикою їхніх живих виступів, що призвело до ефекту, який Бейкер називав «перевиробництвом кухонної раковини». Створений альбом являв собою суміш геві-металу і прогресивного року. Гурт був незадоволений перезаписом треку «The Night Comes Down», через що в остаточній версії альбому використовувався його демозапис, створений ще на «De Lane Lea Studios». Інший трек, «Mad the Swine», був взагалі виключений з трек-листу альбому, через те що гурт та Бейкер не змогли дійти згоди відносно його .  створив остаточний мікс для «Keep Yourself Alive» і продовжив роботу над кількома наступними альбомами «Queen». До січня 1972 року гурт остаточно завершив працю над створенням свого дебютного альбому, але контракт щодо його запису ще не був підписаний. Щоб привернути увагу компаній звукозапису, «Trident» замовили на 6 листопада «показовий» концерт в «», а потім 20 грудня був виступ у «».

Не чекаючи підписання угоди студії з лейблами, у лютому 1973 року «Queen» почали просувати свій поки що невиданий альбом на BBC Radio 1. Наступного місяця «Trident» вдалося укласти угоду з лейблом «». 6 липня «Keep Yourself Alive» вийшла як сингл, а через тиждень вийшов альбом «Queen». На обкладинці був показаний знімок Мерк'юрі, під час виступу наживо на сцені, зроблений другом Тейлора Дугласом Паддіфутом. Дікон був вказаний на обкладинці «Диякон Джон» («Deacon John»), тоді як Тейлор вказав своє повне ім'я, «Роджер Меддоуз-Тейлор». Альбом був добре прийнятий критиками; Гордон Флетчер з «Rolling Stone» назвав його «пречудовим», а чиказька «» назвала його «дебютом вищим за середній». Втім, широкої уваги публіки він не привернув, а сингл «Keep Yourself Alive» погано продавався. З нинішнього погляду ця пісня вважається родзинкою альбому і 2008 року журнал «Rolling Stone» помістив її на 31 місце в рейтингу «100 найвизначніших гітарних пісень всіх часів», описавши її як «варту рифів цілого альбому, вміщених в одну пісню». Альбом отримав золоту сертифікацію у Великій Британії та США.

У серпні 1973 року гурт почав записувати свій другий альбом «Queen II». Тепер, коли «Queen» вдосталь могли знаходитися в студії, вони вирішили у повній мірі використати всі її наявні можливості. Мей створив багатошаровий гітарний вступ «Procession», а Мерк'юрі написав «The Fairy Feller's Master Stroke» на основі  . Решту року «Queen» провели у турі Великою Британією, будучи на розігріві у гурта «Mott the Hoople», чим почали привертати до себе увагу публіки. Тур завершився двома концертами у «» 14 грудня, де були присутні 7000 глядачів.

У січні 1974 року «Queen» виступили на  в Австралії. Гурт прибув на цей заход із запізненням, публіка глузувала та знущалася з них, чекаючи побачити виступи пересічних артистів. Перед від'їздом Мерк'юрі оголосив: «Коли ми повернемося до Австралії, "Queen" будуть найпопулярнішим гуртом у світі!». «Queen II» вийшов у березні, його обкладинка містила зображення гурта, створене , що стало культовим, натхненням до нього послужило фото Марлен Дітріх. Надалі це зображення було використано як основу для створення музичного кліпу до «Bohemian Rhapsody». Альбом посів 5-те місце у «UK Albums Chart» і став першим альбомом «Queen», який потрапив до британських чартів. Написаний Мерк'юрі головний сингл «Seven Seas of Rhye» досяг 10-го місця у Великій Британії, ставши першим хітом гурту. Альбом вирізняється «багатошаровим» звучанням, яке надалі стало яскравою особливістю гурту, він включає довгі складні інструментальні пасажі, тексти на фентезійну тематику й вирізняється виконавчою віртуозністю. Окрім єдиного синглу, до альбому також увійшла пісня «The March of the Black Queen», шестихвилинна епопея без приспіву. Критична реакція щодо альбому була змішаною. «», високо оцінивши дебютний альбом гурту, охарактеризувала «Queen II» як «перепродюсовану потворність». База даних «AllMusic» назвала альбом фаворитом серед хардкорних фанатів «Queen», він був згаданий першим з трьох альбомів гурту в книжці «Тисяча і один музичний альбом, який треба прослухати, перш ніж ви помрете». Гурт завершив свій тур Великою Британією на початку 1974 року виступом 31 березня у . Мерк'юрі вирішив надіти на концерт туніку, розроблену Зандрою Родс, а в середині виступу перевдягся у чорний топ із розрізами.

1974—1976: від Sheer Heart Attack до A Night at the Opera
У травні 1974 року, через місяць після першого туру «Queen» по США, де вони були на розігріві у гурту «Mott the Hoople», Мей став відчувати нездужання, після чого у нього діагностували гепатит. Це призвело до скасування запланованих заходів гурту. Внаслідок хвороби Мей не міг взяти участь у початку роботи гурту над їхнім третім альбомом, приєднавшись до товаришів лише тоді, коли половина була вже записана. Альбом вийшов у 1974 році, під назвою «Sheer Heart Attack» і посів друге місце у чартах Великої Британії. Він добре продавався у Європі та отримав золоту сертифікацію у США. Таким чином, альбом не лише приніс гурту перший справжній міжнародний успіх, але й став хітом по обидві сторони Атлантики. У ньому гурт експериментував у різноманітних жанрах, включаючи британський м'юзик-хол, важкий метал, баладу, реґтайм і . Скорочений американський тур «Queen», видзначився першим виконанням пісні Мея «Now I'm Here», надалі вона стала обов'язковим «номером» на всіх наступних виступах гурту, а «Brighton Rock» була для нього «засобом» регулярного виконання гітарного соло на концертах. Дікон написав свою першу пісню для гурту, «Misfire», а авторство його «Stone Cold Crazy», яка була фаворитом на концертах, було зараховане всім членам гурту. Мерк'юрі написав заключний трек альбому «In the Lap of the Gods» із задумом, де публіка, під час його живого виконання, могла підспівувати приспіву. Надалі цей трюк був більш успішно повторений у таких піснях, як «We Are the Champions».

Пісня «Killer Queen» з альбому «Sheer Heart Attack» сягнула другого місця у британських чартах і стала першим їхнім хітом, що посів 12 позицію в «Billboard Hot 100».. Вона поєднувала в собі кемп, водевіль, британський м'юзик-холл разом з гітарною віртуозністю Мея. Друга пісня, «Now I'm Here», витримана в традиційному стилі хардроку, мала 11-те місце за популярністю у Британії. Ще одну пісню, «Stone Cold Crazy», відрізняють ритмічні рифи Мея; вона вважається попередницею спід-металу. Альбом заслугував визнання і сучасних музичних видань: у 2006 році журнал «Classic Rock» помістив його на 26 місце в рейтингу «100 найзначніших британських рок-альбомів за всю історію» («The 100 Greatest British Rock Albums Ever»), і у 2007 році, журнал «Mojo» дав йому 88-ме місце в рейтингу «100 музичних витворів, що змінили світ» («The 100 Records That Changed the World»).. Він також є другим з трьох згаданих альбомів гурту в книжці «1001 Albums You Must Hear Before You Die».

У січні 1975 року гурт вирушив у світове турне, на концертах застосовувалися світлові спецефекти. У США вони привернули широку увагу публіки, також уперше виступали в Канаді, після вирушили в Японію і дали там концерти в сімох містах — від середини квітня до початку травня. У вересні, після болісного непорозуміння з «Трайдентом», гурт розірвав контракт з «Trident Studios» і став шукати нового продюсера. Одною з розглянутих ними кандидатур був менеджер гурту «Led Zeppelin» Пітер Грант, який умовляв їх підписати контракт зі «Swan Song Records», продюсерською компанією цього колективу. Учасники «Queen» знайшли цю пропозицію неприйнятною і замість цього уклали договір з Джоном Рідом, менеджером Елтона Джона.

Наприкінці 1975 року гурт записав і випустив альбом «A Night at the Opera», назва якого взята з популярного фільму «Ніч в опері» братів Маркс. На момент виходу він був найбільш витратним з усіх записаних альбомів. Подібно своєму попереднику, він відрізняється різноманітними стилями й експериментуванням зі стереозвуком. У пісні «The Prophet's Song», восьмихвилинній епопеї, середня частина проспівана каноном: у простих фразах, вишикуваних таким чином, щоб створити повнохоровий ефект. Написану Мерк'юрі баладу «Love of My Life» відрізняють звуки арфи і накладені вокальні співзвуччя. Альбом мав успіх у Британії, і став тричі платиновим у Сполучених Штатах. У 2004 році за підсумками опиту, проведеного британським каналом Channel 4, він посів 13-те місце серед альбомів всіх часів. Високо оцінили альбом і міжнародні опити: у всесвітньому опиті Guinness він посів 19-те місце, в австралійському ABC — 28-ме місце. «A Night at the Opera» часто з'являвся у списках «найзначніших альбомів», що відбивають погляди критиків. В опублікованому журналом «Q Magazine» у 2004 році рейтингу «50 найкращих британських альбомів всіх часів» він посів 16-те місце, а в рейтингу «100 найзначніших альбомів всіх часів» мексиканської версії журналу «Rolling Stone» у 2004 році — 11 місце. Він також присутній у списку «500 найзначніших альбомів всіх часів» журналу Rolling Stone за 2003 рік — на 230-й позиції. «A Night at the Opera» є третім альбомом гурту, згаданим у книжці «1001 Albums You Must Hear Before You Die».

Примітною піснею альбому є і «Bohemian Rhapsody», яка очолювала британські хіт-паради протягом дев'яти тижнів. Друг і порадник Мерк'юрі, диджей радіостанції «Capital London» Кенні Еверетт зіграв значну роль у виставленні її на ротацію. Сингл «Bohemian Rhapsody» посідає третє місце в історії британської музики, поступаючись тільки «Do They Know It's Christmas?» гурту «Band Aid» і «Candle in the Wind 1997» Елтона Джона. Сингл посів дев'яте місце за числом проданих екземплярів у Сполучених Штатах (перевидання 1992 року сягнуло другого місця в «Гарячій десятці» у «Billboard» і залишалося на цій позиції 5 тижнів). Це єдиний сингл, проданий у кількості мільйона екземплярів у два випуски, став «різдвяним синглом № 1» двічі у Британії — єдиний, кому це вдалося зробити. «Bohemian Rhapsody» також кілька разів номінували на звання найзначнішої пісні всіх часів. Гурт вирішив створити на цю пісню відеокліп, зйомки якого доручили «Trilion» — дочірній компанії «Trident Studios». Виконане з використанням найновіших технологій, це відео вважається першим «справжнім» кліпом в історії,, його широко популяризували в ЗМІ. Вважається, що в першій пісні альбому «Death on Two Legs», написаній Мерк'юрі, йдеться про Нормана Шеффілда і «Trident Studios». Хоча інші гурти, включаючи «The Beatles», мали рекламні ролики або відеокліпи доти, більшість з них транслювалися тільки на спеціалізованих телепередачах. Під враженням від кліпу «Bohemian Rhapsody», журнал «Rolling Stone» писав: «Його значення неможливо переоцінити, бо він практично придумав музичне відео — за сім років до появи музичних телеканалів». Друга пісня альбому, «You're My Best Friend», була другою з написаних на музику Джона Дікона і його першим синглом. Вона посіла 16-те місце за популярностю в Сполучених Штатах і входила в десятку світових хітів. У межах концертного туру «A Night at the Opera Tour», що начався в листопаді 1975 року, гурт відвідав країни Європи, Сполучені Штати, Японію й Австралію.

1976—1979: від A Day at the Races до Live Killers

На 1976 рік гурт вже знову був у своїй студії, працюючи над записом нового альбому «A Day at the Races», який часто вважають продовженням ранішого «A Night at the Opera».. Його назва теж бере початок з фільмів братів Маркс, обкладинки альбомів вельми схожі і засновуються на логотипі «Queen». Найбільш показний з братів-акторів, Граучо Маркс, у березні 1977 року запросив учасників до себе в гості в Лос-Анджелес. Під час свого візиту музиканти особисто подякували господареві і проспівали а капела пісню «'39» з альбому «A Night at the Opera». Альбом «A Day at the Races» був високо оцінений шанувальниками й критиками, посівши перше місце за популярністю в Британії і Японії, п'яте — у США. Головним хітом альбому стала пісня «Somebody to Love», навіяна євангельськими мотивами. У ній Мерк'юрі, Мей і Тейлор записали свої голоси на багатьох доріжках, щоб створити враження 100-голосового хору. «Somebody to Love» сягнула другого місця за популярністю в Британії. Альбом також містить одну з «найважчих» пісень гурту, написану Меєм «Tie Your Mother Down», що стала невід'ємним елементом їхніх «живих» виступів.

У 1976 році гурт провів один зі своїх найвідоміших заходів, вільний концерт у лондонському Гайд-парку. Його організував продюсер Річард Бренсон, офіційне число глядачів оцінювалося в 150 000 осіб
. 1 грудня 1976 року «Queen» мала взяти участь у лондонській вечірній програмі Today, але в останню хвилину музиканти мусили відмовитися. Замість них у студію спішно запросили панк-гурт «Sex Pistols», учасники якого дали скандальне інтерв'ю ведучому Біллу Гранді. Під час турне «A Day at the Races Tour» у 1977 році гурт провів аншлаги в нью-йоркському Медісон-Сквер-Гарден (лютий), і лондонському Ерлс Корті (червень).

Шостий студійний альбом «News of the World», випущений у 1977 році, став чотирикратно платиновим у Сполучених Штатах і двічі платиновим у Британії. Він містить багато пісень, написаних Тейлором для живого виконання, у тому числі два з найбільш впізнаваних рок-гімнів, «We Will Rock You» і рок-баладу «We Are the Champions», які обидва стали міжнародними спортивними гімнами. «We Are the Champions» сягнула четвертого місця за популярністю у США. «Queen» розпочала своє турне «News of the World Tour» в жовтні 1977 року. Роберт Гілберн у газеті «Los Angeles Times» назвав його «найбільш театралізованим і доведеним до досконалості» з усіх концертних турів гурту.

У 1978 році гурт випустив свій черговий альбом, «Jazz», що посів друге місце за популярністю в Британії і шосте місце за версією Billboard 200 у США. Він включав такі хіти, як «Fat Bottomed Girls» і «Bicycle Race». «Queen» орендувала на день Вімблдонський стадіон, щоб зняти відеокліп, де 65 оголених дівчат-моделей взяли участь у велосипедних перегонах. В останні роки альбом отримав більш сприятливі відгуки. Іншою примітною піснею альбому «Jazz» є «Don't Stop Me Now», що теж являє собою приклад яскравої вокальної гармонії гурту.

У 1978 році «Queen» вирушили на гастролі «Jazz Tour» по США і Канаді. Більшу частину наступного року гурт гастролював по Європі і Японії. У 1979 вийшов їхній перший «живий» альбом, «Live Killers», він двічі ставав платиновим у Сполучених Штатах. Також був випущений дуже успішний сингл «Crazy Little Thing Called Love», навіяний стилем рокабілі і виконаний у стилі Елвіса Преслі. Пісня увійшла у десятку найпопулярніших у багатьох країнах, очолювала австралійський «ARIA Charts» протягом семи тижнів підряд. Він став першим синглом, що досяг першого місця в американських хіт-парадах, очолювавши «гарячу сотню» «Billboard» протягом чотирьох тижнів. Написавши пісню для гітари і записавши ритм, Мерк'юрі використовував техніку ритм-гітари під час живого виконання пісні, що стало першим випадком його гри на гітарі на концерті. У грудні 1979 року, «Queen» уперше виконала сингл на Концерті для кампучійського народу в Лондоні: на прохання його організатора Пола Маккартні.

1980—1984: від The Game до The Works

На початку 1980-х років «Queen» представили альбом «The Game». До цієї платівки увійшли сингли «Crazy Little Thing Called Love» і «Another One Bites the Dust», які очолили чарти США. Майкл Джексон, відвідавши концерт «Queen» у Лос-Анджелесі, запропонував Мерк'юрі представити як сингл пісню «Another One Bites the Dust»; у жовтні 1980 року ця композиція вже як сингл 3 тижні очолювала чарт США. Альбом перебував на вершині чарту «Billboard 200» 5 тижнів із показником у 4 мільйони проданих копій у США. Під час запису «The Game» музиканти вперше використали синтезатор, хоча в анотаціях на конверті платівки було чітко зазначено «No Synthesisers!» (укр. «Без синтезаторів!»). Припускається, що ця нотатка відображає антисинтетичну, прихильну до важкого року позицію гурту, проте пізніше продюсер Рой Томас Бейкер пояснив, що це було спробою пояснити, що багатошарові соло альбому були створені із допомогою гітар, а не синтезаторів. У червні 1980 року гурт вирушив на гастролі «The Game Tour», які з перервами тривали до листопада 1981 року. У вересні 1980 року «Queen» відіграли три аншлагові шоу у Медісон-сквер-гарден. У 1980 році гурт також представив саундтрек, який вони записали для фільму «Флеш Гордон». У січні 1981 року на «American Music Awards» за композицію «Another One Bites the Dust» гурт отримав перемогу у номінації «Найкращий поп/рок сингл», а самих «Queen» було номіновано на «Найкращий поп/рок гурт».

У лютому 1981 року «Queen» відправились виступати у Південну Америку, ставши першим рок-гуртом, який відіграв свої концерти на стадіонах Латинської Америки. Під час турне гурт відіграв 5 концертів у Аргентині, один із яких зібрав найбільший натовп людей в історії країни (300 000 людей у Буенос-Айресі). Два концерти на стадіоні Сісеру Помпеу ді Толеду у Сан-Паулу, Бразилія, зібрали 131 000 людей у перший вечір та більш ніж 120 000 людей наступного. У жовтні того ж року «Queen» відіграли концерт перед 150 000 фанів 9 жовтня на Естадіо Універсітаріо та 17 і 18 жовтня — у місті Пуебла (Estadio Zaragoza), Мексика. 24 та 25 листопада «Queen» відіграли два аншлагові концерти у Монреаль-Форум, Квебек, Канада. Один із найбільш відомих виступів Мерк'юрі під час виконання останньої композиції альбому «The Game», «Save Me», якраз було виконано у Монреалі, а сам концерт було записано та представлено як концертний альбом «Queen Rock Montreal».

У 1981 році «Queen» записали першу спільну композицію із Девідом Бові під назвою «Under Pressure». Перша колаборація з іншим музикантом було досить спонтанною, оскільки «Queen» та Бові випадково зустрілись у студії звукозапису. «Under Pressure» набула широкої популярності, очоливши чарт Великої Британії та зайнявши 31 позицію у списку каналу VH1 «100 найкращих пісень 1980-х років».

У жовтні 1981 року гурт представив свій перший збірник «Greatest Hits», до якого увійшли найвідоміші пісні періоду 1974—1981 років. Цей збірник став найпродаванішим в історії у Великій Британії і провів 450 тижнів у UK Album Chart. Платівка стала 8 разів платиновою у США, а загалом по всьому світу було продано понад 25 мільйонів копій. Тейлор став першим членом гурту, який випустив власний сольний альбом «Fun in Space» у 1981 році.

У 1982 році гурт представив платівку «Hot Space», яка ознаменувала певний відхід від фірмового звучання «Queen» 1970-х років. Цей альбом став певною сумішшю таких жанрів як рок, поп-рок, танцювальна музика, фанк та R&B. Більша частина альбому була записана у Мюнхені під час найбільш нестабільного періоду в історії гурту. Тейлор та Мей критикували нове звучання і обом дуже не подобалось, наскільки персональний менеджер Мерк'юрі Пол Прентер впливає на музиканта. Мей дорікав Прентеру, менеджеру Мерк'юрі від початку 1980-х до 1984 року, що той не звертав уваги на важливість радіостанцій, їхній зв'язок між музикантом та слухачами і за відмову станціям у зустрічі із Мерк'юрі. 14 і 15 вересня 1982 року гурт відіграв свої два останні шоу у США (Інґлвуд, Каліфорнія) із Мерк'юрі як вокалістом. «Queen» перестали їздити у турне по США після свого туру «Hot Space Tour», оскільки їхня популярність пішла на спад, хоча вони і виступили на американському телебаченні один раз під час прем'єри восьмого сезону «Суботнього вечора у прямому ефірі» 25 вересня того ж року; цей перформенс став останньою публічною появою гурту у Північній Америці до смерті їхнього лідера. «Queen» припинили співпрацю із лейблом «Elektra Records» (із яким вони працювали у США, Канаді, Японії, Австралії та Новій Зеландії) і підписали контракт із «EMI»/«Capitol Records».

Після більш ніж 10 років безперервної діяльності «Queen» вирішили не виступати протягом 1983 року. В цей час вони записали новий альбом на студії «Record Plant» у Лос-Анджелесі і «Musicland Studios» у Мюнхені; декілька членів гурту працювали над іншими проектами та сольними роботами. Тейлор представив свій другий альбом «Strange Frontier». Мей у співпраці із Едді Ван Халеном представив міні-альбом «Star Fleet Project».

У лютому 1984 року «Queen» представили одинадцятий студійний альбом «The Works», до якого увійшли відомі сингли «Radio Ga Ga», «Hammer to Fall» і «I Want to Break Free». Незважаючи на ці хіти, альбом не отримав широкої популярності у США, у той час як у Великій Британії він став тричі платиновим та залишався у чартах протягом двох років.

У тому ж році «Queen» розпочали «The Works Tour», що стало першим турне для клавішника Спайка Едні як додаткового концертного музиканта. Під час туру гурт відіграв 9 аншлагових концертів у Бопутатсвані, що у Південній Африці, на арені Сан-Сіті. Після повернення до Англії гурт став предметом обурення, оскільки відіграв свої шоу у країні під час активної політики апартеїду та незважаючи на культурний бойкот з боку міжнародної спільноти та ООН. Учасники гурту заявили критикам, що грали свою музику для шанувальників у Південній Африці. «Queen» надали фінансову підтримку школі для глухих та сліпих дітей як філантропний жест, однак були оштрафовані та потрапили у «чорний список» артистів ООН.

1985—1988: Live Aid та пізні роки
У січні 1985 року гурт відіграв як хедлайнер два шоу на першому фестивалі «Rock in Rio» у Ріо-де-Жанейро, Бразилія, перед 300 000 людей кожного вечора. Газета «The Boston Globe» описали ті виступи як «гіпнотизуючі перформенси». Вибрані моменти із двох виступів були представлені у форматі VHS під заголовком «Queen: Live in Rio», а пізніше транслювались на MTV у США. У квітні і травні 1985 року «Queen» завершували «The Works Tour» аншлаговими шоу в Австралії та Японії.

Під час благодійного фестивалю «Live Aid» 13 липня 1985 року перед 72 000 людей на стадіоні та 1.9 мільярда людей телеудиторії «Queen» виконали декілька із своїх найвідоміших хітів. Організатори фестивалю Боб Гелдоф і Мідж Юр, інші музиканти (такі як Елтон Джон, Кліф Річард, Дейв Грол), музичні журналісти таких видань як BBC, CNN, «Rolling Stone», MTV, «The Telegraph» заявили, що «Queen» «вкрали» шоу. На основі опитування, проведеного у 2005 році, це шоу було названо найкращим рок-перформенсом усіх часів. Могутні, стійкі ноти Мерк'юрі в а капельній частині прославилися як «чутні на весь світ».

Під час інтерв'ю для журналу «Mojo» учасники гурту зазначили, що найкраща мить виступу на «Live Aid» — це момент, коли натовп аплодував під «Radio Ga Ga». Браян Мей заявив: «Я ніколи не бачив нічого подібного у своєму житті… Ми розуміли свою аудиторію і грали для них, проте це був інший випадок через відео. Я пам'ятаю як думав: "як добре, що це все знімають", а потім думка, що "це не аудиторія Queen". Це були люди, які купили квитки до того, як дізнались, що ми входимо у рахунок. Проте вони всі підспівували. Звідки вони знали? Ніхто не казав їм це робити».

Після успішного виступу на фестивалі «Live Aid» гурт закінчив 1985 рік релізом синглу «One Vision», який став третім синглом після «Stone Cold Crazy» і «Under Pressure (із Девідом Бові)», де авторами виступили усі члени «Queen». Також обмеженим накладом було представлено бокс-сет із всіма на той час альбомами гурту під назвою «The Complete Works». У цю збірку також увійшли раніше невидані композиції, зокрема сингл «Thank God It's Christmas».

На початку 1986 року «Queen» представили альбом «A Kind of Magic», до якого увійшли декілька перероблених пісень, написаних для фільму «Горець». Альбом став комерційно дуже успішним, а пісні стали хітами (зокрема титульна композиція «A Kind of Magic»). Також у чарти потрапили такі пісні як «Who Wants to Live Forever» (яка була записана із оркестром під диригуванням Майкла Кеймена), «Friends Will Be Friends» та де-факто головна тема фільму «Горець» «Princes of the Universe».

Влітку 1986 року гурт відправився у свій останній тур із Фредді Мерк'юрі; Спайк Едні знову був найнятий як концертний музикант. Гурт розпочав тур на стадіоні Росунда у Стокгольмі, Швеція. Примітним став концерт у замку Слейн (Ірландія) перед 95 000 фанів, що стало рекордом для цієї локації, а також шоу за межами «Залізної завіси» на стадіоні «Ференц Пушкаш» у Будапешті перед 80 000 фанів, яке стало одним із найбільших рок-перформенсів, що коли-небудь відбулись у Східній Європі. Більше мільйона людей відвідали концерти «Queen» під час цього туру, зокрема приблизно 400 000 лише у Великій Британії, що стало рекордом на той час. Найвизначнішим моментом турне став виступ на стадіоні Вемблі у Лондоні, знятий та представлений пізніше як подвійний альбом «Queen at Wembley» на CD та як концертне відео на VHS/DVD. Ця платівка стала 5 разів платиновою у США та чотири рази — у Великій Британії. Гурту не вдалось забронювати Вемблі для третього поспіль шоу, тому третього дня вони виступили у парку Небворт. Усі квитки на цю подію було продано протягом двох годин і 120 000 фанів заповнили парк для того, щоб подивитись на шоу, яке стало останнім концертом для «Queen» із Фредді Мерк'юрі.

Після різноманітних сольних проектів протягом 1988 року (включні із колаборацією Мерк'юрі та Монсеррат Кабальє над платівкою «Barcelona»), «Queen» представили альбом «The Miracle» у 1989 році. На цій платівці гурт продовжив напрямок альбому «A Kind of Magic», а саме використання поп-рок звучання разом із досить «важким». У «The Miracle» гурт представив такі хіти як «I Want It All», «Breakthru», «The Invisible Man», «Scandal» та «The Miracle». Цей альбом започаткував зміну філософії написання пісень гурту. Із самого початку заснування практично кожна пісня мала свого конкретного автора, внесок інших музикантів у неї був мінімальним; у цьому ж альбому написання пісень стало більш командним завданням, а фінальний результат більше «приписувався» гурту в цілому, а не окремим учасникам.

1988—1992: хвороба і смерть Мерк'юрі, вшанування пам'яті

Після того, як шанувальники звернули увагу на дедалі більш змарнілий вигляд Мерк'юрі, у ЗМІ з'явилися повідомлення про його серйозну хворобу, причому ймовірним діагнозом частіше за все називався СНІД. Сам Мерк'юрі гаряче заперечував це, запевняючи, що просто «виснажився» і надто зайнятий, щоб давати інтерв'ю. Тоді йому було 42 роки і він серйозно займався музикою протягом майже 20 років. Насправді ВІЛ-аналіз дав у Мерк'юрі позитивні результати в 1987 році, але артист вирішив не робити цю тему публічною, заперечуючи, що з ним щось не так. Незважаючи на хворобу Мерк'юрі, гурт прийняв рішення продовжити випуск альбомів, почавши з«The Miracle» (вийшов улітку 1989 року), за яким надійшов «Innuendo» (вийшов на початку 1991 року). Попри дедалі гірший стан здоров'я, соліст продовжував брати участь у роботі. Згадані два альбоми були записані ще за життя Мерк'юрі, гурт вважав всі пісні плодом колективної творчості, не бажаючи приписувати їх окремим учасникам — для уникнення конфлікту і розбіжностей. У 1990 році у «Queen» закінчився контракт з «Capitol» і музиканти підписали новий з «Hollywood Records» (лейблом «Disney»), що відтоді залишався власником каталогу гурту в США і Канаді. У лютому цього ж року Мерк'юрі в останнє з'явився на публіці, коли разом із іншими учасниками взяв участь у врученні «Queen» премії Brit Awards за «Видатний внесок у британську музику». Протягом всього 1990 року медіа продовжували писати про серйозну хворобу Мерк'юрі, однак музикант заперечував всі чутки.

«Innuendo» гурт представив на початку 1991 року із однойменним хітом, який досяг найвищої позиції у британському чарті, а також інший сингл дещо пізніше того ж року, до якого увійшла композиція «The Show Must Go On». Ця пісня-попередник збірки «Greatest Hits II», представленої у жовтні 1991 року, містила архівний запис виступів гурту 1981—1989 років, і разом із змістом слів продовжувала надавати медіа причини для публікації статей про хворобу Мерк'юрі, хоча це все ще офіційно заперечувалось. Хвороба Мерк'юрі прогресувала і він ледь міг ходити коли гурт записував «The Show Must Go On» у 1990 році. У зв'язку із цим Мей мав певні сумніви щодо того, чи Мерк'юрі фізично здатний співати. Решта гурту були готові до запису і чекали на той момент, коли Мерк'юрі буде здатний прийти до студії на годину чи дві за раз. Мей розповідав про Мерк'юрі: «Він продовжував наполягати: "Напишіть мені більше. Напишіть щось. Я просто хочу заспівати це, і коли мене не стане, ви зможете закінчити запис". Він насправді не відчував страху». Друга збірка найкращих хітів гурту, «Greatest Hits II», була представлена у жовтні 1991 року; ця платівка наразі є 8-ою у списку найбільш продаваних альбомів усіх часів у Великій Британії із загальним накладом у 16 мільйонів копій.

23 листопада 1991 року у підготовленій на смертному ложі заяві Мерк'юрі підтвердив, що у нього СНІД. Протягом 24 годин після цієї заяви Мерк'юрі помер від пневмонії, яка стала ускладненням СНІДу. Приватні похорони музиканта відбулись 27 листопада на цвинтарі Кенсал-Грін, що у західній частині Лондона, відповідно до релігійних вірувань його сім'ї. «Bohemian Rhapsody» було перевидано як сингл незабаром після смерті Мерк'юрі разом із композицією «These Are the Days of Our Lives»; музичне відео до пісні «These Are the Days of Our Lives» складається із фінальних сцен Мерк'юрі перед камерами. Ця пісня цього ж року увійшла до альбому «Innuendo», а відео було відзнято у травні 1991 року (що доводить, що це остання робота Мерк'юрі із гуртом). У США пісня вже була представлена як сингл у вересні 1991 року. Композиція очолила британський чарт, залишаючись на вершині протягом 5 тижні, що дозволило їй стати єдиною піснею, яка очолювала чарт у період різдвяних свят двічі і яка очолювала чарт у 4 різних роки (1975, 1976, 1991 і 1992 роки). Перші прибутки від синглу (а це приблизно £1 000 000) були передані благодійній організації Terrence Higgins Trust.

Після того, як «Bohemian Rhapsody» з'явилась у комедії 1992 року «Світ Вейна», популярність «Queen» помітно зросла у Північній Америці. Ця поява допомогла композиції досягти 2 позиції у чарті «Billboard Hot 100» і протриматись там 5 тижнів (якщо додати ще появу у чарті у 1976 році, то ця пісня загалом залишалась у «Hot 100» протягом 41 тижня), а гурт отримав нагороду MTV Video Music Award. Збірка «Classic Queen» досягла 4 позиції у «Billboard 200» та стала тричі платиновою у США. Поява у фільмі «Світ Вейна» стала нагодою для гурту створити нове музичне відео для «Bohemian Rhapsody», і в результаті гурт та менеджмент були задоволені цією роботою.

20 квітня 1992 року на стадіоні Вемблі перед 72 тисячами глядачів відбувся концерт пам'яті Фредді Мерк'юрі. Запрошені музиканти та гурти («Def Leppard», Роберт Плант, «Guns N' Roses», Елтон Джон, Девід Бові, Джордж Майкл, Енні Леннокс, Seal, «Extreme» та «Metallica») виконали різноманітні пісні «Queen» із рештою членів гурту і Спайком Едні. Цей концерт увійшов у «Книгу рекордів Гіннеса» як «найбільший благодійний рок-концерт», оскільки загальна телевізійна аудиторія перевищила 1.2 мільярди людей по всьому світу і загалом вдалось зібрати понад £20 000 000 на анти-СНІД благодійність.

1995—2003: від Made in Heaven до концерту 46664

Останній альбом гурту «Queen» із вокалом Мерк'юрі «Made in Heaven» було представлено у 1995 році, через чотири роки після його смерті. До цієї платівки увійшов матеріал із записів попередніх альбомів, а також перероблені композиції із сольних робіт Мея, Тейлора та Мерк'юрі. Цей альбом містить композицію «Mother Love», яка є останнім вокальним записом Мерк'юрі. Після того, як Мерк'юрі закінчив запис передостанньої частини пісні, він повідомив, що «почувається не надто добре» і що закінчить роботою над останньою частиною, коли повернеться наступного разу; більше у студії він так і не з'явився, тому роботу над цією останньою частиною закінчив Мей. Обидві частини запису платівки (до і після смерті Мерк'юрі) були зроблені у студії гурту у місті Монтре, що у Швейцарії. Одразу після релізу платівка очолила британський чарт, а загалом було продано понад 20 мільйонів копій по всьому світу. 25 листопада 1996 року статуя Мерк'юрі була встановлена у Монтре на березі Женевського озера, практично через 5 років після смерті музиканта.

У 1997 році «Queen» повернулись до студії для запису пісні «No-One but You (Only the Good Die Young)», присвяченої Мерк'юрі та усім тим, хто помер надто рано. Композиція була представлена як додатковий трек збірки «Queen Rocks», що вийшла пізніше того ж року. У січні 1997 року «Queen» виконали «The Show Must Go On» наживо із Елтоном Джоном та балетом Моріса Бежара у Парижі під час вечора пам'яті Мерк'юрі; цей виступ став останнім публічним перформенсом для Джона Дікона, який вирішив піти на пенсію. Концерт у Парижі був лише другим виступом «Queen» після смерті Мерк'юрі, і це спонукало Елтона Джона спробувати переконати гурт виступати знову.

Браян Мей і Роджер Тейлор виступали разом на декількох церемоніях та благодійних концертах, роль вокаліста на цих виступах виконували різні запрошені співаки. На афішах до цих виступів вони оголошувались як Queen + ім'я запрошеного вокаліста. У 1998 році дует виступив на благодійному концерті Лучано Паваротті; під час виступу Мей виконав «Too Much Love Will Kill You» разом із Паваротті, а також «Radio Ga Ga», «We Will Rock You» та «We Are the Champions» із Дзуккеро. Гурт взяв участь у ще одному благодійному концерті Паваротті у Модені, що в Італії, у травні 2003 року. Декілька запрошених вокалістів записали нові версії хітів «Queen» під іменем «Queen + ім'я співака» (для прикладу, Роббі Вільямс виконав вокальну партію пісні «We Are the Champions» для саундтреку до комедії «Історія лицаря»).

У 1999 році було представлено альбом «Greatest Hits III». До цієї платівки, окрім інших пісень, увійшла реп версія композиції «Another One Bites the Dust», записана разом із Вайклефом Жаном, а також концерті версії «Somebody to Love» із Джорджом Майклом та The Show Must Go On із Елтоном Джоном. Станом на той час вражаючі продажі платівок «Queen» зробили їх другими у списку артистів за цим показником, позаду «The Beatles». 18 жовтня 2002 року «Queen» отримали власну зірку на Алеї Слави у Голлівуді за їхній внесок у музичну індустрію. 29 листопада 2003 року Мей та Тейлор виступали на антиСНІД концерті «46664», організованому Нельсоном Манделою у Кейптауні. Музиканти провели певний час у домі Мандели, де обговорювали проблеми Африки та шляхи їх подолання; через два роки гурт став послом «46664».

2004—2009: Queen + Пол Роджерс

Наприкінці 2004 року Мей та Тейлор анонсували повернення до концертних виступів у 2005 році із Полом Роджерсом (засновником на колишнім вокалістом гуртів «Free» та «Bad Company»). На вебсайті Мея було зазначено, що Роджерс виступатиме разом із «Queen», а не замінятиме Мерк'юрі; Джон Дікон не братиме участі у цих виступах. У листопаді 2004 року «Queen» були вибрані серед номінантів до Зали слави музики Великої Британії, де під час нагородження Роджерс вперше виступив разом із Меєм і Тейлором як вокаліст.

2005 та 2006 роки «Queen» та Пол Роджерс провели у турне, яке стало першим для гурту із часів останніх виступів із Фредді Мерк'юрі у 1986 році. Ударник гурту Роджер Тейлор так прокоментував ці виступи: «Ми не думали, що будемо виступати знову, долею випадку ми познайомились із Полом (Роджерсом) і у нас все вийшло. Пол чудовий вокаліст. Він не намагається бути Фредді.». Перша частина туру охопила Європу, надалі гурт відправився у Японію, а опісля відіграв серію концертів у США. 25 травня 2006 «Queen» отримали нагороду «VH1 Rock Honors» у Лас-Вегасі. Під час відкриття церемонії нагородження гурт Foo Fighters вшанували «Queen», виконавши пісню «Tie Your Mother Down» разом із Меєм, Тейлором та Полом Роджерсом, котрі також виконали декілька вибраних хітів «Queen».

15 серпня 2006 року Браян Мей підтвердив, що «Queen» та Пол Роджерс збираються розпочати роботу на першим спільним альбомом у жовтні, залишивши у секреті місце запису. Гурт та Пол Роджерс виступили на концерті, присвяченому 90-му дню народження Нельсона Мандели у Гайд-парку, що в Лондоні, 27 червня 2008 року. Дебютний альбом «Queen» + Пол Роджерс «The Cosmos Rocks» було представлено 12 вересня 2008 року у Європі та 28 жовтня 2008 року — у США. Після релізу платівки гурт відправився у турне Європою, розпочавши серії виступів концертом у Харкові на Майдані Свободи перед 350 000 українських фанів.  Запис цього концерту пізніше було представлено на DVD. Щоб допомогти Україні під час російського вторгнення 2022 року — 19 березня Queen  провели спеціальний показ харківського концерту на YouTube зі збором благодійних коштів для Агентства ООН у справах біженців. Після виступу в Харкові гурт відправився до Росії, де відіграв два аншлагові концерти у Москві на спорткомплексі «Олімпійський». Після першої європейської частини турне, під час якої «Queen» відіграли 15 аншлагових концертів поспіль у 9 країнах, квитки на британські концерти було продано протягом 90 хвилин від моменту початку продажів. На завершення туру гурт та Пол Роджерс відправились у Південну Америку, де відіграли низку концертів включно із аншлаговим концертом у Буенос-Айресі.

Співпраця «Queen» та Пола Роджерса завершилась 12 травня 2009 року. Роджерс заявив: «Моя домовленість (із "Queen") по суті була схожа на мою співпрацю із Джиммі (Пейджом) у "The Firm": це ніколи не розглядалось як щось постійне». Роджерс не розглядав більше можливості працювати із «Queen» знову.

2009—2011: відхід від EMI, сорокова річниця
20 травня 2009 року Мей та Тейлор виконали композицію «We Are the Champions» наживо у фінальному епізоді реаліті-шоу «American Idol» із переможцем Крісом Алленом та Адамом Ламбертом. У середині 2009 року після завершення співпраці із Полом Роджерсом «Queen» анонсували нову збірку під назвою «Absolute Greatest». Платівка була представлена 16 листопада та досягла 3 позиції у британському чарті. До альбому увійшло 20 найкращих хітів гурту, записаних протягом всього періоду їхньої діяльності. Платівку було представлено у 4 різних форматах: CD, подвійний диск (із коментарями), подвійний диск із додатковою книгою та як вінілова пластинка. Перед релізом гурт запустив онлайн змагання, де учасники мали вгадати композиції, які увійдуть у альбом.

30 жовтня 2009 року Мей повідомив на своєму вебсайті, що «Queen» не планують виступати у 2010 році, хоча для цього були всі можливості. 15 листопада 2009 року Мей та Тейлор виконали «Bohemian Rhapsody» наживо на британському телебаченні в ефірі шоу «X-фактор» разом із фіналістами.

7 травня 2010 року Мей і Тейлор оголосили про припинення співпраці із лейблом EMI, із якими гурт працював протягом майже 40 років. 20 серпня 2010 року менеджер «Queen» Джим Біч заявив, що гурт підписав контракт із Universal Music. Під час інтерв'ю на каналі BBC 22 вересня Мей підтвердив співпрацю із Island Records, що є дочірньою компанією Universal Music. Вперше з кінця 1980-х років каталог «Queen» отримав одного і того ж дистрибютора по всьому світу, тому що їхній поточний лейбл у Північній Америці («Hollywood Records») належить «Universal».

14 березня 2011 року «Queen» «відзначили» свою 40-у річницю перевиданням перших п'яти альбомів у Великій Британії та у деяких інших країних (у США ці версії платівок були представлені 17 травня). Наступні п'ять альбомів були перевидані 27 червня по всьому світу, окрім США і Канади (у цих країнах реліз відбувся 27 вересня); останні п'ять платівок були перевидані у Великій Британії 5 вересня.

У травні 2011 року Перрі Фаррелл, вокаліст гурту «Jane's Addiction», зазначив, що «Queen» намагаються переманити їхнього басиста Кріса Шейні до себе в гурт. Фаррелл заявив: «Мені доводиться тримати Кріса подалі від Queen, які хочуть працювати із ним; вони його не отримають, хіба що ми не будемо нічого із цим робити». Цього ж місяця Пол Роджерс заявив, що знову існує імовірність його співпраці із «Queen». 4 жовтня на церемонії від компанії «Broadcast Music, Inc.» «Queen» отримали нагороду «BMI Icon Award» за свої успіхи на радіо у США; а вже 6 листопада на «MTV Europe Music Awards» — нагороду «Global Icon», яку Кеті Перрі вручила Браяну Мею. «Queen» закривали церемонію нагородження із Адамом Ламбертом, виконавши «The Show Must Go On», «We Will Rock You» і «We Are the Champions». Відновлення співпраці із Ламбертом отримало позитивний відгук як від критиків, так і від шанувальників «Queen», що вилилось у чутки щодо подальшої їхньої спільної роботи.

2011—теперішній час: Queen + Адам Ламберт, Queen Forever

25 і 26 квітня Мей і Тейлор взяли участь у 11 сезоні шоу «American Idol», виконавши свої композиції із шістьма фіналістами під час першого шоу, а наступного дня — пісню «Somebody to Love» із гуртом «Queen Extravaganza». «Queen» були оголошені хедлайнером фестивалю Sonisphere, де мали виступити 7 липня 2012 року із Адамом Ламбертом у Небуорт-хаус, проте фестиваль було скасовано. Востаннє гурт виступав у цьому місці у 1986 році із Фредді Мерк'юрі. Браян Мей заявив: «Це гідний виклик для нас, і я певен що Фредді би одобрив цей виступ». «Queen» висловили своє розчарування від того, що виступ було скасовано, і заявили, що шукали інше місце для проведення концерту. 11 і 12 липня 2012 року гурт разом із Ламбертом відіграли 2 шоу у Лондоні; квитки на обидва концерти були розкуплені протягом першим 24 годин після старту продажу. Третій концерт було заплановано на 14 липня. 30 червня «Queen» та Адам Ламберт виступили у Києві разом із Елтоном Джоном на запрошення Фонду Олени Пінчук «АнтиСНІД». 3 липня гурт із Ламбертом відіграли шоу у Москві, а 7 липня 2012 року — у Вроцлаві.

12 серпня 2012 року «Queen» виступали на церемонії закриття Літніх Оліймпійських ігор у Лондоні. Цей виступ розпочався спеціальним відеокліпом із Мерк'юрі, імітуючи частину його виступу на концерті Вемблі у 1986 році. Після цього Мей виконав соло із «Brighton Rock», після чого до нього приєдналися Тейлор і Джессі Джей для виконання «We Will Rock You».

20 вересня 2013 року «Queen» та Адам Ламберт виступали на «iHeartRadio Music Festival» у готельно-розважальному комплексі MGM Grand у Лас-Вегасі. Влітку гурт із Ламбертом відправились у тур Північною Америкою, а в кінці серпня — на початку вересня виступили у Австралії та Новій Зеландії. В інтерв'ю журналу Rolling Stone Мей і Тейлор заявили, що вони готові до того, щоб Ламберт став офіційно членом гурту, а також до спільного запису нового матеріалу.

У листопаді 2014 року «Queen» представили новий альбом «Queen Forever». Дана платівка в основному є збіркою раніше виданого матеріалу, проте із 3 новими композиціями. Одна нова пісня, «There Must Be More To Life Than This», — це дует Мерк'юрі та Майкла Джексона.

Літо 2016 року стало періодом турне гурту із Ламбертом по музичних фестивалях Європи та Азії. Під час закриття «Isle of Wight Festival» у Англії 12 липня гурт виконав пісню «Who Wants to Live Forever» на згадку про жертв стрілянини у нічному клубі в Орландо. 12 вересня гурт вперше виступив у парку Яркон, що у Тель-Авіві, Ізраїль, перед 58 000 шанувальників. Частиною туру 2017—2018 років стали виступи гурту із Ламбертом у Північній Америці влітку 2017 року, Європі — в кінці 2017 року, а у лютому та березні 2018 року гурт виступив у Австралії та Новій Зеландії. 24 лютого 2019 року Queen відкрили 91-шу церемонію вручення нагород Американської кіноакадемії, що відбулася в Dolby Theatre у Голлівуді. У липні 2019 року гурт вирушив в північноамериканський відрізок The Rhapsody Tour. У січні 2020 року Queen здійснили тур по Японії та Південній Кореї, а наступного місяця — по Австралії та Новій Зеландії. 16 лютого гурт повторив свій сет Live Aid вперше за 35 років на концерті Fire Fight Australia на стадіоні ANZ у Сіднеї, щоб зібрати гроші на ліквідацію лісових пожеж в Австралії 2019–2020 років.

Оскільки Queen не змогли здійснити тур через пандемію COVID-19, вони випустили концертний альбом з Адамом Ламбертом 2 жовтня 2020 року. Колекція з понад 20 пісень під назвою «Live Around the World» містить особисто відібрані учасниками гурту найкращі моменти з понад 200 коцертів за всю його історію. Це був їхній перший концертний альбом з Ламбертом, який станом на 2020 рік відіграв із гуртом 218 концертів. 31 грудня 2020 року Queen виступили на японському новорічному телевізійному шоу Kōhaku з композитором Йосікі та співачкою Сарою Брайтман. У 2021 році Queen вчетверте отримали нагороду Japan Gold Disc Award (раніше вигравали її в 2005, 2019 і 2020 роках) як найпопулярніша західна група в Японії.

4 червня 2022 року Queen + Адам Ламберт відкрили Платинову вечірку біля Букінгемського палацу на честь Платинового ювілею Єлизавети ІІ. Виконуючи сет з трьох пісень, вони розпочали композицією «We Will Rock You», разом з якою був презентований комедійний відеоролик, в якому було показано чаювання королеви Єлизавети II і ведмедика Паддінгтона.

Раніше не опублікована пісня «Queen» з вокалом Мерк'юрі «Face It Alone», записана понад тридцять років тому і яка спочатку вважалася Меєм та Тейлором тією «що не підлягає відновленню», була випущена 13 жовтня 2022 року; а 18 листопада 2022 року вийшло ще п'ять пісень — «You Know You Belong to Me», «When Love Breaks Up», «Dog With a Bone», «Water» та «I Guess We Falling Out» як частина з бокс-сета «The Miracle Collector's Edition».

Музичний стиль

«Queen» формували свій стиль під впливом британських рок-гуртів та виконавців 1960-х та ранніх 1970-х років, зокрема таких як: «The Beatles», «The Kinks», «Cream», «Led Zeppelin», «Pink Floyd», «The Who», «Black Sabbath», «Slade», «Deep Purple», Девід Бові, «Genesis» і «Yes», с Мерк'юрі натхненним рок-н-рольними співаками Літтлом Річардом, Елвісом Преслі та госпел-співачкою Аретою Франклін. Відносно «The Beatles», Браян Мей заявив, що вони «збудували нашу біблію щодо музичної композиції, аранжування та виробництва. "Білий альбом" — це повний каталог того, як ви маєте використовувати студію для створення пісень». Мерк'юрі казав: «Джон Леннон був більшим, ніж життя, і абсолютним генієм. Навіть на дуже ранньому етапі, коли ми були "Beatles", я завжди віддавав перевагу творам Джона Леннона. Не знаю чому. Він просто мав цю магію». За словами Мея і Мерк'юрі вони знаходилися під впливом Джимі Гендрікса: Мерк'юрі казав, що «в нього дійсно було все, що має бути у будь-якої зірки рок-н-ролу», а Мей казав: «Джимі, звичайно, мій номер один. І я завжди казав, що […] Я ніколи не перестаю вчитися у Джимі». Дисертація Мерк'юрі на здобуття наукового ступеня в Коледжі Ілінг була присвячена Гендріксу, в ознаменування його смерті Мерк'юрі і Тейлор закрили свій прилавок на Кенсінгтонському ринку 18 вересня 1970 року.

На початку творчості у ранніх 1970-х музику «Queen» характеризували як «Led Zeppelin, що зустріли Yes» через поєднання «екстремальних акустичних/електричних гітар та натхненних фентезі багаточастинних пісенних епопей». Хоча Мерк'юрі назвав Роберта Планта своїм улюбленим співаком, а «Led Zeppelin» — «найвизначнішим» рок-гуртом, він також казав, що «Queen» має «більше спільного з Лайзою Міннеллі, ніж з "Led Zeppelin" Ми більше у традиціях шоу-бізнесу, ніж у традиціях рок-н-ролу». У своїй книзі «Основи хард-року та хеві-металу» Едді Транк описав «Queen» як «хард-рок-гурт за своєю суттю, але з більш високим рівнем величності та театральності, який приніс щось кожному», а також зауважив, що гурт «звучить по-британськи». Роб Гелфорд з «Judas Priest» коментував: «Рідко коли буває так, що вам важко повісити ярлик на групу. Якщо ви хеві-метал гурт, ви повинні виглядати та звучати як хеві-метал гурт, але ви не можете назвати "Queen" кимось іншим. В один день вони можуть бути поп-гуртом або гуртом, що написав "Bicycle Race", а в інший — повноцінним метал-гуртом. За глибиною музичного ландшафту, який вони охоплювали, він був певною мірою дуже схожий на "The Beatles"». Хоча Джо Боссо із журналу «Guitar World» стверджував, що на них вплинули різні виконавці та жанри, він відзначав: «Queen, схоже, зайняли свою власну смугу».

Роботи «Queen» здійснили вплив на різноманітні жанри музики, часто із дещо глузливим відтінком. Жанри, із якими пов'язують гурт, це прогресивний рок, симфонічний рок, артрок, глем-рок, хардрок, важкий метал, поп-рок та психоделічний рок. «Queen» також написали пісні, які здійснили вплив на різноманітні музичні стилі, не пов'язані із рок-музикою, такі як опера, вар'єте, фолк, госпел, реґтайм і диско. Їх сингл 1980 року «Another One Bites the Dust» став хітом у жанрі фанк-рок. Декілька пісень гурту були написані із думкою про їхнє сприйняття аудиторією, наприклад «We Will Rock You» і «We Are the Champions». Із цієї ж причини композиція «Radio Ga Ga» стала однієї із улюблених у публіки на концертах оглядачі відзначали, що під час її живого виконання: «натовп плескав, як на мітингу в Нюрнберзі».

У 1963 році, ще будучи підлітком, Браян Мей із своїм батьком створили гітару Red Special, яка стала «візитною карткою» музиканта. Після зустрічі з Рорі Галлагером, який був його кумиром протягом тривалого часу, на концерті в Лондоні наприкінці 1960-х–на початку 1970-х років, Мей майже виключно використовував підсилювачі Vox AC30. Він також використовує шестипенсовик як плектр, щоб отримати бажане звучання. У піснях «Queen» широко використовувалися звукові експерименти. Характерною рисою звучання «Queen» є вокальні гармонії, які, як правило, складаються із голосів Мея, Мерк'юрі та Тейлора; найкраще це можна почути у студійних альбомах «A Night at the Opera» і «A Day at the Races». Частина основної роботи у розробленні цього звучання належить продюсеру Рою Томасу Бейкеру та інженеру Майку Стоуну. Окрім гармонії, «Queen» також відомі за багатодоріжкові голоси для імітації звучання великого хору. Наприклад, як зазначив Браян Мей, є понад 180 накладень голосу у «Bohemian Rhapsody». Вокальну структуру гурту часто порівнюють із «The Beach Boys», хоча Мей заявив, що цей гурт не мав «значного впливу» на них.

В інших медіа

Логотип

Бувши студентом художнього коледжу, Мерк'юрі розробив логотип для гурту (відомий як «гребінь Queen») — перед виходом їхнього першого альбому. Логотип був утворений символами знаків Зодіаку всіх чотирьох учасників: двома Левами (Дікон і Тейлор), Раком (Мей) і двома феями, що символізували знак Діви (Мерк'юрі). Леви обіймають стилізовану літеру Q, краб (символ знаку Рака) поміщений нагорі літери, з язиками полум'я, що підіймаються над ним, а феї туляться під левами. Також присутня корона всередині літери Q, а весь логотип осіняє величезний фенікс. У цілому символіка має схожість з Гербом Сполученого Королівства, яка, зокрема, проявляється в левах-підтримниках. Первісний логотип, розміщений на зворотному боці обкладинки першого альбому, був виконаний простими рисами. Пізніші варіанти на конвертах платівок були кольоровими і більш примхливими.

Відеокліпи

У новаторському рекламному ролику «Bohemian Rhapsody», знятому Брюсом Гаверсом, гурт демонструє «декадентську "гламурну" чутливість». Копіюючи фотографію гурту, створену Міком Роком для обкладинки альбому «Queen II», яка у свою чергу була натхненна фотографією акторки Марлен Дітріх до фільму «Шанхайський експрес» 1932 року, відео починається кадрами, де: «"Queen" стоять у конфігурації ромба, із закинутими назад головами, як статуї острова Пасхі», знаходячись майже у темряві, при цьому співаючи а капела.

Один з провідних режисерів в галузі музичних відео, Девід Маллет, зняв низку наступних відеокліпів «Queen». У деяких з пізніших відео гурту використовуються кадри з класичних фільмів: «Under Pressure» включає кадри німих фільмів 1920-х років, «Броненосець Потьомкін» Сергія Ейзенштейна та «Носферату» Ф. В. Мурнау; відео 1984 року до «Radio Ga Ga» включає кадри з фільму Фріца Ланга «Метрополіс» (1927); «Calling All Girls» була даниною поваги фільму «THX 1138» Джорджа Лукаса; а відео 1995 року до «Heaven for Everyone» показує кадри з фільмів Жоржа Мельєса «Подорож на Місяць» (1902) і «Неймовірна подорож» (1904). Перша частина відео Маллета до пісні «I Want to Break Free» пародує популярну британську мильну оперу «Вулиця коронації».

Відео до «Innuendo» поєднує в собі лялькову анімацію з ротоскопуванням, а учасники гурту з'являються у вигляді ілюстрацій та зображень, взятих з більш ранніх відеокліпів «Queen» на екрані кінотеатру, подібно антиутопічному фільму «1984» (1984). Відеокліпи до «Flash» («Флеш Гордон») та «Princes of the Universe» («Горець») присвячені фільмам, для яких гурт записав саундтреки, причому в останньому Мерк'юрі відтворює коротку сцену бою на мечах із головним героєм фільму. Окрім цього, «Queen» також з'являлися у звичайних за будовою відеокліпах. Відео до «We Will Rock You» було знято на відкритому повітрі в саду за будинком Роджера Тейлора холодного дня на початку січня 1977 року. Знятий у Нью-лондонському театрі пізніше того ж року, відео до «We Are the Champions», де Мерк'юрі одягнений у свій фірмовий костюм Арлекіна — демонструє звичайний виступ гурта перед захопленим натовпом, який розмахує фірмовими шарфами «Queen», як англійські футбольні фанати. Останнє відео гурту, зняте за життя Мерк'юрі, «These Are the Days of Our Lives», було створене у чорно-білому кольорі, щоб приховати ступінь перебігу хвороби співака.

Музичний театр
У травні 2002 року «рок-театральний» мюзикл «We Will Rock You», заснований на піснях «Queen», почали ставити у театрі «Домініон», у лондонському Вест-енді. Цей музичний спектакль написав британський комік і актор Бен Елтон у співпраці із Браяном Меєм і Роджером Тейлором, продюсером став Роберт Де Ніро. З того часу мюзикл було поставлено у багатьох місцях по всьому світу. Прем'єра спектаклю співпала із «золотим» ювілеєм королеви Британії Єлизавети II. Як частину святкування ювілею, Браян Мей виконав гітарне соло із пісні «Боже, бережи королеву» на даху Букінгемського палацу. Відео цього виступу було використано у DVD на честь 30-річчя виходу «A Night at the Opera». Після прем'єри у Лас-Вегасі 8 вересня 2004 року, «Queen» були включені до голлівудської рок-алеї на бульварі Сансет у Лос-Анджелесі.

Останній показ мюзиклу було заплановано на суботу, 7 жовтня 2006 року, у театрі «Домініон», але через значний попит шоу показували аж до травня 2014 року. «We Will Rock You» показували найдовше в історії цього одного із провідних лондонських театрів, обігнавши попереднього рекордсмена, мюзиклу «Бріолін». У 2008 році Браян Мей заявив, що вони розглядають можливість написання продовження до музичного спектаклю «We Will Rock You». У 2009 році цей мюзикл відправився у турне Великою Британією і був поставлений у таких місцях як , , ,  та .

Шон Бовім створив рок-балет «Queen at the Ballet», як данину Мерк'юрі, що використовує музику «Queen» як саундтрек для шоу танцюристів, які інтерпретують історію треків, таких як «Bohemian Rhapsody», «Radio Ga Ga» і «Killer Queen».
Музика «Queen» також з'являється у бродвейських постановках «Power Balladz», особливо пісня «We Are the Champions», з двома виконавцями, які вважають, що пісня була «вершиною мистецьких досягнень свого часу»..

Цифровий спадок
У співпраці із компанією Electronic Arts «Queen» представили компютерну гру «» у 1998 році, яка отримала неоднозначні оцінки. Музичний супровід гри, який складався як із оригінальних композицій гурту, так і дещо перероблених, був позитивно оцінений, проте власне ігровий сюжет був визнаний досить бідним. Декілька оглядачів охарактеризували її графіку з бойовими сценами як таку, що розчаровує, через важкість керування грою і ракурсами, що збивають з пантелику. Журнал «PC Zone» вважав графіку гри «невражаючою», тоді як інший журнал, «PC PowerPlay», визнав її «абсолютно приголомшливою». Додало проблем грі й те, що цикл розробки був дуже тривалий і на момент релізу графічні елементи вже виглядали застарілими.

Під наглядом Мея та Тейлора у даний час здійснюються численні по оновленню аудіо- і відеокаталогу «Queen». DVD записи їхнього концерту на стадіоні Вемблі у 1986 році (під назвою «Live at Wembley Stadium»), концерт у Мілтон-Кінз у 1982 році («Queen on Fire — Live at Bowl») дві збірки найбільших відеохітів (1970-х та 1980-х років) отримали оновлення до об'ємного звуку 5.1 і DTS. Лише дві платівки гурту («A Night at the Opera» та «The Game») були повністю оновлені до високоякісного багатоканального звучання на DVD-Audio. У 2005 році «A Night at The Opera» був перевиданий з деякими оновленими 5.1-міксами і супроводжувався відео до 30-річчя початкового релізу альбому (CD+DVD-Video set). У 2007 році Blu-ray видання концертів «Queen» («Queen Rock Montreal» та «Live Aid») побачили світ, що стало першим проектом гурту у форматі 1080p HD.

Роботи «Queen» багато разів з'являлись у франшизі «Guitar Hero»: кавер на «Killer Queen» можна побачити у оригінальній «Guitar Hero», «We Are The Champions», «Fat Bottomed Girls» та «C-lebrity» у «Guitar Hero World Tour», «Under Pressure» із Девідом Бові у «Guitar Hero 5», «I Want It All» у «Guitar Hero: Van Halen», «Stone Cold Crazy» у «Guitar Hero: Metallica» та «Bohemian Rhapsody» у «Guitar Hero: Warriors of Rock». 13 жовтня 2009 року Браян Мей заявив, що були «розмови» щодо окремої версії гри «Rock Band», присвяченої «Queen».

«Queen» також можна було побачити у «Rock Band» франшизі: збірка із 10 пісень була у «Rock Band», «Rock Band 2» і «Rock Band 3». Їх хіт «Bohemian Rhapsody» був представлений у «Rock Band 3» з повною гармонією та підтримкою клавішних. Гурт також з'явився у відео грі «Lego Rock Band» як аватар, яким можна було грати. Хіт гурту «Bohemian Rhapsody» був представлений у грі «Rock Band 3» із його повною гармонією та клавішною підтримкою. Гурт також з'явився у відеогрі «Lego Rock Band», у вигляді «Lego»-аватарів. У березні 2009 року Sony Computer Entertainment випустили брендовану під «Queen» версію караоке франшизи «SingStar». Гра, яка була доступна на «PlayStation 2» та «PlayStation 3» під назвою «SingStar Queen», містила 25 пісень на PS3 та 20 на PS2. «We Will Rock You» та інші пісні також можна було побачити у «». Композицію «One Vision» можна було почути у відео грі «Grand Theft Auto IV» на вигаданій радіостанції «Liberty Rock Radio 97.8», а пісня «Radio Ga Ga» стала трейлером персонажа Майкла і саундтреком наступної частини «Grand Theft Auto V».

Bohemian Rhapsody

У вересні 2010 року Браян Мей під час інтерв'ю каналу BBC повідомив, що Саша Барон Коен гратиме Фредді Мерк'юрі у фільмі про «Queen» під назвою «Богемна рапсодія». «Time» схвально прокоментував його спів та візуальну схожість з Мерк'юрі. Проте вже в липні 2013 року Коен завершив працювати над цим фільмом через «креативні відмінності» між ним та учасниками «Queen». У грудні 2013 року було оголошено, що Бен Вішоу, відомий за роллю персонажа «Q» у фільмі «007: Координати «Скайфолл»», був обраний замість Коена на роль Мерк'юрі, проте через декілька місяців Вішоу заявив, що припиняє свою участь у проекті через певні розбіжності щодо того, як просувається робота над фільмом.

Проект набрав обертів у 2016 році. 4 листопада того року було оголошено, що роботу над фільмом підтримали «20th Century Fox», «Regency Enterprises» та «GK Films». На той момент стало відомо, що робочою назвою фільму є «Богемна рапсодія», зйомки розпочнуться на початку 2017 року, а головну роль Фредді Мерк'юрі виконуватиме Рамі Малек. Сценарій стрічки було написано Ентоні Маккартеном і Пітером Морганом, яких було номіновано на «Оскар» за роботу над фільмами «Королева» та «Фрост проти Ніксона».

Прем'єра стрічки відбулась у жовтні 2018 року. Основний акцент у фільмі зробленно на ранніх роках становлення гурту, а також періоду творчості колективу до виступу на концерті «Live Aid» у 1985 році. Касові збори картини перевищили $900 мільйонів доларів, що зробило «Богемну рапсодія» комерційно найуспішнішим музичним біографічним фільмом всіх часів. Незважаючи на неоднозначні відгуки, «Богемна рапсодія» отримала премію «Золотий глобус» як найкращий драматичний фільм. Рамі Малек отримав широке визнання та численні похвали за роль Мерк'юрі, у тому числі премію «Оскар» за найкращу чоловічу роль. Хоча епізод фільму про концерт «Live Aid» схвалювався глядачами, тоді як критика виходила з того, що стрічка не досліджувала більш складніші теми, пов'язані з Мерк'юрі, зокрема Джонні Олексинскі з «New York Post» заявив: «Чого ми зрештою хотіли від "Богемної рапсодії", то це не скопійованих концертів, а закулісного погляду на глибоко особисте, складне, всесвітньо улюбленої суперзірки». Після виходу фільму однойменна композиція «Bohemian Rhapsody» втретє потрапила у чарт США (раніше у 1976 та 1992 роках), де перебувала на 33 позиції станом на 12 листопада 2018 року. «Bohemian Rhapsody: The Original Soundtrack» отримав «American Music Award» як найкращий саундтрек.

Інші фільми
«Queen» зробили свій «музичний» внесок у такі фільми як «Флеш Гордон» (1980 рік) (саундтрек «Flash»), «Горець» (1986 рік; композиції «A Kind of Magic», «One Year of Love», «Who Wants to Live Forever» та «Hammer to Fall») із саундтреком «Princes of the Universe», який також було використано у однойменному серіалі (1992—1998 роки). Вибираючи музику для «Горця», режисер Рассел Малкахі заявив: «Я думав лише про один гурт — "Queen". Вони пишуть сильні, гімнові пісні, і цьому фільму потрібна їхня енергія». У США пісня «Bohemian Rhapsody» була перевидана як сингл у 1992 році після появи у комедії «Світ Вейна». Цей сингл досяг досяг 2 позиції у чарті «Billboard Hot 100» (із композицією «The Show Must Go On» як першим треком синглу) та допоміг гурту відновити популярність у Північній Америці.

Пісні «Queen», виконані іншими артистами, можна почути у декількох фільмах. Зокрема, пісню «Somebody to Love» у виконанні Енн Гетевей можна почути у фільмі «Зачарована Елла» 2004 року, а у 2006 році цю ж пісню виконала Бріттані Мерфі для мультфільму «Веселі ніжки». Версію «The Show Must Go On» у виконанні Джима Бродбента та Ніколь Кідман можна зустріти у фільмі-мюзиклі «Мулен Руж!» 2001 року. Фільм 2001 року «Історія лицаря» містить пісню «We Are the Champions» у виконанні Роббі Вільямса та «Queen», а також пісню «We Will Rock You» у виконанні середньовічного натовпу.

Телебачення

Пісню «I Was Born to Love You» було використано для японського телесеріалу «Pride», що транслювався в телемережі «Fuji Television» у 2004 році, у якому знялися Такуя Кімура і Юко Такеші. Саундтрек цього шоу також містив і інші пісні «Queen». Популярність пісні «Don't Stop Me Now» лише збільшується протягом чотирьох десятилітть. Після виконання її у культовому класичному зомбі-апокаліпсистичному фільмі «Зомбі на ім'я Шон» 2004 року, почався новий виток збільшення її популярності. Також «Don't Stop Me Now» з'явилася у британському розважальному шоу «Top Gear» каналу BBC, а 2005 року глядачі цього шоу обрали її як «найкращу пісню для прослуховування за кермом».

Епізоди останнього восьмого сезону серіалу «» отримали назви пісень «Queen» (усі епізоди серіалу були названі так як відомі рок-пісні того часу); прем'єрна серія сезону називалась «Bohemian Rhapsody», вона містила запис 1977 року, у якому гурт знявся для серіалу каналу VH1 «Люблю 70-ті», який транслювався у США.. В анімаційному серіалі «Сімпсони» можна побачити сюжетну лінію із згадками пісень «Queen», таких як «We Will Rock You», «We Are the Champions» (обидві виконує Гомер) та «You're My Best Friend». Остання пісня також з'являється мультсеріалі «Сім'янин», як і «Another One Bites the Dust», в його епізоді «Королева вбивця» («Killer Queen») названий на честь однойменної пісні гурту (і включає її). Queen були представлені в 16 серії 1-го сезону серіалу «Легенди» каналу VH1, який транслювався 1998 року.

11 квітня 2006 року Браян Мей та Роджер Тейлор взяли участь у реаліті-шоу «American Idol». Кожному учаснику цього шоу необхідно було заспівати пісню
із репертуару гурту «Queen». Кожен учасник мав заспівати пісню «Queen» протягом цього тижня проведення конкурсу. Того тижня учасники виконали «Bohemian Rhapsody», «Fat Bottomed Girls», «The Show Must Go On», «Who Wants to Live Forever» та «Innuendo». Браян Мей розкритикував переробку окремих сцен шоу перед випуском в ефір, після якої один із спільних виступів гурту та учасника Аса Янга став невдалим, хоча в оригіналі це виконання пройшло успішно. У травні 2009 року Тейлор та Мей знову з'явились у фіналі 8 сезону цього ж шоу, виконавши «We Are the Champions» із фіналістами Адамом Ламбертом та Крісом Алленом. 15 листопада 2009 року Мей та Тейлор також взяли участь у британському шоу «The X Factor».

2007 року «Queen» виступили як одні з головних артистів у п'ятому епізоді серіалу BBC та VH1 «Сім поколінь року», де увага була сфокусована на стадіонному року, через що сам епізод отримав назву «We Are the Champions». Восени 2009 року у телесеріалі «Хор» був представлений вигаданий шкільний хор, який виконує пісню «Somebody to Love» як свій другий акт в епізоді «Родос не взято». Це виконання увійшло до компакт-диску «Glee: The Music, Volume 1», із саундтреком до серіалу. У червні 2010 року цей хор виконав «Another One Bites the Dust» в епізоді цього серіалу «Фанк». А у епізоді наступного тижня «Подорож у регіони» інший хор-опонент повністю виконав «Bohemian Rhapsody». Виступ увійшов до мініальбому з музикою до цього епізоду. У травні 2012 року хор виконав «We Are the Champions» в епізоді «Громадяни», це виконання увійшло до альбому «The Graduation Album».

Спадок
У 2002 році композиція «Queen», «Bohemian Rhapsody», стала «найулюбленішим хітом Великої Британії всіх часів» згідно із голосуванням, проведеним авторами «Книги британських синглів-хітів і альбомів». У 2004 році ця пісня була внесена до «Зали слави "Греммі"». Багато спеціалістів визначають музичне відео на «Bohemian Rhapsody» новаторським, таким що змінило та популяризувало дану індустрію. Пол Фаулз, дослідник рок-музики, заявив, що ця пісня є «широко прийнятим першим світовим хітом, для якого музичне відео стало основою маркетингової стратегії». Відео було відзначено як таким, що проклало шлях для покоління MTV. У грудні 2018 року «Bohemian Rhapsody» стала найпопулярнішою піснею 20-го століття та найпопулярнішою класичною рок-піснею всіх часів. Кількість завантажень пісні та оригінального відео перевищила 1,6 мільярда через глобальні потокові сервіси за запитом. У березні 2021 року сингл отримав статус діамантового в США за сукупні потокові та цифрові продажі, що дорівнюють 10 мільйонам одиниць. У 2005 році благодійний виступ «Queen» на «Live Aid» було названо найкращим живим виступом всіх часів; а у 2007 році слухачі радіо «BBC Radio 2» назвали «Queen» «найкращим британським гуртом в історії».

Станом на 2005 рік, згідно з Книгою рекордів Гіннеса, альбоми «Queen» провели в цілому 1322 тижні (двадцять шість років) в чартах альбомів Великої Британії, більше часу, ніж будь-який інший музичний виконавець. Крім того, у 2005 році, з виходом їхнього концертного альбому з Полом Роджерсом, «Queen» посіли третє місце в списку виконавців з найбільшим сумарним часом, проведеним в британських чартах. У 2022 році «Greatest Hits» став найпродаванішим альбомом в історії британських чартів і єдиним альбомом, продажі якого склали більше семи мільйонів копій у Великій Британії. Станом на серпень 2022 року альбом провів понад 500 тижнів у чарті США Billboard 200. А «Greatest Hits II» посів десяти місце серед найпродаваніших альбомів у Великій Британії, його продажі склали 3 746 404 копій. Грунтуючись на рекордних продажах, виступах у чартах Billboard, онлайн-переглядах та популярності на стримінговому сервісі Spotify, у 2018 році веб-сайт Business Insider у США поставив «Queen» на третє місце серед найпопулярніших рок-гуртів усіх часів після «The Beatles» та «Led Zeppelin».

Гурт випустив загалом 18 студійних альбомів, 18 синглів і 10 DVD, які очолили різноманітні чарти по всьому світу, що зробило «Queen» одними з найпопулярніших музичних виконавців у світі. Оцінки продажів їх записів коливаються від 250 до 300 мільйонів по всьому світу (включно із 34,5 мільйони копій у США станом на 2004 рік). Після того, як у 2001 році гурт «було введено» у «Залу слави рок-н-ролу», «Queen» став першим музичним гуртом, у якому кожен учасник написав більш ніж один сингл, який очолив чарт, а всі 4 членів «Queen» «були введені» у «Залу слави авторів пісень» у 2003 році. У 2009 році пісні «We Will Rock You» та «We Are the Champions» були занесені до «Зали слави "Греммі"», а остання була визнана найулюбленішою піснею у світі за результатами глобального музичного опитування Sony Ericsson 2005 року. Гурт отримав Нагороду «Айвор Новело» за видатний внесок у британську музика у 1987 році та за видатну колекцію пісень у 2005 році від Британської Акедемії піснярів, композиторів та авторів. На знак визнання вокальних гармоній Мерк'юрі, Мея та Тейлора у 2006 році «Queen» були занесені до Зали слави вокальних гуртів. У 2018 році гурту було вручено премію «Греммі» за життєві досягнення. У своєму списку 10 найкращих виконавців року у світі всесвітня асоціація звукозапису IFPI назвала «Queen» шостим найпродавнішим виконавцем у світі 2018 року і п'ятим — у 2019 році, в обох випадках вони стали найпопулярнішими виконавцями серед своїх сучасників. У січні 2020 року «Queen» став першим гуртом, який поряд з королевою Єлизавети II був зображений на британській монеті. На пам'ятній монеті номіналом 5 фунтів стерлінгів, випущеної Королівським монетним двором представлені інструменти всіх чотирьох учасників гурту. У липні 2020 року «Queen» стали третім гуртом (після «The Beatles» та «Pink Floyd»), представленим на серії британських поштових марок, випущених Королівською поштою.

За словами Ніка Веймута, керуючого офіційним сайтом гурту, неліцензійні записи платівок «Queen» є одними із найрозповсюджуваніших у світі; у 2001 році було виявлено 12 225 вебсайтів із піратськими записами композицій гурту. Незважаючи на очевидний негативний вплив, це явище також сприяло зростанню популярності колективу у тих країнах, де західна музика була заборонена (наприклад, в Ірані). У проекті під назвою «Queen: The Top 100 Bootlegs» багато із цих записів стали офіційно доступними для завантаження за мінімальну ціну із вебсайту гурту, а прибуток було направлено благодійній організації «Mercury Phoenix Trust». У 2004 році «Queen» став першим західним рок-гуртом, офіційно визнаним в Ірані після випуску їх альбому «Greatest Hits». Журнал «Rolling Stone» розмістив «Queen» на 52 позиції у своєму списку «100 найкращих артистів всіх часів», а Мерк'юрі — на 18 позицію серед найкращих співаків, а Мей отримав 26 позицію серед найкращих гітаристів. Окрім цього читачі «Rolling Stone» назвали Мерк'юрі другим найкращим фронтменом. Канал VH1 присвоїв гурту 13 позицію у списку «100 найкращих артистів у жанрі хард-рок», а 2010 року — 17 позицію у списку «100 найкращих артистів всіх часів». У 2012 році читачі музичного вебсайту «Gigwise» назвали «Queen» найкращим гуртом за останні 60 років. Едді Транк стверджував, що важливість «Queen», як і «Thin Lizzy» та «Deep Purple», «не була повністю визнана» у США, тому що в інших країнах вони «часто грали перед набагато більшими натовпами на стадіонах». «Queen» припинили гастролі США у 1982 році, оскільки їх успіх там почав слабшати, але вони залишалися гастролюючим «джаггернаутом», заповнюючи стадіони та арени по всьому світу в 1980-х роках до свого останнього турне (з Мерк'юрі) у 1986 році.

Вплив
Відзначається значний внесок «Queen» у багатьох музичних жанрах, зокрема у хард-рок та хеві-метал, багато музикантів заявляли про вплив гурту на свою творчість. Ці колективи і виконавці вельми різноманітні, вони представляють різні покоління, країни та жанри (включаючи хеві-метал): «Judas Priest», «Iron Maiden», «Metallica», «Dream Theater», «Trivium», «Megadeth», «Anthrax», «Faith No More», «Melvins», «Slipknot» і «Rage Against the Machine»; хард-рок: «Guns N' Roses», «Def Leppard», «Van Halen», «Mötley Crüe», Стів Вай, «The Cult», «The Darkness», Кід Рок і «Foo Fighters»; альтернативний рок: «Nirvana», «Radiohead», Трент Резнор, «Muse», «Red Hot Chili Peppers», «Jane's Addiction», «The Flaming Lips» і «The Smashing Pumpkins»; шок-рок: «Marilyn Manson»; поп-рок: «Meat Loaf», «The Killers», «My Chemical Romance», «Fall Out Boy» і «Panic! at the Disco»; поп: Майкл Джексон, Джордж Майкл, Роббі Вільямс, Адель, Lady Gaga, Кеті Перрі, Kesha, Grimes і Psy.

На початку 1970-х років «Queen» стимулювали еволюцію жанру хеві-метал, в основному відходячи від його блюзової складової. Пісню «Stone Cold Crazy» часто називають передвісником спід-металу. «Metallica» записали кавер на «Stone Cold Crazy», який вперше можна було почути у альбомі  у 1990 році та отримали за це свою другу статуетку «Греммі» («найкращий метал-виконання») у 1991 році. Шведський гітарист Інгві Мальмстін, піонер «неокласичного металу», у дитинстві слухав «Queen» і говорив, що Браян Мей був «дуже винахідливим, коли справа доходить до тембрів і всіх цих конфігурацій звукознімачів. та пентатоніку; він все це змішує, Браян також схильний не обмежуватися лише пентатонікою; він все змішує, і мені теж подобається так вважати». Том Йорк із «Radiohead» отримав свою першу гітару у віці 7 років, натхненний виступом Браяна Мея на концерті «Queen». У віці 10 років Йорк власноруч зробив собі гітару, імітуючи те, що Мей зробив із своєю «Red Special», проте залишився незадоволений результатом. Як наслідок, «Queen» став першим гуртом, який вплинув на звучання «Radiohead».

Учасники гурту
Нинішній склад
 Браян Мей — гітари, клавішні, вокал (1970–до сьогодні)
 Роджер Тейлор — ударні, гітари, клавішні, вокал (1970–до сьогодні)

Колишні учасники
 Фредді Мерк'юрі — провідний вокал, клавішні (1970—1991; помер)
 Джон Дікон — бас-гітара, гітари, клавішні (1971—1997)

Запрошені вокалісти, які беруть участь у проекті «Queen + …»
 Пол Роджерс (2004—2009)
 Адам Ламберт (2011–до сьогодні)

Інші співаки, які співпрацювали з гуртом
 Девід Бові (1981, 1992)
 Енні Леннокс (1992)
 Ліза Стенсфілд (1992—1993)
 Джордж Майкл (1992—1993)
 Елтон Джон (1992, 1997)
 Дзуккеро (1992, 1998)
 Лучано Паваротті (1998)
 Роббі Вільямс (2001)
 Кріс Аллен (2009)
 Джессі Джей (2012)
 Нейт Рюсс (2013)
 Lady Gaga (2014)

Сесійні музиканти
 Морган Фішер — клавішні, піаніно (1982)
 Фред Мендел — клавішні, піаніно (1982)
 Спайк Едні — клавішні, піаніно, ритм-гітара, бек-вокал (1984–до сьогодні)
 Девід Гросман — бас-гітара (1998—2004)
 Джеймі Мозес — ритм-гітара, бек-вокал (1998—2009)
 Денні Міранда — бас-гітара, бек-вокал (2005—2009)
 Руфус Тайгер Тейлор — перкусія, ударні, бек-вокал (2011–до сьогодні)
 Нейл Фейрклаф — бас-гітара, бек-вокал (2011–до сьогодні)

Учасники гурту ранніх років
 Майк Гроуз — бас-гітара (1970)
 Баррі Мітчелл — бас-гітара (1970—1971)
 Даг Богі — бас-гітара (1971)

Схема

Концертні тури

 Queen I Tour (1973–74)
 Queen II Tour (1974)
 Sheer Heart Attack Tour (1974–75)
 A Night at the Opera Tour (1975–76)
 Summer Gigs 1976 (1976)
 A Day at the Races Tour (1977)
 News of the World Tour (1977–78)
 Jazz Tour (1978–79)
 Crazy Tour (1979)
 The Game Tour (1980–81)
 Hot Space Tour (1982)
 The Works Tour (1984–85)
 The Magic Tour (1986)
 Queen + Paul Rodgers Tour (2005–06)
 Rock the Cosmos Tour (2008)
 Queen + Adam Lambert Tour 2012 (2012)
 Queen + Adam Lambert Tour 2014–2015 (2014–15)
 Queen + Adam Lambert 2016 Summer Festival Tour (2016)
 Queen + Adam Lambert Tour 2017–2018 (2017–18)
 The Rhapsody Tour (2019–20)

Дискографія

 Queen (1973)
 Queen II (1974)
 Sheer Heart Attack (1974)
 A Night at the Opera (1975)
 A Day at the Races (1976)
 News of the World (1977)
 Jazz (1978)
 The Game (1980)
 Flash Gordon (1980) [саундтрек]
 Hot Space (1982)
 The Works (1984)
 A Kind of Magic (1986)
 The Miracle (1989)
 Innuendo (1991)
 Made in Heaven (1995)

Відеографія

Нагороди і номінації

Бібліографія

Примітки

Посилання

  «Queen»
 Дискографія «Queen»
 Група Queen підтримала Україну і збирає гроші на допомогу.

Поп-рок гурти
Англійські глем-рокові гурти
Англійські хард-рокові гурти
Музичні гурти Лондона
Рекордсмени Книги рекордів Гіннеса
Музичні колективи, що з'явились 1971
Виконавці, включені в Зал слави рок-н-ролу
Англійські артрокові гурти
Засновані у Великій Британії 1971

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


Le Canard Noir is currently working on a site revamp and this will now include a shopping area for all your favourite quackometer products. You have already had a sneak preview of the t-shirt range. Now, I can give you a teaser for the range of compulsory site mugs….


Price firm. *Air Conditioning, Cruise Control, Heated Seats, Heated Mirrors, Power Doors, Power Mirrors, Power Steering, Power Windows, Steering Wheel Controls, Tilt Wheel , ABS Brakes, Driver Airbag, Fog Lights, Passenger Airbag, Side Airbag, Stability Control, Traction Control, Intermittent Wipers, Rain Sensor, Xenon Headlights, Rear Spoiler, AM / FM stereo, CD Player, Highway Power Consumption (L / 100 KM): 8.2 - 8.2, City Power Consumption (L / 100 KM): 12.5 - 12.5, Torque (torque): 225 @ 2750, Horsepower: 260 @ 6600, Displacement L / CI: 3/183, Fuel tank (Liters): 67 - 67, Windscreen wipers intermittent variable speed, Temperature controller, Mirror vanity cond Passenger vanity mirror, Illuminated driver vanity mirror, Illuminated passenger vanity mirror, Passable rear seats, Passenger electric seat, Compact spare tire, Tire pressure monitoring system, Rear air bag for the head, Side airbags for head, Front reading lamps, Rear reading lamps, Power brakes, Auxiliary audio input, Beige interior, Leather-wrapped steering wheel, Automatic headlamps, Power socket Auxiliary power, Tinted glass. * All seaon tires: Michellin 235/55R17 ** New battery, new oil filter cover, new oil filter element, new mechanical belt, new torx screw, new ribbed V-belt in Oct. of 2018. ** Blow-by heater, airbag module and set of aluminum screws replaced under call back warranty in Sept. of 2018. EXTRAS *Backup camera : Wide angle backup camera is weatherproof and includes night vision **Sport rack, roof carrier and winter tires are not included.


text:
Search - Icon on DVD
Actors: Patrick Swayze, Ben Cross
Genres: Action & Adventure, Television
Sub-Genres: Action & Adventure, Television
Studio: Platinum Disc
Format: DVD - Color,Full Screen,Widescreen
Run Time: 3hr 0min
Screens: Color,Full Screen,Widescreen
Director: Steve Boyum
Director: Timothy Linh Bui
PG-13 2002 1hr 55min
One Last Dance
Letters from a Killer
Director: David Carson
R 2001 1hr 44min
Similarly Requested DVDs
Snap Case
Pirates of the Caribbean - Dead Man's Chest
Widescreen Edition
Director: Gore Verbinski
Love's Enduring Promise
Director: Michael Landon Jr.
R 1997 2hr 1min
House MD - Season One
2005 16hr 12min
Full Screen Edition
Directors: Jerome Robbins, Robert Wise
Strange Wilderness
Director: Fred Wolf
Director: Michael Hoffman
PG-13 2008 2hr 2min
Member Movie Reviews
Michel D. (michelann) from WALNUT GROVE, MO
Reviewed on 9/16/2016...
Entertaining story with lots of Russian dialog. Swayze is showing his age but that is a good thing with him! This film was not his last performance but among the last and he was still in his prime physically and so very sexy! Story is about political maneuvering and desires to return to the political dictatorship of old. More talent from the likes of Patrick Bergin, Ben Cross, Michael York, and Jeff Fahey round out the cast and bring together a totally entertaining story. This was a two part mini-series 166 minutes so plan on making it a two-nighter or a long evening's entertainment.... it's well worth it!
1 of 1 member(s) found this review helpful.
A. Hudson | Alabama, USA | 09/18/2009
"Being a Swayze fan and being sad about his health, and now his death, I was looking for some of his work I had not seen. The customer reviews of this movie spiked my interest. It is a very good movie, but it is long so plan the time to watch it accordingly. Swayze's charcter in this movie is similar to his character in his last work, "The Beast", which aired last season on A&E TV (exceptional work). My husband and I watched it together and both enjoyed it. We will keep it in our home media library to enjoy again. I recommend it both as a good movie and to Swayze fans."
Cheryl Larter | 05/01/2009
"It was interesting to see how one person could try and control a country for his own benefit. To try and wipe out the different nationality that he felt did not belong in Russia. how people came together to stop this disaster."
Sandra Swan | Milton Ontario Canada | 05/18/2009
"This is a fast paste and interesting TV movie. The intigue and action kept my interest from start to finish. The acting is superb."
Fast Paced Political Thriller
Alejandra Vernon | Long Beach, California | 10/14/2005
"Based on Frederick Forsyth's novel "Icon", this Hallmark production has a large and excellent international cast, car chases, gun battles, and the latest in espionage gizmos. What is truly wonderful is the scenic, bustling, city of Moscow used as a backdrop for this story of terrorist activity in connection with political gain, in the midst of a presidential campaign. It is a city we rarely see in current films, and makes this above average TV miniseries a delight to watch.
The sometimes improbable plot is complex with many twists and turns, and concerns 2 candidates for the presidency, Igor Komarov (Patrick Bergin) and General Nikolayev (Joss Ackland), and the devious methods used by one of them to win. Sir Nigel Irvine of the British Embassy (Michael York) gets ex-CIA man Jason Monk (Patrick Swayze in a marvelous performance) to uncover the truth, and he teams up with his old friend Viktor (Steven Spiers) and investigator Sonija (Annika Peterson). Others in the cast include Barry Morse as the current Russian president, Jeff Fahey as a political consultant, and Ben Cross as a thuggish ex-KGB man. Directed by Charles Martin Smith, with terrific cinematography by David Connell and an atmospheric score by Mark Kilian and Daniel Licht, this is a lavish production, and highly entertaining.
The DVD package contains the full 3 hour 2-part miniseries, and comes with 2 discs, 1 with a wide screen version, the other with full screen. Bonus features include "The Making of 'Icon'", which has a short interview with Swayze and otherwise just follows the cast and crew as they are filming, with no commentary. Those who enjoyed Cold War spy thrillers will like this "modern day" film about Russian politics and intrigue
Donna Gatlin | Richardson, TX United States | 05/15/2009
"I'm a huge Patrick Swayze fan but this movie is one that you have to keep up with and the ending is a surprise. Great action, mystery type movie. I would add this one to my collection even if Patrick was not in it."

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


Cnapan is only a five minute walk from the Coastal path, from which you can tackle the 186 miles, stretching from Amroth in the South to St Dogmaels in the North. Combine that with the only coastal National Park in the UK, some of the most spectacular and varied coastline in the world, the Preseli mountains and over 621 miles of footpaths and bridleways then you truly have a walkers paradise.
All of these recommended walks either start in Newport or are accessible by bus, meaning that once you start your holiday you no longer need your car.
Starting from Newport, follow the coastal path to Cwm yr Eglwys and then around Dinas Island.
Alternatively catch the 405 Service to Pwllgwaelod for an hours walk around the headland.
A dramatic and challenging stretch of the coastal path from Newport to Poppit Sands near St Dogmaels.
For those wishing to walk a shorter route the 405 Service can be caught to Moylgrove which is roughly halfway.
The "Golden Road" stretches across the tops of the Preseli Hills, it is regarded to be one of the finest mountain walks in Wales. The road dates back to Neolithic times, with some conjecture about its origin. Was it used as a trade route to Ireland or for transporting the Bluestones to Stonehenge?
A circular walk of 5 miles from Parrog car park, via Cwm Clydach and Carningli common. Taking in some of the important historical and cultural landmarks of Newport, including the old castle, Cwm Clydach "a secret wooded valley" and the iron age forts of Carningli.
Follow both sides of the river Nanhyfer, across to Traeth Mawr, a wonderful short walk, with an easy access path.
One of the most striking hills in Pembrokeshire, rocky Carningli is a brooding presence over the town of Newport. When the sun is setting, Carningli's profile against the red sky makes the hill look rather like the volcano it once was. Its hard dolerite rock is the solid core of cooled magma that was once the volcano's heart. Don't worry though, it last erupted around 450 million years ago.
Newport is an Ancient Borough with a rich history extending back to the Norman Conquest. This trail, published by the Newport Town Twinning Association, contains a list of interesting places in and around the town. All of the sites can be reached in the course of a couple of hours of leisurely walking. The sites listed will give the visitor a glimpse of the "built heritage" of which the community is so proud; we hope that you will enjoy exploring our streets and open spaces, and that your walk will encourage you to discover more about our history and traditions.


In the wee hours of the morning, Clay Robinette, formerly a disgraced reporter, now a happily married, happily tenured black professor, is awakened by a phone call.
The caller is Reggie Brogus, a famous black militant who, after a mysterious seven-year exile, remade himself into a fire-breathing conservative professor. There's a dead body in Reggie's office, and he's sure it's the work of government agents looking to frame him for his radical past. He needs help, trusting Clay's wry sense of humor and famous cool head to get him out of trouble. But Clay, dragged out of his bed into the winter night, recognizes the victim -- Jennifer Wolfshiem, a.k.a. Pirate Jenny, Clay's student and, for a brief time, his mistress. Knowing he too might be implicated in Jenny's death, Clay tries to cover up his knowledge of the murder: he gives Reggie a ride out of town, goes home and gets back to bed, and falls asleep as though the whole episode was a nightmare. But when he wakes up in the morning, his life slowly, inexorably begins to fall apart.
Dragged into the investigation in spite of himself, Clay knows he must unmask the killer before he becomes the prime suspect. Was Brogus the killer after all? Was the murder indeed linked to the FBI and a long-ago counter-intelligence operation? Or is the killer someone closer to home, with a sterling reputation and a hidden sadistic streak? Part whodunit, part social satire, If 6 Were 9 is a funny, fast-paced thriller filled with vibrant characters, unexpected plot twists, and provocative ideas about the complexities of race and politics in America.
"Jake Lamar's new novel, If 6 Were 9 , is a page-turner of a murder mystery with a clear, breezy style. The book is also a wicked black comedy in both senses of the phrase -- it's both caustically funny and a shrewd take on racial politics. Twists abound, satiric wallops are doled out, the plot zips along like an airport novel -- and glowing at the center of it all is a core of hope: we can rise above the absurdity of racial divides if we can all just ease up and get a bit more real."
"Jake Lamar has written a novel which effectively captures the racial and political complexities of post-Civil Rights America in a way that federal commissions, documentaries, and a thousand newspaper editorials have not. Lamar is, indisputably, one of the master writers of his generation. And If 6 Were 9 deserves a place alongside Native Son and Invisible Man as a truly American saga seen through the lens of the black experience."
"Once again, Jake Lamar, the master of conspiracy theory, has produced a story filled with strong, colorful characters, dialogue and revelations so fully developed and haunting you'll need to question how much is truth and how much fiction to enable a good night's sleep."
"If you want to know what the last decades of American social, cultural, racial tensions might feel like as lived in the life and the heart of a bright, sensitive, sensible, but by no means unbewildered and unwounded fictional black man, then read If 6 Were 9, a splendid book."


Since 2004, we have pursued mission investments to further grantees' work to build assets, wealth, and opportunity. A comprehensive case study conducted by Pacific Community Ventures (PCV) measured the social impact of the past ten years of our mission investments, from 2006 through 2016.
Custom funds increase the ability to target regions and outcomes, but limit the opportunity to partner with other investors and can be difficult to invest.
Impact objectives should be defined prior to investment and be understood and agreed on by all parties.
Market events, like those resulting from the 2008 recession, significantly impact returns; diversifying across multiple managers and investment strategies reduces risk.
Instead of developing a custom fund, we're investing through established managers and funds.
We're expanding our focus to support businesses beyond our region, helping us meet our social impact targets and partner with other funders.
We're establishing targets at the outset to better achieve and evaluate success.


Human interaction in musical contexts showcases remarkably precise temporal coordination among instrumentalists and dancers, and between performers and audience members. Such coordination is often a highly creative affair: Synchrony can be achieved through the use of different effectors (e.g., hands, feet, hips, shoulders, and heads), it can result in a seemingly infinite number of temporal structures (e.g., by coordinating rhythms with varying levels of complexity), and it is characterised by rapid adaptation to tempo changes in familiar and unfamiliar musical styles (e.g., when dancing to the music of a foreign culture).
continuously adjust the timing of their movements in order to maintain synchrony in the face of tempo changes and other (often unpredictable) events.