text:
Persona 5 Strikers Is Coming To Western Switch Consoles In February 2021 – Nintendo Life
Posted on December 29, 2020 December 29, 2020 by Gamer/ Source
Hell yes.
I played the demo for this game on Switch, and its excellent. And it looks good and runs well on Switch, too. Some jagged edges, but even the PS4 version had some jagged edges (even if not as prominent).
Been waiting a LONG TIME for Persona to come back to portables. And for the first time ever, the series debuts on a hybrid HD handheld. Thank God for Switch. I had to buy Persona 4 Dancing on Vita and PS4 for $100+ in total, and still had no cross save.
I'll be buying day one on Switch, and buying later on Steam in a sale just to support this franchise going multiplat.
@BlubberWhale
Theres not much to get a handle on. It was originally a spinoff from Shin Megami Tensei series, which involved apocalyptic scenarios borrowing heavily from the Bible and some other religions. You would fight demons by recruiting them to build a team, kind of like Pokemon but R rated.
Persona has now become it's own thing but is more light hearted with social relationship aspects being a focus. Teenagers at school who go into the Shadow world and fight shadows, many of which are the same demons from SMT. That's essentially Persona in a nutshell.
You can expect similar themes and plot points for this game. Theyll likely bounce back and forth between their high school life (although this takes place during summer I heard?) and their night life in the shadow world.
Itll likely be it's own side story of events (sequentially taking place after Persona 5 timeline wise, but having no real significant link to that story, since it was already wrapped up and concluded in the main game, aside from the characters and the fact they go into the shadow world).) Gameplay is a mix between Hyrule Warriors Age of Calamity and traditional Persona JRPG gameplay. You still encounter enemies in dungeons, it still triggers encounter fights fought separately, but they're real time now. It doesnt really play like a Warriors game, though the action combat is similar.
Posted in News Tagged Creative works, In video games, Nintendo, Nintendo Switch, Persona, Persona 4 Dancing, Persona 5, Persona 5 Strikers, Role-playing video games, Video game consoles, Video game publishers, Video games, Video games developed in Japan
Nintendo Goes After Illegal Music on YouTube with Copyright Strikes
Super Nintendo World Opening February 4, 2021 in Japan


text:
Washington University Antarctic team to install seismographs
A Washington University team checks out equipment they will be taking with them to unexplored regions of Antarctica after Thanksgiving. They hope to find clues about the earth beneath the ice as well as information about glaciers, mountains, ice streams and perhaps proof of global warming. Members are from left to right: Moira Pyle, doctoral student in earth and planetary sciences, Douglas Wiens, Ph.D., professor of earth and planetary sciences ahd head of the expedition, David Heeszel, graduate student in earth and planetary sciences, and Patrick Shore, a lecturer and computer specialist in earth and planetary sciences, who has accompanied Wiens on numerous different seismic expeditions. Not pictured is team member Michael Barkledge, also an earth and planetary sciences graduate student.
A team of seismologists from Washington University in St. Louis, like members of the starship Enterprise, will "boldly go where no man has gone before" after Thanksgiving this year.
The team, led by Douglas A. Wiens, Ph.D., Washington University Professor of Earth and Planetary Sciences in Arts & Sciences, will go to remote regions of Antarctica to place seismographs in both east and west Antarctica, to learn about the earth beneath the ice, and glean information about glaciers, mountains and ice streams. The location of their field camp, called AGAP-South, has never been visited by humans before, and the entire region of Antarctica has only been traversed by a Russian team 50 years ago and by a Chinese team last year.
Up until this November, no woman has been in these parts of Antarctica either, but Wiens' graduate student, Moira Pyle, will hold the distinction of being the first woman to set foot there.
The projects, funded by the National Science Foundation (NSF), are Washington University's contribution to a celebration of International Polar Year (IPY), 125 years after the first IPY (1882), 75 years after IPY 2 (1932), and 50 years after the first International Geophysical Year. The research period for the celebration is actually two years, March 1, 2007 through March 31, 2009.
Wiens and the group will install 10 seismographs each in the east and west parts of Antarctica, and an additional 20 instruments next year. Members of the group will spend between one to two months in Antarctica.
What they'll do on their 'summer vacation'
It will be summer in Antarctica, with temperatures maxing out at -30 Fahrenheit. The researchers will stay in a heated tent at their base camp, 400 miles from the nearest civilization, South Pole base, and about 3000 miles from New Zealand. They will wear sturdy boots, snow pants and parkas and cover their faces with masks, as the potential for frostbite to exposed skin is very high.
While two of the five will stay at base camp to prepare for the next day, three will be transported as far as 300 miles away to install the seismographs.
The vehicle will be a stout aircraft made in the fifties called a Twin Otter duel prop, sometimes referred to as a Dehaviland-6. There are, of course, no runways on ice, so the aircraft is equipped with skis. They will have a Canadian pilot who will have access to a spreadsheet denoting various caches of fuel throughout the continent. The barrels weighing up to 300 pounds or more are spread throughout the Antarctic. The effects of the ice and sun will tell the researchers 'they're not in Missouri anymore.'
"The surface of the Antarctic looks essentially like a snow-covered western Kansas, but mountains lurk beneath two miles of ice, "said Wiens, who has researched the Antarctic since the 1990s and put in the largest array of seismographs – 43 – ever in the early part of this century. "You see nothing but a vast flat sea of white under constant sunshine. It's really eerie out there.
"In terms of the east, we have no idea what's beneath the ice. No one has even taken any rock samples. It's thought that when the Earth's climate started to cool millions of years ago, the first glaciers in the world formed in these mountains. But we really don't know if the mountains were there at the time the glaciers formed."
Analysis of seismic waves could reveal how old the mountains are and their relationship to the formation of glaciers.
"One of the things we should be able to determine is what's causing the elevation of the mountains," he said. "It's probably either due to a thick crust or hot temperatures in the mantle. If it's hot temperatures in the mantle, the mantle can't stay hot for billions of years, so that would tell us that it's due to fairly recent activity. But if it's thick crust, we can speculate that it was formed a long time ago."
Global warming effect?
In west Antarctica, global warming is a concern. Wiens said that simulations show that the ice sheet in west Antarctica could fall apart if the Earth warms up, flooding coastal cities around the world.
Ice streams that are like rivers of ice as much as 80 miles wide are a study focus. Wiens said studies of these features over the past 40 years show some ice streams speeding up, others slowing down. Seismographs can detect sudden motion of the ice streams to help understand what controls their motion. Also, the rate of motion of the ice streams is related to the conditions of the rocks beneath. "We need to know how hot the mantle is. If it's really hot, the ice will flow easier. If it's really cold, it won't flow at all." said Wiens.
Since this work is part of the International Polar Year, the Washington University group will not be the only researchers working on these projects. There will be Chinese, French, Japanese and Italian seismologists, as well as other Americans, from Ohio State University (OSU), Columbia University, and Pennsylvania State University, among others.
A collaboration with Ohio State University combines the seismic data with global positioning system (GPS) data, in one coordinated project called Polenet.
"Their data complement ours in understanding how the loss of ice is related to uplift of the land," said Wiens.
Rounding out the research team are graduate students Michael Barkledge, and David Heeszel, the only one who is a newbie to Antarctica, and Antarctica veteran Patrick Shore, a lecturer and computer specialist in Earth and Planetary Sciences. He has accompanied Wiens on many different seismic expeditions.
One important thing Wiens will stress to the group is sleep.
"You have to be careful that you keep sleeping," he said. "When you first get there, and it's light all the time, you get jazzed up and want to keep working. Your body doesn't really tell you to sleep. You get tired, but your eyes are telling you the sun is still out."
Instability in Antarctic ice projected to make sea level rise rapidly
Citation: Washington University Antarctic team to install seismographs (2007, November 5) retrieved 18 July 2019 from https://phys.org/news/2007-11-washington-university-antarctic-team-seismographs.html
Greenland Wildfire
Rockstrøm et al - Planetary boundaries
Mw6.6 Quake offshore of NW Western Australia, Australia ... NOW
M 7.3 Nthrn Indonesia ... 2nd large quake for the day
Mw 6.4 and 7.1, Ridgecrest, Southern California earthquakes
10x more U in Earth's core?
More from Earth Sciences
A clearer picture of global ice sheet mass
Floating Antarctic ice goes from record high to record lows
Warming waters in western tropical Pacific may affect West Antarctic Ice Sheet
New satellites show worrying view of droughts and ice loss
Solving the mystery of why atmospheric carbon dioxide was lower during ice ages
West Antarctic ice collapse may be prevented by snowing ocean water onto it
What counts for our climate: Carbon budgets untangled
Smart irrigation model predicts rainfall to conserve water

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


text:
El RAP fue un equipo de fútbol de los Países Bajos que alguna vez jugó en el Campeonato de los Países Bajos, la desaparecida primera división de fútbol en el país.

Historia
Fue fundado el  en la ciudad de Ámsterdam por los integrantes de los equipos de críquet RUN, Amstels y Progress, los cuales bautizaron al club con las iniciales de estos equipos.

Fue uno de los equipos fundadores de Campeonato de los Países Bajos, el primer torneo de fútbol organizado en los Países Bajos y fue su primer club campeón de manera oficial, y en la temporada de 1898/99 se convirtió en el primer equipo de los Países Bajos que gana la liga y la copa en una misma temporada. El club se mantuvo en la máxima categoría hasta que descendió en la temporada de 1904/05.

El club se mantuvo en la segunda categoría hasta que el  el club decide fusionarse con el VRC para crear al VRA Amsterdam, club que estuvo en fútbol por algunos años pero que cambió su deporte para ser un equipo de críquet.

Palmarés
Netherlands Football League Championship: 5 1891–92, 1893–94, 1896–97, 1897–98, 1898–99De Telegraaf Cup: 1'''
 1898–99

Referencias

Enlaces externos
VRA
s.v. RAP
Lista de Campeones
Lista de Copas

Equipos de fútbol desaparecidos de los Países Bajos
Equipos de fútbol fundados en 1887
Equipos de fútbol desaparecidos en 1914
Deporte en Ámsterdam
Países Bajos en 1887
Países Bajos en 1914
Equipos de fútbol que se han fusionado y fusiones

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Cape Breton > Opinion
JOHN DeMONT: When gunfire breaks the calm in your neighbourhood
John DeMont | Posted: Dec. 8, 2021, 6 a.m. | Updated: Dec. 8, 2021, 8:38 a.m. | 5 Min Read
Michael Smith, 12, of Connaught Avenue in Halifax survived a shooting in 1964. Two other boys were killed. - File Photo
All it merited was a couple of paragraphs in last Friday's Chronicle Herald, the information was that scant.
The facts, as Joe Friday used to say, are these: at around 8:30 p.m. last Thursday a car crashed into a parked car at the corner of Walnut Street and Jubilee Road, in central Halifax. When the constabulary arrived, they heard reports of shots in the area, and found a spent shell casing by the parked car.
When I spoke to the HRP on Monday I was told that they believe the parked car, which was not there when I moseyed over on Tuesday, was somehow involved in the incident. That was the extent of the information available for public consumption.
The whole sketchy event was not a big deal, in truth, in a city where, as of Tuesday, there have been 43 shootings so far in 2021, and where some communities get way more than their fair share of gunplay. And Halifax by the standards of virtually every city in the hemisphere is a gun-free zone.
But you only know what you know, and for someone who has spent a good deal of his life living within a few minutes of last week's shooting, the notion of bullets whizzing around there would have been enough to make me emit a long, loud whistle, if I could whistle.
Though raucous university students are threatening to take over the neighbourhood, it is still a residential area, with four public schools, as many churches, and at least two pre-schools, and a residence for handicapped adults nearby.
A block from where the mystery shooting took place, in my lifetime there worked a real butcher with a display cabinet for the meat that he would wrap in brown paper and tie with string.
For all I know Mrs. McCurdy, of 114 Walnut St. may have gone in there for her chicken breasts, and pork chops. I only know of her existence because on Tuesday I flipped through Peter McGahan's book Crime and Policing in Maritime Canada, in which he scoured local newspapers to get a sense of the malfeasance in places like Halifax.
There I could only find one reference to my neighbourhood: a Nov. 22, 1942 nightshift visit by detective Kenneth Sullivan to the Walnut Street house of Mrs. McCurdy, who feared that someone had made off with her diamond ring.
Columnist John DeMont poses for a photo on Walnut Street in this file photo. - Eric Wynne
In his notes Det. Sullivan laconically wrote, "After checking up all the angles of the case it would appear that she had misplaced the ring somewhere in the house."
So, you get the picture. Then and for decades after, Encyclopedia Brown could walk the beat around here, things were that tame.
To my knowledge gunshots have been heard in this neighbourhood just a handful of times in the past century, although we do have our moments.
In July 1924, a couple of low-level stick-up artists, with their teenaged molls, went on a robbery spree around the Dutch Village Road, now Joseph Howe Drive, area.
The police hunted them down somewhere on the walking trail by the old Ashburn Golf Course. Gunfire ensued, both there and, when the gang went on the lam, at a nearby gravel pit.
Eventually, police caught three of the four gang members, leaving only a 25-year-old named Lewis Bevis still on the loose. According to the Evening Mail newspaper, "the running gun battle raged all day, from early morning until 5 o'clock in the evening."
Though it began on Dutch Village the chase extended to the "Western part of the city" before it "centered about Le Marchant, Watt Streets, and from Preston to Vernon Streets, through the playgrounds of St. Thomas School," which, in the interests of full disclosure, is next to the house where I live.
In fact, high drama occurred just yards from where I type these words: an officer named Charles Fulton caught up to Bevis in front of the school. Shots were exchanged.
"Fulton stumbled," reported the Mail, "raised himself on one knee and was just taking aim at Bevis when the gunman wheeled and fired point blank at the officer." Fulton never regained consciousness, becoming the first Halifax Police Department officer killed in the line of duty.
A manhunt the likes of which Halifax had seen before followed. Bevis, who the papers made sound like Jesse James, was caught in the Camp Hill Cemetery. The following February he was hanged.
As far as I know, it was 40 years before the crack of gunfire again interrupted the quiet of my neighbourhood. I was eight in the summer of 1964, a short pants wearing, banana-seat bicycle-driving, crew cut kid, who still recalls — although this could be a future journalist imposing a narrative after the fact — the eerie quiet in the Halifax streets that summer.
We knew him as the maniac, although his name was actually Edward Boutilier, a 15-year-old boy who for reasons we will never understand, decided he wanted to shoot other young boys in the vicinity of the railroad cut running through the city.
That he was a red-head, and did so while riding a bicycle, making him virtually indistinguishable from so many other Halifax youths, somehow made Boutilier weigh heavier upon our imaginations.
He shot and killed two boys and wounded another. It happened 57 years ago, so I'm not sure if the 12-year-old gunned down near the railroad bridge on Jubilee Road, smack in the middle of the territory of my youth, survived.
I just know that I have thought about that moment often over the years, long after Boutilier gave himself up, entered the Nova Scotia Hospital and later took his own life.
Random acts of violence have a way of doing that.
Op-ed Disclaimer
SaltWire Network welcomes letters on matters of public interest for publication. All letters must be accompanied by the author's name, address and telephone number so that they can be verified. Letters may be subject to editing. The views expressed in letters to the editor in this publication and on SaltWire.com are those of the authors, and do not reflect the opinions or views of SaltWire Network or its Publisher. SaltWire Network will not publish letters that are defamatory, or that denigrate individuals or groups based on race, creed, colour or sexual orientation. Anonymous, pen-named, third-party or open letters will not be published.
Snow coming for Nova Scotia on Wednesday night
Updated Dec. 7, 2021 |2 min read
No injuries in latest shooting incident in Dartmouth
More Opinion Stories
LETTER: Cape Breton Post column advocating increased private sector health care involvement earns support
THINKING OUT LOUD WITH SHELDON MacLEOD: The ongoing legal legacy of Owls Head
KEVIN TOBIN CARTOON: Up, up, up she rises in N.L.
NICOLE SULLIVAN: Placing all bets on in-person learning for child's health a win during Omicron
LETTER: 'The day we capitulated to a virus' — N.L. government has forgotten the young, unvaccinated children
MY TAKE WITH SHELDON MacLEOD: Two out of three ain't bad
LETTER: N.L. nurses desperately need reinforcements and help from governments that seem more concerned with photo-ops and politics
Ivison: Back to the future over fears of inflation and Russian invasion


text:
Aleksander, imię świeckie: Aleksandr Iwanowicz Szczukin, (ur. 13 maja 1891 w Rydze, zm. 30 października 1937) – rosyjski biskup prawosławny.

Był synem duchownego prawosławnego. W 1915 ukończył Moskiewską Akademię Duchowną z tytułem kandydata nauk teologicznych. Święcenia kapłańskie przyjął cztery lata później.

23 sierpnia 1923 został wyświęcony na biskupa makarjewskiego, wikariusza eparchii niżnonowogrodzkiej. W 1928 został aresztowany i osadzony w więzieniu w Niżnym Nowogrodzie, a następnie skazany na trzy lata łagru pod zarzutem prowadzenia propagandy antyradzieckiej drogą głoszenia kazań. Karę odbywał w obozie w dawnym Monasterze Sołowieckim, pracując jako stróż, następnie księgowy.

W 1931 przeniesiony do eparchii orłowskiej jako jej wikariusz, z tytułem biskupa bołchowskiego. W 1932 został ordynariuszem eparchii orłowskiej, zaś dwa lata później otrzymał godność arcybiskupią. We wrześniu 1935 został przeniesiony na katedrę kurską, nigdy jednak nie udał się do Kurska i nie objął swoich obowiązków. W 1936 mianowany biskupem rżewskim, wikariuszem eparchii kalinińskiej. W czerwcu tego samego roku, po trzech miesiącach od poprzedniej nominacji, przeniesiony na katedrę tulską, zaś we wrześniu – na siemipałatyńską. Aresztowany w tym samym roku, został oskarżony o prowadzenie agitacji kontrrewolucyjnej i szpiegostwo, następnie skazany na śmierć i rozstrzelany.

W 2000 kanonizowany jako jeden z Soboru Świętych Nowomęczenników i Wyznawców Rosyjskich.

Przypisy

Urodzeni w 1891
Zmarli w 1937
Biskupi orłowscy
Biskupi kurscy
Absolwenci Moskiewskiej Akademii Duchownej
Nowomęczennicy rosyjscy
Straceni przez rozstrzelanie
Więźniowie radzieckich łagrów
Ludzie urodzeni w Rydze


text:
Carol I al Angliei () (n. 19 noiembrie 1600 – d. 30 ianuarie 1649) a fost rege al Angliei, Scoției și Irlandei din 27 martie 1625 până la execuția sa din ianuarie 1649.

Carol a fost cel de-al doilea fiu al regelui Iacob al VI-lea al Scoției. Din anul 1603, când tatăl său a devenit și rege al Angliei și Irlandei, s-a mutat în Anglia, iar aici și-a petrecut cea mai mare parte a vieții. Din anul 1612, urmare a morții premature a fratelui său mai mare, Henric Frederick, Prinț de Wales, a devenit moștenitorul tronului Angliei, Irlandei și Scoției. A fost căsătorit cu Henrietta Maria a Franței din anul 1625, după o tentativă nereușită, din anul 1623, de a se căsători cu infanta Maria Anna a Spaniei. Negocierile pentru căsătoria cu infanta Spaniei au culminat cu o vizită de opt luni al curții engleze în Spania, dar tratativele au eșuat datorită opoziției papei Urban al VIII-lea și datorită refuzului lui Carol de a se converti la catolicism.

După încoronare, Carol, care a fost adeptul puterii divine și absolute a regalității, s-a aflat într-o permanentă luptă cu parlamentul care încerca să-i reducă prerogativele de conducător absolut. În prima fază a domniei sale, a dus o dispută dură pentru putere împotriva Parlamentului, pe care de altfel l-a și dizolvat la 10 martie 1629. Văzând tendințele sale absolutiste, mai ales în modul de a impune taxe fără aprobare, Parlamentul s-a opus regelui Carol I al Angliei. O altă cauză de conflict cu societatea engleză a fost și politica sa religioasă: ostil atât fundamentalismului cât și tendințelor reformatoare, și adoptând calea de mijloc, regele Carol I al Angliei  a fost acuzat de supușii săi că ar fi filo-catolic, favorizează catolicismul și se opune reformei Bisericii Anglicane.Tensiunile politice și religioase cumulate în decursul anilor, au explodat în războiul civil englez: împotriva lui s-au ridicat forțele Parlamentului, care  se opunea tentativelor sale de centralizare a puterii în sens absolut. Alături de Parlament s-au aliat Puritanii, ostili politicii sale religioase. Războiul s-a încheiat cu înfrângerea regelui Carol I al Angliei, care a fost prins, judecat sub acuzația de trădare, condamnat la moarte și executat la 30 ianuarie 1649. Monarhia a fost abolită și în locul ei a fost instituită o republică. Aceasta însă, după moartea liderului ei principal (capul revoluției, care l-a detronat pe Carol), Oliver Cromwell, a intrat în criză, consimțind ca regele Carol al II-lea, fiul lui Carol I, să restaureze monarhia. Carol I al Angliei este sanctificat  de Biserica Anglicană, care-l amintește pe 30 ianuarie.

Tinerețea
Carol, al doilea fiu a lui Iacob I al Angliei și a lui Anne a Danemarcei, s-a născut la castelul Dunfermline în 19 noiembrie 1600. De constituție slabă și bolnăvicios, la trei ani nu știa să vorbească. La moartea  Elisabetei I, tatăl său devine rege, iar copilul din cauza sănătății precare, rămâne în Scoția. Anul următor sosește în Anglia, unde datorită îngrijirii lui Lady Carey, căruia îi fusese încredințat, învață să meargă și să vorbească. Carol, nu era iubit ca fratele său Henric, pe care el însuși îl adora și încerca să-l imite. În 1605, cum se obișnuia cu al doilea născut al regelui, primește titlul de Duce de York în Anglia, iar cu doi mai devreme primise titlul de Duce de Albany, în Scoția. La moartea fratelui său de febră tifoidă în 1612, Carol devine moștenitorul tronului Angliei, primind titlul de prinț de Galles, iar în 1616 devine conte de Chester. După căsătoria surorii sale Elisabeta și plecarea ei la Heidelberg, este singurul copil al cuplului regal rămas în Anglia. Noul prinț de Galles a fost foarte influențat de George Villiers, Duce de Buckingham, favoritul tatălui său. În 1623, Carol și ducele de Buckingam pleacă în Spania în vederea tratativelor pentru căsătoria lui Carol cu infanta Maria Anna, fiica lui Filip al III-lea, dar misiunea s-a încheiat cu un eșec, deoarece regele dorea convertirea lui Carol la religia romano-catolică. La întoarcerea în Anglia, cei doi îi propun lui Iacob I să pornească război împotriva Spaniei (era în plină desfășurare Războiul de Treizeci de Ani). Încurajat de consilierii săi protestanți, Iacob I a convocat Parlamentul pentru a cere ajutor financiar pentru război și pentru a cere aprobarea căsătoriei dintre Carol și Maria Henrietta a Franței. Parlamentul a votat aceste decizii, dar în același timp a criticat decizia precedentă a unei uniuni cu Spania. Pentru Iacob I, care începuse să arate semne de declin senil, era extrem de dificil să țină Parlamentul sub control, problemă cu care se va confrunta și Carol în timpul domniei. În ultimul an de viață a lui Iacob I, de fapt Carol și ducele de Buckingham dețineau puterea.

Prima parte a domniei

Încoronarea și căsătoria
 Carol a urcat pe tron în martie 1625 și la 1 mai s-a căsătorit prin procură cu Maria Henrietta, mai tânără decât el cu nouă ani. Carol o văzuse pe Maria Henrietta la Paris, în timpul călătoriei în Spania. Cuplul s-a căsătorit  apoi în 13 iunie 1625 în Canterbury . Carol a întârziat întrunirea cu Parlamentul până după cea de-a doua căsătorie, pentru a evita orice opoziție. La prima sesiune a Parlamentului, mulți membrii erau contrariați de această căsătorie cu o romano-catolică, temându-se că regele va elimina restricțiile impuse catolicilor și că va submina poziția oficială a bisericii anglicane. Deși el a promis Parlamentului că nu va atenua restricțiile impuse catolicilor, el a promis exact contrariul, în contractul secret de căsătorie cu Ludovic al XIII-lea al Franței. Mai mult, el a plasat sub comanda franceză o forță navală engleză, care putea fi folosită împotriva protestanților din La Rochelle. Carol a fost încoronat la 2 februarie 1626, la catedrala Westminster Abbey, de arhiepiscopul George Abbot, dar soția nu-i era alături, pentru că refuzase să participe la o ceremonie religioasă protestantă. Neîncrederea față de politica religioasă a lui Carol, a crescut considerabil datorită lui Richard Montague. Acesta a scris un pamflet împotriva învățăturilor lui Calvin, care a atras imediat ostilitatea Puritanilor. Un membru Puritan al Camerei Comunelor, John Pym, în timpul dezbaterilor, a atacat pamfletul defăimător a lui Montague, iar acesta drept răspuns a scris alt pamflet Appello Caesarem, (Fac apel la Cezar), aluzie la apelul sfântului Paul împotriva persecutării evreilor. Pentru a-l apăra pe Montague, Carol I îl face capelan regal și îl ia sub protecția sa, ceea ce face ca ostilitate Puritanilor să devină și mai mare.

Politica externă

La începutul domniei, politica externă era preocuparea principală a lui Carol. Frederic al V-lea, soțul surorii sale Elisabeta, unul din protagoniștii primei faze a Războiului de treizeci de ani, pierdu-se posesiunile din Boemia și Palatinat și era de așteptat ca tânărul rege să intre în război împotriva suveranului Spaniei, pentru a face presiuni asupra Împăratului,(cele două ramuri ale Habsburgilor erau aliate în timpul conflictului). Carol a anunțat Parlamentul că Anglia va elibera Palatinatul și va intra în război. Decât o implicare directă în războiul de pe uscat, Parlamentul englez a preferat interceptarea și capturarea navelor spaniole încărcate cu aur, ce se întorceau din Lumea Nouă. Astfel Parlamentul i-a acordat lui Carol I o subvenție de 140000 de lire sterline, care era insuficientă pentru planurile sale de război. În afară de aceasta, Parlamentul i-a acordat lui Carol dreptul de a colecta două taxe importante, doar pe timp de un an, chiar dacă din timpul lui Henric al VI-lea al Angliei, suveranii aveau drept pe viață la aceste taxe. În acest fel, Camera Comunelor spera să controleze puterea lui Carol I, acesta fiind constrâns să ceară aprobarea Parlamentului în fiecare an. Susținătorii lui Carol în Camera Lorzilor, conduși de Buckingham, au refuzat să voteze, astfel Carol a continuat să încaseze taxele, chiar dacă nu avea nici o aprobare oficială. Prost concepută și din cauza slabei experiențe militare a lui Buckingham, expediția navală împotriva Spaniei se conclude cu un eșec. În mai 1626, Carol îl numește pe Buckingham, Cancelar la Universitatea din Cambridge și doi membrii care s-au arătat a fi în dezacord, Dudley Digges și Sir John Eliot, au fost arestați. Camera Comunelor a fost revoltată de arestarea celor doi, iar după o săptămână au fost eliberați. În 12 iunie 1626, Camera Comunelor a lansat un protest direct împotriva lui Buckingam, cerând înlăturarea lui, dar Carol refuză să-l înlăture pe prietenul și consilierul său. După puțin timp Carol a suscitat noi polemici, când a încercat strângerea banilor necesari războiului, printr-un "împrumut forțat", un impozit conceput fără aprobarea Parlamentului. Carol a reușit să strângă banii necesari, anunțând o iminentă invazie a spaniolilor. Banii au finanțat un alt eșec al ducelui de Buckingham. Acesta, aflat la conducerea unei flote navale, a debarcat în Insula Regelui, unde spera să creeze o bază, pentru a ataca porturile din Spania și Franța. Dar trupele promise în ajutor nu au ajuns, iar el a fost nevoit să se retragă. În 26 martie 1628, Parlamentul a aprobat Petiția dreptului, prin care regele nu putea percepe taxe fără aprobarea Parlamentului, impune legea marțială civililor, civilii nu puteau fi închiși fără a fi judecați. Carol a fost nevoit să semneze în 7 iunie, dar până la sfârșitul lunii, printr-o prorogă a Parlamentului, și-a reluat dreptul de a încasa taxele vamale fără autorizația Parlamentului. În 23 august 1628, deja înconjurat doar de dușmani, Buckingham a fost asasinat. După cum a spus Eduard Hyde, primul conte de Clarendon, "regele s-a aruncat pe pat și a plâns amarnic" și a rămas închis în camera lui două zile. Poporul în schimb, a fost bucuros de moartea ducelui. Moartea lui Buckingham a accentuat prăpastia dintre curte și popor și dintre coroană și Camera Comunelor. Cu toate că moartea lui a pus capăt războiului cu Spania, nu a pus capăt conflictelor dintre Carol și Parlament. În schimb a dus la o îmbunătățire a relaților dintre Carol și Maria Henrietta, care în noiembrie au pus capăt certurilor. Poate Carol și-a transferat legăturile emoționale de la Buckingham la Maria Henrietta. Ea a rămas pentru prima oară însărcinată și legătura dintre ei a devenit tot mai puternică. Împreună au întruchipat imaginea virtuții și a vieții de familie, iar curtea lor a devenit model de formalism și moralitate.

Guvernul personal
 În ianuarie 1629 Carol I a deschis a doua sesiune a Parlamentului englez, care fusese prorogat în iunie 1628, cu un discurs moderat cu privire la tonnage and poundage. Membrii Camerei Comunelor și-au exprimat dezaprobarea față de politica dusă de Carol, în lumina cazului lui John Role, un membru al Parlamentului, a cărui bunuri au fost confiscate din cauza incapacității de a plătii taxa tonnage and poundage. Numeroși membrii ai Parlamentului erau de părere că impunerea impozitului era o încălcare a Petiției dreptului, care împiedica confiscarea bunurilor fără acordul Parlamentului. Când speaker-ul Camerei Comunelor , sir John Finch, la ordinul regelui, a amânat următoarea sesiune până în luna martie, numeroși deputați l-au atacat verbal și amenințat, iar alții au închis aula, forțându-l pe acesta să continue sesiunea. Un deputat a citit o scrisoare, în care condamna politica suveranului în privința arminianismului, colectarea taxelor și a catolicismului. Acesta a declarat că cine plătea impozitele fără acordul Parlamentului, era un dușman și un trădător al patriei. Pentru Carol I,( care deja amenințase că va guverna singur, fără ședințele indisciplinate ale Parlamentului), era prea mult și a decis dizolvarea parlamentului. Puțin mai târziu a început tratativele de pace cu Franța cardinalului Richelieu și cu Spania contelui Olivares. Perioada de unsprezece ani care a urmat dizolvării Parlamentului, a fost numită Tirania celor unsprezece ani sau Personal Rule. Carol I a guvernat fără sprijin parlamentar ca suveran absolut.

Dificultăți economice
Încheiată pacea cu Franța și Spania și dizolvat Parlamentul, Carol a trebuit să se dedice consolidării financiare. A decis să și-l alăture pe Richard Weston, I conte de Portland, pe care l-a făcut Lord Trezorier. Prima măsură adoptată de Carol, a fost reintroducerea unei legi antice, din 1279, în baza căreia erau amendați toți gentilomii care, invitați, nu s-au prezentat pentru a fi aleși cavaleri cu ocazia încoronării, sau a nașterii unuia dintre copiii regelui. Se obișnuia ca la încoronarea regelui, să fie aleși câțiva proprietari de pământ, dintre cei care posedau terenuri în valoare de cel puțin patruzeci de sterline, pentru a fi numiți cavaleri ai armatei regale. Au fost amendați toți cei care nu s-au prezentat la încoronarea din 1626. În 1635 visteriile regale au încasat peste 170000 de sterline, doar din colectarea taxelor pentru numirea de cavaler. În 1634 regele a impus (cu un writ) o nouă taxă Ship money, o taxă în bani în favoarea marinei militare, pentru apărarea coastelor și a navelor comerciale. Chiar dacă Anglia nu era în război, era de importanță primară constituirea unei flote navale puternice și eficace. În acei ani, ciocnirile navale între olandezi și spanioli erau foarte frecvente, la fel și invaziile piraților pe coastele engleze. Regele a impus ca toate orașele portuare să furnizeze o navă de război, sau să plătească costul acesteia. Anul următor ordinul s-a extins și în restul orașelor din internul țării.Ship Money, plătită direct Trezoreiei Marine, a adus visteriilor regale între 150000 și 200000 de sterline anual în perioada 1634-1638, după care a scăzut. Nemulțumirea creștea în toate straturile sociale, dar cei doisprezece judecători de drept comun ai Angliei, au declarat că taxa era una din prerogativele regelui. Carol, cu o asprime considerabilă, a strâns fonduri și de la nobilimea scoțiană, prin Actul de Revocare(1625), prin care toate terenurile dăruite de coroană nobilimii din 1540, au fost revocate și pentru a avea dreptul de proprietate, trebuia plătită o chirie anuală.

Conflicte religioase
Carol a încercat să poarte Biserica Anglicană, în prevalență calvinistă, spre o viziune mai tradițională și sacramentală. Intenția sa, a fost percepută de Puritani ca o tendință nerelegioasă. În 1633, Carol îl numește pe William Laud, Arhiepiscop de Canterbury. Împreună, cu intenția de a purta bisericii ordine, autoritate și prestigiu, au făcut o serie de reforme, care au rezultat în mare parte impopulare. Pentru a asigura o unitate religioasă, Laud a înlăturat toți predicatorii non-conformiști și ultimile organizații cu caracter puritan. În afară de aceasta, Laud contrar spiritului reformat, foarte răspândit între preoții englezi și scoțieni, considera că trebuia abolit complet calvinismul, în favoarea unei liturghii anglicane. Liturghia trebuia celebrată cum era prevăzut în Book of Common Prayer, iar arhitectura internă a Bisericii Anglicane trebuia reorganizată astfel încât să sublinieze sacramentul altarului. Laud era și un adept activ al arminianismului, promovat de Iacob Arminius. Pentru a-i pedepsi pe cei care se opuneau deciziilor sale, Laud s-a servit de două dintre cele mai temute organizații religioase din acea epocă Court of High Commission și Court of Star Chamber, care aveau rolul de a aduna mărturiile, chiar cu ajutorul torturii și de a pedepsi vinovații. Court of High Chamber avea și puterea de a da condamna la moarte și de a executa condamnații. Numeroși clerici și laici au fost trimiși la judecată, deseori au fost găsiți vinovați și condamnați la închisoare sau la moarte. Mărturisirile de vinovăție, erau de multe ori smulse cu ajutorul torturii. O mare parte a adversarilor lui Laud au preferat să plece în exil, decât să rămână în țară persecutați și rău văzuți. În perioada reorganizării religioase a lui Laud, au plecat primele grupuri masive de coloniști în Noua Anglie. Primii ani ai guvernului personal a lui Carol au fost caracterizați de pace și de un buget echilibrat. Totuși au fost mulți cei care s-au revoltat legilor impuse de suveran și restricțiilor religioase a lui Laud: în 1634, a plecat o navă plină de disidenți religioși, printre care celebra teoloagă puritană Anne Hutchinson.

Intervenția în Scoția

Când Carol a încercat să impună politica sa religioasă în Scoția s-a confruntat cu numeroase dificultăți. Deși s-a născut în Scoția, Carol s-a înstrăinat de partea de nord a țării, iar prima lui vizită a făcut-o în 1633 cu ocazia încoronării în Scoția. Acompaniat de Laud, în timpul călătoriei au văzut în ce stare era Biserica Scoției. Ceremonia nu era la fel în toate bisericile, iar pământurile erau de multe ori deținute de laici. Spre exasperarea scoțienilor, care eliminaseră multe ritualuri tradiționale din practica lor liturgică, Carol a insistat să fie încoronat cu ritualul anglican. În 1637, dorind să facă ordine și în Biserica Scoției, Carol a ordonat utilizarea unei noi cărți de rugăciuni, care era aproape identică cu cartea de rugăciuni engleză Book of Common Prayer, fără a consulta Parlamentul sau Biserica Scoției. Deși era scrisă de episcopi scoțieni, după directivele lui Carol, mulți scoțieni au rezistat, văzând noua carte de rugăciuni ca o impunere a anglicanismului. Nemulțumirea a fost considerabilă și toate deciziile lui Laud au fost refuzate. Astfel în noiembrie 1638, Adunarea generală a Bisericii din Scoția, a condamnat noua carte de rugăciuni și a abolit guvernul scoțian condus de episcopi, în favoarea unui guvern presbiterian. Această hotărâre a fost văzută de Carol, ca un afront la autoritatea sa. La Edinburgh, un grup de aristocrați, comercianți, clerici și membrii din popor, au format un comitat de opoziție numit Convenția. Când în 1639 au izbucnit  Războaiele episcopilor, Carol a încercat să adune taxele și să formeze o armată, dar nimic nu a ieșit cum sperase. Războiul s-a încheiat cu umilitoarea pace de la Berwick, prin care Scoția a obținut libertăți religioase și civile. Eșecul lui Carol în gestiunea militară a problemelor cu Scoția, a dus la o criză financiară care a pus capăt guvernării sale absolutiste. În 1640 Carol a fost constrâns să reunească Parlamentul pentru a strânge noi fonduri.

Parlamentul "Scurt" și "Lung"
În 1640 armata Convenției obține importante succese militare: scoțienii au învins armatele engleze și au cucerit orașele Newcastle, Northumberland, Durham și se pregăteau să mărșăluiască spre York. Fără alte alternative, în aprilie 1640, Carol a convocat Parlamentul. Pentru a obține banii necesari operațiunilor militare, a anulat ship money. Dar când Parlamentul a formulat acuzații asupra unora dintre deciziile suveranului, în timpul celor unsprezece ani de guvernare absolută și a blocat temporar subvențiile, Carol l-a dizolvat după doar trei săptămâni de activitate. De aceea, această convocare a Parlamentului, a primit numele de Parlamentul cel Scurt. Între timp Carol a încercat să-i învingă pe scoțieni , dar din nou a suferit înfrângeri grele. A fost nevoit să semneze o pace umilitoare cu Tratatul de la Ripon, care în octombrie a pus capăt celui de-al doilea război al episcopilor.
 După repetatele înfrângeri, Strafford, Lord Adjunct al Irlandei din 1628, devine mâna dreaptă a lui Carol. Inițial, contrar regelui, în 1628 i s-a alăturat, convins de Buckingham și a fost unul dintre cei mai influenți miniștrii a lui Carol I, alături de Land . Carol a decis să convoace Magnum Concilium, sau Great Council la care erau chemați să participe toți capii bisericii și cea mai mare parte a proprietarilor de terenuri.  Nu se întâmplase de secole. În urma întrunirilor cu aceștia, Carol decide convocarea Parlamentului pentru a doua oară. Astfel a început Parlamentul cel Lung. Parlamentul cel Lung, constituit în 3 noiembrie 1640 s-a dovedit imediat ostil regelui. Dacă Camera Lorzilor era de partea suveranului, Biserica și alt grup condus de John Pym erau în dezacord cu politica lui Carol și au început procedurile pentru suspendarea consilierilor pentru înaltă trădare. Strafford a fost arestat în 10 noiembrie, iar Land în 18 decembrie. A doua zi a fost pus sub acuzare Keeper Finch, dar cu acordul regelui, acesta a fugit la Haga în 22 decembrie. De teamă că regele ar putea din nou dizolva Parlamentul, a fost prezentată o lege care excludea controlul regal asupra Parlamentului. Prin această nouă lege, numită Trienal Act, parlamentul trebuia convocat cel puțin o dată la trei ani, nu putea fi dizolvat mai devreme de cincizeci de zile, deputații erau cei care alegeau speaker-ii și permitea convocarea Parlamentului de către Lordul Păstrător al Marelui Sigiliu și a doisprezece colegi ai acestuia, în cazul în care regele nu-l convoca. Carol a fost nevoit să semneze în februarie 1641. În perioada care a urmat, Carol I a fost nevoit să reviziteze proiectele sale politice: ship money a fost abolită, la fel și taxa asupra refuzului rangului de cavaler. Star Chamber și High Commission au fost abolite. Strafford a devenit ținta principală a parlamentarilor, în special a lui John Pym. În 22 martie 1641 a fost judecat pentru înaltă trădare, Pym și aliații săi l-au găsit vinovat și l-au condamnat la moarte.

Carol care deja se temea pentru el și familia sa, a fost nevoit să fie de acord, iar Strafford a fost decapitat pe 12 mai. William Laud, a rămas închis în Turnul Londrei în perioada 1641-1643, apoi eliberat, a fost judecat și executat în 10 ianuarie 1645. Cu toate acestea, Carol a reușit să facă pace cu Scoția, datorită faptului că a recunoscut religia presbiteriană. Călătoria sa în orașele Edinburgh și Glasgow a fost triumfală. Chiar dacă în Parlament și popor avea numai dușmani, Scoția era un aliat puternic. În timp ce se întorcea din călătoria în Scoția, în noiembrie 1641, Parlamentul a elaborat Mustrarea cea Mare,  o listă de greșeli de neiertat comise de Carol și de miniștrii și consilierii săi de la începutul domniei. Parlamentul s-a împărțit în două facțiuni, una favorabilă regelui, cealaltă contrară . La 23 noiembrie Mustrarea cea Mare a fost aprobată de Parlament, cu o strânsă majoritate. Imediat după aceea, regele și-a pus familia în siguranță și a părăsit Londra. Forțele Parlamentului au pus stăpânire pe oraș. Între timp situația la hotarele Irlandei devenise insuportabilă; era necesară pregătirea unei armate, pentru a înăbuși revolta irlandezilor. Totuși s-a decis să nu fie folosită armata regală, care ar fi putut fi folosită de Carol împotriva Parlamentului. Carol a protestat, dar a fost votată o lege Ordinul Miliției, care excludea posibilitatea de a încredința armata regelui.
Când au fost descoperite scrisorile soției lui Carol, Maria Henrietta, în care se putea înțelege o posibilă alianță cu țările catolice din Europa, s-a decis arestarea reginei. Carol nu putea tolera așa ceva: la 4 ianuarie a năvălit în Parlament cu scopul de a aresta cei cinci membrii implicați. Când a cerut speaker-lui să-i indice cei cinci trădători acesta a răspuns: "nu am ochi să văd nici limbă să vorbesc, în afară de ceea ce această Cameră îmi va permite". A fost ultima picătură. Suveranul a fost nevoit să părăsească definitiv capitala, plecând în nordul țării pentru a încerca să adune o armată. În același timp regina a plecat la Paris.

Războiul civil
În toată țara atmosfera era încordată; populația era împărțită între susținătorii regelui și susținătorii parlamentului. Carol cu armata sa, finanțată în special de aristocrație, controla nordul și vestul țării, a căror orașe principale erau Nottingham și Oxford, iar Parlamentul controla Londra și sud-estul țării. După câteva negocieri inutile, a fost declarat războiul. În 23 octombrie 1642 are loc prima bătălie între cele două armate, în apropierea orașului Edgehill. La conducerea armatei regale, se afla nepotul acestuia Rupert, în timp ce Lord General al Parlamentului, era contele de Essex. Bătălia de la Edgehill nu a avut câștigători. Dacă la început cavaleria regală a pus pe fugă infanteria Parlamentului, după aceea, aceasta a reușit să țină piept atacurilor succesive. După această bătălie neconcludentă, au avut loc o serie de bătălii care au fost câștigate de Carol: la Chargrove Field în 18 iunie 1643, la Lansdowe (5 iulie), la Roundway Down (13 iulie).
Dar în 2 iulie 1644 soarta războiului s-a întors în favoarea Parlamentului. Cu bătălia de la Marston Moor, armata Parlamentului, condusă de colonelul de cavalerie Oliver Cromwell, a învins trupele regale. Datorită acestei victorii, Parlamentul și-a extins controlul până în orașul York. Pe timpul iernii, ambele tabere s-au retras pentru a se reînarma și reorganiza. La sosirea verii, luptele au reînceput. În 2 iulie 1645 a avut loc una din cele mai importante bătălii, bătălia de la Naseby, în care trupele regelui au fost anihilate. Carol a fost nevoit să fugă la Oxford, care va fi asediat și cucerit, iar Carol va fi constrâns să fugă din nou. Învins, Carol a decis să se pună în mâinile vechilor aliați, scoțienii. Aceștia, după câteva tratative cu Parlamentul, în schimbul unei sume uriașe, au decis să-l predea pe rege, dușmanilor săi. Regele a fost escortat la Outlands, de unde a fost transferat la Londra, la Hampton Court. De aici, unde era recunoscut încă rege și trăia într-o liniște aparentă, a preferat să fugă. Inițial s-a gândit să meargă la soția sa, care era în Franța la curtea lui Ludovic al XIV-lea, dar s-a răzgândit și a plecat în insula Wight, pe coasta meridională a Angliei, unde a locuit la castelul Carisbrooke<ref>Noonan, Castles and ancien Monuments of England, p. 81.</ref>. Aproape de Parlament, dar departe de centrul de putere, Carol a putut începe delicatele tratative cu adversarii. Suveranul a renunțat la toate propunerile Parlamentului și a decis să se alieze din nou cu scoțienii, în schimb le-a promis că va impune religia prezbiteriană, (de probă) ca religie oficială în Anglia, pentru trei ani. Astfel a izbucnit cel de-al doilea război civil: zece mii de soldați scoțieni, conduși de generalul James Hamilton, au invadat Anglia. Odată cu invazia scoțienilor, regiunile Kent, Essex și Cumberland s-au revoltat puterii parlamentare. Puțin mai târziu s-a revoltat și Galles. Totuși scoțienii nu au știut să profite de aceste avantaje, și în 17 august 1648 a avut loc bătălia de la Preston. A fost un eșec total: mii de scoțieni au fost făcuți prizonieri, printre care și generalul Hamilton, care după un proces sumar, a fost condamnat la moarte cu acuzația de înaltă trădare și executat. După bătălie, toate orașele regaliste s-au predat, în afară de Colchester, care a fost luat cu asalt și cucerit puțin mai târziu.

 Procesul
Carol a reînceput negocierile, care au avut loc la Newport în insula Wright. În 5 decembrie Parlamentul a votat cu 129 la 83 pentru continuarea negocierilor cu Carol, dar Oliver Cromwell și armata s-au opus oricăror discuții cu cel care era văzut ca un tiran sângeros și au luat măsuri pentru a-și consolida puterea. A fost o lovitură de stat militară. Carol a fost mutat la castelul Hurst la sfârșitul lui 1648 și apoi la castelul Windsor. După primul război civil, Parlamentul l-ar fi acceptat pe Carol rege acordându-i puteri și privilegii limitate, Camerele având mai multă putere. Dar Carol I a refuzat furios. Astfel a început cel de-al doilea război civil, văzut de conaționali ca o inutilă vărsare de sânge: nu mai avea nici o posibilitate să se întoarcă pe tronul celor trei regate. În ianuarie 1649 Camera Comunelor a aprobat o lege prin care se instituia o comisie care avea rolul de a-l judeca pe suveran. Ideea de a judeca un rege era nouă. Președinții celor trei instanțe de drept comun din Anglia, Henry Rolle, Oliver St. John, John Wilde s-au opus actului de inculpare ca fiind ilegal. Curtea de Justiție a stabilit ca 135 de comisari să-l judece pe rege și dacă va fi găsit vinovat să-l condamne. În istoria Angliei, unii suverani au abdicat sau au fost înlăturați, dar  niciunul nu fusese judecat în public. John Bradshow a fost președintele curții, iar John Cook Solicitor general avocat al acuzării. Procesul a început la 20 ianuarie la Westminster Hall. Comisarul a citit acuzația în care regele era prezentat ca un trădător al patriei, care a folosit puterea sa pentru interesele sale, nu pentru binele țării și inamic al păcii, fiind acuzat se toate incendierile, distrugerile, ororile cauzate de război. S-a estimat că aproximativ 300000 de persoane, 6% din populație a murit în timpul războiului. A așteptat răspunsul regelui. Carol a refuzat să răspundă acuzațiilor, spunând că nici o curte nu are dreptul să judece un suveran. El reținea că autoritatea îi fusese conferită de dumnezeu, nu de popor cum susțineau acuzatorii săi. În timpul procesului de fiecare dată când i s-a cerut să răspundă acuzațiilor, Carol a spus  aceleași cuvinte "Aș dori să știu de care autoritate legală am fost chemat aici". Regele nu recunoștea autoritatea Curții, dar tactica de a nu răspunde nu a funcționat, fiind luată ca o admisiune a vinovăției. La sfârșitul celei de-a treia zi, Carol a fost înlăturat și au fost audiați 30 de martori în lipsa lui. În 26 ianuarie Curtea l-a găsit vinovat de înaltă trădare împotriva poporului englez și a fost condamnat la moarte. A doua zi a fost adus în fața unei sesiuni publice a comisiei, declarat vinovat și condamnat. Cincizecișinouă de comisari au semnat condamnarea sa. În următoarele trei zile a fost dus la palatul St. James și apoi la palatul Whitehall. Aici a avut posibilitatea să-i vadă pe cei doi copii rămași în Anglia, Elisabeta și ducele de Gloucester, căruia i-a ordonat să nu accepte pentru nici un motiv să fie încoronat după moartea lui.
 Moartea regelui
 Decapitarea lui Carol I a fost programată pentru marți 30 ianuarie 1649. Celor doi copii rămași în Anglia sub controlul parlamentarilor, le-a fost permis să-l vadă în 29 ianuarie. Și-au luat rămas bun în lacrimi. Se spune că suveranul s-a îmbrăcat cu două cămăși de bumbac, pentru a evita să tremure de frig, iar mulțimea să creadă că tremură de frică. A fost dus sub pază la castelul Whitehall, în fața căruia fusese ridicată o platformă pentru execuție. Un șir de soldați îl separa pe Carol de mulțime, așa că ultimele sale cuvinte au fost auzite doar de cei ce erau cu el pe eșafod Carol a crezut că soarta îl pedepsea pentru că lăsase ca fidelul său servitor Strafford să fie executat. La ora 14, după ce a spus o rugăciune, Carol și-a aplecat capul și călăul i l-a retezat cu o singură lovitură decisă. Ultimele sale cuvinte au fost "Trec de la o lume coruptibilă la una incoruptibilă, unde e pace, toată pacea posibilă". Philip Henry, care era prezent și a notat variatele faze ale execuției, a afirmat că o mulțime de persoane au trecut prin fața coșului în care era capul regelui, pentru a-și înmuia batistele albe în sângele său, începând astfel cultul regelui martir. Dar nici un alt cronist al epocii nu a povestit acest fapt, nici măcar Samuel Pepys. Și în zilele noastre se dezbate încă cine a fost călăul care l-a executat pe Carol I. Contemporanii neagă că s-ar fi tratat de Richard Brandon, călăul oficial al Londrei; se spune că ar fi refuzat chiar dacă ar fi primit 200 de sterline. Călăul a fost mascat și deghizat și chiar dacă după execuție era obiceiul să fie arătat mulțimii capul condamnatului cu cuvintele " Iată capul trădătorului", în acest caz călăul nu a spus nimic, poate pentru a nu-i fi recunoscută vocea. Examinarea trupului regelui în 1813, a arătat că gâdele a fost un expert în munca sa. Potențialii candidați au fost numeroși, dar adevăratul responsabil nu a fost individuat. Carol al II-lea când a devenit rege în 1660, a condamnat unsprezece persoane pentru moartea tatălui său, dar nici atunci nu a fost descoperită identitatea călăului. A doua zi după execuție, capul regelui a fost cusut de trup, îmbălsămat și pus într-un sicriu de plumb. Comisia a refuzat înmormântarea la Westminster Abbey.
Cromwell, unul din cei mai mari antagoniști ai regelui, a permis înmormântarea cu o ceremonie privată. În noaptea de 7 februarie trupul regelui a fost dus la Windsor, iar în 9 februarie un grup restrâns de fideli l-au înmormântat la capela St. George de la castelul Windsor. Carol al II-lea a vrut să construiască un mauzoleu regal în onoarea tatălui la Hyde Park, Londra, dar nu a reușit. După moartea lui Carol I, puterea a trecut definitiv în mâinile Parlamentului Lung și apoi în mâinile lui Oliver Cromwell, care a fost ales Lord Protector . Doar în 1660, fiul cel mare a lui Carol, Carol al II-lea al Angliei, a reușit să urce pe tronul Angliei. La puțin timp după moartea lui Carol a apărut o cărticică despre care s-a crezut imediat că era o monografie a suveranului. Cartea, cu titlul grec Eikon Basilike (Portretul regelui) conținea o exaltare a regelui și a politicii sale. Unul din cei mai fideli adepți a lui Carol, William Levett, care l-a urmat până în ziua execuției, a mărturisit că-l văzuse pe Carol scriind cartea. Membrii Parlamentului iritați și speriați de difuzarea cărții, l-au însărcinat pe poetul și scriitorul John Milton să scrie o carte cu subiect contrar monografiei, intitulată tot în greacă Eikonoklastes (Iconoclastă).
 Carol I și artele
Carol a fost un mare patron al artelor: a iubit artele atât de mult, încât colecția sa este una din cele mai bogate și admirate din Europa. Era un mare cunoscător, în special a Renașterii italiene: pictorul lui favorit era Tițian, posedând multe din picturile lui, cumpărate de comisarii săi la Veneția. La curtea sa se aflau numeroși artiști, care s-au dedicat portretizării sale, a familiei sale și a nobililor de la curte. A încercat să aducă la Londra artiști care pe vremea aceea aveau faimă internațională precum Pieter Paul Rubens și Frans Hall, fără să reușească. Dar a avut mai mult noroc cu Orazio Gentileschi și fiica acestuia Artemisa, și cu artistul flamand Antoon van Dyck care a devenit pictorul său preferat. După ce a fost contactat de Endymion Porter, delegatul regelui, Van Dyck a venit la Londra unde a primit de la suveran mari privilegii; când artistul s-a aflat pe patul de moarte (1641), Carol a oferit 1500 de sterline medicului care ar fi reușit să-i salveze viața. A încercat să-l aducă la curtea sa și pe Gian Lorenzo Bernini, dar artistul care nu a părăsit niciodată Roma, a refuzat acceptând totuși să îi facă un bust regelui. Carol este amintit și pentru că a cumpărat pentru o cifră de nimic faimoasa pinacotecă a dinastiei Gonzaga din Mantova din mâinile lui Vincenzo al II-lea de Gonzaga, al VII-lea duce de Mantova. Colecția cuprindea opere de Tițian, Coreggio, Rafael, Caravaggio, Del Sarto și Mantegna. Colecția lui Carol cuprindea opere de Da Vinci, Bernini, Bruegel, Tintoretto, Veronese, Dürer și Rembrandt. După moartea regelui, colecția care s-a estimat că cuprindea 1760 de picturi a fost dezmembrată. Numeroase opere au fost vândute de Parlament, altele Cromwell a preferat să le țină pentru camerele sale. Cei mai importanți cumpărători au fost Cardinalul Mazarin, a cărui colecție s-a unit apoi cu cea a lui Ludovic al XIV-lea și Filip al IV-lea al Spaniei. Portretistul oficial a lui Carol a fost Van Dyck. Elevul lui Rubens a lăsat numeroase lucrări:Carol I cu uniforma Ordinului Jartierei, 1632Triplu portret a lui Carol I, 1635Portret a lui Carol I la vânătoare, 1635Carol I călare, 1636Portret a lui Carol I cu M. de Saint-Antoine maestrul său de echitație,1636 Carol I în veșminte regale, 1636Carol I călare, 1638
La moartea lui Van Dyck a fost înlocuit de Peter Lely, activ mai ales sub Carol al II-lea al Angliei. Maestrul olandez a lăsat un portret cu fiul său IacobCarol I cu fiul său Iacob, duce de YorkUn alt pictor de școală flamandă a fost Daniel Mytens, activ deja pe vremea lui Iacob I. Între numeroasele tablouri pictate de acesta, cel mai cunoscut esteCarol I rege al Angliei.
Când Van Dyck a ajuns la Londra, a înțeles că nu  putea concura cu el și a decis să se retragă. În tinerețe, Carol a fost pictat de mai multe ori de Robert Peake, pictor oficial la curtea lui Elisabeta I și apoi la curtea lui Iacob ICarol duce de York și AlbanyPrințul Carol Regele martir
 După căderea lui Richard Cromwell și a Commonwealthului și urcarea pe tron a lui Carol al II-lea, figura lui Carol I a fost complet reabilitată. Noul suveran a decis să-și cinstească tatăl prin instituirea unei zile comemorative. A fost aleasă data decapitării lui Carol I 30 ianuarie. Ziua a fost inserită în Book of Common Prayer și Carol a fost venerat ca un sfânt și martir de către Biserica Anglicană. În timpul domniei reginei Victoria  (1837-1901), această zi comemorativă a fost abolită la cererea populației. Astăzi, 30 ianuarie în Regatul Unit este o sărbătoare minoră. Sunt multe biserici dedicate lui Carol rege și martir în  Anglia, Canada, Australia și Statele Unite. În 1894 a fost instituită o societate în memoria lui Carol I Society of King Charles Martyr (Societatea Regelui Carol Martirul) la inițiativa doamnei Greville-Negent în colaborare cu Fr. James Fish rector al bisericii St. Margaret Pattens. Obiectivele societății erau restabilirea cultului lui Carol I, reintroducerea în Book of Common Prayer a zilei de 30 ianuarie în memoria regelui, ca zi de sărbătoare a Bisericii Anglicane. Carol este considerat de mulți un martir pentru că a fost decapitat de membri Parlamentului pe motive nefondate (vina sa a fost dedusă din refuzul său de a răspunde) și pentru apărarea puternică a adevăratei religii anglicane, pe toată durata domniei sale.

 Căsătoria

În anii 20 Iacob I începuse tratativele cu Filip al III-lea al Spaniei pentru unirea copiilor lor Carol prinț de Galles și infanta Maria Ana. În 1623, pentru a completa acordul, l-a trimis pe Carol însoțit de Ducele de Buckingham la Madrid. Ajunsă la Madrid, delegația engleză a fost primită la curtea Spaniei cu toate onorurile, dar în scurt timp tratativele au precipitat. Noul papă Urban al VIII-lea, nu vedea cu ochi buni uniunea fiicei suveranului catolic al Spaniei cu prințul de credință protestantă. Astfel pentru a nu nemulțumi Sfântul Scaun, Filip al III-lea l-a anunțat pe Carol că pentru a se căsătorii cu fiica sa, va trebui să se convertească la religia romano-catolică. Cum era de așteptat, Carol a refuzat și delegația a părăsit Spania. Înainte de întoarcerea în patrie, Carol s-a oprit la Paris, la curtea tânărului Ludovic al XIII-lea al Franței. Aici o cunoaște pe sora lui Ludovic, Henrietta Maria. După falimentul tratativelor cu Spania, Carol a început tratativele pentru a se căsătorii cu tânăra prințesă. Puțin mai târziu, la 1 mai 1625 cei doi s-au căsătorit prin procură. Poporul englez chiar dacă nu-i iubea pe francezi, sărbătorea. Contemporanii o socoteau pe prințesă atrăgătoare. Iată ce spunea despre ea Van Dyck: "Avem acum o nouă, nobilă regină a Angliei, care cu adevărata ei frumusețe este cu mult superioară atât de curtate infante. Această fiică a Franței, cea mai tânără floare de Bourbon, are un aspect mai frumos și mai proaspăt, părul castaniu deschis, ochi care strălucesc ca stelele." Când s-a căsătorit cu Carol, Henrietta Maria era foarte tânără având cinsprezece ani. Catolică convinsă, în prima perioadă a căsătoriei nu a avut un raport prea bun cu soțul său. Dar după câțiva ani, între ei s-a instaurat un raport, dacă nu de dragoste, cel puțin de sinceră afecțiune. Henrietta i-a dat lui Carol nouă fii, dintre care cinci i-au supraviețuit tatălui. Când a izbucnit Războiul civil, Henrietta a fugit la curtea nepotului Ludovic al XIV-lea, unde mai târziu au ajuns și Anne Henrietta, Carol și Iacob. Henrietta a murit în 1669 în Franța.

 Copii
Carlos, impreuna cu soția sa, Henrietta Maria a Franței, au avut 9 copii dintre care doar 5 au supraviețuir după naștere.
Carol Iacob, Duce de Cornovaglia (n.13 martie 1629) .A  murit  la naștere.
Carol al II-lea, Rege al Angliei (n. 29 mai 1630 - d. 6 februarie 1685). A fost mostenitorul tatălui sau, insă după ce a devenit regel acesta nu a produs niciun copil legitim.
Mary, Prințesă Regală și Prințesă de Orania (n. 4 noiembrie 1631 - d.24 decembrie 1660 ).S-a căsătorit cu William al II-lea, Prinț de Orange în 1648; Au avut un baiat, viitorul rege William III al Angliei.
Iacob al II-lea, Rege al Angliei (n. 14 octombrie 1633 - d. 16 septembrie 1701) .A moștenit tronul, deoarece fratele său mai mare nu a avut niciun copil cu sotiă sa.
Elisabeta Stuart (n. 29 decembrie 1635 - d. 8 septembrie 1640).A murit la 14 ani
Anna Stuart (n. 17 martie 1637 - d. 8 decembrie 1640). A murit la 3 ani
Caterina Stuart (n. 29 ianuarie 1639). A murit la naștere.
Henry Stuart, Duce de Gloucester ( n. 8 iulie 1640 - d. 18 septembrie 1660.) A murit la 20 de ani de variolă.
Anne Henrietta a Angliei, Ducesă de Orléans (n. 16 iunie 1644 - d. 30 iunie 1670l. S-a căsătorit cu prințul francez Filip I, Duke de Orleans în 1661; au avut copii.

 Carol I în literatură
Ultimile zile a lui Carol I și sfârșitul, sunt prezentate în romanul lui Alexandre Dumas tatăl,  După douăzeci de ani, continuare a celebrului roman Cei trei mușchetari.

 Memorie
În onoarea lui Carol I a fost numit Cape Charles care formează partea nordică a intrării în  strâmtoarea Chesapeake, care comunică cu Oceanul Atlantic pe coasta orientală a Statelor Unite ale Americii în Virginia.

 Titluri, onoruri și arme

 Arbore genealogic

</div>

 Note

 Bibliografie
David Hilliam, Kings, Queens, Bones and Bastards: Who's who in the English Monarchy from Egbert to Elizabeth, Gloucestershire, Sutton, 1998 ISBN 0-7509-2340-7
Charles Petrie, Gli Stuart, Varese, Dall'Oglio, 1964.
Mark Kishlansky, L'étà degli Stuart, Bologna, Il Mulino, 1999, ISBN 88-15-07216-0
Damien Noolan, Castles and Ancien Monuments of England, Trento, Aurum Press, 1999, ISBN 1-85410-621-X
George Bellew, Britain's Kings and Queens, Londra, Marboro Books, 1974, ISBN 0-85372-450-4
Didier Bodart, Van Dyck, Prato, Giunti, 1997.
Charles Carlton, Charles I: The Personal Monarch, London, Routledge, 1995, ISBN 0-415-121418
Richard Cust, Charles I: A Political Life'', Harlow, Pearson Education, ISBN 0-582-07034-1

Legături externe
History of the Monarchy. The Stuarts. Charles (r.1625-49)«Official web site of the British Monarchy»
Decapitazione di Carlo I d'Inghilterra, 2003
The Society of  King Charles the Martyr

Nașteri în 1600
Decese în 1649
Casa de Stuart
Monarhi englezi
Monarhi scoțieni
Monarhi executați
Prinți de Wales
Duci de Cornwall
Duci de York
Duci de Rothesay
Înaintașii regelui Mihai I
Oameni executați prin decapitare
Oameni din Dunfermline
Cavaleri ai Ordinului Jartierei
Șefi de stat din secolul al XVII-lea
Englezi din secolul al XVII-lea


ought to I be exclaiming?
ought to you be exclaiming?
ought to he be exclaiming?
ought to we be exclaiming?
ought to they be exclaiming?
ought to I have exclaimed?
ought to you have exclaimed?
ought to he have exclaimed?
ought to we have exclaimed?
ought to they have exclaimed?
ought to I have been exclaiming?
ought to you have been exclaiming?
ought to he have been exclaiming?
ought to we have been exclaiming?
ought to they have been exclaiming?
ought I not to exclaim?
ought you not to exclaim?
ought he not to exclaim?
ought we not to exclaim?
ought they not to exclaim?
ought I not to be exclaiming?
ought you not to be exclaiming?
ought he not to be exclaiming?
ought we not to be exclaiming?
ought they not to be exclaiming?
ought I not to have exclaimed?
ought you not to have exclaimed?
ought he not to have exclaimed?
ought we not to have exclaimed?
ought they not to have exclaimed?
ought I not to have been exclaiming?
ought you not to have been exclaiming?
ought he not to have been exclaiming?
ought we not to have been exclaiming?
ought they not to have been exclaiming?


text:
, released by the Co-op and Locality today, investigates how people across the country make use of, interact with and feel about their community spaces, found that more than half (56%) of respondents feel more needs to be done to protect them. For many, community spaces are their primary method of socialising and making friends (58%) – this is particularly true for three quarters (73%) of 25-34-year olds, who have made friends at a community space. Half of respondents said they rely on a community space to exercise and keep fit (50%), a figure that rises to 6 in 10 when looking at data of those aged over 55. Community spaces also provide a safe area (48%) and having a hub where people from all ages and backgrounds can spend time in without feeling intimidated, is why they are relied on. Ensuring these spaces stay open and in good condition is essential to keeping communities together.
An overwhelming number of those surveyed said they had happy memories of spending time at community spaces with friends, family members or on their own. Three quarters of those asked look back fondly at times they've spent at their local parks, while nearly two thirds say they reminisce of happy times at community swimming pools.
Most valued community spaces in the UK: 1. Parks (66%) 2. Playgrounds (59%) 3. Libraries (57%) 4. Leisure centres (53%) 5. Youth centres (52%) 6. Community centres (49%) 7. Grass pitches (48%)
The availability of community spaces in towns and cities around the UK has been proven to not only make communities stronger, but safer too. Unfortunately, almost half (45%) of those aged between 25-34 have witnessed the closure of a community centre, swimming pool or playing field. What's more, nearly three quarters (71%) of Brits could not identify if and where any investment in community spaces had taken place in their local area.
Previous Co-op research has shown that parks and green spaces have a positive impact on communities and have been proven to deliver health and wellbeing benefits. Families (63%) and friends (56%) use these spaces the most, but grass pitches are also commonly used by social and youth clubs for group activities. Those aged 16-24-years old are most likely to have made friends at grass pitches (65%), and almost 6 in 10 said they would be disappointed if their local grass pitch was no longer available. Importantly, 45% of Brits would be willing to give up personal time each week to support or save the space.
Top 5 cities where the local park holds a strong memory for residents:
1. Liverpool (84%) 2. Belfast (82%) 3. Birmingham (79%) 4. Bristol (77%) 5. Edinburgh (76%)
Similarly, leisure centres are considered incredibly important assets to the community and almost two thirds (64%) of people surveyed revealed they have made friends while spending time at their local facility.
Top 5 cities where the leisure centre is most considered an important hub: 1. Belfast (77%) 2. Bristol (69%) 3. Plymouth (67%) 4. Nottingham (65%) 5. Newcastle (63%)
Findings from the report indicate that as a nation, libraries are hugely valued in local communities. Half (50%) of Brits up and down the UK spend time at their local library each week, and over three quarters (77%) of parents with children living at home, say libraries are an important asset in their community. A staggering 70% of those surveyed feel their local library could use extra funding or government support.
Top 5 cities with libraries that are most in need of investment or support: 1. Sheffield (33%) 2. Glasgow (33%) 3. Plymouth (30%) 4. Belfast (29%) 5. Leeds (29%)
Co-op's Director of Community & Shared Value, Rebecca Birkbeck commented: "Everything we do is rooted in our members and their communities, which is why we've already given £40m to over 16,000 community projects across the UK since 2016. In our Co-operate 2022 plan, we have worked with our members to focus on the things which can really help shift the wellbeing in communities, those things where co-operation will drive the change. We know that people need community spaces to learn together, play together and just be together. This is why we are making this commitment with Locality and why we know that our communities will be healthier, happier and safer places as a result."
Tony Armstrong, CEO of Locality added: "At Locality, we've known for some time that many of our important local buildings and spaces are being lost. These are the everyday places where extraordinary things happen, where local people come together, access vital services and support each other. Through this campaign, people will come together across the country to fight to save these spaces, by taking them into community ownership. These groups are committed to protecting them as a vital hub in their community and a space to offer services for the whole community.
That's why we're working with Co-op to save our much-loved community buildings and spaces from being sold off for private use. We will protect, support and improve community spaces over the next three years, demonstrating co-operation in practice. Together we can save community spaces from extinction."
Local people are coming together across the country to fight to save these spaces and by taking them into community ownership. These groups are committed to protecting them as a vital hub in their community and a space to offer services for the whole community. For more information or to highlight a space that needs support, visit coop.co.uk/endangeredspaces or #SaveOurSpaces
Kirsty Rushby
PR Manager, Co-op
2,003 UK adults were surveyed between by an independent research agency, on behalf of Co-op
Co-op Community Wellbeing Index, data of 28,000 communities across the UK
Round 4 of the Co-op Local Community Fund will see Co-op help 400 spaces projects, providing an estimated £1.3m in funding + a £1.6m Spaces to Connect fund; a match-funding partnership between Co-op Foundation and Government to maximise the potential of spaces where people can connect and co-operate
As part of the Endangered Spaces campaign, Co-op visited communities, and the people within them, in Stretford, Birkenhead and East London who are in need of, or have received, funding from Co-op or one of its partners. Each of the spaces are featured in a docuseries on the Endangered Spaces online hub coop.co.uk/endangeredspaces that showcases how important these spaces are to the community and the devastating effects that would be felt if they were to close.
Ways in which Co-op support communities:
Co-op Member Pioneers Co-op Member Pioneers based around the UK, who work tirelessly to help increase co-operation in local communities, will help drive this initiative forward within the community. Co-op already has 300 Member Pioneers on the ground and that figure is growing. By 2020, they will have 1,500 working in the heart of their community and their support will be invaluable in identifying spaces that need saving. Co-op Member Pioneers will have access to toolkits and offer advice to communities on how they can help protect, improve or save a space. Additional information can be found at www.coop.co.uk/member-pioneers
About Locality Locality is the leading membership charity that exists to unlock the power in local communities to build a fairer society. Locality supports community organisations to be strong and successful through hands-on advice, peer-learning and resources, and uses evidence from members to influence government and funders. Locality are hundreds of community organisations, at the heart of communities, bringing people together to transform lives.
Locality Save Our Spaces campaign Save Our Spaces is Locality's campaign to protect public buildings and spaces. For all of us. Forever. Britain's vital public buildings and spaces are under threat with more than 4,000 buildings sold off a year for private use and profit. Locality is calling for an increase in how many are transferred to community ownership and want £200m a year for five years for a Community Ownership Fund. Across the country, communities are using community ownership to save these important local buildings and spaces to transform the areas where they live. Community owned spaces are at the heart of a community, where local people come together, access vital services and support each other. Visit www.locality.org.uk/saveourspaces to find out more.
Co-op Local Community Fund We give 1% of what members spend on Co-op branded products in our stores and selected services, as well as money raised from sales of carrier bags, to local projects – from improving community spaces or helping school leavers learn life skills, to simply connecting people. So just by buying a pint of milk from one of our stores, you could help make things better in your community. Members can sign in to see the causes their local Co-op is supporting and choose which one they want their own money to go to.
Co-op Foundation funding The Co-op Foundation is making £800,000 available to organisations looking to make a difference to the spaces and places where they operate. This is going to be matched by the Government which will make a total of £1.6million available over three years. In the first year the Foundation will be offering grants of between £30,000 - £50,000 to established organisations looking to expand and sustain their activity in community spaces, alongside grants of up to £10,000 to smaller organisations to start local conversations about the use of community space. Groups can find links to guidance notes and applications forms for the open funds by visiting www.coopfoundation.org.uk
Locality advice line Locality is the national network supporting community organisations to be strong and successful. Locality's team of local experts based across the nation will be available to answer questions and guide people to the resources and support that can help them save or protect a space they care about. Additional support also includes a dedicated free advice line from Locality, specialised toolkits and access to guidance for Co-op Member Pioneers.
Funeralcare
© Co-operative Group Limited. All rights reserved.
This site uses cookies. By continuing to use this site you're agreeing to our cookie policy.


This was a project dealing with product liability. Several cases were studied as well as the general litigation procedure, in order to determine whether the companies were guilty of producing and/or distributing a defective product. Our knowledge of engineering was applied to a courtroom situation in order to determine the outcome.


text:
*******
forEach
*******

The ``Cursor.toArray()`` loads all results into a single array object
which could be memory consuming. To avoid that, use the ``Cursor.forEach()`` method which takes
a function to iterate over each item of results. cb(e) will be called when iteration ends.

Supported calling forms for ``Cursor.forEach()`` are as follows:

-  ``forEach(iterator, cb)``

.. literalinclude:: code-frags/for-each.js
    :language: javascript
    :linenos:
    :lines: 6-

redpajama_set_name: RedPajamaGithub


text:
Publications Post Magazine 2015 August 1, 2015 Getting Started: Mix Engineer Michael Marinelli
Issue: August 1, 2015
Getting Started: Mix Engineer Michael Marinelli
Michael Marinelli is a co-founder and heavily booked (bordering over-scheduled) mix engineer at NYC's Union Square-based audio post boutique Sonic Union (www.sonicunion.com) with a repeat client list longer than his college hairstyle.
With his heart set on being an audio engineer in music recording, Marinelli entered SUNY: Fredonia as a music major in hopes of bridging his way into what was then one of the few sound recording technology programs. After being rejected from the program, he reluctantly returned sophomore year as a general education major and dove headfirst into the school's TV station after being tipped off by classmate (and current Sonic Union co-founder and managing director) Adam Barone that the cute girls were plentiful there.
After graduating, Marinelli took a brief gig with a former professor in Buffalo, NY, wearing nearly every technical hat possible for a documentary project before realizing that he'd have to go east or west to get his foot in the door in post production. He drove out to Los Angeles in 1987— with still-friend Barone in tow for the ride —and flooded local post shops with resumes while performing in bands and squeezing in any time possible as a session player. After no responses for months, he finally received three calls for interviews in one day, ultimately landing at The Post Group due to a fortuitous lobby meeting with another SUNY: Fredonia alum who recommended the shop to get his start in the industry.
Barone and Marinelli
He started out as a production assistant, typing tape labels, and quickly moved up to daily operations manager while befriending the recording engineers and taking every off-hours opportunity possible to shadow them and learn the craft from some of Hollywood's best.
In 1990, he became an assistant engineer at The Post Group and by 1991 he was in the mix chair, with an already faithful following of clients from his time as the studio's operations manager. After a successful start there, he headed east to New York City to follow an opportunity to take his career to the next level.
As one of the few engineers savvy with Solid State Logic's proprietary digital systems at the time, he partnered with a boutique editorial shop and opened Buzz, serving as both its manager and lead mixer. When the studio's growth called for the addition of a third room in 2001, Marinelli brought in Barone as a consultant, and to eventually manage the studio once the project was complete.
With a serendipitous journey together, Barone and Marinelli teamed up with veteran mix engineer Steve Rosen to launch Sonic Union in 2008. He now reflects on his entrance into the industry as being more focused on working for a company he believed in, rather than just a position.
"I receive at least five resumes a day from a student at a recording school listing all the machines and software that they know how to operate, looking for a job as a mixer," says Marinelli. "They think that we will be able to hire them and provide them with work, and that's just not a reality. Over half of our staff work as support players, with possibly no aspirations of mixing or even assisting with sessions. We always like to move people up from within. I may have started out typing tape labels, but it was from doing so that I was able to learn from the best by aligning myself with the most talented people all along the way."
Additional photos by Juan Patino Photography
Director's Chair: Doug Liman — The Wall
Doug Liman first made his name directing the 1996 low-budget cult hit comedy, Swingers, before proceeding to redefine the action/spy thriller with the hugely successful, The Bourne Identity, which spa ...
Music Video: Rachael Yamagata - Nobody
Singer, songwriter and musician Rachael Yamagata added director and editor to her list of artistic skills with the recent completion of her new music video, Nobody. The track is from her upcoming albu ...
Online: Dr. Pepper's new social media campaigns
DALLAS — Full service production/post house Charlieuniformtango (www.charlieuniformtango.com) recently partnered with The Richards Group to create fun social media campaigns for Dr. Pepper. One campai ...


text:
COVID-19 Contact-Confirming Application, abbreviated as COCOA, is a COVID-19 application for smartphones provided by the Ministry of Health, Labour and Welfare of Japan. The application uses Bluetooth to detect and record suspected close contacts between users. If the contact is diagnosed with COVID-19, the user will be notified. After receiving the notification, the user can consider self-isolation or go to a medical institution for treatment.

Development
On May 20, 2020, Apple and Google began to provide the public health authorities of various countries with the new coronavirus infection notification (English: Exposure Notification). On May 26, 2020, the "New Coronavirus Infectious Disease Countermeasures Technical Team" released a specification that defines the contact confirmation application and related systems that use this API. After Persol Process & Technology received the project management and maintenance order with a price of 41.04 million yen, it subcontracted it to two companies, including Microsoft Japan and Fixer. The application itself is developed by the open source community "COVID-19 Radar Japan" composed of private IT technicians. The members include Japanese Microsoft employees, and Persol Process & Technology is responsible for maintenance and adjustments. On June 15, the Nikkei reported that the application was developed by Microsoft in the United States, and Microsoft in Japan later denied the content of the report.

At 15:00 on June 19, 2020, Google Play and App Store began to provide the 1.0.0 (initial trial version) version of the application. This version does not link to the information control and management support system (HER-SYS) of people infected with the new coronavirus, and there are many problems. Version 1.1.1 (trial version) fixes the problems of the previous version, and after accessing the above system, it will be published to the App Store on June 30, 2020, and to Google Play on July 1, 2020. The Ministry of Health, Labour and Welfare stated that it will maintain the trial version for about one month after its release (June 19, 2020), revising the design and functions.

On September 13, 2022, Digital Minister Taro Kono said that COCOA will be discontinued as Tokyo continues to simply details on COVID-19 patients' names and other details.

COVID-19 Radar Japan
The initiator Hirose told Diamond Online that the plan was promoted by himself and 5 other core members, including Hirose, 4 core members agreed to open the name for an interview.

 Hirose Kazukai (the initiator of COVID-19 Radar Japan)
 Yasuda Kristina (External External person in charge)
 Noriko Matsumoto (designer in charge)
 Tetsuhiko Kodama (designer in charge)

Function

Record contact information
As long as the smart phones of both parties are installed with COCOA and Bluetooths are turned on, the devices will record each other's data (identification code) and store it as "contact information". The contact information is an encrypted record, and personal identity cannot be identified. After 14 days of storage, the recorded information will be automatically delete. For privacy reasons, the application does not use personally identifiable information such as phone numbers and location information (GPS).

Notify when contact with confirmed cases
A confirmed case of COVID-19 confirmed by PCR testing will receive a "processing number" issued by the health center after the diagnosis is confirmed. After entering COCOA, people who have been in contact with the confirmed case will be notified. The Japanese government stated that the processing number of a confirmed case will only be sent to the confirmed case itself by mail, etc., to prevent abusers from falsely reporting the diagnosis.

Issues

Can't find application issue
When it was released on June 19, 2020, the Ministry of Health, Labour and Welfare urged users to search for "contact confirmation app" (contact confirmation app) in the App Store and other places, and install it (download) for free. After the release, many people reported that they "cannot download" or "cannot search". The Ministry of Health, Labour and Welfare finally published the application link on its official website, and clicked it to go directly to the installation interface.

Confirmed information registration problem
In version 1.0.0 of the app, when registering confirmed information, even if the input processing number is not issued by the "New Coronavirus Infected Persons and Other Information Grasp and Management Support System", it will display "completed". After receiving the report, the Ministry of Health, Labour and Welfare stated that it is temporarily suspending the issuance of the processing number. Since the system will check the processing number, if the entered processing number has not been issued, it will not be registered as a confirmed case, and other users will not receive contact notifications. This problem has been fixed in version 1.1.1 of the application.

Starting day display problem
In version 1.0.0 of the application, the start date will be displayed as today's date. The 1.1.1 version of the application has fixed this problem.

Confirmed cases cannot be registered in the app issue
The Ministry of Health, Labour and Welfare stated that it will stop issuing the processing number required for registration information since July 11 due to "the discovery of a confirmed case of new coronavirus infection that could not be registered in the app". The revised version (1.1.2) will be released on iOS on July 13 and Android on July 14 to fix this problem.

Problem reporting method
The Tuberculosis and Infectious Diseases Division of the Ministry of Health, Labour and Welfare stated that if problems are found, they can report through the consultation email address listed in the app and Q&A, or go to the issue report discussion area (Issues) in the GitHub project.

See also
 Protect each other from the COVID-19 application developed by JAPAN-Code for Japan. The Ministry of Health, Labour and Welfare decided to suspend development after the introduction of COCOA, but it has not been disclosed.
 Health Code

References

 Government contact confirmation app, supplier is Persol. Japan Economic News. 2020-06-17 [2020-06-19]. (Archived from the original on 2020-06-19).
 Notification of close contact with corona-infected persons Started using the app "COCOA". NHK News. 2020-06-19 [2020-06-19].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application. www.mhlw.go.jp. [2020-07-15].
 New Coronavirus Contact Confirmation App. App Store. [2020-06-20].
 Contact Confirmation Application Terms of Service. www.mhlw.go.jp. [2020-06-20].
 Covid-19Radar / Covid19Radar, Project Covid19Radar, 2020-06-20 [2020-06-20]
 Japan's new corona contact confirmation app, Android version also released Following iOS version. ITmedia NEWS. 2020-06-19 [2020-06-20].
 Japanese contact confirmation app "COCOA" released today at 3:00 pm. ITmedia NEWS. 2020-06-19 [2020-06-19].
 "Contact confirmation" application distribution start with infected people Information to short-distance user smartphones. Mainichi Shimbun. 2020-06-19 [2020-06-19].
 "Contact confirmation" application distribution start with infected people Information to short-distance users' smartphones. Mainichi Shimbun. [2020-06-20].
 Apple and Google release API of new corona "exposure notification" 22 countries including Japan have accessed. ITmediaNEWS. 2020-05-21 [2020-06-20].
 The government's "contact confirmation app" specifications have been released. Available on iOS and Android in mid-June. Impress Watch. 2020-05-26 [2020-06-19].
 The specifications of the new Corona contact confirmation app have been released-to an app that does not identify individuals using Bluetooth. 2020-05-28 [2020-06-20].
 Development cost 41 million yen Will the "Corona Contact App" spread to 60% of the population? Smart FLASH [Kobunsha Shukanshi]. 2020-06-19 [2020-06-21].
 Outline of Minister Kato's press conference (Friday, June 19, 2nd year of Reiwa 11: 13-11: 44). Www.mhlw.go.jp. [2020-06-24].
 Directly hit the developer of Corona "contact confirmation app"! How is personal information handled? Is it effective? --Diamond Online
 Treasure money Kanae. Hit the developer of Corona "contact confirmation app" directly! How is personal information handled? Is it effective? Diamond Online. Diamond Inc. 2020-06-20 [2020-06-25].
 Is the contact confirmation app made by US MS? Japan MS denies that it is "not a fact". ITmedia NEWS. [2020-07-04].
 Why was the release of the contact confirmation app delayed? Directly hit Deputy Minister of Health, Labor and Welfare Hashimoto, who leads the IT measures of Corona. Nikkei XTECH. [2020-06-23].
 Nikkei Cross Tech (xTECH). The Ministry of Health, Labor and Welfare released a contact confirmation app around 3:00 pm on the 19th, and the functions were gradually improved with the trial version. Nikkei Cross Tech (xTECH). [2020-07-03].
 Directly hit the developer of Corona "contact confirmation app"! How is personal information handled? Is it effective? Diamond Online. [2020-06-21].
 Population estimation (fixed value in December of the first year of Reiwa (2019), estimated value in May of the second year of Reiwa (2020)) (announced on May 20, 2020). stat.go.jp. [2020-06-22].
 Impress Co., Ltd. Contact confirmation application "COCOA" of the Ministry of Health, Labor and Welfare, notifications from positive people can be received from July 3. Keitai Watch. 2020-07-02 [2020-07-03].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-03 [2020-07-08].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-06 [2020-07-07].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-07 [2020-07-07].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-08 [2020-07-08].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-09 [2020-07-09].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-10 [2020-07-10].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-13 [2020-07-13].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-14 [2020-07-14].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-15 [2020-07-15].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-16 [2020-07-16].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-17 [2020-07-17].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application | Ministry of Health, Labor and Welfare. Web.archive.org. 2020-07-20 [2020-07-20].
 "COCOA" of the dense contact notification cannot be downloaded. Voices one after another. NHK News. 2020-06-19 [2020-06-19].
 The Ministry of Health, Labor and Welfare will guide you if there is a problem with the contact notification application "COCOA". Keitai Watch. 2020-06-19 [2020-06-21].
 Multiple problems with "contact confirmation app COCOA". NTV NEWS24. 2020-06-22 [2020-06-23].
 Ministry of Health, Labor and Welfare's contact confirmation app, positive report "processing number" issuance started DL 4.99 million. ITmedia NEWS. [2020-07-03].
 New Coronavirus Contact Confirmation App (COCOA) COVID-19 Contact-Confirming Application. Www.mhlw.go.jp. [2020-06-24].
 Q & A. [2020-06-23].
 Problem Report Bulletin Board (Issues) in the GitHub project. [2020-06-23].

External links

 Google Play link
App Store link

Government software
Health in Japan
2020 software
Android (operating system) software
IOS software
COVID-19 contact tracing apps


Yesterday I spent the whole day thinking it was Thursday. I don't know how I managed this. When b/f mentions it's friday, I get excited as this means we would be eating out at one of my favourite bistro's, and we might even get to go to the cinema.
I also start planning all the chores I will do on saturday (since I thought I had another day to do them!), and how I will definitely go to the gym.
In the end it was actually super fun, but we didn't end up leaving until 0345, got a cab, and were up until 0430 foraging for food in the kitchen.
Consequently it is now gone 1300, I've only been awake about half an hour, I have a headache, and b/f is still in bed. God I drank so much yesterday. It was UNWISE. It didn't get to spinning room point, but even without that....urgh.
I basically refuse to do anything today.
I'm just trying to work out if the ratio of "fun and seeing people" justifies the consequence of "completely unproductive day".
How am I still shattered?!?!?!?!??
I hope you all have way more interesting/productive Saturdays than me groupthinkers!


"I guess you could say that my mom set the standard at kind of an unattainable place," says Marty Stuart, one of the undisputed heroes of modern country music.
I have an enduring memory of a production of King Lear. I think it was a school trip, probably because the play was on the curriculum.
King Lear strikes fear into the heart of me.


Description: Numerous pain syndromes and autoimmune diseases have been associated with both humoral and cell-mediated immune responses to food intake. From peripheral neuropathies to migraines and ataxia, from acute myocarditis to chronic pancreatitis, from Myasthenia Gravis to Primary Biliary Cirrhosis, in sensitive individuals, foods can initiate this response by up-regulating macrophage pro-inflammatory gene expression and cytokine production. Digested byproducts of these foods are exorphins that have the potential to impact brain physiology through action at opioid receptors. Immune sensitivity to wheat glutens and bovine milk caseins may affect a subset of individuals with bipolar disorder. Digested byproducts of these foods are exorphins that have the potential to impact brain physiology through action at opioid receptors. Dietary interventions like gluten-free and casein-free diets have been reported to improve intestinal, autoimmune and neurological symptoms in patients with a variety of conditions. Epigenetic programming, including CpG methylation and histone modifications, can influence the risk of disease in later life, and such programming may be modulated by nutritional factors such as milk and wheat.


Chances are David Geffen has had some sort of effect on your life (HE BIRTHED ASYLUM, THE LABEL GUCCI MANE IS SIGNED TO), the man is kind of a big deal. PBS dropped a documentary on him last week while you were scrambling home for Thanksgiving, I was floored after watching it out of curiosity. Rappers talk about hustling, but David Geffen was doing real hustling, venture after venture with the most powerful people. If you have an interest in pop culture, the workings/history of the entertainment & music business give yourself two hours to watch this. You might even get motivated to achieve more things with your passion, like I did. The outakes PBS has posted on their site are also worth a look as well, I mean, how can you not be interested in that Tiffany lamp story told by his good friend/Bruce Sprinsteen's manager, Jon Landeau.
Watch Inventing David Geffen on PBS. See more from American Masters.
Say goodbye to MTV's TRL tomorrow.
I Won't Love You To Death: The Story of Mario & His Mom.
I was very fortunate to have been watching PBS the night David Geffens Documentory aired. I had heard of him but did not know how much of an impact he has made on so many peoples lives. I was glued to the set and could not be anything other than blown away. What a life he led. I would like to suggest to anyone that it is a must see documentary.


Picture prompted -- thanks to Jeff Bezaire. A piece of Nostalgia from a child's eyes.
Such a treat, I've not been able to sleep from the excitement.
We are going to see the sea!
Of course I've heard a lot about it, read about it too, but this will be the first time that it I will have got to view it with my own eyes.
They say it is an endless expanse of water that rushes in and rushes out. It brings with it a scent of adventure, the taste of salt. Is it not that which has lured many sailors out onto its waves? Those that are daring, venture in to it. Paddling their feet in the chilly water while others stand up to their knees in it. I do not think I'd dare.
But as if the sea wasn't enough excitement in itself, we are going to the pier.
The big one at Blackpool, with all the entertainments and attractions. There will be so many treats on sale there, my mouth waters at the thought.
I want to go on the Big Wheel! I hope Mama and Papa will allow me to. It turns around and lifts you up to sit high in the sky and you can see for miles and miles.
I wonder if I'll be able to see the place where the sea ends.
There will be lots of people there as well as us. I'll need to take care not to get lost in the crowds. I must make sure to hold on to Mama's or Papa's hand.
So much excitement there will be for us all at Blackpool. And I will see the sea!
Sea? I TOLD you this is excellent, Hull!
You know, Hully, this could have been me telling this story. When I was five yeard old I got lost in Blackpool and it has emained a vivid memory ever since. I remember we had all been excited to see the sea and all the attractions. I went for a ride on a donkey on the sand and afterwards walked back in the wrong direction , and couldnt find my family. Luckily someone took me to the police station where I was reunited with them. This story transported me back to that day and that era. Simple pleasures that meant such a lot. Good job, Hully.
Thanks, Sue. You know it's strange but I got lost on holiday too. My Dad and brother accidentally left me behind and I walked off the wrong way. It didn't take long for me to be reunited, but things like that are never forgotten I guess.
This was written to be set around 1910 when trips anywhere unusual were seen as a treat. For most people at least. Can't say from experience because in spite of a certain member's speculation I sure wasn't around then. Thanks for giving it a read, Joe.
A lovely piece, Hully! It reads like something out of a child's journal. The cover pic perfectly matches it, like a souvenir from the trip.
Great job capturing the wonderment of a child!
Thank you, Jeff. I'm glad it worked out okay.
This page was created in 0.3508 seconds.


text:
Q: UIView position relative to photo taken I have a UIViewController which consists of several UIView elements. From this view controller a photo is taken using AVCapturePhotoOutput.
Then, from the output, UIImage is built.
Is it possible to know the position of a specific UIView seen on a preview layer (lets say SpecificView) in the result image? For example, I'd like to draw a horizontal line on the image at the position where SpecificView was when taking a photo.
I can get SpecificView.y relative to UIWindow, then multiply it by UIScreen.main.scale to get pixels but it doesn't seem to be solution.
Any ideas?

redpajama_set_name: RedPajamaStackExchange