text:
Ха́рків (; , ) — місто України. Розташоване на північному сході України на Слобожанщині, науковий центр України, адміністративний центр Харківської області. Друге за кількістю мешканців місто України з населенням 1 421 125 осіб. Площа міста — 350 км². Разом із прилеглими містами та районами утворює Харківську агломерацію з людністю понад 2 млн осіб. Місто-герой України (з 2022 року).

Великий науковий, культурний, промисловий і транспортний осередок України, був третім індустріальним центром у колишньому СРСР. 60 науково-дослідних інститутів, 41 вищий навчальний заклад, серед яких ХНУ імені В. Н. Каразіна, який входить до найкращих 500 ВНЗ світу та НТУ «ХПІ», який входить до найкращих 1000, 8 музеїв, міська картинна галерея, 7 державних театрів і кілька десятків недержавних, 80 бібліотек.

Володіє повним комплектом нагород Ради Європи: Європейським Дипломом, Почесним Прапором, Почесною Відзнакою і Призом Європи.

6 березня 2022 року Указом Президента України з метою відзначення подвигу, масового героїзму та стійкості громадян, виявлених у захисті своїх міст під час відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України місту присвоєно почесну відзнаку «Місто-герой України».

Символіка
Герб Слобідсько-Української губернії, що служив також міським гербом Харкова, був розроблений 1775 року герольдмейстером князем Михайлом Щербатовим і затверджений 21 вересня 1781 року Катериною ІІ як герб Харківського намісництва (з 1796-го — знову Слобідсько-Українська губернія, з 1835-го — Харківська губернія).

Він являє собою чотирикутний геральдичний щит, загострений знизу, така форма називається французькою. На зеленому тлі щита зображені перехрещені ріг достатку і золотий кадуцей зі срібними крилами (символ бога торгівлі Меркурія), оповитий зміями срібного кольору. 14 вересня 1995 року сесією Харківської міської ради народних депутатів був втретє за останні два сторіччя прийнятий як найтрадиційніший в історії міста.

Прапор міста являє собою прямокутне полотнище (відношення ширини до довжини 2:3 світло-зеленого кольору із зображенням у його центральній частині герба міста. У царську та радянську добу міста не мали власних прапорів. Проте з 1651 року (чи 1659 року) по 1765 рік Харків був полковим центром Харківського слобідського козацького полку, який мав власне знамено.

За часів СРСР Харків отримав орден Леніна (указом Президії Верховної Ради СРСР від 4 грудня 1970 р.) та орден Жовтневої Революції (22 серпня 1983 р.), місто нагороджене Премією Європи.

Географія

Найвищий пункт над рівнем моря 202 м (П'ятихатки (Харків)), найнижчий — 94 м (Новоселівка). З погляду рельєфу Харків поділяється на чотири низовинні й чотири підвищені райони. Стік річок творить улоговину, висунену з північного заходу на південний схід між Середньоруською височиною і Донецькою низовиною. Височини Харкова, переважно піщані, донедавна були вкриті сосновими і березовими лісами (Холодна гора, височина на північ від Лопані).

Довжина Харкова:
 з півночі на південь — 24,3 км
 з заходу на схід — 25,2 км

Харків лежить на вододільному підвищенні і в долині річок (Харків, Лопань, Уди, Немишля); на терені сучасного Харкова ці невеликі річки сходяться і нижче вливаються (через Уди) до Сіверського Дінця. Первісно долини річок на території нинішнього Харкова були заболочені, улітку деякі висихали до малих потоків (Нетеча, Немишля).

Харків має велику кількість парків і скверів, історія заснування і розвитку декотрих із яких налічує понад 100-літній період, та багатий природно-заповідний фонд.

Райони

Територія сучасного Харкова покриває 370 км² й адміністративно поділяється на 9 районів: Шевченківський, Новобаварський, Київський, Слобідський, Холодногірський, Салтівський, Немишлянський, Індустріальний і Основ'янський. Проте, збереглися старі назви «сторін», поселень і слобідок, що були поступово включені до Харкова: Поділ, Залопань, Захарків, Клочківська Слобідка, Павлівка, Кінний базар, Основа, Панасівка, Довголівка, Заїківка, Велика Гончарівка, Холодна гора, Лиса гора, Салтівка, Олексіївка, Павлове Поле, Шатилівка, Шишківка, Тюринка, Мала Гончарівка, Журавлівка, Верещаківка, Іванівка, Петінка, Москалівка, Нова Баварія, Велика Данилівка, П'ятихатки тощо.

Клімат

Помірно континентальний клімат: зима холодна і сніжна але мінлива, літо — спекотне. Середня температура року — +6,9 °C (у січні −6,9, у липні +20,3). Середня кількість опадів за рік 513 мм, найбільша в червні й липні. У самому місті і в приміських околицях клімат м'якший, ніж на прилеглій північній території, отже придатний для городництва і садівництва, зокрема й виноградарства.

Екологія

Екологічний стан міста відзначається як стабільно напружений, хоча спад виробництва частково стримують наростання негативних процесів деградації навколишнього природного середовища. За обсягами забруднення навколишнього природного середовища, Харків перебуває на 15-17 місцях в Україні.

Зелені насадження у місті займають площу 15,4 тис. га. Показник озеленення міста становить 50,4 % за норми 45 %. На одного мешканця міста припадає 105,6 м² зелених насаджень за норми 67 м². Площа зелених насаджень загального користування (парки, лісо-, луго-, гідропарки, сади, сквери, бульвари) становить 7,5 тис. га. На одного мешканця міста припадає 51,1 м².

Історія

Давні часи
На місці Харкова ще за часів Київської Русі розташовувалося стародавнє місто Донець.

Назва міста походить, ймовірно, від річки Харків. Інші версії — від засновника поселення хутора Харкова козака Харитона (Харька) Половецька версія — від половецького міста Шарукань (Харукань). З початку XVII століття землі сучасної Харківщини номінально належали Московській державі, але до 1650 року тут не було осілого населення. Московські царі розсилали сторожу й розвідувальні групи зі служивих людей, будували укріплення й оборонні лінії («білгородська», «ізюмська» та «українська») для стримування кримських татар і ногайців. Проте московитські «служиві люди» не були постійним населенням. Одночасно починається українська колонізація з сусідньої Гетьманщини.

Козацькі часи

За козацьких часів Харків стає центром Харківського слобідського козацького полку. Місто мало фортецю із вежами та підземними ходами. Харківськими полковниками були Донці-Захаржевські. У 1670-х фортеця занепала та почала називатися Старим містом, а острогом звалося нове укріплення, побудоване за воєводи Сухотіна. Харків збільшувався навколо фортеці, а його міська територія на початку 18 століття поширювалася за річки Лопань і Харків.

У 1724 році Харків нараховував 61 вулицю і 1 300 дворів.

У 1726 році білгородський єпископ Є. Тихорський перетворив монастирську школу в Харкові на колегію, яка до заснування Харківського університету була найвідомішим навчальним закладом Слобожанщини; одночасно поставали початкові і середні школи.

Кошти на утримання Харківської колегії виділялися з доходів монастирів та церков, великі пожертви зробили Є. Тихорський та князь Михайло Голіцин. У Харківській колегії вчилися діти як духівництва, так і різних верств населення, також з інших слов'янських країн. Програма навчання була побудована за зразком Києво-Могилянської академії. Пізніше в Харківському колегіумі запроваджено викладання математики, історії, французької та німецької мов. Згодом цьому навчальному закладові підпорядковувалися всі інші духовні школи Білгородсько-Обоянської єпархії, що перетворило Харківський колегіум на центральний навчальний заклад Слобідської України.

У 1760-х у Харківському колегіумі відкриваються додаткові класи та запроваджуються нові навчальні курси — геометрії, геодезії, малювання, музики, інженерної справи та артилерії, італійської мови. У 1795 році до програми включили фізику і природничу історію. Кількість учнів у другій половині XVIII століття сягала 600 осіб. Тут викладали і навчались видатні філософи, культурні та релігійні діячі того часу: Григорій Сковорода, П. Малиновський (перший ректор), В. Тицинський, М. Слотвинський, М. Скибиневський, Г. Каменецький, М. Каченовський, Є. Мухін, Г. Базилевич, М. Гнідич тощо.

У 1732 році була спроба замінити слобідські козацькі полки на армійські. Заснований в 1659—1660 Харківський полк як адміністративно-військова одиниця належав до найбільших у Слобідській Україні. У 1732 він нараховував 135 осель, у яких жило 75 000 мешканців, зокрема 5 870 козаків. У складі полку було 18 сотень. Бувши полковим містом, Харків став адміністративним осередком: тут діяли полкова канцелярія і суд. Старшину обирали на козацьких радах, але її потім затверджував царський уряд.

Російська імперія

У 1780—1796 роках Харків був центром Харківського намісництва Російської імперії. Під наглядом губернатора і намісника Харків поступово розбудовувався.

Важливою подією було заснування у 1805 році Харківського університету, що надало потужний поштовх для перетворення провінційного міста із населенням близько 10 000 осіб на важливий освітній та науковий центр сходу України. Невпинно зростала чисельність населення Харкова: з 1800 по 1917 рік воно збільшилося в 30 разів.

У 1817 році через реформу духовної освіти в Російській імперії, Харківський колегіум перетворено на духовну семінарію.

У 1820-х місто було поважним осередком української культури відродження (Харківська школа романтиків); тут з'явилися перші видання з мовознавства, етнографії, історії, літературні твори народною мовою. У 1812 році почав виходити перший пресовий орган в Україні, «Харьковскій Еженедѣльникъ».

17 квітня 1872 року в перший день Великодня, на Михайлівській площі Харкова відбулися масові заворушення, викликані невдалими розпорядженнями пристава 2-ї ділянки м. Харкова Шмельова. Він, щоби втихомирити натовп п'яних людей, наказав їздити по площі пожежному обозу. А від отриманих нівечень померло кілька людей. Заворушення вляглися тільки через три дні, за активної участі архієпископа і губернатора. На згадку про цю подію на Михайлівській площі в 1899 році закладено будівлю судових установлень, яку відкрили у вересні 1902 року.

Українські визвольні змагання
Влада в Харкові до грудня 1917 року була в руках Тимчасового уряду та демократичних установ — губернського комісара, міської думи, земств. У двох перших універсалах Центральної Ради не говорилося ясно, чи її автономна влада поширюється й на Харків, Третій універсал поширив її формально і на Харківщину без визначення кордонів. 2 грудня 1917 року Харківська міська дума в своїй більшості проголосувала за приєднання до УНР і визнала владу Центральної Ради. У Харкові перебували й українізовані полки. Але близькість Росії, у якій владу після Жовтневого перевороту перебрали більшовики, і Донбасу, де насправді вони захопили владу також, та слабість поміркованих українських сил вирішили долю Харкова. Уже з кінця листопада 1917 року до Харкова прибули червоногвардійці з Росії та збільшовизовані матроси з Балтійського регіону.

23 грудня 1917 Харків захопили більшовики.

Після Берестейського миру 1918 року українські війська (серед інших Запорізький полк під проводом Петра Болбочана) в союзі з німецькою армією 19 квітня 1918 звільнили Харків від більшовиків.

У листопаді 1918 в Харкові короткочасно відновилась українська влада, коли в місто увійшли війська Директорії УНР, але 3 січня 1919 року місто знов окупували більшовики, і тут діяв радянський уряд України до 25 червня, коли місто зайняли російські білі війська генерала Антона Денікіна, які перебували тут до 11 грудня 1919 року. Після перемоги червоних над Денікіним до Харкова повернувся третій український радянський уряд, і Харків став столицею УСРР.

Радянський період

Ранній СРСР
16 листопада 1924 року о 19:00 в Харкові вийшла в ефір перша вітчизняна радіопередача. З гучномовців пролунало: «Алло, алло, алло! Говорить Харків, говорить Харків, говорить Харків!»[4]. На честь початку мовлення Українського радіо 1994 року 16 листопада в Україні проголошено Днем працівників радіо, телебачення та зв'язку.

Факт того, що Харків був столицею України, помітно позначився на українізації міста. Щойно розгром української культури в 1930-х pp., голод, чистки і перенесення столиці до Києва (1934) змінили становище Харкова, і він значно втратив з свого українського характеру кінця 1920-х — початку 1930-х pp.

У Харкові працювали видавництва: Державне Видавництво України, «Пролетарій», «Радянський селянин», кооперативні видавництва «Книгоспілка» і «Рух» (згодом ліквідовані). 1930—1934 зведено кол. будинок проєктів (нині університетський) та кол. будинок кооперації. Тоді ж збудовано нові та реконструйовано ряд старих заводів; закладено житлові комплекси «Новий побут», «Червоний промінь» і студентське містечко. Тоді ж таки продовжено трамвайні колії, впроваджено автобуси і тролейбуси. Після відбудови зруйнованої не так за війни, як за революції промисловості, почалася пришвидшена індустріалізація Харкова. 1931 дав першу продукцію Харківський тракторний завод, згодом пущені Турбогенераторний завод (1934), Верстатобудівний завод (1935), Електротехнічний завод (ХЕЛЗ) тощо. Збільшили випуск продукції довоєнні: електромеханічний, паровозобудівний, «Серп і молот», «Світло шахтаря» та інші. 1930 почала діяти Харківська районна електростанція, що давала електроенергію підприємствам. Одночасно з новими забудовами Харкова, руйнувалися також історико-культурні споруди. У 1930-х pp. зруйновано Миколаївський собор (УАПЦ), церкви — Мироносицьку, Дмитріївську та Різдва Христового (церква-фортеця з козацьких часів) та інше.

У 1940 році кількість промислових підприємств у місті досягла 1200, обсяг продукції зріс у порівнянні з 1913 роком в 12 разів. У Харкові працювало 46 науково-дослідних інститутів, 36 вищих навчальних закладів, 41 технікум, 138 шкіл. У місті працювали 14 театрів, 60 клубів, 304 бібліотеки, 9 музеїв. Житловий фонд Харкова становив близько 4 млн м². У місті споруджено нові житлові райони — соцмісто «Новий побут» (район ХТЗ), Червоний Жовтень, Червоний Луч та інші.

Друга світова війна
Німецька армійська група генерала К. Р. Рундштедта вступила до Харкова 25 жовтня 1941 року. Упродовж 22-місячної окупації Харкова німцями цивільне життя не унормувалося, населення терпіло від голоду і холоду; число мешканців Харкова зменшилося до 160 000.

На відміну від інших захоплених українських міст, де владу було передано цивільним органам, у прифронтовому Харкові для керування захопленою територією створювались спеціальні органи військового управління. У руках бойових частин був повний контроль над містом. Організація військового управління здійснювалась на основі загальних принципів і набутого під час війни досвіду. Ще напередодні захоплення міста було видано наказ про створення міської комендатури на чолі з генералом Ервіном Фіровим. Велику роль грала так звана фельдкомендатура, в обов'язки якої входило якнайшвидше замирення населення міста, створення української допоміжної поліції, підтримання порядку в місті, організація розселення офіцерів і солдатів, створення і контроль над діяльністю концентраційних таборів.

У Харкові, як і в інших містах, були сили, які боролися проти нацистів. Насамперед до них відносилась Організація українських націоналістів. У грудні 1941 р. українська поліція спромоглась організувати декілька маршів по місту з оркестром і виконанням націоналістичних пісень. У цих умовах центрами життя населення Харкова стали 14 ринків — Благовіщенський, Кінний, Рибний, Холодногірський, Сумський, Журавлівський, Павлівський та інші. Торгівлі за гроші тут спочатку взагалі не було, повсюдно панував бартер: міняли майже все у найнесподіваніших поєднаннях.

За даними обов'язкової реєстрації населення, у спеціальні «жовті» списки було занесено 10 271 особа єврейської національності, серед яких понад 75 % складали жінки, старі і діти. 14 грудня 1941 року було видано наказ, згідно з яким усе єврейське населення міста в дводенний строк повинно було переселитись на край міста, в бараки верстатобудівного заводу. 26 грудня німці оголосили запис для охочих поїхати до Полтави, Ромен і Кременчука; при цьому не дозволялось брати з собою особисті речі. Протягом кількох днів частину євреїв на цих автомашинах, частину євреїв пішки пригнали до Дробицького Яру, де всі вони були розстріляні.

Перший радянський наступ на Харків відбувся у лютому 1943 року. 16 лютого 1943 року до Харкова вступили радянські війська. 15 березня 1943 року місто було покинуто Радянською Армією. Під час нової німецької окупації міським головою спочатку був відомий хімік Павло Козакевич, але вже за короткий час влада перейшла до військової адміністрації, багато жителів було виселено. Остаточно радянські війська Степового фронту під командуванням генерала Івана Конєва звільнили Харків 29 серпня 1943 року.

Наприкінці 1943 р. у Харкові відбувся процес над військовими злочинцями, який набув міжнародної відомості, його відвідали кореспонденти з багатьох країн.

Повоєнна доба

Відбудова знищеного Харкова почалася ще за війни і тривала впродовж наступних років, одночасно з реконструкцією й розростанням міста. Відбудовано ряд заводів, стали до ладу нові. Відновлено і поширено житловий фонд побудовою нових кварталів (Салтівка, Павлове Поле, Рогань, Олексіївка, Холодна Гора, Червона Баварія). За повоєнного часу покращав добробут міста: розпочато газифікацію приватних помешкань (проведено газ із Шебелинського газоконденсатного родовища), прокладено новий водогін із Краснопавлівки, збільшено трамвайні (тепер 33) маршрути, тролейбусні (36) і автобусні лінії (понад 50); річки змеліоровані. 1975 відкрито метрополітен (1978 розпочато другу лінію) довжиною 18 км з 13 станціями (заплановано 3 лінії, разом 43 станції). Поширено торговельну мережу, освітні заклади та установи охорони здоров'я: відкрито кілька санаторіїв, будинків відпочинку в околицях Харкова. 1976 у Харкові діяло 70 лікарень із близько 60 000 ліжок; лікарів — близько 7000.

Незалежна Україна

Кінець ХХ — початок ХХІ століття
У середині 1990-х років були затверджені прапор та герб Харкова, перейменована низка вулиць та інших об'єктів. У 1995 році була відкрита перша ділянка Олексіївської лінії метро, почалося будівництво нових храмів, з'явилися нові пам'ятки, дельфінарій та були реконструйовані численні об'єкти інфраструктури. Місто розпочало активну міжнародну співпрацю, отримавши велику кількість нових міст-побратимів, першим з яких за часи незалежності, 14 червня 1993 року став китайський Тяньцзінь. У 2011 році Харків був визнаний найкращим містом України за рівнем життя разом з Києвом. У 2012 року Харків був одним з міст, які приймали Чемпіонат Європи з футболу: на стадіоні «Металіст» відбулося 3 матчі Групи В.

У 2013 році, під час Революції гідності, протестувальники за євроінтеграцію України 19 листопада зібралися на площі Свободи. Наступного дня протест перемістився до пам'ятника Тарасу Шевченку. Після того, як 22 лютого 2014 року президента Віктора Януковича було усунуто з посади, він мав намір приїхати до Харкова, щоб очолити з'їзд депутатів обласних рад від «Партії регіонів», але відмовився від цього задуму. 23 лютого у Харкові починаються виступи сепаратистів та їх сутички з Євромайданом. У квітні проросійські провокатори незаконно намагаються проголосити так звану «Харківську народну республіку». У травні подальші спроби проросійських сил йдуть на спад. 28 вересня 2014 року у Харкові відбувається повалення пам'ятника Леніну.

Воєнне вторгнення Росії

У ході широкомасштабного російського вторгнення 2022 року Харків зазнав масових бомбардувань. Попри запевнення російської влади не обстрілювати невійськові об'єкти, ворожі війська продовжували цілеспрямовано знищувати цивільну інфраструктуру. Вже станом на 28 лютого, у Харкові було зруйновано 90 будинків мирних мешканців.

1 березня 2022 року російські окупаційні війська обстріляли центр Харкова, зокрема великий вибух стався на площі Свободи біля будівлі ОДА, друга ракета влучила в саму будівлю. Загинули не менше 24 людей. Згодом, близько 16:00 російські ракети влучили у міську лікарню Харкова.

6 березня 2022 року президент Володимир Зеленський надав Харкову звання міста-героя України «за подвиг, масовий героїзм та стійкість громадян, виявлених у захисті Харкова під час відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України».

Адміністрація

Адміністративний поділ

Територія сучасного Харкова поділяється на дев'ять адміністративно-територіальних одиниць — районів у місті: Шевченківський, Новобаварський, Київський, Слобідський, Холодногірський, Салтівський, Індустріальний, Немишлянський і Основ'янський.

Устрій

Харківська міська рада є представницьким органом територіальної громади Харкова, через який вона здійснює місцеве самоврядування, що здійснює від імені громади та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами України, а також приймає від її імені рішення. Міська рада складається зі 100 депутатів, обирається на п'ять років.

Міський голова є головною посадовою особою територіальної громади, що представляє її інтереси, обирається на п'ять років та здійснює свої повноваження на постійній основі. Він очолює виконавчий комітет міської ради, головує на засіданнях міської ради. Виконувачем обов'язків мера міста з 17 грудня 2020 року є Ігор Терехов.

У Харкові розташовано п'ять виправних колоній та одна установа виконання покарань (колишній Харківський СІЗО) Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції: Диканівська виправна колонія № 12, Олексіївська виправна колонія № 25, Холодногірська виправна колонія № 18, Харківська виправна колонія № 43, Качанівська виправна колонія № 54 та Харківська установа виконання покарань (№ 27).

Громадські організації
 Харківська організація Національної спілки композиторів України
 Об'єднання творчої інтелігенції «Круг»
 Вагнерівське товариство
 Шубертівське товариство
 Харківська обласна громадська організація «Зелений Фронт»
 Харківська жіноча організація «Крона»
 Харківська правозахисна група
 Громадський інформаційно-аналітичний центр для молоді
 Харківська обласна організація «Ліга допомоги тваринам»
 Благодійна організація «Благодійний фонд "Харків з тобою"»

Населення

Після Української революції 1917—1921 чисельність мешканців Харкова постійно зростала. За переписом 1926 року в місті проживало близько 417 000 осіб й воно посідало третє місце в УСРР після Києва й Одеси. Тенденція до зростання кількості мешканців виразно помітна і в 1930-ті, головним чином через приплив із сіл. Станом на 1939 в Харкові мешкало 833 000 осіб. За німецької окупації кількість населення впала через мобілізацію до армії, масове вивезення на роботи за кордон та шукання притулку в селах, і в 1942—1943 роках його лишилося 160—180 тис. Після 1944 року населення міста почало швидко зростати.

У 1950 році налічувалося 718 000 мешканців, у 1959-му — 953 000, у 1962-му населення перевищило 1 млн. За переписом 1970 року, у Харкові мешкало 1 223 000 осіб, у 1979-му — 1 444 000, у 1989-му — 1 610 000. За даними на 1 січня 2014 року, населення Харкова становило 1 423 000 осіб (2-ге місце після Києва).

Розподіл населення за віком та статтю (2001):

Згідно з підсумками всеукраїнського перепису населення 2001 року в Харкові українці становили 62,8 % населення, росіяни — 33,2 %. загальна чисельність населення Харкова становила 1 470 900 осіб.

Сьогодні в Харкові проживають представники понад 100 національностей, зареєстровані і діють 65 національно-культурних об'єднань.

Економіка
Харків — один із найбільших промислових центрів України, був третім після Москви і Ленінграду центром машинобудування колишнього СРСР. Кількість робітників у промисловості на 1961 р. перевищувала 350 000, у 1980 р. доходила до півмільйона.

Промислові підприємства міста переважно входять до складу промислових утворень. У Харкові утворено 5 промислових вузлів, 9 промислових районів, що своєю чергою, сформували 5 промислових зон, а також 14 груп підприємств. Тобто міська промисловість сформувалася за територіальною ознакою навколо великих промислових підприємств у такі промислові зони:
 Балашовська промзона — 863,4 га;
 Орджонікідзевська промзона — 1043 га;
 Диканівська промзона — 999 га;
 Іванівська промзона — 550 га;
 Безлюдовська комунально-складська промзона — 576 га.
Ці промислові утворення поєднують понад 70 % промислових, транспортних і складських підприємств міста.
Промисловий потенціал міста складають підприємства машинобудівної галузі (Харківський тракторний завод, Завод імені Малишева (випускає танки та бронетехніку, а також двигуни для теплотягів), «Турбоатом» (турбіни для електростанцій), «Електроважмаш» (генератори для парових і гідравлічних турбін), Харківське державне авіаційне виробниче підприємство, «Південкабель» тощо), а також хімічної, електроенергетичної, паливної, харчової галузей (кондитерська фабрика «Харків'янка», Харківська бісквітна фабрика тощо).

2019 року, в Харкові працювали 19 410 великих, малих і середніх підприємств, що становить 77,5 % від загальної кількості підприємств області. Із них 99,9 % становили малі підприємства та середні. З них — 844 середні підприємства (4,3 % від загальної кількості підприємств), 18 551 — малі та мікропідприємства (95,6 %). На підприємствах міста працюють 285,6 тис. осіб. Підприємствами реалізовано продукції (товарів, послуг) на 259,8 млрд грн, що становить 68,7 % від загального обсягу по Харківській області. Станом на 1 липня 2020 р. у Харкові зареєстровано 115,0 тис. фізичних осіб-підприємців. Найбільша кількість підприємств працюють у сферах гуртової та роздрібної торгівлі, послуг, промисловості.

Середня зарплата по Харківській області на грудень 2020 року становила 11 969 грн.

Міський бюджет
<center>
Міський бюджет, млрд гривень
{| class="wikitable"
|-
! 2015 !! 2016 !! 2017 !! 2018 !! 2019 !! 2020
|-
| 6,723 || 8,499 ||10,993 ||15,3616
|15,9261 ||  12,1
|-
|}
Міський бюджет, млн $ на початок року

Інфраструктура

Основна інфраструктура
Житло-господарський комплекс обслуговується комунальним підприємством «Жилкомсервіс». 2014 року посадові особи «Жилкомсервісу», стали фігурантами кримінального провадження через розкрадання коштів у великих розмірах, уклавши фіктивні угоди з низкою фірм на суму 23 млн грн. Також підприємство накопичило значні борги за послуги водозабезпечення міста, прибирання прибудинкових територій тощо. Через це було перевірено діяльність підприємства від часу його заснування. Серед фірм, через які гроші виводились із підприємства, можливо були ті, що пов'язані з колишнім лідером проросійської організації «Оплот» Євгеном Жиліним.

Забезпечення міста водою та послугами з водовідведення відбувається комунальним підприємством «Харківводоканал», а гарячою водою та теплом — КП «Харківські теплові мережі». У листопаді 2014 року було відкрито кримінальну справу проти керівників «Харківводоканалу» через завдані збитки на сотні тисячі гривень.

З березня 2012 року у Харкові працює перинатальний центр.

Завдання швидкої медичної допомоги, здійснює комунальне підприємство «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», створене 20 вересня 2012 року.

У Харкові планується впровадження системи «Безпечне місто» із системою відеоспостереження та будівництво ситуаційного центру в районі аеропорту, який має об'єднати всі екстрені та комунальні служби для швидкого реагування на надзвичайні події, для чого місто планувало взяти кредит у Європейському інвестиційному банку на суму 21 млн грн.

У Харкові працюють майже 3,3 тис. підприємств торгівлі; близько 3 тис. підприємств ресторанного господарства на 129,1 тис. посадкових місць, 2 тис. підприємств побутового обслуговування населення, 53 ринки та торговельні майданчики, у тому числі 45 змішаних, 1 продовольчий, 7 непродовольчих. Найбільшими ринками є Торговий центр Барабашово, Центральний (колишній Благовіщений базар) та Кінний ринки.

У місті працюють 23 гіпермаркети та 212 супермаркетів. Також у місті діє велика кількість супермаркетів від українських та регіональних мереж, серед яких: «АТБ», «Сільпо», «Fozzy», «Ашан Україна», «Фора», «Billa», «METRO», «Караван», «Таврія-В», «Велмарт», «SPAR», а також «Восторг», «Класс», «Дарс», «Рост», «Посад», «Чудо», «Хазар»; будівельні супермаркети «Епіцентр», «Нова Лінія», «БудМен».

У Харкові працюють біля 50 банків, представництва яких знаходяться у всіх районах міста. У місті зареєстровано 43 біржі, 40 страхових компаній, 50 кредитних спілок та 8 лізингових компаній.

Транспорт

Харків є одним із найбільших транспортних вузлів України. Через місто проходить низка європейських транспортних коридорів: автошлях , . У сучасному Харкові є всі основні види транспорту — залізниця, міжнародний аеропорт.

Аеропорт розташований за 12 км на південь від центру Харкова, один із найбільших у Східній Україні. У рамках підготовки до Чемпіонату Європи з футболу 2012 року влітку 2009 року реконструювали злітно-посадкову смугу, яку подовжили до 2 500 м зі збільшенням класифікаційного числа штучного покриття аеродрому до 50, що надало аеропорту можливість приймати літаки класу «Аеробус A320» та «Боїнг 737». Було побудовано новий міжнародний термінал, а старий осучаснено і перетворено на термінал з обслуговування VIP-пасажирів. За час проведення харківських матчів Євро-2012 з 8 до 18 червня міжнародний аеропорт «Харків» обслужив 750 злетів-посадок повітряних суден із 52,5 тис. пасажирів на борту. У 2019 році послугами аеропорту скористалися 1,34 мільйона осіб, що на 40 % більше, ніж у 2018 році. Найбільш поширеними напрямками з Харкова 2019 року стали Київ, Стамбул, Шарм-ель-Шейх, Анталія, Варшава, Відень, Тель-Авів, Гданськ, Вроцлав і Дортмунд.

Міські перевезення здійснюються за допомогою тролейбусів, трамваїв, метрополітену та маршрутного автотранспорту. У 2020 році усіма видами міського транспорту перевезено 310,4 млн пасажирів, у тому числі: метрополітеном — 128,1 млн, наземним електротранспортом — 153,9 млн, автобусним транспортом — 28,4 млн.

Існує 27 маршрути тролейбусів та 11 — трамваїв. Вартість проїзду в них становить 6 гривень. Харківський трамвай відкритий як електричний 3 липня 1906 року. Нині найдовший трамвайний маршрут — № 26, розрахунковий оборотний рейс 47,56 км. На початку 2010-х було скасовано маршрути № 2 і 22, закрито та розпочато демонтаж ділянки лінії по вулицях Клочківській та Піскуновській, було знято рейки на Харківській набережній, у тому числі останню одноколійну лінію — трамвайний транспорт знаходиться у кризовому стані. Тролейбусна мережа міста єдина, проте не усі лінії використовуються у маршрутному руху. Згідно з генеральним планом міста до 2026 року, тролейбусні лінії повинні з'явитися на таких магістралях: вул. Новий Побут — Новгородська; вул. Клочківська; просп. Жуковського; вул. Шевченка — вул. Героїв Праці; бульв. І. Каркача; просп. Тракторобудівників; просп. Перемоги (до кола трамвая 20 маршруту).

У Харкові існують 153 автобусних маршрути, на яких працюють 754 одиниці рухомого складу. Маршрути обслуговують приватні підприємства-перевізники. У 2020 р. автобусним транспортом перевезено 28,4 млн пасажирів, у тому числі платних — 18,3 млн.

Харківський метрополітен має три лінії з експлуатаційною довжиною близько 38,1 км. До послуг пасажирів — 30 станцій із трьома підземними вузлами пересадки в центрі міста. Усі станції Харківського метрополітену є підземними. Після відкриття 23 серпня 1975 року став шостим метрополітеном у колишньому СРСР та другим в Україні. У 2020 році Харківським метрополітеном перевезено 128,1 млн пасажирів, що на 39,8 % менше, ніж у 2019 році, у тому числі 101,8 млн платних пасажирів. Сьогодні Харківський метрополітен має три чинні лінії, експлуатаційна довжина яких сягає близько 38,1 км. Лінії метрополітену перетинають всі 9 районів міста, проте кількість станцій нерівномірна: в Шевченківському — 8 станцій, в Київському — 6, в Салтівському та Немишлянському — по 4, в Слобідському та Холодногірському — по 3, в Індустріальному — 2, а в Новобаварському та Основ'янському лише по одній станції. Оплата проїзду здійснюється разовим квитком або безконтактною електронною карткою. У 2020 році реалізована можливість оплати за допомогою технологій PayPass та PayWave. Раніше існували пластикові жетони. Вартість проїзду у Харківському метрополітені становить 8 гривень.

У місті діють два пункти контролю на залізниці крізь державний кордон із Російською Федерацією: Харків-Сортувальний та Харків-Пасажирський — Бєлгород. Харків-Пасажирський — головна пасажирська залізнична станція Харківського залізничного вузла Південної залізниці. Зупинна платформа розташована у Холодногірському районі. До будівлі вокзалу веде один із виходів станції метро «Південний вокзал».

Вузькоколійна дитяча залізниця «Мала південна» розташована у лісопарковій частині міста між ЦПКіВ ім. Горького та Лісопарком. Харківська канатна дорога пов'язує вулицю Сумську й завод ФЕД з мікрорайоном Павлове Поле через ЦПКіВ ім. Горького та Саржин Яр.

Засоби масової інформації

Друковані видання
У 1921 році до Харкова було перенесене видавництво «Рух», яке видавало здебільшого твори українських дореволюційних письменників у серіях, призначених для масового поширення.

У 1920—1930-х роках у Харкові з'явилася низка республіканських газет і журналів. Виходили обласні та міські газети: «Соціалістична Харківщина» (з 1934), «Ленінська зміна» (1938), «Красное знамя» (1958), «Вечірній Харків» (1969).

Нині у Харкові друкується понад 65 різних газет і журналів. Серед суспільно-політичних видань відома газета «Вечірній Харків», найпопулярніше інформаційно-розважальне видання — це тижневик «Телескоп», відомі рекламно-інформаційні видання: «Прем'єр Дайджест», «Харьков на Ладонях», «Авізо», «Бизнес Тайм», «Прем'єр Експрес», «Час Пик» та «СтройПрайс», «Харківський кур'єр». Провідні газети: «Вечерний Харьков», «Время», «Слобідський край», «Теленеделя» харківський випуск, «Известия», літературний місячник «Березіль». Протягом 2007—2012 років виходила газета «Главное».

Видавництва
У Харкові працюють численні видавництва, серед головних — «Фактор», «Прапор», «Folio», «Торсінг», «Vivat». Тут працювала Книжкова Палата УРСР, наразі з видавничих і книговиробничих підприємств діють книжкова фабрика «Глобус», книжкова фабрика імені Фрунзе та приватні друкарні.

Радіо та телебачення
У Харкові в межах радіочастот УКХ- та FM-діапазону працюють 24 загальноукраїнські та регіональні радіостанції. Крім того, мовлення здійснює Харківська обласна державна телерадіокомпанія (06:45—06:55, 08:10—08:30, 15:40—16:00, 18:10—19:00, 20:00—20:30) та радіо «Слобожанщина» (на хвилі Першого каналу Українського радіо (06:30—06:45, 10:30—11:00; щонеділі — 23:00—23:30).

FM-радіостанції
З середини 1990—2010-х років їх кількість добігала десятка на будь-який смак та формат: «Радіо 50», «Мастер», «Онікс», «Simon», «Фора», «Фаворит», «Нова хвиля», «Вєна», «L-fm», «Зроблено в СРСР», «Голден радіо». Остання радіостанція — «Нова хвиля» — остаточно припинила мовлення влітку 2014 року.

Станом на 1 липня 2017 року у Харкові не існує жодної суто місцевої радіостанції.

З травня 2019 року на частоті 106,1 FM розпочав мовити Перший канал Українського радіо та обласне «Українське радіо Харків».

У Харкові FM-радіостанції є розповсюджувачами сигналу з інших міст:

УКХ-радіостанції

Телебачення
За радянських часів у Харкові транслювалися лише дві програми телебачення — всесоюзна і республіканська та на область.

У 1979 році споруджено нову телевізійну станцію. У перші роки Незалежності України в Харкові нараховувалось більше десяти харківських приватних телеканалів та телевізійних продакшн-студій.

Станом на 1 липня 2022 року в місті діє 5 місцевих телеканалів, що виготовляють власний інформаційний продукт:

Інтернет-портали
З розвитком інтернету відбулось поширення новинних інтернет-порталів. Нині більшість газет та телеканалів має свої сайти в інтернеті.

Інтернет-ЗМІ Харкова: «057.ua», «АТН», «Glavnoe.in.ua», «Городской дозор», «Справжня варта», «MediaPort», «Місто Х», «NewsRoom», «Харків Times», «Kharkiv Today», «Status Quo».

Освіта і наука

За рівнем освіти і науки Харківські виші й наукові установи є одними з найкращих у країні (а подеколи і Східної Європи), часто конкурують зі столичними. Низка харківських освітніх і наукових установ бере свій початок із дореволюційних часів, інші — з часу, коли Харків був столицею УРСР, а деякі засновані, реорганізовані чи відновлені після Другої Світової війни. Внаслідок різних реформ Харків мав станом на 1979 рік 21 вищий навчальний заклад із понад 130 000 студентів.

Найвідоміший заклад міста — Харківський національний університет імені В. Каразіна. Після Львівського, найстаріший університет України. Згідно з рейтингом провідних університетів світу «Webometrics» 2019 року, Харківський університет посідав третю позицію серед університетів України та 2245-те місце у світі. З університетом пов'язані навчання та діяльність щонайменше двох нобелівських лауреатів, фізика Лева Ландау та біолога Іллі Мечникова. Серед відомих науковців та освітян, що народилися, вчилися або працювали в місті, багато видатних постатей: Василь Данилевський, Саймон Кузнець, Віктор Кирпичов, Юрій Кнорозов, Іван Обреїмов, Леонард Гіршман, Григорій Сковорода, Олександр Потебня, Лев Синицький, Дмитро Багалій, Григорій Ганзбург, Юрій Шевельов, Марин Дринов, Микола Костомаров, Христина Алчевська, Олексій Бекетов тощо.

Серед вищих шкіл Харкова найважливіші: Харківський національний аграрний університет ім. В. В. Докучаєва, Харківський політехнічний інститут, Харківський національний економічний університет, Харківський національний медичний університет, Національна юридична академія ім. Я. Мудрого, Харківська державна академія культури, Національний фармацевтичний університет, Національний аерокосмічний університет, Харківський національний університет мистецтв ім. І. П. Котляревського тощо. У місті діє також ряд інженерно-економічних ВНЗ: Українська державна академія залізничного транспорту, Харківський національний університет будівництва й архітектури, Харківський національний автомобільно-дорожній університет, Зооветеринарна академія, Харківський національний університет радіоелектроніки, Харківський національний університет міського господарства імені О. М. Бекетова.

Станом на початок 2020 року, у Харкові працюють 59 вишів та один відокремлений підрозділ, 19 вишів мають статус національних. У вишах міста навчається 154,8 тис. студентів. За видатками на вищу освіту з держбюджету Харківська область посідає друге місце серед регіонів країни після Києва — вони складають 2,1 млрд гривень (Київ — 4,8 млрд гривень).

З 1930-х, а особливо після війни, було посилено зросійщення усіх ступенів освіти у Харкові, як також інших культурно-освітніх установ. У 1918—1963 працювала державна консерваторія. Зараз у місті є астрономічна обсерваторія, математичне товариство та обласний державний архів.

У сучасному Харкові діють 38 середніх спеціалізованих освітніх закладів і 40 професійно-технічних шкіл, понад 50 науково-дослідних інститутів при вищих навчальних закладах або у відомстві міністерств (зокрема, ще 1920 року був заснований Харківський науково-дослідний інститут медичної радіології, що переймався розв'язанням питань радіології та онкології). У Харкові діє Північно-Східний науковий центр Національної академії наук України і Міністерства освіти і науки України, працюють науково-дослідні інститути НАН України — Національний науковий центр «Харківський фізико-технічний інститут», Фізико-технічний інститут низьких температур ім. Б. І. Вєркіна, Інститут радіофізики та електроніки ім. О. Я. Усикова, Радіоастрономічний інститут, Інститут іоносфери НАН України та МОН України, Науково-технологічний комплекс «Інститут монокристалів», Інститут сцинтиляційних матеріалів, Інститут проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного, Інститут проблем кріобіології і кріомедицини. Станом на кінець 2018 року у Харківській області виконанням наукових досліджень та розробок займалася 141 наукова організація.

У 2020—2021 роках навчальному році у місті працюють 425 комунальних навчальних закладів. Серед них 181 загальноосвітній навчальний заклад (в них навчаються 126,1 тис. учнів), 4 вечірні школи, загальноосвітня школа-інтернат І—ІІ ступенів № 14, міжшкільний навчально-виробничий комбінат, дитячий будинок «Родина», 209 закладів дошкільної освіти та 28 закладів позашкільної освіти. Окрім того, діють 42 заклади освіти інших форм власності: 26 приватних загальноосвітні школи, 15 приватних дитячих садків та дитячий садок відомчого підпорядкування. У дошкільних закладах усіх форм власності навчається і виховується 43,5 тис. дітей від року до шести. У місті також Функціонують 14 професійно-технічних закладів, у яких навчається 6,6 тис. учнів.

Культура

Література

У Харкові народилися або жили тривалий час поети Павло Тичина, Володимир Сосюра, Василь Еллан-Блакитний, Остап Вишня, Гнат Хоткевич, Велемир Хлєбников, Микола Асєєв, Сергій Єсенін, Анатолій Марієнгоф, Михайло Кульчицький, Борис Слуцький, Борис Чичибабін, Олександр Введенський, Василь Мисик, Вадим Левин, Ігор Муратов, Кость Гордієнко, Лариса Васильєва; прозаїки Григорій Квітка-Основ'яненко, Іван Багряний, Григорій Данилевський, Аркадій Аверченко, Іван Бунін, Юрій Олеша, Валентин Катаєв, Володимир Добровольський, Микола Сказбуш, Вадим Собко, Юрій Милославський, Михайло Єлізаров, Олександр Мільштейн та інші відомі письменники. З Харкова родом, там навчався та якийсь час працював всесвітньовідомий український мовознавець та видатний літературознавець Юрій Шевельов.

У Харкові працюють літератори Сергій Жадан, Генрі Лайон Олді (колективний псевдонім Дмитра Громова та Олега Ладиженського), Андрій Валентинов, Ірина Євса та інші.

Події декількох романів розвиваються в Харкові.

До найбільших харківських бібліотек належать Державна наукова бібліотека імені Володимира Короленка в Харкові, Наукова бібліотека Харківського Університету, Харківська державна наукова медична бібліотека тощо. Щорічно проводяться книжковий фестиваль «Світ Книги», з 1999 по 2012 рік проводився фестиваль письменників-фантастів «Зоряний міст».

Харківський правопис української мови ухвалений 1927 року на Всеукраїнській правописній конференції. Уже 31 березня 1929 року його ухвалила Українська академія наук, а 29 травня Наукове товариство ім. Шевченка у Львові. На сьогодні правописом послуговується українська діаспора в значній частині своїх видань, найвідоміше з них — найстаріший україномовний часопис «Свобода», що виходить і досі. Його використовують деякі сучасні українські автори, літературні редактори, а також українські мовознавці.

Музика, театр і кіно

У місті діють Філармонія, Оперний театр та Будинок органної і камерної музики. З міста походять композитори Олександр Щетинський, Віталій Губаренко, Валентин Бібік, Ірина Губаренко, музикознавці Григорій Ганзбург, Юрій Щербінін, Марина Черкашина-Губаренко, диригенти Валерій Матюхін, Олексій Рябов тощо. Гнат Хоткевич розробив місцевий спосіб гри на бандурі.

З Харковом пов'язане життя музикантів, композиторів і співаків Людмили Гурченко, Сергія Бабкіна («5'nizza»), Андрія Запорожця («5'nizza», «SunSay»), Захара Мая, «ТНМК», «Оркестр Че», «Lюk», «ТонкаяКраснаяНить», «Spiritual Seasons», «Drudkh», «Tessaract», «Nokturnal Mortum», «Dub Buk», «We Are!!», «Pur:Pur».

Відомі музичні фестивалі «Харківські асамблеї», «Печенізьке поле» та кінофестиваль «Харківський бузок».

Харків по праву пишається найпершим у Східній Європі кінотеатром — «Брати Боммер». Нині у місті діють понад 10 кінотеатрів. 1963 року в місті відкрито велику кіноконцертну залу «Україна», а 1974-го — новий цирк.

Працюють численні театри, з яких декілька професійних мають звання академічних: Харківський національний академічний театр опери та балету імені М. В. Лисенка, Харківський академічний драматичний театр ім. Шевченка, Харківський академічний драматичний театр, Харківський академічний театр ляльок ім. В. А. Афанасьєва, Харківський театр для дітей та юнацтва, Харківський академічний театр музичної комедії, чимало театральних студій і колективів.

У місті працює 25 шкіл естетичного виховання, у яких навчається майже 9,2 тис. учнів.

Музеї
У Харкові працюють численні музеї. Найцінніші експонати Історичного музею належали раніше Григорію Сковороді, Тарасу Шевченку, харківським театрам та цехам.

Художній музей — з визначними творами Миколи Самокиша, Сергія Васильківського, Володимира Боровиковського, іншою версією Запорожців, що пишуть листа турецькому султану, та іншими.

Літературний музей знайомить із художньою літературою, з історією літератури на Слобожанщині та сучасною літературною теорією.

Музей археології та етнографії Слобідської України бере свій початок з 1807 року, за цей час колекція зросла майже до 200 000 експонатів.

У 23 залах Харківського музею природи розгорнуто експозиції чотирьох відділів: геологічного, безхребетних і хребетних тварин, еволюції органічного світу та охорони природи.

Діють також меморіальний будинок-музей Гната Хоткевича, морський музей, музей видатних харків'ян та музей історії та залізничної техніки Південної залізниці, музей жіночої та гендерної історії.

Релігія

Станом на 1 січня 2021 р. на території Харкова зареєстровано і діє 251 релігійна громада 54 конфесій різних напрямків.

Архітектура

Давні будівлі та відомі об'єкти

З давніх будівельних пам'яток збереглися Покровський (1689) та Успенський (пошкоджений у середині 1930-х pp.) собори та деякі інші будівлі XIX ст.

У Харкові є низка пам'ятників: крім звичайно радянських Т. Шевченкові (1935, скульптор М. Манізер, архітектор Й. Лангбард), М. Коцюбинському (проєкт Н. Рябініна, 1957) — давніших: В. Каразіну (1906), М. Гоголеві (1909), є сучасні: пам'ятний знак воїнам УПА, пам'ятник репресованим кобзарям й інше.

Найвідомішим кладовищем Харкова є Івано-Усікновенське кладовище.

Харківський майдан Свободи — найбільший у Європі. Він посідає 11,6 га, його протяжність за найбільшою віссю становить 750 м. Міський майдан таких величезних розмірів було навмисно задумано для підкреслення столичного статусу Харкова, який був політичним центром УСРР з 1919 по 1934 р. Також існує думка, що майдан проєктувався великим, щоби за потреби, на нього міг приземлитися кур'єрський літак. Майдан Свободи оточують відповідні з його розмірами будівлі, з переліку яких вирізняється велетенська будівля Будинку державної промисловості — Держпрому. У Харкові працює планетарій, другий за величиною та можливостями в Україні після київського. Окрім лекцій, в планетарії працює музей та проводяться демонстраційні спостереження в телескоп. Харківський дельфінарій входить до складу національної мережі культурно-оздоровчих комплексів «Немо».

Перший в СРСР будинок зведений методом панельного будівницва у 1931—1933 рр. став житловий будинок на вул Пушкінській, 40.

Хмарочоси

За часів УРСР, коли Харків був столицею республіки, в місті почали будувати перші сучасні «хмарочоси». 1928 року звели 68-метровий Держпром, а 1932-го — Дім проєктів (зараз головний корпус Університету ім. Каразіна) висотою 68,5 м. Будинки простояли німецько-радянську війну й сьогодні є одними з візитівок міста.

Спорт

У Харкові працюють 17 стадіонів (серед них «Металіст» — третій найбільший стадіон України, розрахований на 40 003 глядачів, «Динамо», «Сонячний», «Нова Баварія», ХТЗ тощо), 4 легкоатлетичних манежі, понад 2 тис. площинних споруд, 387 спортивних залів, 23 плавальних басейнів, 112 стрілецьких тирів, стрілецький стенд, стрільбища для стрільби з лука, велотреку; 3 споруди зі штучним льодом; 2 веслувально-спортивних бази, лижна база та інші спортивні споруди. У місті діють Палаци спорту «Ювілейний», «Локомотив», велосипедний трек «Динамо», Харківський палац спорту.

Харківський футбольний клуб «Металіст» був срібним призером чемпіонату України 2012/13, шестиразовим бронзовим призером чемпіонатів України, чвертьфіналістом Ліги Європи УЄФА 2011/12, володарем кубка СРСР 1987/88. Влітку 2016 року клуб розформовано. Водночас було засновано футбольний клуб «Металіст 1925», який більшість вболівальників вважають наступником попередньої команди. Новий клуб у сезоні 2021/22 виступав в українській прем'єр-лізі.

Один раз на рік у серпні, в місті проводиться марафонський забіг «Марафон — визволення». Двічі на рік у Харкові проходять шосейні велосипедні перегони: у травні — багатоденні перегони на призи газети «Вечірній Харків», та на початку серпня — велогонка «Золоті колеса».

Харківський іподром — найдавніший в Україні — заснований у 1848 році. 1874 року на іподромі здійснював показові польоти на аеростаті власної конструкції Михайло Лаврентьєв. На іподромі можна брати уроки верхової їзди — при ньому працює кінний клуб. Також у його стайнях розміщено коней, які служать у харківському кавалерійському взводі поліції.

В історію світового спорту вписано імена багатьох харків'ян. Це чотирикратна олімпійська чемпіонка Яна Клочкова (плавання), дворазові олімпійські чемпіони Рустам Шаріпов (спортивна гімнастика), Людмила Джигалова (легка атлетика), Юрій Поярков (волейбол), олімпійські чемпіони Марія Гороховська (спортивна гімнастика), Ігор Рибак (важка атлетика), Василь Матушевич, Юрій Венгеровський (волейбол), Олексій Баркалов (водне поло), Ігор Целовальников, Володимир Мовчан (велоспорт).

У Харкові працюють 18 дитячо-юнацьких спортивних шкіл комунальної власності міста.

Міжнародна співпраця
Харків має 28 міст-партнерів у 21 країні:
  Болонья, Італія (з 5 серпня 1966)
  Цинциннаті, США (з 9 вересня 1989)
  Нюрнберг, Німеччина (з 29 квітня 1990)
  Тяньцзінь, КНР (з 14 червня 1993)
  Варна, Болгарія (з 25 серпня 1995)
  Лілль, Франція (з 6 червня 1998)
  Познань, Польща (з 24 вересня 1998)
  Каунас, Литва (з 23 квітня 2001)
  Цзінань, КНР (з 23 вересня 2004)
  Брно, Чехія (з 12 квітня 2005)
  Кутаїсі, Грузія (з 23 серпня 2005)
  Даугавпілс, Латвія (з 6 лютого 2006)
  Рішон-ле-Ціон, Ізраїль (з 13 березня 2008)
  Варшава, Польща (з 2 лютого 2011)
  Газіантеп, Туреччина (з 15 квітня 2011)
  Цетинє, Чорногорія (з 15 квітня 2011)
  Порту, Португалія (з 29 вересня 2011)
  Марибор, Словенія (з 17 квітня 2012)
  Тбілісі, Грузія (з 13 червня 2012)
  Генуя, Італія (з 13 грудня 2012)
  Трнава, Словаччина (з 19 квітня 2013)
  Теджон, Південна Корея (з 23 серпня 2013)
  Анкара, Туреччина (з 2 жовтня 2013)
  Ченстохова, Польща (з 23 серпня 2016)
  Дебрецен, Угорщина (з 25 листопада 2016)
  Тирана, Албанія (з 23 серпня 2017)
  Ероскіпу, Кіпр (з 16 травня 2018)
  Поліс Хрисохус, Кіпр (з 16 травня 2018)

Станом на 1 липня 2020 року у Харкові працювали 2 Генеральних консульства іноземних держав (Республіки Польща та Російської Федерації), 16 інститутів Почесних консулів (Австрії, Вірменії, Німеччини, Туреччини, Казахстану, Словенії та інших країн), представництва міжнародних організацій (Консультативна місія ЄС, Постійне представництво Асоціації міст-володарів Призу Європи, Ізраїльський Культурний Центр «НАТІВ», Представництво «Джойнт», Французький Альянс у місті Харкові, Центр сприяння торгівлі В'єтнаму, КПЦ «Будинок Нюрнберга», Спеціальна моніторингова місія ОБСЄ в Україні, Регіональне представництво ЄБРР у місті Харкові) Харкову присуджено Премію Європи 2010, це перше місто в Україні, яке отримало цю премію.

Панорама міста

Див. також
 9167 Харків
 Відомі харків'яни
 Міста-мільйонники світу

Примітки

Джерела
 В. Л. Маслійчук. Харків //
 Маркітан Л. Харків // . — С. 425.

 Харків // Лучик В. В. Етимологічний словник топонімів України / В. В. Лучик; відп. ред. В. Г. Скляренко. — К.: ВЦ «Академія», 2014. — 544 с. — С. 491—492.
 Харків // Географічна енциклопедія України. 3 Том. П-Я. — Київ, вид. «Українська енціклопедія» ім. М. П. Бажана, 1993. — 480 с. — С. 351.
 Карпов В. Харьковская старина.— X. 1900;
 Гусев А. Харьков, его прошлое и настоящее.— X. 1902;
 Багалей Д., Миллер Д. История города Харькова за 250 лет существования (с 1655 p.), тт. І — II, X. 1905, 1912;
 Альбовский Е. Харьковские казаки.— П. 1914;
 Іволгін І. Старий Харків. 1920;
 Таранушенко С. Старі хати Харкова.— X. 1922;
 Галкин К. Холодногорский централ. 1937;
 Окладочной Р. Социалистический Харьков.— X. 1951;
 Глобенко М. Харкову минуло 300 років, ж. Вісник, ч. 3, 1955;
 Михайлик О. Харкову — 300 років.— X. 1956;
 Касьянов О. Харків. Історико-архітектурний нарис.— К. 1956;
 Дяченко М., Росін С., Рябко В. Харків.— X., 1957;
 Історія сіл і міст УРСР. Харківська область.— К. 1967;
 Данилов В. Харків.— К. 1963;
 Дяченко И. Улицы и площади Харькова.— X., 1974;
 Харковский Метрополитен. — X., 1975;
 Семененко О. Харків, Харків… — Нью-Йорк, 1976;
 Андреева Г., Олейник В. Знакомьтесь — Харьков. X. 1979;
 Гавриленко О. А., Логвиненко І. А. Більшовицький переворот у Харкові: як це було // Наукові записки кафедри українознавства Харківського ун-ту. Вип. 1. — Харків, 1994. — С. 48—55;
 Сокіл В. Дещо про повоєнний літ.-мист. — Харків, ж. Сучасність, чч. 7 — 8, 1983.
 . — S. 543—546. Звіт про виконання бюджету міста Харкова за 2018 рік — https://www.city.kharkov.ua/uk/document/zvit-pro-vikonannya-byudzhetu-mista-kharkova-za-2018-rik-55418.html
 Провідник по Харкову: з назвами вулиць та планом м. Харкова / Харків. наук. т-во. — Харків: Друк. ім. Петровського «Полтава-Поліграф», 1927. — 79, 1 с. : іл., 1 арк. план.
 Харків: зб. поезій харків. поетів / В. Вітковський, І. Калянник, А. Копштейн [та ін.]. — Харків: Укр. робітник, 1933. — 143 с.

Посилання

 Офіційний сервер Харківської міської ради, міського голови, виконавчого комітету
 Харківський міський інформаційний центр
 Харківська ОДА
 Перший сайт міста Харків
 Місто Харків
 Весь Харків
 Онлайн карта Харкова
 Харківський портал
 Довідник «Вулиці Харкова»
 Газета «Вечірній Харків»
 Галерея «Старий Харків». Фотографії, листівки, малюнки
 Довідник «Харків. Золоті сторінки»
 старовинні мапи Харкова
 Німецька мапа Харкова
 Пивні заклади Харкова: паби, бари та ресторани на порталі BeerPlace.com.ua
 Сторінка Харкова
 Харків з висоти пташиного польоту : відео. — 2015.
 Зруйновані пам'ятки архітектури та культури, школи, університети Харкова

Міста-мільйонники України
Колишні столиці
Полкові центри Слобідської України
Слобідська Україна
Міста Харківської області
Районні центри Харківської області
Обласні центри України
Міста обласного значення
Міста, нагороджені орденом Леніна
Надпопулярні статті
Колишні столиці України
Міста, нагороджені Радою Європи
Столиці колишніх держав
Міста-герої України

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


This post wll be discussing the books that I have read and am currently reading this week.
Shallow Graves by Kali Wallace (Narrator: Emily Woo Zeller) Read from 16 to 20 March 2018 Book Information Post This book tells the story of seventeen-year-old Breezy Lin who wakes upin a shallow grave after her death not remembering who had killed her or why they'd killed her. She knows that she's somehow concious – and not only that but she's able to sense who around her is hiding aination murderous past. The plot and characters were well developed and beleivable, and the combination of the two kept me gripped from start to finish. This was helped by the fact that I listened to it via mp3 Audiobook and the fact the Narrator was so amazing because she voiced each character so well that as the listenrer/reader it was easy to get a sense of each Characters personality.
Crowther & Westerman Omnibus: Instruments of Dark ness, Anatomy Of Murder and Island of Bones (1/3) by Imogen Robertson Instruments of Darkness: Read from 21/7/14 – 24/3/18 book information post (Crowther & Westerman Omnibus:Books 1-3) Book Information Post – Instruments of Darkness I decided to buy this bind up after hearing about the first book in the series "Instruments of Darkmess" in a review video by Missie on her youtube channel Binge Reader because it sounded like a book I would enjoy. I was right in thnking that I would enjoy it beacuse I did although I found it rather slow going for the first 150 or so pages of the book, which is why its taken me so long to . The thing that made me want to carry on reading it was the Characters and the murder as I wanted to know what happened to them and who was responsible for the mureder. I can understand why it had to be slow going initially as the characters had to be introduced as did the murder and its aftermath. By the end of the book id got into the story and connected with the caracters particularly the main ones (Crowther and Mrs Harriet Westerman) so much that I imeediately started reading the next book in the Series/bindup.
Magic Bitter Magic Sweet by Charlie N Holmberg [Narrator: Kate Rudd] Read from 9 December 2017 to March 24 2018 Book Information Post I requested this book for review because I have read most of the other books by this author and have thoroughly enjoyed them due to how great her writing is. I stareted reading in ebook format but I have now got the kindle audible narration and I am so glad that I have because the Narration is enabling me to get totally immersed in the story. This book was great and as well written as the other books I've read by this author. I loved all the main characters in this book as they were well developed and beleivable and I particularly loved Maire.
Days of Blood and Starlight (Daughter of Smoke and Bone 2/4) by Laini Taylor Started reading 25 February 2018 [Continued] Book Information Post I decided to read this book because I enjoyed the first book in the series, A Daughter of Smoke and Bone. This was a good continuation to what I am sure will be a great series. I was really pleased to be back in this world and Laini's writng is as fantastic as it was in the previous book.To begin with I was reading this book as a Kindle Book but then I purchasd the narration for the book which I am really pleased I did because it really immersed me in the world and story. With how much I am enjoying this book at the moment I can see that I will give it a 4.5 star rating.
Heart of Evil (Krewe of Hunters 2/26) by Heather Graham Started reading March 15 2018 [Continued] Book Information Post I have not read much of this book book yet but what I have read of it I am really enjoying it so am pleased that as soon as Id finished reading the first book in this trilogy. It is nice learning about the new characters and getting into the new plot, If I continue enjoying this book as much as I did the first book in the series i Know I will give the book a 4 to 5 star rating.
Deadly Night (The Flynn Brothers Trilogy 1/3) by Heather Graham Started Reading March 2018 Book Information Post This is the first book in this trilogy and from what I have read of it so far which isn't very much, although its slightly slow going, I am really going to enjoy it. So far the characters and plot are well written and developed which means that its beleivable.
Winter (The Lunar Chronicles 4/ ) by Merrissa Meyer (Narrator: Rebecca Sola) Started reading March 18 2018 [Continued] Book Information Post Although its been a while since i read the previous book in the series I know that I enjoyed it and was glad when I found this in Borrowbox in MP3 audiobook because I had been wanting to read it for a long time. I am enjoying the story so far and loving being back in the world with the characters again.
Ghost Night (The Bone Island Trilogy 2/3) by Heather Graham Started Reading March 17 2018 [Continued] Book Information Post This is the second book in the trilogy and I started reading the book as soon as I finished the first book in the trilogy because i enjoyed it so much. Although I haven't read much of this book yet what I have read I am enjoying and I am really liking getting to know the characters in this book, becuade so far the characters are all different from those in the first book.
Anatomy of Murder (Crowther & Westerman Omnibus: Books 1 – 3, 2/3) by Imogen Robertson Started reading March 25 2018 [Started] Book Information Post I strated reading this book the second one of the series as soon as I'd finished reading the first one (Instruments of Darkness) in the series becuse I'd enjoyed it so much. With what I've read of this book so far I can tell I am going to enjoy it.
Empire of Storms (Throne of Glass 5/ ) by Sarah J Mass Started reading March 8 2018 [Continued] Book Information Post I started reading this book as soon as I'd finished reading the previous book in the series "Queen of Sahdows" after hearing the excerpt of it at the end of the Queen of Shadows audio book.Hearing this excerpt convinced me to read this book. So far it is OK and I am enjoying it.
I started reading this book in kindle format then I got the audiobook and it is because of this that I have got to almost 50% of the book. The characters and plot are well developed and beleivable which is why along with the Narrators Narration I feel so engrossed in the story.
Driving Over Lemons (Lemon's Trilogy 1/3) by Chris Stewart started reading January 2017 [continued] Book Information Post Although it has taken me a while to read this book to the point I am at the moment I am now thoringoughly enjoying it. It is a really well written and engaging book which gives the reader a really detailed and interesting account of what its like to become an expat in rural spain.
Heart of Evil (Krewe of Hunters 2/26) by Heather Graham Started 20th March 2018 Book Infornation Post This is the second book in the Krewe of Hunters series and with what I have read so far I am enjoying it and can't wait to see where the story will go.


I saw a dress made from that fabric a few years back. I think it was in the plus size department at Wal-Mart.
the matching tie really sells this outfit. glad you're back.
What is Don Wearing tonight a new game we play…. we bet color & pattern! so glad I found this site… we are going back in the archives…. & BIG laughs abound!! that yellow shiny thing was a dozzy last week!
Well, I kinda like some of them jackets!
However, let's avoid any further sartorial synopsis. We believe here that more men should at least look facially like Don Cherry!
All and any reasonably facial facsimiles are welcome there!
Of course, due homage to Kenny Rogers!


Reselling Partners: Companies or individuals interested in Reselling Intelliob products may contact mkt@intelliob.com for further details.
Copyright (c) www.intelliob.com All rights reserved. Design by Stylish Website Templates.


Wade Clark Roof discusses the concept of an amicable religious pluralism, as on display in the community of Mission Viejo.
Photographs and oral histories document the Central Valley's environmental-health problems and the diverse network of advocates who are fighting to solve them.
Carolyn de la Peña sits down with Randall Grahm, proprietor of Bonny Doon Vineyard, to discuss wines, winemaking, and the past and present of his vineyard.
To a greater extent than most other states, California has always been a trope state. Since the Gold Rush, and arguably before, its residents have imbued the place with unreasonable expectations.


text:
LinkedIn Adds New Ad Targeting Options, Including Lookalike Audiences
After recently launching a new Interest Targeting option for LinkedIn ads, which is based on the content people engage with on the platform, LinkedIn is now broadening its ad targeting toolset even further, with the addition of three new options to help hone in on your specific target audience.
The three new options being launched are 'lookalike audiences', 'audience templates', and the addition of Microsoft Bing search data to beef up interest targeting. Here's how each will work.
Lookalike Audiences
Digiday reported back in January that LinkedIn was working on its own variation of Lookalike Audiences, and now, LinkedIn has officially confirmed the addition.
As per LinkedIn:
"LinkedIn's lookalike audiences combine the traits of your ideal customer with our rich member and company data to help you market to new professional audiences similar to your existing customers, website visitors and target accounts. Since these members are already on LinkedIn, they're in the right professional mindset to engage and respond to your brand."
Similar to how the process works on other platforms, Lookalike Audiences will enable you to upload an email list from your CRM, for example, or a list of people who have visited your website, then LinkedIn's system will match those details against its database to come up with a new audience of users who share similar traits.
Lookalike audiences have proven highly effective on other platforms, taking some of the effort out of identifying and focusing on the right audience. If the system is able to detect relevant, similar traits, this can be a great way of reaching new people who are likely to be interested in your offerings.
This may actually be even more potent on LinkedIn, as it will be able to detect new user segments based on job title and position information, which could help ensure you get your ads in front of the exact right decision makers, and capitalize on industry trends and shifts.
LinkedIn says that the option has proven effective in its initial trials:
"Customers in our pilot were able to improve their campaign reach by 5-10x while still reaching the kind of high-quality audiences that matter most to their organizations."
This could become a key consideration for all LinkedIn ad campaigns.
Audience Templates
Audience Templates, meanwhile, aim to make it easier for people who are less certain about their target market, or have less training data to go on, to reach relevant users on the platform.
As you can see here, the Audience Templates option - shown on the right of the screenshot - will enable advertisers to search for a market segment that relates to their offering. You just enter in the type of people you're trying to reach and LinkedIn will provide a match based on its system detail.
At this stage, there are around 20 predefined B2B audiences to choose from, though LinkedIn notes that is expanding.
"These templates include audience characteristics, like member skills, job titles, groups, etc, that you can activate with a single click. This helps you effectively reach the professional audiences that matter most to your business -- without spending hours in setup."
Given the depth of professional audience data that LinkedIn has, this could also be a highly effective option. It's not as focused as Lookalikes, but it may well help you get in front of relevant decision makers simply by reaching those in the right sector. You would expect that the broader focus would make it less effective, but still, it could offer more potential than what's on offer on other platforms, especially for B2B businesses.
Bing Search Data
The final new targeting element being added is the addition of Bing search data, via parent company Microsoft, to compliment Interest Targeting, giving advertisers more data points to go on when looking to find relevant audience segments.
As noted, Interest Targeting enables advertisers to reach LinkedIn users who've shown interest in certain topics based on the content they share on the platform, the hashtags/topics they follow, and/or the posts they've interacted with. Bing search data solidifies this, incorporating users' related searches and information.
That may not seem like a big deal - I mean, who uses Bing anyway? But actually, an increasing number of people are using Bing - according to Statista, Bing visits have been steadily rising, reaching a 12-month high of 1.3 billion unique global visitors in January 2019.
It's still a long way off Google, but Bing data, as a supplementary targeting option, could provide more benefit than you'd expect.
These are solid additions from LinkedIn - the more targeting tools you have available to you, the better, and each of these tools will provide significant benefit to those looking to reach the right people on the platform. And while some might criticize the platform for taking so long to implement tools like Lookalikes, they have now made the move, and it's worth businesses looking at what's on offer and considering how to use them to best effect.
Lookalike audiences, audience templates, and interest targeting with LinkedIn w/Microsoft Bing data will be available to all LinkedIn advertisers over the next two weeks.
Filed Under: Digital Strategy, Social Marketing, Social Media Updates
Keep up with the story. Subscribe to the Social Media Today free daily newsletter
Latest in Digital Strategy

redpajama_set_name: RedPajamaCommonCrawl


text:
Q: Почему в first_item попадает последний элемент односвязного списка? Что там не так с "памятью из кучи"? Функция преобразует массив размером "size" в односвязный перечень. Чтобы сэкономить на системных вызовах, выделяю память из кучи одним разом. В результате в first_item попадает последний элемент.
В чем проблема?
struct item_of_list *array_to_list(const int *array, int size){

struct item_of_list *first_item=NULL,
*current_item = NULL,
*last_item=NULL;

current_item = malloc( sizeof(*first_item) * size );
/*Мне кажется, что проблема вот здесь и я не правильно понимаю, как память выделяется из кучи*/

for (int i = 0; i < size; i++) {
    /*Здесь я на каждой итерации создаю и заполняю следующий элемент списка*/
    current_item->data = *(array+i);
    current_item->next=NULL;

    if (last_item) {
        /*Добавляю заполненный элемент в список, если не пуст*/
        last_item->next=current_item;
        last_item = last_item->next;

    } else {
        /*Если список был пуст, то все указатели указывают на первый добавленный элемент списка*/
        first_item=last_item=current_item;
    }
}

A: А какой средой разработки пользуетесь?
VS, например, подчеркивает 2 ошибки в месте, где Вы выделяете память, например то, что выделяете память под указатель на тип, а не на тип как таковой, и то что malloc возвращает void*, а у Вас, item_of_list*.
Так же, насколько я понимаю, суть связных списков в том, что они не находятся в памяти подряд, как массив. А Вы пытаетесь разово выделить память под весь список. Думаю, экономия на системных вызовах тут неуместна

redpajama_set_name: RedPajamaStackExchange


The Wondering Translator really is nothing more than a tongue-in-cheek play on words. When first the idea was shared with other people there were many who felt the need to correct the spelling of "wonder" or how found the name to be be somewhat cheap and unoriginal. While this all may be true, there is a point where each person has to decide what goes into the daily budget of concern. The following video gives a guide on how to budget one's concern in everyday life.
For many people the world over there is a sense of contentment. However, even in that contentment, simultaneously there is space for discontentment. This is purely human as is the the sheer and utter unhappiness with life that others feel.
What is there that anyone one can do? The answer is different for every person. For the Wondering Translator, there was too much "giving a F***" about things that did not matter, at least in his estimation. He had gotten into the habit of following a dream that society told him to follow.
Why not figure out how to make it work in a different way? No more Taco Tuesdays, Happy Hours of frozen alcoholic beverages, and weekends and evenings hanging out with boring people doing boring things and reading self-help books trying to figure out how to be happy.
So, the Wondering Translator is also a wandering translator. The title of the blog was not a mistake, though many have made it a point in their life to let me know that they have notice a spelling error. Unfortunately, this was not in my f*** budget at any point that it has been brought to my attention. However, I do hope that commenting and collaboration do occur and find their way into that spirit. Criticism is the cheapest of anything, free to find, and not remotely useful unless in such a spirit.
The only think left for any of us to do is enjoy life, and have fun, connect with people, be kind, and not care to much about what doesn't matter, then find something on which to focus energy that helps us to grow and live this life. We'll see how it goes, it'll probably be just fine.


ETLJB Note about The Asia Foundation: The CIA created TAF as a means of extending U.S. Cold War policy through civil-societal and cultural channels, and continued to covertly fund the organization throughout the late 1960s, long after they had publicly declared termination of support. It is generally believed that the Foundation served as a cover for intelligence operations while carrying out legitimate development programs at the same time. During the Cold War, TAF development aid was reserved for anti-Communist countries, or for indirectly building resistance against Communism.
Has this leopard changed its spots? ETLJB thinks not! So beware and be aware, applicants!
The Asia Foundation Access to Justice Program in Timor Leste invites organization that provide service in law, human rights, civic education, journalism and public policy which fulfil the following criteria may apply for the Parliamentary Watch Project in Timor Leste. The duration of the project is for 12 months, start in January – December 31, 2010 and extendable for another year depend on work performance.
The Asia Foundation Access to Justice Program – supported by the United States Agency for International Development (USAID).
The Asia Foundation will receive proposal start from the publication of this announcement until December 31, 2009 COB.
Programa Asesu ba Justisa - Fundasaun Azia iha Timor-Leste konvida organizasaun ne'ebe servisu iha area Lei, Direitus Umanus, Edukasaun Sivika, Jornalizmu no Politika Publika (Public Policy) atu hato'o proposta ba Projetu Monitoramentu Parlamentar iha Timor Leste. Durasaun ba Projetu ne'e fulan 12, hahú husi loron Janeiru – 31 Dezembru 2010 ho posibilidade extensaun ba tinan ida tuir mai depende ba dezempeñu servisu.
Programa Asesu ba Justisa - Fundasaun Azia hetan suporta orsamental husi Ajensia Estadus Unidus ba Dezenvolvimentu Internasional (USAID).
5. Format proposta tenke tuir format proposta Fundasaun Azia nian inklui detalle konaba planu servisu ba fulan 12 nian no orsament.
Fundasaun Azia sei simu proposta hahú iha loron publikasaun anunsiu ne'e to'o loron 31 Dezembru 2009 oras servisu.
So organizasaun ida ne'ebe kualifikadu no priense kriterias hirak iha leten maka bele hetan kontaktu atu kontinua ho prosesu tuir mai.


Cite "Towards a Cognitively Realistic Representation of Word Associations"
Ivana Kajić, Jan Gosmann, Terrence C. Stewart, Thomas Wennekers, and Chris Eliasmith. Towards a cognitively realistic representation of word associations. In 38th Annual Meeting of the Cognitive Science Society, 2183–2188. Austin, TX, 2016. Cognitive Science Society.


Burton is arguably the Wednesday player who is most in danger of losing his place, with Akpo Sodje, Francis Jeffers and Marcus Tudgay all on the way back from injuries.
That's despite his climax to the 2008-09 campaign when he enjoyed an unbroken, 11-match run in the team and scored two goals in a man-of-the-match perform-ance in the final game against Norwich.
There is every incentive for him to maintain peak form and fitness even if that means "overtime" during the summer.
He is said to have taken the eye at Jamaica's training camp in advance of their five close-season matches.
This could suggests that the striker is aware of the challenges that lie ahead.
He feels that the international duty can help him to hit the ground running when the Owls report back for training at the end of the month.
Wednesday will also be watching to see whether a busy summer has left the 31-year-old jaded or, worse still, injured.
Something that could count in Burton's favour is the fact that he was used fairly sparingly last season and a had a long spell as a sub before his full involvement in the last two months of the campaign.
Overall he made only 25 League and Cup starts and had 20 outings from the bench.
Although Jamaica have five games this month - which sounds like a sapping schedule for someone who has just reached the end of a long English season - it is not likely that they will use the same players in every game.
It is understood that they see the 50-cap Burton as someone who can benefit the squad via his experience, and the same will go for his Owls team-mate Jermaine Johnson.
Like Burton, Johnson must stake a claim for a Wednesday place after having a little taste of life on the sidelines last season but the current scenario suggests that competition for places on the wings will be less intense than the fight for striker spots.
The chances of Leon Clarke - one of five strikers in the squad - moving to Southend could have increased with Shrimpers forward Dave Harrold confirming that it appears he will be leaving.
The transfer-listed 23-year-old said: "I do have clubs interested and something may happen within the next two or three weeks."


text:
Common names (selected): English: African coffee tree, castor, castor bean, castor bean plant, castor oil bush, castor oil, castor oil plant, castor oil tree, castorbean tree, castor-oil plant, maple weed, Palma Christi, Palma-christi, wonder tree; Chinese: 蓖麻 (ramie); Fijian: belenivavalagi, mbele ni vavalagi, utouto; French: grande epurge, ricin, ricin commun, huile montecristi, huile ricin, mascarite, mascristi, palma cristi (Haiti); German: Rizinus; Hawaiian: la'au 'aila, ka'apeha; Maori: pakarana, tuitui papa'a, tuitui; Philippines: tangan-tangan; Portuguese (Brazil): carrapateiro, carrapato, catapucia-maior, caturra, mamona, mamoneira, palma-de-cristo, rícino, tortago mamoeiro; Samoan: lama palagi, lama palagi; Spanish: carrapa, higuereta, palma Christi, ricino verde (Cuba), higuerilla, palmacristi (Mexico), hierba mora, higuera del diablo, ricino, ricino comun, tartago; Sri Lanka: amanaku maram; Thai: lahung; mahung; Vietnamese: daudan; thâu dâù
Description: Perennial shrub
Native range and distribution: R. communis is probably native to North-Eastern Africa and the Middle East. Currently, populations can be found across the African continent. It is widely naturalized across the world, including in the U.S., Mexico, South America, Australia, New Zealand and on numerous Pacific islands.
Urban habitat: R. communis frequently thrives in riparian areas and in abandoned fields, drainages, ditches, and along roadsides and railroad tracks.
Ecological function: Food for ants, who disperse the seeds and assist with their germination process.
History / human uses: Known as 'castor beans', the seeds of R. communis are among the most infamous in the world. Its genus name comes from the Latin word ricinus meaning 'tick' from the appearance of the seeds. The plant was cultivated for the oil produced from its seed in Egypt as long as 6000 years ago. In the U.S., the species was first documented in Florida in the 1760s and by 1819 it is listed as naturalized in Hawaii. All over the world, the traditional use of its oil has been for illumination and medicine. The oil is a well-known laxative that has been widely used for over 2,000 years. In China, the oil is used in traditional medicine for internal use or externally in dressings. The oil is also found to have an antidandruff effect and is sometimes used as a vehicle for medicinal and cosmetic preparations. Castor oil gel is useful in the treatment of non-inflammatory skin diseases and is a good protective in cases of occupational eczema and dermatitis. From World War I until the 1960s, its oil was utilized as a lubricant for aircraft, but the U.S. also began using its seed to develop biological warfare agents to produce 'ricin', as the toxin in the seed is called, which ranks among the most poisonous substances found in nature. By World War II the U.S., collaborating with the British, developed but never implemented in combat, a ricin-containing bomb code-named ''compound W.'' The 1978 assassination of the Bulgarian defector Georgi Markov was said to have been caused by an injection into his thigh of a small metal pellet containing ricin by a weapon disguised as an umbrella. Its oil has also been used as a tool of torture: force-feeding castor oil to prisoners was practiced by the Nationalists under the leadership of Francisco Franco during the Spanish Civil War and in Mussolini's fascist Italy, the paramilitary Blackshirts used castor oil for the same purpose to deal with its opponents. The severe diarrhea brought on by the ingestion of large amounts of castor oil leads to dehydration which could ultimately cause death. Castor oil is also used in the manufacturing of paints, dyes, adhesives, inks, soaps, cosmetics, chocolate, hydraulic brake fluids, plastics, waxes, varnishes, sealants and synthetic resins. A fibre for making ropes is obtained from the stems. The growing plant is said to repel flies and mosquitoes. Cellulose from the stems is used for making cardboard and paper. R. communis is also sometimes planted as an ornamental.