query: Mikä on Quảng Ninh maakunnan väestötiheys?

title: Quảng Ninh

text: Quảng Ninh on maakunta Vietnamin koillisosassa Đông Bắcin alueella Kiinan rajalla. Maakunnassa on 1144381 asukasta (vuonna 2009) ja sen pinta-ala on 6099 neliökilometriä.[1] Maakunnan väestötiheys on siten 187,6 asukasta neliökilometrillä. Quảng Ninhin pääkaupunki on Hạ Long, joka sijaitsee Etelä-Kiinan mereen kuuluvan Hạ Longin lahden rannikolla. Luonnonkaunis lahti on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994.[2]

title: Quảng Ninh

text: Vuonna 2009 maakunnassa oli yhteensä 1144381 asukasta.[1] Maakunnan väestötiheys on siten yli 180 asukasta neliökilometrillä. Väestö ei ole kuitenkaan tasaisesti jakautunut: maakunnan länsiosassa, jossa pääkaupunki Hạ Long sijaitsee, asutaan tiheämmin. Esimerkiksi Yên Hưngin piirikunnan väestötiheys on 415 asukasta neliökilometrillä, kun taas itäosien piirikuntien väestötiheys on paljon alhaisempi, Ba Chẽn piirikunnassa vain 30 asukasta neliökilometrillä ja Vân Đồnin piirikunnassa 74 asukasta neliökilometrillä. Quảng Ninhin väestö on huomattavan nuorta. Alle 15-vuotiaita on 37,5 prosenttia, yli 55-vuotiaita naisia ja 60-vuotiaita miehiä vain 7,1 prosenttia. Erityisen nuorta väestö on vuoristoseuduilla, jossa lasten osuus on jopa 45 prosenttia väestöstä, ja näillä alueilla myös väestönkasvu on keskimääräistä voimakkaampaa. Maakunnan väestönkasvu on 1,66 prosenttia vuodessa, alhaisempi kuin koko Vietnamin 2,14 prosenttia.[8]

title: Ninh Bình

text: Ninh Bình on kaupunki Vietnamin pohjoisosassa, samannimisen maakunnan pääkaupunki. Vuonna 1999 kaupungissa oli noin 57 000 asukasta.

title: Quảng Bình

text: Quảng Bình rajautuu lännessä Laosiin, pohjoisessa Hà Tĩnhin maakuntaan, idässä Etelä-Kiinan mereen ja etelässä Quảng Trịn maakuntaan. Quảng Bình jakautuu yhteen kaupunkiin (Đồng Hới) ja kuuteen piirikuntaan:

title: Bắc Ninh (maakunta)

text: Bắc Ninh on maakunta Vietnamissa Punaisenjoen suistossa eli Đồng Bằng Sông Hồngin alueella. Sen pääkaupunki on Bắc Ninh. Vuonna 2009 maakunnassa oli 1 024 151 asukasta. Sen pinta-ala on 823,1 km².

title: Quảng Ngãi (maakunta)

text: Quảng Ngãi on maakunta Vietnamin eteläosassa Nam Trung Bộin alueella. Sen pääkaupunki on nimeltään Quảng Ngãi. Maakunnan pinta-ala on 5 153 km². Vuonna 2009 maakunnassa oli 1,217 miljoonaa asukasta.

title: Tây Ninh (maakunta)

text: Tây Ninh on maakunta Vietnamin eteläosassa Đông Nam Bộin alueella, Kambodžan vastaisella rajalla. Sen pääkaupunki on nimeltään Tây Ninh. Maakunnan pinta-ala on 4 036 km². Vuonna 2009 maakunnassa oli 1,066 miljoonaa asukasta.

title: Pygathrix cinerea

text: "Pygathrix cinereaa" tavataan ikivihreissä ja lehtimetsissä Quảng Namin, Quảng Ngãin, Bình Địnhin, Kon Tumin ja Gia Lain maakunnissa Keski-Vietnamissa. Se syö enimmäkseen lehtiä, mutta myös silmuja, hedelmiä, kukkia ja siemeniä.

title: Quảng Bình

text: Quảng Bình on maakunta Vietnamin keskiosassa Bắc Trung Bộn hallintoalueella. Sen pinta-ala on 8 065 neliökilometriä ja vuonna 2009 siellä oli yhteensä 846 924 asukasta. Maakunnan väestötiheys on siten 105,0 asukasta neliökilometrillä. Quảng Bìnhin pääkaupunki on Đồng Hới.

title: Quảng Ninh

text: Quảng Ninhin maakunnan alueella asuu yhteensä 22 etnistä ryhmää, joista kuitenkin vain kuuden väkiluku ylittää tuhannen henkilön rajan. Suurin ryhmä on vietnamilaiset, joita on 89,23 prosenttia maakunnan väestöstä. Muita merkittäviä kansanryhmiä ovat yaot, tàyt, sán dìut, sán chayt ja hoat. Yli sadan henkilön rajan ylittävät nùngit ja mườngit, muita etnisiä ryhmiä asuu maakunnassa alle sata henkeä. Tàyt, sán dìut ja sán chayt asuvat matalilla vuorilla ja harjoittavat pääasiassa riisinviljelyä; hoat ovat vuorostaan Quảng Ninhiin muuttaneiden kiinalaisten jälkeläisiä.[9]

title: Quảng Ninh

text: Quảng Ninhin maakunnan tärkein nähtävyys lienee Hạ Longin lahti, joka on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon. Lahdessa on lähes kaksi tuhatta kalkkikivisaarta, joita peittää viidakkomainen kasvillisuus. Useissa saarissa on valtavia luolia, joista suurin on Hang Đầu Gỗn luola. Ranskalaisia turisteja alkoi käydä lahdella jo 1800-luvulla. Matkailijoita houkuttelee myös Bái Tử Longin lahti, ja maakunnan rannikolla onkin lukuisia uimarantoja ja lomakohteita.[10] Quảng Ninhissä on kuitenkin myös monia historiallisia nähtävyyksiä:

title: Quảng Ninh

text: Quảng Ninhin maakunta jakautuu kymmeneen piirikuntaan (), kahteen kaupunkipiirikuntaan () ja kahteen kaupunkiin ():[7]

title: Tây Ninh (maakunta)

text: Cao Đài-uususkonnon keskeinen paikka on Tây Ninhissä.

title: Ninh Bình (maakunta)

text: Ninh Bình on maakunta Vietnamissa Punaisenjoen suistossa eli Đồng Bằng Sông Hồngin alueella. Sen pääkaupunki on Ninh Bình. Vuonna 2009 maakunnassa oli 898 459 asukasta. Sen pinta-ala on 1 392,4 km².

title: Ninh Thuận

text: Maakunnassa elää paljon cham-kansan edustajia.

title: Đông Nam Bộ

text:
Đông Nam Bộ (Kaakkoisalue) on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu seitsemästä maakunnasta ("tinh") Bà Rịa-Vũng Tàu, Bình Dương, Bình Phước, Bình Thuận, Đồng Nai, Ninh Thuận, Tây Ninh ja niiden lisäksi siihen kuuluu maakuntiin rinnastettava Hồ Chí Minhin kaupunki (entinen Saigon) Huhtikuussa 2009 alueella oli yhteensä 16 miljoonaa asukasta.
Đông Nam Bộhon kuuluvat eteläisen alangon osat Mekongin suiston pohjoispuolella.
Suurimmista kaupungeista Biên Hòa on kasvanut kiinni Hồ Chí Minhin kaupunkiin. Vũng Tàu on tärkeä öljynjalostuskeskus. Tây Ninhissä syntyi synkretistinen uskonnollinen liike Cao Đài. Toinen alueen tunnettu paikka on Củ Chi -tunnelit joissa vietnamilaiset piileksivät Vietnamin sodan aikana.
Alueella on neljä kansallispuistoa. Cát Tiênin kansallispuisto on Vietnamin laajin suojeltu alankoalueiden sademetsä ja siellä elää vielä sarvikuonoja. Côn Đảon kansallispuistossa rannikolla suojellaan merikilpikonnia, merilehmiä ja koralliriuttoja. Lò Gò Xa Mátin kansallispuistossa on monenlaisia apinoita. Bù Gia Mậpin kansallispuistossa elää monia uhanalaisia eläimiä, mahdollisesti myös tiikereitä.

title: Bắc Ninh

text:
Bắc Ninh on kaupunki Vietnamissa, samannimisen maakunnan pääkaupunki. Vuonna 1999 kaupungissa oli noin 37000 asukasta.
Bắc Ninh sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Hanoista. Kaupunki oli merkittävä kauppapaikka 100-luvulta 900-luvulle. Buddhalaisuus levisi sinne varhain, ja siellä on monia merkittäviä pagodoita.

title: Quảng Ninh

text: (in Vietnamese) Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

title: Tàyt

text: Tàyt on Vietnamissa elävä etninen ryhmä, joka on elänyt nykyisen Vietnamin alueella tuhansia vuosia. Siihen kuuluu noin 1,2 miljoonaa henkeä, joten se on Vietnamin suurimpia vähemmistöjä. Tàyt elävät maan koillisosan laaksoissa: Quảng Ninh, Bắc Giang, Lạng Sơn, Cao Bằng, Bắc Kạn, Thái Nguyên, Hà Giang, Tuyên Quang, Lào Cai ja Yên Bái. Tày-kansan perinteinen elinkeino on riisinviljely. Tyypillinen uskonto on esi-isien palvonta.

title: Quảng Nam

text: Quảng Nam on maakunta Vietnamin Nam Trung Bộn alueella (Eteläinen keskirannikko). Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Thừa Thiên-Huến maakunta, lännessä Laos, etelässä Kon Tumin maakunta, lounaassa Quảng Ngãin maakunta, idässä Etelä-Kiinan meri luoteessa Đà Nẵngin kaupunki.

title: Bắc Trung Bộ

text: Bắc Trung Bộ (Pohjoinen keskialue tai Pohjoinen keskirannikko) on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu kuudesta maakunnasta ("tinh"): Thanh Hóa, Nghệ An, Hà Tĩnh, Quảng Bình, Quảng Trị ja Thừa Thiên-Huế. Huhtikuussa 2009 alueella oli noin kymmenen miljoonaa asukasta.

title: Quảng Ninh

text: Maakunnan sisällä on ilmastollisia eroja. Kiinan rajalla ilmasto on kylmempi ja sateisempi – vuodessa sataa keskimäärin 2751 millimetriä – kun taas etelässä on lämpimämpää ja kuivempaa. Korkealla vuoristossa (Ba Chẽn ja Hoành Bồn piirikunnat) sateita on vähän ja pakkasta keskimäärin 20 päivää vuodessa.[6]

title: Quảng Ninh

text: AlueTyyppiAsukaslukuPinta-alaBa Chẽpiirikunta18 123605,6Bình Liêupiirikunta27 890473,1Cẩm Phảkaupunkipiirikunta160 745339,0Cô Tôpiirikunta5 19547,3Đầm Hàpiirikunta32 765309,3Đông Triềupiirikunta154 566396,6Hạ Longkaupunki200 774271,5Hải Hàpiirikunta52 061512,5Hoành Bồpiirikunta42 566843,7Móng Cáikaupunki75 852516,6Tiên Yênpiirikunta44 591645,4Uông Bíkaupunkipiirikunta99 985243,5Vân Đồnpiirikunta41 081551,5Yên Hưngpiirikunta131 026331,9

title: Quảng Ngãi (maakunta)

text: Maakunta oli keskeinen taistelutanner Vietnamin sodassa, ja My Lain verilöyly tapahtui siellä.

title: Quảng Ninh

text: Quảng Ninhin maakunta sijaitsee aivan Vietnamin koillisosassa Kiinan rajalla Etelä-Kiinan meren rannikolla maan pääkaupungin Hanoin itäpuolella. Quảng Ninh on osa epävirallista Đông Bắcin hallintoaluetta. Maakunnan muoto on pitkänomainen: idässä se rajautuu Kiinaan, etelässä Tonkininlahteen, lännessä Hải Dươngin maakuntaan ja Hải Phòngin kaupunkiin sekä pohjoisessa Bắc Giangin ja Lạng Sơnin maakuntiin. Maakunnan rannikko on rikkonainen ja sen edustalla on yhteensä 2000 erikokoista saarta. Rajaa Kiinan kanssa on yhteensä 132,8 kilometriä.[3]

title: Quảng Ninh

text: Quảng Ninhissä on Pohjois-Vietnamille tyypillinen ilmasto, johon vaikuttavat sekä meri että vuoret. Vuoden keskimääräinen lämpötila on yli 21 astetta ja vuodessa sataa keskimäärin jopa 1700–2400 millimetriä. Sateet keskittyvät erityisesti heinä- ja elokuulle: talvella sataa vähän. Maakunta on talvisin koillismonsuunien vaikutuksen alla. Monsuuni tuo Kiinasta kylmää ilmaa, ja lämpötila saattaa vuoristoalueilla pudota nollan alapuolelle. Kesällä vuorostaan erityisesti rannikko- ja saaristoalueet kärsivät rajuistakin myrskyistä.[6]

title: Quảng Ninh

text: Yli 80 prosenttia maakunnan alueesta on kukkulaa tai vuoristoa. Vuorialueet voidaan jakaa itäiseen ja läntiseen osaan, joista edellinen on pääosin Kiinassa sijaitsevan Shiwan dashan -vuorijonon () jatke. Vuoret kohoavat yli tuhannen metrin korkeuteen. Rannikkotasangolla ja maakunnan keskiosassa on eroosion kuluttamia matalia kukkuloita, joilla on peltoja ja jokilaaksoja. Rannikolla on estuaareja, joihin on muodostunut maan kulkeutumisen kautta vuorovesialankoja. Rannikon tuhansista saarista suurimmat ovat Cái Bâu ja Bản Sen, pienimmät ainoastaan kivenlohkareita. Kaksi kolmasosaa Vietnamin saarista sijaitsee Quảng Ninhin maakunnassa. Osa ainutlaatuisesta saaristomaisemasta, Hạ Longin lahti, on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon. Vân Ðônin ja Cô Tôn piirikunnat sijaitsevat saaristoalueella.[4]

title: Quảng Ninh

text: Maakunnan alueella virtaa lukuisia jokia, joista suurin osa on kuitenkin pieniä. Neljä suurinta jokea ovat Thái Binh, Ka Long, Tiên Yên ja Ba Chẽ. Yksitoista jokea on 15–35 kilometrin pituisia. Valtaosa pienistä joista kuivuu talvella, mutta kesällä vettä on runsaasti ja virtaama jopa 1500 kuutiometriä sekunnissa. Maakunnan edustan merialue on Vietnamin kylmin, ja sen lämpötila saattaa talvisin pudota 13 celsiusasteen alapuolelle.[5]

title: Quảng Trị

text: Quảng Trị on maakunta Vietnamissa Bắc Trung Bộn alueella. Sen pääkaupunki on Đông Hà. Vuonna 2009 maakunnassa oli 598 tuhatta asukasta. Sen pinta-ala on 4 760,1 km².

title: Ninh Thuận

text: Ninh Thuận on maakunta Vietnamin Đông Nam Bộin alueella. Sen pääkaupunki on nimeltään Phan Rang-Tháp Chàm. Maakunnan pinta-ala on 3 363 km². Vuonna 2009 maakunnassa oli 564 tuhatta asukasta.


query: Milloin Suomeen perustettiin ensimmäinen rautaruukki?

title: Rautaruukki (yritys)

text: Rautaruukki perustettiin 1960 valtionyhtiöksi turvaamaan kotimaisen telakka- ja muun metalliteollisuuden raaka-ainehuolto ja aluksi se hyödynsi kotimaisia malmivaroja. Suomen valtion lisäksi Rautaruukkia olivat perustamassa myös Outokumpu, Valmet, Wärtsilä, Rauma-Repola ja Fiskars. Ensimmäinen länsimainen terästehdas perustettiin Raaheen, jossa alettiin valmistaa terästä uudella kustannustehokkaalla jatkuvavalumenetelmällä perinteisen valannevalumenetelmän sijaan. Ensimmäisenä toimintavuotenaan yritys työllisti kuusi ihmistä, mutta vuosikymmenen loppuun mennessä henkilöstömäärä oli kasvanut reiluun 1700 henkeen.[6] Rautaruukki Oy:hyn fuusioitiin vuonna 1968 Otanmäki Oy, jolla oli kaivostoimintaa Vuolijoen Otamäessä sekä Kemijärven mlk:n Kärväsvaarassa ja Raajärvellä,

title: Uudenmaan historia

text: Uudenmaan teollisuus sai alkunsa 1500-luvulla, kun maakuntaan perustettiin Suomen ensimmäinen rautaruukki, Suitian ruukki. 1600–1800-luvuilla rautaruukkeja perustettiin kaikkiaan neljätoista, muun muassa Mustion (1616), Fagervikin (1646) ja Fiskarsin (1649) ruukit. Ruukkien myötä Uudellemaalle muutti ulkomaista ammattityöväkeä.

title: Möhkön rautaruukki

text: Möhkön rautaruukki oli Pohjois-Karjalassa Ilomantsissa Möhkön kylässä 1837–1907 toiminut ruukki. Ruukin toiminnan päätyttyä paikalle perustettiin metsätyökeskus. Nykyisin siellä on ruukkimuseo.

title: Völklingen

text: Vuonna 1873 Völklingenissä perustettiin rautaruukki, joka oli merkittävässä roolissa alueen kehittymisellä. Rautaruukki listattiin vuonna 1994 Unescon maailmanperintöluetteloon. Valinnan perusteluissa mainitaan, että Vöklingenin rautaruukissa sovellettiin ensimmäisenä maailmassa monia harkkoraudan valmistamisessa tarvittavia keksintöjä ja menetelmiä, joten se on loistava esimerkki 1800-luvun ja 1900-luvun alun harkkorautatehtaista. Rautaruukki () kuuluu Euroopan teollisen perinteen reittiin.

title: Oravainen

text: Kunnan alueella sijainnut Kimon ruukki oli yksi Suomen ensimmäisistä rautaruukeista. Ruukki perustettiin 1703 ja siellä valmistettiin taoksia noin 200 vuotta. Vuonna 1736 rakennettiin Oravaisten masuuni, josta syntyi 1800-luvun lopulla Oravaisten tehdasyhdyskunta.

title: Carron Company

text: Carron Company oli Skotlannin ensimmäinen suurimittainen rautaruukki. Se poikkesi aiemmista rautaruukeista käyttämällä raudan tuotannossa paikallisia raaka-aineita ja koksia. Osaavaa työvoimaa yhtiön palvelukseen tuotiin aluksi suurimmaksi osaksi Englannista. Alkuun yhtiö valmisti pääasiassa tykkejä, ja vuoteen 1800 mennessä se olikin Euroopan suurin aseiden valmistaja.

title: Seinäjoki

text: Kunnallisesti Alaseinäjoen kylä kuului yhä Ilmajoen kirkko- ja hallintopitäjään. Peräseinäjoen kappeliseurakunta perustettiin 1798, jolloin Alaseinäjokea alettiin kutsua uudelleen Seinäjoeksi. Samana vuonna perustettiin Tikkukosken rannalle Östermyran rautaruukki. Seinäjoen ruotsinkielinen nimi Östermyra ei enää ole käytössä.

title: Jokipii

text: Pettuluomalle perustettiin rautaruukki Petäyksen talon Gabriel Korsbergin maille vaasalaisen kauppiaan Abraham Falanderin rahoituksella tiettävästi vuonna 1794. Järvimalmia saatiin Jalasjärven Ahtahaisen koskesta. Vuonna 1798 aloitettiin Östermyran rautaruukkia Seinäjoella. Petäyksen ruukin toiminta loppui, kun Östermyran rautaruukki aloitti toimintansa.

title: Rautaruukki (yritys)

text: 1990-luvulla Rautaruukki investoi tuotantoon ja jalostusasteen nostamiseen ja aloitti omien merkkituotteiden kehittämisen. Liiketoiminta laajeni rakentamiseen, kun yhtiö osti kattovalmistaja Rannilan. Markkinoita avattiin Itä-Euroopaan: Baltian ja Puolan jälkeen vuorossa olivat Venäjä, Ukraina, Tšekki ja Unkari. Voimakkaan kansainvälistymisen ansiosta 1990-luvun lopussa ruukkilaisia oli yli 7000 Suomessa ja noin 5000 muualla Euroopassa.[6] Valtio luopui osake-enemmistöstään Rautaruukissa vuonna 1997.

title: Abraham Wasastjerna

text: Koska kauppapurjehdus tuli yhä vaarallisemmaksi merirosvojen takia, Falander päätti perustaa 1798 rautatehtaan Seinäjoelle, joka oli vielä tuolloin yksi Ilmajoen kylistä. Alueella arveltiin olevan runsaasti suomalmia. Harkkosulattamoja perustettiin muun muassa Peräseinäjoelle, Ilmajoelle ja Nurmoon. 1800-luvun alussa toimintaa laajennettiin. Ongelmaksi muodostui kuitenkin se, että malmia ei saatukaan riittävästi. Lisäksi ilmeni, että valmistettu rauta oli kelvotonta. Rautamalmia oli tuotava Ruotsista, minkä ansiosta tehdas kasvoi Suomen sodan jälkeen rautaruukiksi. Rautatehtaan läheisyyteen rakennettiin 1806 Östermyran kartano. Falanderin rautaruukilla 1825 perustettuine ruutitehtaineen on ollut erittäin suuri merkitys Seinäjoen pitäjän ja myöhemmin kaupungin taloudelliselle kehitykselle ja jopa koko olemassaololle.

title: Zlatoust

text: Zlatoust perustettiin 1754 rautaruukkia rakentaville työmiehille. 1774–1776 työläiset osallistuivat Jemeljan Pugatšovin johtamaan kapinaan. Toinen epäonnistunut kapina, lakko hajotettiin väkivaltaisesti 1903. 1800-luvun alussa Zlatoustiin perustettiin asetehdas, ja Zlatoust muistetaan Venäjällä siitä, että siellä tehtiin ensimmäiset miekat ja tykit, jotka oli valmistettu venäläisistä raaka-aineista.

title: Koreanjindonkoira

text: Ensimmäiset koreanjindonkoirat on rekisteröity Suomessa vuonna 1999 ja näistä koirista on syntynyt yksi pentue vuonna 2001. Seuraavan kerran koreanjindonkoira on rekisteröity Suomessa vuonna 2016 milloin myös perustettiin rodulle yhdistys nimeltä Suomen Koreankoirat Ry. Yhdistys rekisteröitiin vuonna 2017.

title: Valtameri (yritys)

text: Yrityksen ensimmäinen johtaja oli Juho Kuosmanen, rinnallaan Risto Ryti ja toimitusjohtaja Samuli Harima, vuodesta 1924 Kuosmanen yksin. Vuodesta 1950 toimitusjohtajana työskenteli Kauko Kuosmanen isänsä jälkeen, joka oli hallituksen puheenjohtaja. Isänsä kuoltua vuonna 1960 Kauko Kuosmanen alkoi karsia yrityksestä rönsyjä ja pyrki keskittämään sitä teräskauppaan. Yhtiön kolmas toimitusjohtaja oli Aimo Paloluoma ja neljäs Erkki Hämäläinen. Vuonna 1983 yhtiö osti Oy Julius Tallberg Ab:n terästoiminnot. Yrityksen osake vietiin 1986 Arvopaperivälittäjien Yhdistyksen OTC-listalle, mutta 1990-luvun lama kohteli yritystä ankarasti. Siitä pelastukseksi suunniteltiin yhdistettäväksi kolmen yhtiön, Valtameren, Aspo Oy:n ja Rautaruukki Oy:n teräskauppatoiminnot. Aie toteutui, kun keväällä 1993 perustettiin Asva Oy. Valtameri Oyj fuusioitiin 1999 Rautaruukkiin.

title: Vöyri

title: Skotlannin historia

text: Skotlannin teollistuminen oli alkanut jo 1700-luvun puolivälissä. Tekstiiliteollisuus oli sen käynnistäjänä, mutta vuosisadan puolivälissä Falkirkin lähelle perustettiin Carronin rautaruukki, joka oli 1800-luvun alussa Euroopan suurin rautaruukki. Englantilaiset rahoittivat sen toiminnan, mutta se sijoitettiin Skotlantiin hyvien hiilivarantojen lähelle.[65] James Wattin parantama höyrykone puolestaan vauhditti teollistumista, ja valtavia kutomatehtaita perustettiin Lanarkshireen, Dundeehin, Angusiin ja Aberdeenshireen. Dundeesta tuli Euroopan juuttiteollisuuden keskus, ja Skotlannissa rakennettiin puolet Britannian laivoista ja neljäsosa koko maailman höyryvetureista.[66] Laivanrakennusteollisuus puolestaan tuotti vuonna 1802 maailman ensimmäisen hyörylaivan Charlotte Dundasin ja vuonna 1812 maailman ensimmäisen merikelpoisen höyrylaivan Cometin.[62]

title: Luettelo Ruotsin rautaruukeista

text: Tämä artikkeli on luettelo Ruotsin rautaruukeista. Luetteloon on otettu mukaan ennen kaikkea esiteollisen ajan masuunihyttejä, joita käytettiin takkiraudan valmistamiseen sekä ahjoja, joissa valmistettiin kankirautaa tai harjoitettiin taontaa. Mukaan on otettu myös joitakin uudempia raudan- ja teräksenvalmistajia, jotka perustettiin teollisen vallankumouksen alkaessa vuoden 1850 tienoilla. Rautaruukit on lueteltu luettelossa maakunnittain.

title: Vitelen rautaruukki

text: Vitelen rautaruukki toimi Venäjällä Aunuksessa lähellä Suomen rajaa Vitelejoen suussa Laatokan rannalla vuosina 1894–1904.

title: Taalintehdas

text: Taalintehtaan kylän rakentumiseen on ennen kaikkea vaikuttanut teollistuminen ja kylän pitkään jatkunut, yli 300-vuotinen ruukkitoiminta. Taalintehdas kuuluu 1600-luvun suurvalta-ajan varhaisiin rautaruukkeihin. Taalintehtaalla oli poikkeuksellisen pitkä historiallinen jatkuvuus, sillä tehdas perustettiin jo vuonna 1686 ja aina vuoteen 2012 asti siinä toimi edelleen rautatehdas.[1] Myös Taalintehtaan kylän voidaan laskea syntyneen silloin, kun Dahlin kylään perustettiin rautaruukki.

title: Rautaruukki (yritys)

text: 1980-luvulla yhtiö alkoi kasvaa Euroopassa myyntiyhtiöiden ja yritysostojen avulla: Tanskasta ostettiin muovipinnoittamo Metalcolour A/S, Norjasta terästukkukauppa CCB-Gruppen ja Saksasta putkitehdas Schmacke Rohr GmbH. Vuonna 1989 Tanskaan perustettiin uusi avoprofiilitehdas Stelform A/S. Vuosikymmenen lopussa yrityksessä oli lähes 10000 työntekijää.[6]. Rautaruukista tuli pörssiyhtiö vuonna 1989.

title: Järvimalmi

text: Järvimalmiruukkeja olivat muun muassa Juankosken rautaruukki 1746, Salahmin rautaruukki 1810, Jyrkkäkosken rautaruukki 1831, Haapakosken rautaruukki 1842, Huutokosken rautaruukki 1859 ja Sourun rautaruukki 1868. Myös Ilomantsin Möhkössä toimi järvimalmia käyttävä rautaruukki vuodesta 1849 vuoteen 1907. Takkirauta myytiin joko suoraan Pietarin markkinoille tai vietiin Värtsilään saman yhtiön toiselle ruukille mellotettavaksi. Värtsilän ruukkikin käytti järvimalmia.

title: Rautaruukki (yritys)

text: 1970-luvulla Rautaruukin tuotantoa laajennettiin ohutlevy- ja putkituotantoon ja Hämeenlinnassa aloitettiin kylmävalssaus ja putkituotanto. Vuonna 1976 Raahessa käynnistettiin toinen masuuni ja 1970-luvun lopussa Rautaruukki työllisti jo yli 7000 henkeä Suomessa.[6]

title: Luettelo Suomen rautaruukeista

text: Tämä artikkeli on luettelo Suomen rautaruukeista.

title: MAN (yritys)

text: MANin juuret johtaa vuoteen 1758, kun "St. Antony" -rautaruukki aloitti toimintansa Oberhausenissa, ensimmäinen raskaan teollisuuden yritys Ruhrin alueella. Vuonna 1808 kolme rautaruukkia "St. Antony", "Gute Hoffnung" (suomeksi: "hyvä toivo") ja "Neue Essen" (suomeksi: "uudet ahjot") yhdistyi muodostaakseen Hüttengewerkschaft und Handlung Jacobi</i>n (suomeksi: Jacobin rauta- ja teräsruukkiliitto ja kaupankäyntiyritys), Oberhauseniin, joka nimettii myöhemmin uudelleen Gute Hoffnungshütteksi (GHH).

title: Ruukki (varhainen teollisuusalue)

text: Suomen teollinen kehitys alkoi rautaruukeista, joista ensimmäisiä perustettiin jo 1600-luvulla. Suomalaisten rautaruukkien masuunit käyttivät järvimalmia pitkälle 1800-luvun lopulle, kunnes rautakaivosten rautamalmi syrjäytti sen raudan raaka-aineena.

title: SFAT

text: Haka sai mahdollisuuden tarjota rakennettavaksi säiliövaunujen kunnossapitoasemia, missä niitä korjattiin, hiekkapuhallettiin ja maalattiin uudelleen. Vaunujen kunnossapitämistä varten perustettiin Rjazanin öljynjalostamon kanssa OOO SFAT-Rjazan, joka sijoitettiin Rjazaniin öljynjalostamon alueelle valmiin rautatieyhteyden varteen. Hiekkapuhallusta ja maalausta tekevät teollisuusrobotit toimitti Rautaruukki Engineering. Nykyään Rautaruukki Engineeringin teollisuusrobottitoimintaa jatkaa Blastman Robotics Oy. Oulussa Kaarnatiellä.

title: Suomen metsäteollisuus

text: 1800-luvun alussa alkoi vesivoimalla toimivien sahojen valtakausi ja myöhemmin sahatavaran vienti lisääntyi höyryvoimalla toimivien sahojen yleistyttyä.[9] Vielä 1800-luvun puolimaissa suurin osa Suomen puusta käytettiin talouksissa polttopuuksi, rakentamiseen, valaistukseen ja maatalouden tarpeisiin. Sahateollisuuden nousuvaihe 1870-luvulla oli dramaattinen. Suuria höyrysahoja perustettiin satamakaupunkeihin, ja sahatavaran arvo nousi uittoreittien varsilla koko Suomessa. Toiminta houkutteli Suomeen myös ulkomaalaisia yrittäjiä, kuten Hans Gutzeitin ja James Salvesenin. Samaan aikaan otettiin askeleita kohti nykyaikaista paperintuotantoa, jonka uranuurtaja Suomessa oli Fredrik Idestam.[33] Suomen teollistuminen ei kuitenkaan alkanut metsästä, sillä rautaruukkeja ja tekstiiliteollisuutta oli virinnyt jo 1600–1700-luvuilla.[34]

title: Antskogin ruukki

text: Antskogin ruukki oli noin vuonna 1640 Anskunjoen varrelle perustettu rautaruukki, jonka ympärille syntyi Anskun ruukkiyhdyskunta. Pohjan pitäjästä muodostui vähitellen 1600-luvulla Suomen raudan valmistuksen keskus, kun sinne ja lähiympäristöön perustettiin Ruotsin raudantarpeen tyydyttämiseksi useita ruukkeja. Antskogin ruukin perusti turkulainen Jakob Wolle (Wulff).

title: Rautaruukki (yritys)

text: Tammikuussa 2014 ruotsalainen SSAB teki osakevaihtotarjouksen Rautaruukista, joka toteutuessaan johtaisi yhtiöiden yhdistymiseen.[17] Toukokuussa tarjousaikaa jatkettiin 27.6.2014 saakka.[18] Tammikuussa 2014 kerrottiin, että SSAB hankkii omistukseensa Rautaruukin osakevaihtojärjestelyin.[19] SSAB:n osakkeiden noteeraminen aloitettiin Nasdaq OMX Helsingissä 1. elokuuta 2014.[20] Rautaruukilla ja SSAB:llä oli kesällä 2014 yhteensä noin 17300 työntekijää ja ne tuottivat noin 8,8 miljoonaa tonnia terästä vuodessa. Kaupan myötä syntyneen SSAB-yhtiön suurimmat terästuotantotehtaat sijaitsevat Ruotsissa, Suomessa ja Yhdysvalloissa.[21]

title: Ovako

text: Nykymuotoinen Ovako perustettiin vuonna 2005 yhdistämällä toisiinsa ruotsalaisen AB SKF:n omistama Ovako Steel AB, Wärtsilä Oyj:n omistama Imatra Steel Oy ja Rautaruukki Oyj:n omistamat Fundia Wire Oy Ab, Fundia Special Bar AB ja Fundia Bar & Wire Processing AB. SKF:n ja Wärtsilän omistusosuus Ovakosta on kummankin 26,5% ja Rautaruukin osuus on 47%. Yhdistymisen jälkeen Ovakossa oli 5 200 työntekijää 18 tuotantolaitosta Ruotsissa ja Suomessa.,

title: Lorentz Creutz (nuorempi)

text: Creutz oli Turun ja Porin läänin maaherra vuosina 1682–1698 sekä Suomen vuorityölaitoksen johtaja vuodesta 1683 lähtien. Hän oli perehtynyt Keski-Euroopassa raudanvalmistukseen ja perusti useita rautaruukkeja, kuten Forsbyn,Teijon ja Kauttuan rautaruukit.


query: Missä Otto Colliander syntyi?

title: Otto Immanuel Colliander

text: Otto Immanuel Colliander (9. huhtikuuta 1848 Valkeala – 17. joulukuuta 1924 Savonlinna) oli käytännöllisen teologian professorina 1883–1897, silloisen Kuopion hiippakunnan (josta myöhemmin tuli Oulun hiippakunta) piispana 1897–1899 ja Savonlinnan hiippakunnan (myöhemmin Viipurin ja Mikkelin hiippakunta) piispa 1899–1924.

title: Niklas Colliander

text: SM-kilpailuissa Colliander saavutti kaksi mitalia henkilökohtaisilla matkoilla. Hän oli 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa toinen Imatralla 2012 ja kolmas Kontiolahdella 2010. Vantaan Hiihtoseuran joukkueessa Colliander saavutti SM-kultaa viestissä 2012 yhdessä Janne Monosen, Olli Hiidensalon ja Matti Heikkisen kanssa. Colliander oli kilpailussa avausosuuden nopein.

title: Otto Immanuel Colliander

text: Colliander valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1871 ja teki sen jälkeen yli vuoden mittaisen opintomatkan Ruotsin ja Tanskan kautta Saksaan, jossa hän opiskeli teologiaa Erlangenissa. Teologian kandidaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1877. Samana vuonna hänet vihittiin papiksi. Valmistuttuaan Colliander toimi teologisen tiedekunnan katekeettisten (kristillinen opetus) ja homileettisten (saarnaoppi) harjoitusten ohjaajana ja hoiti Suomen kaartinpataljoonan kirkkoherran virkaa. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1881 ja sai samalla myös teologian tohtorin arvon. Collianderin lisensiaatinväitöskirja Om den kyrkliga psalmen jemte inledning till evangelisk-luthersk hymnologi 1880 käsitteli virsitutkimusta. Käytännöllisen teologian professorin virkaa varten hän julkaisi Raamatun kirkkokäsitystä käsittelevän väitöskirjan Grunddragen af det bibliska kyrkobegreppet (1882).[2]

title: Otto Immanuel Colliander

text: Colliander suunnitteli väitöskirjaansa myös jatko-osia, jotka olisivat käsitelleet virsikirjaa, koraalia ja liturgista laulua, mutta ne jäivät vain suunnitelmiksi. Virsilaulun kehitystä hän edisti kirkolliskokouksen vuosina 1886 ja 1903 asettamien koraalikomiteoiden puheenjohtajana sekä hallituksen vuonna 1903 asettaman lukkarien koulutusta suunnittelevan komitean puheenjohtajana. Yhdessä Richard Faltinin kanssa hän toimitti useita koraalikirjoja.[8]

title: Otto Immanuel Colliander

text: Collianderin beckiläisyys näkyi hänen Raamatun kirkkokäsitystä käsittelevässä väitöskirjassaan sekä muissa systemaattiseen teologiaan liittyvissä kirjoituksissa. Väitöskirjansa esipuheessa Colliander selittää, että oikea käsitys kirkosta perustuu Raamattuun eikä luterilaisiin tunnustuskirjoihin. Collianderin Beckiin perustuvan käsityksen mukaan kirkko on ihmisen toiminnan tulosta, kun taas Jumalan valtakunta on realisoitunut maailmaan tulleessa Kristuksessa. Tähän Jumalan valtakuntaan kuuluvat vain tosiuskovat kirkon jäsenet.[2] Colliander myös mainitsee väitöskirjassaan useasti J. T. Beckin nimen.[4]

title: Colliander

text: Colliander on suomalainen säätyläissuku. Se tunnettiin pitkään sotilassukuna, mutta suvun tunnetuimmat henkilöt ovat vaikuttaneet muilla aloilla. Suku eli 1500-luvun alussa Ruotsissa Smoolannin Växjössä Skirin tilalla, josta jaon yhteydessä erotettiin Kullagård- ("mäkipiha") niminen tila. Vuonna 1620 kuollut Femsjön kirkkoherra Erlandus Colliander ja hänen veljensä Måns ottivat tästä kotitilan nimestä johdetun sukunimen (lat. "collis" = mäki; kreik. "ander" = mies). Heistä polveutuvat suvun kaksi ruotsalaista haaraa. Erlandus Collianderin jälkeläisiä tuli Suomeen 1600-luvun alussa. Ensimmäinen nimeä Suomessa käyttänyt oli kuitenkin erään helsinkiläisen porvarin pojanpoika, vuonna 1710 kuollut Padasjoen kirkkoherra Zacharias Martini Colliander. Hänen pojanpojanpoikansa, majuri Otto Johan Colliander (1764–1809) aateloitiin vuonna 1802, mutta hänen vaimonsa lanko adoptoi hänet vuonna 1807 Wadenstiernan sukuun. Suvussa oli muutenkin runsaasti sotilaita 1800-luvulla.

title: Otto Immanuel Colliander

text: Teologina Colliander oli huomattavimpia raamatullisen suunnan eli beckiläisyyden edustajia Suomessa. Yhteiskunnalliselta ajattelultaan hän oli arvokonservatiivi. Hänen kirjallisista töistään tärkein on kesken jäänyt Suomen papiston matrikkeli Suomen kirkon paimenmuisto 19:n vuosisadan alusta nykyaikaan, joka on edelleen keskeinen lähdeteos. Käytännöllisen teologian tutkijana Collianderin erikoisalaa oli hymnologia eli virsitutkimus, ja 1800-luvun viimeisinä vuosikymmeninä hän Suomessa tämän alan merkittävimpiä asiantuntijoita.

title: Otto Immanuel Colliander

text: Collianderin isoisä oli Valkealan kartanon omistaja, luutnantti Gustaf Adolf Colliander, joka oli herännäisyyden keskeisiä henkilöitä. Myös isä Alexander Magnus Colliander lukeutui heränneisiin, ja O. I. Colliander kävi tunnetun herännäispapin Johan Fredrik Berghin rippikoulun Rantasalmella.[1]

title: Börje Colliander

text:
Nimellä "Börje Colliander":
Nimellä "B. E. Colliander":

title: Ina Colliander

text: Ina Behrsen syntyi Pietarissa 1905. Hänet lähetettiin Saksaan sisäoppilaitokseen, josta hän palasi vähän ennen vallankumousta Pietariin. Vuosina 1918-1922 hän kävi koulua Tsarskoje Selossa. Ina muutti Suomeen ensimmäisenä perheestään vuonna 1923, muu perhe seurasi perässä. Hän opiskeli Ateneumissa, muutti Porvooseen ja meni naimisiin Tito Collianderin kanssa. Heidän tyttärentyttärensä on toimittaja Baba Lybeck.

title: Otto Immanuel Colliander

text: Collianderin teologiset näkemykset johtivat erittäin konservatiiviseen yhteiskuntanäkemykseen. Hän näki yhteiskunnalliset uudistusliikkeet antikristillisen ajanhengen ilmauksina. Edustukselliseen demokratiaan hän suhtautui varauksellisesti. Hän pelkäsi muun muassa, että kansanvaltainen järjestelmä voisi vaikuttaa kirkkoon ja kannatti siksi kirkon erottamista valtiosta. Kirkon uusiin toimintamuotoihin ja vilkastuvaan kristilliseen yhdistystoimintaan hän niin ikään suhtautui varauksellisesti.[5]

title: Börje Colliander

text: Collianderin vanhemmat olivat filosofian maisteri Aleksander Erland Colliander ja Helga Maria Thomé. Hän pääsi ylioppilaaksi 1927 ja valmistui Åbo Akademista filosofian kandidaatiksi 1931 ja tohtoriksi 1935. Colliander toimi opettajana turkulaisissa kouluissa ja oli myös Åbo Akademin yleisen historian dosenttina 1943–1978 sekä vt. historian professorina 1964–1968 ja 1974.

title: Otto Immanuel Colliander

text: Luokka:Mikkelin piispat Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1848 syntyneet Luokka:Vuonna 1924 kuolleet Luokka:99.2 Uskontojen ja kirkkokuntien edustajat Luokka:Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan piispat

title: Tito Colliander

text: Colliander syntyi Pietarissa levottomana aikana. Hänen isänsä opetti kadettikoulussa mutta joutui eroamaan samana vuonna kuin Fritiof eli Tito syntyi, ja äiti muutti lasten kanssa kymmeneksi vuodeksi Suomeen. Venäjän vallankumouksen jälkeen Tito Colliander jäi Suomeen, opiskeli Ateneumissa ja työskenteli piirustuksenopettajana.

title: Niklas Colliander

text: Colliander kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 10. maaliskuuta 2007, kun hän oli Lahden vapaan hiihtotavan sprintissä 69:s. Maailmancupin pisteille Colliander hiihti ensimmäisen kerran 16. tammikuuta 2009 ollen Vancouverin perinteisen hiihtotavan sprintissä 26:s. Hän ylsi pisteille kaikkiaan neljässä osakilpailussa. Parhaimmillaan Colliander oli kahdeksas Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintissä 11. maaliskuuta 2010. Collianderin viimeiseksi kilpailuksi maailmancup-tasolla jäi joulukuun 2012 Kuusamon Nordic Opening, jossa hänen sijoituksensa kokonaistuloksissa oli 69:s.

title: Otto Immanuel Colliander

text: Collianderin beckiläiset näkemykset tulivat esiin useissa käytännön kannanotoissa. Hän muun muassa asennoitui varauksellisesti ulkonaiseen kirkkolaitokseen, jonka tehtävänä hän näki vain jäsentensä kasvattamisen Jumalan valtakunnan vastaanottamiseen. Hän myös varoitti kirkon tunnustuksen liiallisesta korostamisesta, joka voi syrjäyttää Raamatun opin ja elämän ohjenuorana. Colliander teki eron opin ja tunnustuksen välillä. Opin avulla kirkko selittää Jumalan ilmoituksen sisältöä, tunnustus antaa ohjeet oppiin ja elämään nähden. Katekismusta koskevassa kiistassa hän niin ikään halusi Raamatun aseman keskeiseksi. Hänen mukaansa kirkollisen suunnan kannattama tunnustuskirjojen keskeinen asema johtaisi siihen, että kirkon opin määrittelisivät kirkon johto ja kirkolliskokous eikä Raamattu. Ehtoollista Colliander piti – toisin kuin kastetta – vain uskoville kuuluvana sakramenttina ja ajoi siksi ehtoollispakon poistamista. Hänen mukaansa kirkko toimi omaksi vahingokseen, jos se tarjosi ehtoollista kaikille jäsenilleen.[5]

title: Aldo Colliander

text: Aldo Mamadou Nidaye Colliander (s. 4. kesäkuuta 1978) on ruotsalainen uransa lopettanut raskaan sarjan nyrkkelijä. Hän syntyi Senegalissa mutta muutti vuonna 1987 äitinsä kanssa Ruotsiin. Amatöörinä hän otteli 58 ottelua, joista hävisi vain 8. Colliander siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2002. Ammattilaisurallaan hän otteli 15 ottelua joista voitti 13 ja hävisi 2.

title: Otto Immanuel Colliander

text: Colliander esitteli virsikäsityksiään muun muassa kirjan Kolme Wiidettä Elias Lönnrot'in kääntämää Uutta Suomalaista Wirttä esipuheessa, jossa hän vaati palaamista niin teksteissä kuin sävelmissäkin uskonpuhdistuksen hengen mukaiseen muotoon. Virsisävelmissä tämä tarkoitti hänen mukaansa siirtymistä tasatahtisuudesta rytmilliseen sävelmuotoon.[10] Virsilaulun uskonpuhdistuksen jälkeinen kehitys oli Collianderin näkemyksen mukaan rappeutumista. Kansanomaisia sävelmiä ja sävelmämuotoja hän ei hyväksynyt, puhumattakaan maallisten kansansävelmien käyttämisestä, vaan torjui kaiken muun kuin klassisen luterilaisen koraaliaineiston käyttämisen virsilaulussa.[11]

title: Otto Immanuel Colliander

text: Opintomatkallaan Saksassa Colliander innostui "rytmisiin" koraalisävelmiin vaihtoehtona Suomessa tuohon aikaan kannatetuille "tasatahtisille" sävelmille, joissa rytmi on tasajakoinen ja sävelten pituus kauttaaltaan sama. Collianderin mielestä suomalaiset seurakuntalaiset olisivat kykeneviä oppimaan myös rytmisiä sävelmuotoja. Hän perusteli kantaansa myös viittaamalla vanhimpiin suomalaisiin koraalikirjoihin, kuten vuoden 1702 koraalikirjaan Yxi Tarpelinen Nuotti-Kirja. Tässä kirjassa sävelmät olivat rytmisesti rikkaampia kuin myöhemmissä laitoksissa. Colliander arveli, että kansa on aikaisemmin laulanut Nuotti-Kirjan sävelmiä ja ihmetteli, miten tämä taito olisi voinut kadota. Hänen mukaansa vanhat rytmiset koraalisävelmät elivät heränneiden keskuudessa. Hän muisteli myös itsekin herännäiskodin lapsena oppineensa useita virsiä pitkälti Nuotti-Kirjan esittämässä muodossa.[9]

title: Otto Immanuel Colliander

text: Citation error, replace with{{cite book| author = Toiviainen, Kalevi| title = Colliander, Otto Immanuel| location = Helsinki| publisher = SKS| year = 2003| version = Suomen kansallisbiografia 2}} Citation error, replace with{{cite book| author = Murtorinne, Eino| title = Suomalainen teologia autonomian kautena| publisher = Gaudeamus| year = 1986}} Citation error, replace with{{cite book| author = Sentzke, Geert| title = Die Theologie Johann Tobias Becks und ihr Einfluss in Finnland II| location = Helsinki| publisher = Luther-Agricola Gesellschaft| year = 1957}} Citation error, replace with{{cite book| author = Vapaavuori, Hannu| title = Virsilaulu ja heräävä kansallinen kulttuuri-identiteetti| location = Helsinki| publisher = Suomen Kirkkohistoriallinen Seura| year = 1997}}

title: Otto Immanuel Colliander

text: Teologisesti Colliander liittyi samaan saksalaisen Johann Tobias Beckin kehittämään raamatulliseen biblisismin traditioon kuin Gustaf Johansson, hänen edeltäjänsä silloisessa Kuopion hiippakunnassa. Suomessa beckiläisyys oli 1800-luvun loppupuolella merkittävin teologinen koulukunta.

title: Ernst Tandefelt

text: Tandefelt ei tuntenut Ritavuorta ulkonäöltä, vaikka olikin niin oikeudenkäynneissä väittänyt. Hän tarvitsi jonkun näyttämään hänelle Ritavuoren, ja Oskar Jansson järjesti tähän tehtävään ruotsinkielisiin aktivisteihin kuuluneen Pukinmäessä asuneen tehtailijan ja insinöörin Selim Collianderin. Colliander tunsi Oskar Janssonin suojeluskuntakursseilta. Tandefelt, Colliander ja Jansson tapasivat perjantaina 10. helmikuuta Janssonin asunnolla, josta Colliander ja Tandefelt lähtivät yhdessä Nervanderinkadulle. Collianderin tarkoitus oli osoittaa Tandefeltille kotiinsa palaava ministeri Ritavuori, joka tulikin tavalliseen aikaansa. Colliander ja Tandefelt kuitenkin joutuivat vahingossa toisistaan erilleen ja tunnistaminen epäonnistui. Colliander oli vielä lisäksi säikähtänyt nähtyään kadun toisella puolella Ritavuoren veljen Eero Rydmanin.[19]

title: Tito Colliander

text: Colliander omisti suuren osan elämästään uskonnollisille pohdiskeluille. Hän kääntyi ortodoksiseen uskoon ja kävi ortodoksisen pappisseminaarin 1949–1953. Colliander oli naimisissa kuvataiteilija Ina Collianderin kanssa. Heille syntyi kaksi tytärtä ja poika. Heidän tyttärentyttärensä on toimittaja Baba Lybeck.

title: Maria Colliander

text: Maria Colliander syntyi Valkealassa 29. elokuuta 1857. Hän opiskeli sekä suomen- että ruotsinkielisen pikakirjoituksen, ja toimi useilla säätyvaltiopäivillä pikakirjoitusten puhtaaksikirjoittajana.

title: Niklas Colliander

text: Colliander ilmoitti siirtyvänsä pitkille kilpailumatkoille jäätyään ulos Val di Fiemmen MM-kilpailujen 2013 joukkueesta. Hän kärsi sydänvaivoista loppukauden aikana ja lopetti uransa 28-vuotiaana keväällä 2013. Colliander toimi Vantaan SM-hiihtojen 2014 kisaisäntänä. Hiihtouransa jälkeen Colliander siirtyi Vuokatin Viini Oy:n yrittäjäksi isänsä Nils Collianderin tilalle.

title: Otto Immanuel Colliander

text: Piispa Collianderin suhteet viranomaisiin olivat hyvät. Hänen käsityksensä yhteiskunnasta oli hierarkkinen: hän korosti, että kirkon on toteltava hallitsijaa silloinkin, kun tämä on väärässä. Tämän takia hän oli ehdottoman lojaali Venäjän keisarille ja tämän edustajille Suomessa, ja kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov olikin ilmoittanut tukevansa Collianderia Savonlinnan piispanvaalissa.[3] Collianderia myös arvosteltiin taantumuksellisena. Yksi kriittisistä näkemyksistä on Joel Lehtosen Kerran kesällä -romaanin piispa Collopaeus.[1]

title: Otto Immanuel Colliander

text: Yksi Collianderin erityisistä kiinnostuksen kohteista oli hymnologia eli virsitutkimus. Collianderin merkittävin hymnologinen tutkimus oli vuonna 1880 julkaistu lisensiaatinväitöskirja Om den kyrkliga psalmen jemte inledning till evangelisk-luthersk hymnolog. Sitä pidetään hymnologian varsinaisena avauksena Suomessa. Tutkimus edustaa historiallista ja teologis-teoreettista lähestymistapaa. Siinä ei juuri puututa virsien musiikilliseen puoleen.[6] Väitöskirjansa johdanto-osassa Colliander käsitteli mm. hymnologian käsitettä ja asemaa teologiassa. Tutkimuksen pääosassa Colliander käsitteli virsien taustaa ja historiaa sekä virsien asemaa jumalanpalveluksessa. Collianderin käsityksen mukaan jumalanpalveluksessa seurakunnalla pitää olla mahdollisuus toimia kollektiivisena subjektina ja siten hengellisenä papistona. Tämä voi toteutua yhteisessä virrenveisuussa, jossa seurakunta voi ilmaista yhteisen kiitoksen, rukouksen ja tunnustuksen.[7]

title: Otto Immanuel Colliander

text: Jo professorina ollessaan Colliander alkoi koota genealogisia tietoja 1800-luvun papistosta ja heidän jälkeläisistään. Piispana ollessaan Colliander julkaisi aineistostaan papiston ja seurakuntien matrikkelin Suomen kirkon paimenmuisto 19:n vuosisadan alusta nykyaikaan I–II (1910–1918). Teoksen ensimmäisessä osassa on tietoja seurakunnista, niiden papeista ja kirkkorakennuksista. Kesken jääneessä toisessa osassa on genealogisia tietoja papistosta. Julkaistussa osassa on sukunimet A–E. Tämä matrikkeli on edelleen keskeinen 1800-luvun papistoa käsittelevä lähdeteos. Sen julkaisematon osa on tutkijoiden käytettävissä.[1]

title: Otto Immanuel Colliander

text: Käytännöllisen teologian professorina Colliander oli vuosina 1883–1897. Sen ohella hän hoiti kirkkohistorian professorin virkaa vuosina 1892–1897. Colliander jätti yliopistovirat saatuaan nimityksen Kuopion hiippakunnan piispaksi vuonna 1887. Vuonna 1899 hänet valittiin kolmannelta vaalisijalta Savonlinnan hiippakunnan piispaksi, jota virkaa hän hoiti kuolemaansa asti.[1]

title: Otto Immanuel Colliander

text: Colliander palasi myöhemmin jo väitöskirjassa esiin tulleeseen eskatologiseen näkemykseen transkendenttisestä Jumalan valtakunnasta, jonka historia on kolmivaiheinen. Ensimmäisen vaiheen muodostaa Vanhan testamentin valmistava temppeliuskonnollisuus, joka realisoituu toisessa vaiheessa Kristuksessa ja mahdollistaa henkilökohtaisen ja subjektiivisen sisäisen uskonelämän syntymisen. Kolmas vaihe, kristokratia, alkaa paruusiasta eli Kristuksen toisesta tulemisesta. Colliander oli kiinnostunut eskatologisista kysymyksistä ja käsitteli niitä myös saarnoissaan.[4][2]


query: Mistä nimi La Carrera Panamericana tulee?

title: Carrera Panamericana

text: Ensimmäinen Carrera Panamericana starttasi 5. toukokuuta 1950, eli kansallisena Cinco de Mayo-juhlapäivänä, ja se oli tarkoitus ajaa vain tämän yhden kerran Panamericana-valtatien ensimmäisen, Meksikon osuuden avaamisen juhlistamiseksi, sekä turistien houkuttelemiseksi. Eräänä lajinsa viimeisistä, pisimpänä, nopeimpana ja villeimpänä [3] kilpailu saavutti kuitenkin suuren suosion Amerikkojen omintakeisena versiona Mille Migliasta yhdysvaltalaisten kilpailijoiden piirissä, ja Meksikon suuri yleisö tuli miljoonapäin seuraamaan sitä: siksi se järjestämistä jatkettiin vuosina 1951 ja 1952. Vuosina 1953 ja 1954 se oli urheiluautojen MM-sarjan osakilpailu, sillä se oli jo vuodesta 1951 lähtien noussut eurooppalaisten valmistajien tehdastiimien mittelöksi. Vuonna 1955 vaarallisena tunnettu (28 kuolonuhria 1950-1954) Carrera Panamericana peruutettiin reaktiona Le Mansin 24 tunnin ajossa sattuneeseen suuronnettomuuteen, ja sen järjestämiseen tuli pitkä tauko.

title: Carrera Panamericana

text: Se ajettiin ensin pohjois-etelä -suunnassa Meksikon ja Yhdysvaltain Teksasin El Pason ja Rio Grande-rajajoen vastarannalla sijaitsevasta Ciudad Juárezista reittiä Chihuahua - Parrál - Durango - Léon - Mexico City - Puebla - Oaxaca kautta Guatemalan vastaisen rajan Ciudad Cuauhtémoc:iin (rajakylän nimi: El Ocotal) vuonna 1950, mutta suunta käännettiin jo 1951 pysyvästi päinvastaiseksi, llian pienen Ciudad Cuauhtémocin sijaan suuremmasta Tuxtla Gutiérrez-kaupungista Ciudad Juàreziin: maaliin tulo USA:n rajalla oli näin runsaslukuisille yhdysvaltalaisille osallistujille sopivampi, ratkaisu lisäsi katsojamääriä ja median kiinnostusta. Rajajoen sillalle sijoitettua maalia kohti käännetyn suunnan, myös loppuetappien sallimien korkeiden ajonopeuksien vuoksi, kilpailun lempinimeksi tuli "The Run for the River", joskin maali sijoitettiin myöhempinä vuosina 1953-1954 MM-osakilpailun suuren osallistujamäärän vuoksi Ciudad Juarezin lentokentälle. Myös järjestäjien, median, kilpailijoiden ja katsojien majoitustilat olivat maalin tuntuman suurissa taajamissa helpommin järjestettävissä, kun taas maan harvaan asutussa eteläisessä Chiapas-maakunnassa sijaitsevassa, pienessä Ciudad Cuauhtémocissa kilpailukaravaanin tarvitsemien palveluiden niukka tarjonta oli tuottanut ongelmia. Järjestäjien neronleimaus oli siirtää Carrera Panamericana-kilpailu jo vuodesta 1951 alkaen marraskuulle, jolloin Euroopan ja Yhdysvaltojen kilpailukausi oli valtaosin jo ohi: se saatiin viimein 1953 ja 1954 myös urheiluautojen MM-sarjan ratkaisevaksi päätöskilpailuksi, mikä kasvatti osallistujamääriä ja houkutteli entistä ammattimaisempia kilpailijoita. Moottoriurheilulle hyvin tyypilliseen tapaan tekniikkaa koskevien kilpailusääntöjen ja ammattitiimien sääntöjä kiertävien viritysten välille syntyi oma kilpailunsa, jota Murphy selostaa kirjassaan lukuisin esimerkein. Kilpailusta oli hämmästyttävän lyhyessä ajassa tullut hiottua bisnestä, samalla kun tekniikka edistyi 1950-luvulla suuremmin harppauksin kuin useimmat pystyivät käsittämään[11]. Esimerkiksi Lincolnin vuonna 1952 full-size mallistonsa huippumalliksi esittelemä, vuodelle 1953 vanhan SV-moottorin tilalle tulleella, merkittävästi prepatulla OHV-V8:lla varustettu raskas Capri-loistoauto saavutti vaikealla vuoristoetapilla Puebla - Mexico City vuoden 1953 Panamericana-kilpailussa tarkalleen saman etappiajan eli keskinopeuden kuin kaksi vuotta aiemmin kevyt, vuoden 1951 kilpailun viimein voittanut Ferrari 212-kilpuri[12].

title: Carrera Panamericana

text: Austin-Healey osallistui vuoden 1954 Carrera Panamericanaan kahdella muunnellulla 100 S-autolla, joka mallina oli ensiesitelty saman vuoden London Motor Show’ssa. Pari Carroll Shelby/Roy Jackson-Moore ajoi autoa SPL258BN valko-sini-värityksellä, ja Lance Macklin/Donald Healey SPL226-autoa, joka oli saanut vihreän värin. Valitettavasti Oaxacasta lähtevällä etapilla yksin autoa ajanut Shelby[40] - hänen kartturinsa oli lentänyt edeltä Pueblaan - ajautui tieltä ja osui syvän ojan kivikkoiseen vastarinteeseen, murskasi kyynärpäänsä (toipilaskauden takia hän kilpailisi uudelleen vasta kaudella 1955), mursi käsivartensa sekä kylkiluitaan, lievempiä vammoja mainitsematta. Myös Macklin/Healey-autokunta joutui keskeyttämään tuon viimeiseksi jääneen klassisen Carrera Panamericanan.

title: Carrera Panamericana

text: Kaikkien osallistujien oli käytettävä järjestäjän saataville asettamia, Meksikon valtiollisen öljy-yhtiö PEMEX:in toimittamia polttoaineita ja öljyjä. Heidän majoittumisensa etappikaupungeissa olivat ilmaisia, 290 US-dollarin (vastasi vuonna 1950 työntekijän tyypillistä kuukausipalkkaa[18]) korkean ilmoittautumismaksun kattamia, ja järjestäjä toimitti kullekin autokunnalle etapille lähtiessä eväspussin sekä kolme pulloa Coca-Colaa. Osallistujille järjestettiin kussakin etappikaupungissa myös illallisbanketit tai juhlat. Ensimmäiseen kilpailuun osallistui 132 autokuntaa, joista 59 oli yhdysvaltalaisia: vanhimpia kilpa-autoja olivat vuosimallien 1937 Hudson sekä Cord 812, ja kuljettajien kaarti ulottui paikallisista rekka- tai taksinkuljettajista aina perusteellisesti valmistautuneisiin huipputiimeihin moottoriurheilun eri saroilta. Eräs Carrera Panamericanan tärkeä anti ja merkitys olikin (Murphy) eri kulttuurien ja kansallisuuksien yhteen saattaminen kilpailussa, joka salli suoran vertailun yhdysvaltalais- ja eurooppalaisautojen välillä.

title: Carrera Panamericana

text: Lähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (ks. viite 24 sivut 1952)

title: Ricardo Triviño

text: Ricardo Triviño (s. 15. helmikuuta 1973) on meksikolainen ralliautoilija. Hän aloitti WRC-uransa vuonna 2002 Katalonian rallissa. Hän kilpaili yksittäisissä WRC-kilpailuissa vuosina 2002-11. Vuonna 2011 Triviño voitti Carrera Panamericana-sarjan mestaruuden. Vuonna 2012 Triviño kilpailee PWRC-sarjassa. Hän saavutti uransa ensimmäiset WRC-pisteet ajamalla kymmenenneksi meksikon rallissa.

title: Carrera Panamericana

text: La Carrera Panamericana (myös: Carrera Panamericana «Mexico» (virallinen nimi) tai lyhyemmin Carrera Mexicana) oli Meksikon valtion ja sen yhteistyökumppaneiden 1950-luvulla järjestämä maantieajokilpailu. Viisi kertaa vuosina 1950–1954 pidetty kilpailu ajettiin monipäiväisenä useissa etapeissa, ja siinä kisattiin kelloa ja enimmäisaikarajaa vastaan. Ajoreitin pituus oli 3436 kilometriä[1] tai 2178 (kokonaisreitti) ja 2135 (kilpaosuus [2]) mailia vuonna 1950, mutta pituus vaihteli vuosittaisen reitin mukaan.

title: Porsche Panamera

text: Nimi "Panamera" on johdettu, samoin kuin Carrera-nimi, Meksikossa järjestetyistä Carrera Panamericana -urheiluautokilpailuista.

title: Carrera Panamericana

text: Reittinä käytettiin vuonna 1950 valmistunutta, Meksikoa halkovaa osuutta Carretera Panamericana-valtatiestä, mikä itsessään syntyi yhdistelmänä vuodesta 1935 lähtien rakenteilla olleista pohjoisesta Carretera Central-tiestä (Teksasin rajalta Mexico Cityyn) sekä eteläisestä Carretera Cristobal Colon-tiestä (Mexico Citystä Guatemalan rajalle)[6], mikä ilmenee myös kilpailun nimestä. Juuri Meksikon osuus Amerikkojen halki kulkevasta yhteydestä, joka oli vuoden 1889 pan-amerikaanisessa konferenssissa esitetty ensin toteutettavaksi rautatienä, toteutus haasteiden vuoksi vuonna 1923 kuitenkin muutettu maantieyhteydeksi[7], johon Amerikkojen valtiot olivat sitoutuneet toistuvilla yhteispäätöksellä, oli helmikuussa 1950 valmistunut ensimmäisenä väylän osuutena käytettävään kuntoon. Taloudellisesti mittavaan ponnistukseen liitettiin Meksikossa suuria edistyksen, vaurastumisen ja maan aiemmin takapajuisen imagon kohottamisen odotuksia[8].

title: Carrera Panamericana

text: Luokka:Moottoriurheilun kestävyyskilpailut Luokka:Autourheilukilpailut

title: Carrera Panamericana

text: Argentiinalainen moottoriurheilun monitaituri Juan Manuel Fangio keräsi tililleen Panamericana-voiton vuonna 1953 Lancia D24-urheilukilpa-autolla. Valmistaja pelkäsi kuitenkin D24:n jäävän jälkeen lajinsa nopeasta kehityksestä, ja siksi jo talvella 1953/1954 sen DOHC V6-moottoria kehitettiin entistä tehokkaammaksi: muiden parannusten muassa sen iskutilavuus nousi 3,3 litrasta 3,75 litraan. Myös alustaa jatkokehitettiin, minkä vuoksi malli nimettiin D25:ksi. Uusi kilpa-auto ei kuitenkaan ehtinyt valmistua vuoden 1954 Panamericanaan, jota ei enää järjestettäisi vuonna 1955. D25:n ohella Lancia-kilpatallin huomio kohdistui pääsuunnittelija Vittorio Janon hyvin mullistavaan Formula 1-autoon D50. Alberto Ascari saavutti D50:llä lupaavia tuloksia kauden 1955 alussa, mutta menehtyi traagisesti 26.5.1955 testiajoissa Monzassa. Tuo isku, joskin myös taloustilanne, johti Lancian myymään kilpatallinsa Ferrarille - formula-auto toisi "Ferrari D50":ksi uudelleen nimettynä Juan Manuel Fangiolle vuonna 1956 hänen neljännen F1-mestaruutensa.

title: Le Mansin onnettomuus 1955

text: Sveitsi kielsi moottoriurheilun ratakilpailut aluksi kokonaan[15]. Kielto on muutamin poikkeuksin (mm. sähköautojen ratakilpailut on sallittu 1.4.2016 lähtien) edelleen voimassa, sillä sen purkamisehdotus vuonna 2009 ei saanut kansalaisten enemmistön kannatusta. Koska tietyt Sveitsissä asuvat moottoriurheilijat eivät näin ollen voi edelleenkään harjoittaa ammattiaan kotimaassaan, heidän ammattituloilleen muista maista suodaan edullisempi verokohtelu: tämä on saanut monen mm. Formula 1-kuljettajan valitsemaan maan asuinpaikakseen. Kilpailukieltoja julistettiin myös ainakin Saksan Liittotasavallassa ja Espanjassa. Meksikossa Le Mansin tragedia oli osasyynä, kun Panamericana-valtatien Meksikon osuudella järjestetty, pahamaineisen vaarallinen Carrera Panamericana-kilpailu (1950-1954) lakkautettiin. Yhdysvalloissa American Automobile Association-kattojärjestö lakkautti vuodesta 1904 lähtien autokilpailujen sääntelemisestä vastanneen Contest Board:insa, mikä johti uuden United States Automobile Club:in perustamiseen (viite 12).

title: Carrera Panamericana

text: Kilpailun päätarkoitus olikin paitsi juhlistaa "Pan-Am":in valmistumista, myös kilpailulla saavutettavan huomioarvon kautta kehittää turismia Meksikoon uuden valtaväylän kautta. Kilpailun odotettiin myös lisäävän kanssakäyntiä ja teollista yhteistyötä Meksikon ja sen rikkaan pohjoisen naapurivaltion välillä. Toisaalta kilpailu kiinnosti yhdysvaltalaisia autonvalmistajia keinona tehdä tuotteensa tutummiksi latinalaisen Amerikan alueella. Meksikon valtion tukena olivat järjestöt Asociación Mexicana Automovilistica (AMA), Meksikon moottoriurheilua ohjaava Asociación Nacional de Automovilísmo (ANA), sekä tärkeän neuvonantajan roolissa yhdysvaltalainen American Automobile Association (AAA)[9]. Järjestelyistä vastasi Enrique Martín Moreno, ja kilpailujohtaja oli Mexico Cityssä Pontiac-liikettä johtava Antonio Cornejo[10]. Järjestelyissä konsultoitiin Mille Miglia-kilpailuun hyvin perehtyneitä italialaisia asiantuntijoita, muun muassa sen perustajiin kuulunutta Giovanni Canestrinia, sekä Meksikossa toiminutta moottorijournalisti Attila Camisaa. Villi Carrera Panamericana olikin eräs viimeisistä jo vanhanaikaiseksi käyvistä, pisteestä pisteeseen ajettavista pitkän matkan maantiekilpailuista (Murphy), ja se toimi katalysaattorina paitsi yhdysvaltalaisten autonvalmistajien sodanjälkeiselle paluulle moottoriurheilun pariin tehtaiden omilla kilpaosastoilla ja -talleilla, ja siten moottoriurheilun monipuolisen alihankkinaverkoston kasvulle, myös merkittävänä ponnahduslautana eurooppalaisille valmistajille - esimerkiksi toimintaansa aloitteleville Ferrarille (Enzo Ferrari nimesi vuoden 1951 voittaja-auton Luigi Chinettin merkin edustajaksi Yhdysvalloissa) ja Porschelle - nousta kilpailun suoman vertailutilaisuuden kautta varakkaan yhdysvaltalaisen urheiluautojen ostajakunnan tietoisuuteen.

title: Carrera Panamericana

text: Moottoriurheilussa hyvää menestystä saavuttanut Borgward osallistui vuonna 1953 sekä Le Mans-ajoihin (keskeytys moottoririkkoon tuntia ennen maaliintuloa), että Carrera Panamericanaan Hansa 1500 RS-autoilla, joita oli valmistettu kolme kappaletta (yksi säilynyt Ruotsissa[37]). Luokassa alle 1600-kuutiota Borgwardin toista Hansa 1500 RS-autoa ajanut Adolf Brudes menetti kilpurinsa hallinnan irtohiekalla, auto kieri ulosajossa katon kautta ympäri ja romuttui, ja Brudes loukkaantui vaikeasti. Toisen etapin jälkeen luokan 15 startanneesta autokunnasta enää seitsemän oli mukana: kuusi Porschea sekä Borgward-kilpatallin johtaja ja pääkuljettaja, Hans-Hugo Hartmann. Hän keräsi etappivoittoja ja johti luokkaansa ylivoimaisesti, kunnes viimeisellä etapilla noin 200 kilometriä ennen maalia moottorin keinuvipuakseli rikkoutui, ja vaurioitti myös imutorvea. Hartmann pystyi ontumaan kolmella, viimein enää kahdella sylinterillä käyvällä kilpa-autollansa maaliin kolmantena luokassaan, mutta myöhästyi vaivaiset 7 sekuntia etapin enimmäisaikarajasta: seurauksena oli kilpailusääntöjen mukainen hylkäys. Borgward-kilpuri on harmittavasta diskvalifikaatiosta huolimatta poimittu vuoden 1953 tulosluettelon tiivistelmään mallin ja yrityksenkin mielenkiintoisen moottoriurheiluhistorian[38] esimerkkinä.

title: Carrera Panamericana

text: Adriano Cimarostin kolmikielinen kirja vuodelta 1987 lie ensimmäinen klassisesta Carrera Panamericanasta kirjoitettu merkkiteos, mahdollisesti eräs katalysaattori ryhtyä järjestämään kilpailua uudelleen vuodesta 1988 alkaen, mutta alkuperäinen on saatavilla enää käytettynä ja keräilijähintaan. Aiheesta 1990-luvulla kirjansa ensi painoksen kirjoittanut Daryl E. Murphy on sittemmin kirjansa korjattua toista painosta varten voinut käyttää monien keskeisten henkilöiden haastateluja täydentääkseen alkuperäistä kilpailusta säilynyttä heikkolaatuista, puutteellista tai osin jopa kadonnutta aineistoa[41], eli se lienee tällä hetkellä (2018) parhaiten pohjustettu kirja aiheesta. Carrera Panamericanasta (vanha ja uusi) on kiehtovana kilpailuna julkaistu runsaasti muutakin aineistoa niin kirjallisena kuin uutisfilmi- tai videodokumentteina: tarjonta on niin laajaa ja laaja-alaista, ettei poimintoja ole järkevää luetella.

title: Carrera Panamericana

text: Lähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (ks. viite 24, sivut 1953)

title: Mercedes AMG Petronas F1 Team

text: Mercedes palasi kilparadoille Neubauerin johtamana vuonna 1954. Talli saavutti voitot 300SL-autolla Carrera Panamericana -kisassa sekä Le Mansin 24 tunnin kisassa.

title: Felice Bonetto

text: Bonetto voitti vuonna 1953 Portugalin Grand Prix'n, joka tosin oli MM-sarjan ulkopuolella. Lisäksi hän menestyi jonkin verran urheiluautokilpailuissa: hän oli toinen Mille Migliassa vuonna 1949 ja voitti Targa Floriossa vuonna 1953. Bonetto sai surmansa ajaessaan Lanciaa Carrera Panamericana -kilpailussa, kun hän ajautui lyhtypylvästä päin. Hän oli kuollessaan 50-vuotias.

title: Carrera Panamericana

text: Lähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (viite 24), kärkikolmikon lisäksi poimintoja tulosluettelon muista kiinnostavista autokunnista

title: Carrera Panamericana

text: Alussa pikemminkin Amerikoissa muun muassa yhdysvaltalaisen AAA:n kiertokirjeillä ja tiedotteilla tavoitettujen autourheilijoiden ja -harrastajien parissa kiinnostusta herättänyt, Mille Migliaan tai Targa Florioon verrattu Carrera Panamericana houkutteli alusta asti myös eurooppalaisia kuljettajia. Jo vuonna 1950 siihen osallistuivat kuuluisa Piero Taruffi (4:s) ja Felice Bonetto (8:s) kahdella Alfa Romeo 6C 2500-autolla, sekä Jean Trévoux Delahaye 175 S-autolla. Voiton vei kuitenkin vielä yksityistiimin Oldsmobile 88, joka yhdisti kevyen B-korin ja vahvan 303 kuutiotuuman "Rocket" V8-moottorin, ja päihitti muut mitalisijat ottaneet tehokkaat, mutta raskaammat Cadillac Series 62-autot. Vuodesta 1951 alkaen Carrera Panamericana houkutti eurooppalaisvalmistajien kilpatallejakin: muun muassa Ferrari (1951-; voitot 1951 ja 1954), Lancia (1953-1954; kolmoisvoitto 1953), Mercedes-Benz (1952; kaksoisvoitto) ja Porsche (luokkavoitot, 3:s 1954) satsasivat siihen aikavälillä 1951-1954. Kokonaiskilpailu voitettiinkin yhdysvaltalaisautolla vain vuonna 1950, minkä jälkeen se meni eurooppalaisille autoille. Panamericana-voitot olivat Yhdysvaltain automarkkinoilla tärkeitä imagon kannalta: esimerkiksi Mercedes-Benzin menestys vuonna 1952 herätti laajaa kiinnostusta Yhdysvalloissa, ja johti vuonna 1954 esiteltyjen SL-mallien 190 (W121 BII) ja 300 (W198) syntyyn. Legendaarisen kilpailun nimi elää saavutetun menestyksen muistoksi yhä Porschen "Carrera"- ja "Panamera"-mallinimissä, samoin kuin yhtiön "Targa" viittaa Targa Florioon, tai vuonna 2017 eräissä Mercedes-Benzin urheilumalleissa saataville valinnaisena tulleen "Panamericana"-jäähdytinritilän nimessä.

title: Carrera Panamericana

text: Eräs Carrera Panamericanan kuuluisimmista ja pahamaineisimmista erikoiskokeista on kaivoskaupunki Zacatecasin lähellä sijaitsevalla, 2610 metriä korkealla Cerro de la Bufa-vuorella ajettava erikoiskoe, kutsuttu lyhennettynä "La Bufa":ksi[29]. Mutkainen ja vaikea tiestö sekä korkean vuoren ohut ilma ovat kova haaste niin kuljettajille kuin ajoneuvon tekniikallekin. Muita kuuluisia erikoiskokeita ovat "Mil Cumbres" esp. tuhat vuorenhuippua välillä Morelia - San Miguel de Allende, sekä vuorten rinteisiin kaivettu syheröinen "La Espinaza del Diablo" esp. pirun selkäranka Durangosta lähtevällä viimeisellä etapilla.

title: Carrera Panamericana

text: Lähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (ks. viite 24, sivut 1951)

title: Carrera Panamericana

text: Osittain päällystämättömillä tieosuuksilla käyty, kovavauhtinen kilpailu osoittautui vaaralliseksi jo 1950, kun se vaati neljä kuolonuria (kaksi katsojaa, yksi kartturi sekä yksi kilpailija, guatemalalainen Enrique Hachmeister, joka ajoi ylikovaa rautatien tasoristeykseen ensimmäisellä etapilla, ja menetti autonsa hallinnan). Järjestäjät lisäsivät turvallisuutta kohentavia toimia reaktiona vuoden 1950 kilpailun paljastamiin ongelmiin[19]. Lehdistön innostus muuttui kuitenkin protesteiksi ja raivoksi, kun korkea uhriluku jatkui myös vuonna 1951[20], ja vei maalta kaksi kuuluisuutta: autokauppias José Estrada Menocal ja hänen kartturinsa Miguel Gonzáles menehtyivät ensimmäisen etapin ulosajon seurauksiin, ja Meksikon ilmailun pioneeri Carlos Panini toisena kilpailupäivänä (ks. Trivia-osio). Vuonna 1952 menehtyi onneksi vain yksi henkilö, meksikolaiskuljettaja Santos Letona, syynä ulosajo ja hänen Jaguar XK120-avoautonsa päätyminen katolleen. Vuoden 1953 kilpailu oli uhriluvultaan synkin, sillä sen aikana menehtyi kuusi katsojaa sekä kolme kilpailijaa: Lancia D24:llä kilpailua johtanut Felice Bonnetto missasi hieman ennen Léon-välipistettä Silao de la Victoriassa oman varoitusmerkintänsä, ajoi ylikovaa tien painanteeseen, ja hallinnasta lähtenyt monoposto-auto törmäsi sähköpylvääseen ja tienvarren rakennukseen[21][22]. Surmansa saivat myös Antonio Stagnoli ja hänen kartturinsa Giuseppe Scotuzzi, kun heidän Ferrari 375 MM:stä räjähti rengas, ja auto syöksyi tieltä. Myös vuoden 1954 yhä ammattimaisemmaksi muuttuneessa kilpailussa kuoli seitsemän henkeä[23]. Vuoden 1955 Le Mansin onnettomuus, jossa kuoli 84 henkilöä, oli viimeinen sykäys lakkauttaa Carrera Panamericana-kilpailu, sillä sen pitkää reittiä oli mahdoton valvoa, onnettomuuden uhrit saattoivat joutua odottamaan avun saapumista jopa tuntien ajan: Meksikon valtio ei halunnut enää kantaa mahdollisesta suuronnettomuudesta koituvan huonon julkisuuden riskiä (presidentti Adolfo Ruíz Cortines oli alkuvuonna 1955 julkistanut päätöksen keskeyttää Carrera Panamericana-kilpailun järjestäminen[24]), ja myös vaikutusvaltainen maan katolinen kirkko oli asettunut vastustamaan kilpailua sen katsojakunnan korkean uhriluvun vuoksi[25]. Kilpailun kehittyminen harrastepohjaisesta täysammattilaisten kovavauhtiseksi kilvanajoksi paljon alkuperäistä suurempiin nopeuksiin kykenevällä kalustolla (ks. Motorsport Memorial-viite, vuoden 1950 keskinopeuden 78mph nousu vuonna 1954 lähes 30 mph korkeammaksi, nopeimpien autojen huippunopeuden noustessa 1954 jo 180 mailiin tunnissa[26]) oli analoginen Le Mans-kilpailun kehitykselle, ja nosti tuon riskin sietämättömäksi.

title: Carrera Panamericana

text: Aika: 19.11. - 23.11.1952 Luokat: Turismo, Sport Pituus ja etapit: 1933 mailia (3113 km); 8 etappia; Tuxtla Gutiérrez -> Ciudad Juarez Osallistujat: Ilmoitetut 107 ; Startanneet - ; Maaliin tulleet 39 (tulosluettelossa 39, DNF/DQ 27) Kansallisuudet: USA 48; Meksiko 37; Italia 12; Länsi-Saksa 10; Guatemala 6; Ranska 5 Valmistajat: Oldsmobile 14; Chrysler 12; Hudson 11; Ferrari 10; Lincoln 8

title: Carrera Panamericana

text: Vuodesta 1988 lähtien Carrera Panamericana on järjestetty uudistettuna, nykyisen Mille Miglian tapaisena, kilpailullisia erikoiskokeita sisältävänä muistoajona ennen vuotta 1955 valmistuneille autoille, joskin kilpaluokkien määrä on laaja. Vuodesta 2006 lähtien on veteraaniautojen lisäksi sallittu Unlimited-luokka uudemmille urheilullisille autoille. Suomalaisvoittajia olivat vuonna 2010 Harri Rovanperä[4]/Jouni Närhi Studebaker-autolla. Kulttuuriltaan omaperäisenä, kiehtovana kilpailuna ja seikkailuna Carrera Panamericana nauttii yhä edelleen suurta kansainvälistä suosiota. John Fitchin sanoin: "The Panamericana remains one of the magnificent adventures in the history of the automobile"[5]

title: Carrera Panamericana

text: Murphy, Daryl E.: Carrera Panamericana: History of the Mexican Road Race; 2. painos tammikuu 2008; iUniverse, Inc.; ISBN 9780595483242 Freeman, J. Brian: "La carrera de la muerte": Death, Driving and Rituals of Modernisation; Studies in Latin American Popular Culture, Vol. 29, 2011; University of Texas Press

title: Piero Taruffi

text: Pierino ”Piero” Taruffi (12. lokakuuta 1906 Albano Laziale, Italia – 12. tammikuuta 1988 Rooma, Italia) oli italialainen kilpa-autoilija. Meksikon vuoden 1951 Carrera Panamerica -katukisan voiton jälkeen hän sai lempinimen "Silver Fox" eli hopeakettu varhaisessa elämänvaiheessa harmaantuneista hiuksistaan.

title: Carrera Panamericana

text: Avajaiskilpailu 1950 oli rajattu käytäväksi tuotantoautoilla, joissa oli tilaa viidelle hengelle ja joita oli valmistettu vähintään 500 kappaletta, minkä vuoksi se ajettiin pääosin suurikokoisilla yhdysvaltalaisilla henkilöautoilla: viime tingassa ilmoittautuneet Alfa Romeo 6C 2500 Freccia d`Oro-autot saivat ensi protestien jälkeen poikkeusluvan. Sallittuja muutoksia oli niukalti: esimerkiksi iskunvaimentajien vaihto jämäkämpiin, tai takapenkin korvaaminen kookkaammalla säiliöllä polttoaineille sekä tilana mukana kuljetettaville varaosille olivat sallittuja. Vanteiden pölykapselit sai poistaa, ja kilpailijoiden kehotettiin käyttävän kypärää sekä turvavöitä (pakolliseksi vuoden 1951 Carrera Panamericanassa). Sen sijaan esimerkiksi pakoputkiston vaimentimien poistaminen oli nimenomaisesti kielletty, eikä autossa saanut kuljettaa kilpailun aikana mukana alkoholipitoisia juomia. Carrera Panamericanan myös Euroopassa nopeasti saavuttama suosio tarkoitti, että alkuperäinen vuoden 1950 kilpaluokka jaettiin myöhempinä vuosina useisiin, kilpa-auton tyypistä ja iskutilavuudesta riippuviin luokkiin: Carrera Panamericanan nopea kehittyminen ammattikuljettajien ja tehdastiimien mittelöksi koituisikin kilpailulle lopulta kohtalokkaaksi, ajonopeuksien noustessa paljon korkeammiksi kuin tiestö ja puitteet olisivat turvallisesti sallineet, minkä seurauksena onnettomuuksien määrä ja niiden uhrilukukin nostattivat protesteja aina lakkautusvaatimuksiin asti.

title: Carrera Panamericana

text: Carrera Panamericana on kuitenkin palannut vuodesta 1988 alkaen muistoajon muodossa, joka noudattelee alkuperäisen kaltaista reititystä, ja sisältää kilpailullisia erikoiskokeita tarkoin valvotuilla etapeilla. Myös uuden kauden Carrera Panamericanasta löytyy runsaasti videomateriaalia, jossa sen ja Meksikonkin kiehtovia piirteitä tuodaan katsojalle tutuksi: Mille Miglia-muistoajon tavoin myös Carrera Panamericana-muistoajo on hyvin suosittu.

title: Carrera Panamericana

text: Lähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (ks. viite 24, sivut 1954).


query: Mitä Niilin kataraktit tarkoittavat?

title: Niili

text: Egyptin Assuanin ja Sudanin Khartumin välillä on kuusi suurta kataraktia. Ne ovat nopeasti virtaavia kohtia, joissa veneillä kulkeminen on ollut lähes mahdotonta. Joki on kataraktien kohdalla matala, ja joessa on erikokoisia kivenlohkareita ja saaria. Kataraktit ovat syntyneet maankuoren noustessa geologisesti aktiivisella alueella. Vaikeakulkuisuutensa seurauksena kataraktien väleissä on ollut aikoinaan erilliset kuningaskunnat.[12]

title: Wadi Halfa

text: Wadi Halfa sijaitsee Niilin itärannalla noin 10 kilometriä etelään joen toisesta kataraktista lähellä Sudanin ja Egyptin välistä rajaa. Osa alkuperäisestä kaupungista jäi Nasserjärven alle Assuanin padon rakentamisen yhteydessä ja uusi Wadi Halfa rakennettiin alkuperäisestä paikasta kaakkoon lähelle Kassalan kaupunkia.

title: Alwa

text: Meroen kuningaskuntaan kuulunut Alwa mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 431 eaa. Sen uskotaan tarkoittaneen Valkoisen-Niilin ja Atbaran välistä aluetta. Kreikkalaiset historioitsijat kutsuivat sitä Meroen saareksi. Alwan kaupunki se sijaitsi Niilin itärannalla Atbaran suun eteläpuolella. Arkeologisissa kaivaukset sieltä on löydetty palatsien, temppelien, asuinrakennusten ja nekropolien jäänteitä, joista vanhimmat ovat 700–800-luvuilta eaa. Valtion nimenä Alwa esiintyy 500-luvun egyptiläisissa asiakirjoissa. Sen pohjoisraja oli Niilin viidennellä kataraktilla ja eteläraja Valkoisen-Niilin ja Sinisen-Niilin välisen Geziran alueen eteläpuolella.

title: Assuan

text: Assuan (, "Aswān"; muinaisegyptiksi "Swenet"; , "Swān"; , "Syene"), joskus myös Aswan, on kaupunki eteläisessä Egyptissä. Kaupunki sijaitsee Niilin itärajalla lähellä ensimmäistä kataraktia. Siellä on noin 543 000 asukasta, ja se on vilkas kaupan ja matkailun keskus sekä Assuanin kuvernoraatin pääkaupunki. Kaupunkiin on liitetty myös Niilissä oleva Elefantinen saari.

title: Elefantine

text: Elefantine () on saari Niilissä välittömästi ensimmäisen kataraktin alapuolella[1] lähellä Assuania Egyptissä. Tämä seutu tunnetaan Ylä-Egyptinä, koska maanpinta on siellä korkeammalla kuin Ala-Egyptissä lähempänä Välimerta. Saarella sijaitsevat muinaisen samannimisen kaupungin rauniot.[1]

title: Keskivaltakunta

text: Egyptin joukot etenivät Nubiaan Niilin 2. kataraktille. Sesostris III 1878–1840 eaa. valloitti lopulta Nubian (egyptiksi "Kush", asukkaat "nehesiju"), josta saatiin kultaa. Mutta Nubian pitäminen ei käynyt ilman taisteluja. Nubiassa, Dongolan alueella Egyptin ulkopuolella, kukoisti Kerma-kulttuuri, jossa uhrattiin ihmisiä.

title: Mukurra

text: Mukurra oli kuningaskunta nykyisen Sudanin ja Egyptin rajoilla. Se oli Alwan ja Nobatian ohella yksi Nubian kuningaskunnista, jotka nousivat Kushin romahdettua vuoden 350 paikkeilla. Makurra hallitsi aluetta Niilin varrella kolmannelta kataraktilta viidennen tai kuudennen kataraktin paikkeille. Mukurraa kutsutaan joskus Dongolaksi pääkaupunkinsa mukaan.

title: Intef II

text: Intef I:n hallituskaudella alkanut sisällissota jatkui myös Intef II:n hallituskaudelle. Intef II taisteli Herakleopoliksen kuninkaiden kanssa ainakin Assiutissa josta hän jatkoi hyökkäystään Thiniksen suuntaan. Herakleopoliksen kuninkaat kuitenkin tuhosivat Thiniksen ja häpäisivät siellä olevat haudat. Taisteluiden jälkeen Intef solmi rauhan Herakleopoliksen kuninkaiden kanssa. Etelässä Intef laajensi Egyptin rajoja aina vanhan valtakunnan aikaisille rajoille Niilin ensimmäiselle kataraktille. Pohjoisessa hän laajensi valtakuntansa rajoja aina Abydoksen pohjoispuolelle saakka.

title: Assuanin pato

text: Assuanin pato on Assuanin lähelle Egyptiin, Niilin ensimmäisen kataraktin läheisyyteen vuonna 1970 valmistunut, maailman suurimpiin kuuluva pato.[1] Rakennushankkeen olivat panneet alulle Neuvostoliitto ja Egyptin hallitus. Sen avulla saatiin hallintaan Niilin vuosittaiset tulvat satojen kilometrien matkalta.

title: Niili

text: Kataraktit on täytynyt ylittää vastavirtaan vetämällä venettä jokea ylös. Vaikeimpien kataraktien ylittäminen on onnistunut silloinkin vain kesäisten tulvien aikana. Viides ja kuudes katarakti voidaan ylittää ympäri vuoden.[8]

title: Assuan

text: Muinainen kaupunki sijaitsi niemellä Niilin itärannalla välittömästi ensimmäisen kataraktin pohjoispuolella. Niili on vanhoista ajoista ollut purjehduskelpoinen suistosta Assuaniin saakka, mutta kataraktien vuoksi ei sen eteläpuolella.

title: Elefantine

text: Elefantinen linnoitus sijaitsi juuri Niilin ensimmäisen kataraktin alla. Toisen välikauden aikana (1650–1550 eaa.) tämä linnoitus oli Egyptin etelärajana.[3]

title: Thutmosis I

text: Hallitusaikanaan Thutmosis johti useita eri sotilasoperaatiota. Merkittävimpänä näistä oli Hykso-valloittajien ajaminen pois Ala-Egyptistä aina Eufrat-joelle asti. Hän laajensi myös valtakuntaa etelään aina Niilin kolmannelle kataraktille, jossa hänen sanotaan tappaneen omin käsin nubialaisen kuninkaan, joka hänen kenraalinsa Ahmosen mukaan ripustettiin voitonmerkiksi faaraon laivan keulaan hänen palatessaan Thebaan.

title: Sininen-Niili

text:
Sinisessä-Niilissä ja sen sivujoissa sijaitsee noin 30 prosenttia maan vesivoimakapasiteetista, jota on yhteensä 1 848 megawattia. Sinisen-Niilin alueen käytössä olevat voimalaitokset ovat:
Etiopia on aloittanut 2000-luvulla laajan vesienergiahankkeen. Sen kunnianhimoisin projekti on Siniseen-Niiliin rakennettava Afrikan suurin vesivoimala Grand Ethiopian Renaissance Dam. 16-turbiinisen voimalaitoksen tehon on määrä olla 6 000 megawattia. Hankkeen valmistuttua Etiopia on Afrikan suurin sähköntuottaja. Noin 4 000 neliökilometrin patoaltaasta tulee kaksi kertaa Tanajärven kokoinen. Pato aiheuttaa väestön pakkosiirtoja ja Niilin virtaus Egyptissä voi vähentyä jopa kolmanneksella. Vuodesta 2010 alkaen iso osa Sinisen-Niilin vedestä on ohjattu Belesin vesivoimalaitoksen kautta Tanajärven lounaiskulmalta Belesjokeen, joka yhtyy Siniseen-Niiliin lähellä Sudanin rajaa. Säännöstelyn takia Tis Issatin putousten vesimäärä on varsin pieni muulloin kuin sadeaikana.

title: Assuanin pato

text: Uusi pato on yli 100 metriä korkea. Sen taakse muodostui maailman suurimpiin tekojärviin kuuluva Nasserjärvi,[1] joka on noin 480 kilometriä pitkä ja 5250km²:n laajuinen ja ulottuu pitkälle Sudanin puolelle. Sen alle jäi myös Niilin toinen katarakti.

title: Nubia

text: Egyptin faarao Sneferu hyökkäsi Nubiaan noin vuonna 2575 eaa. ja perusti egyptiläisen etuvartioaseman Buheniin. Niilin länsipuolelle avattiin gneissilouhoksia. Kuudennen dynastian aikana Assuanin egyptiläiset maaherrat alkoivat käydä kauppaa Nubian kanssa ja tekivät sinne joskus hyökkäyksiä. Maaherroista tunnetuin oli Harkhuf, joka tunkeutui kauas toisen kataraktin tuolle puolen maahan, jonka nimeksi hän antoi Yam. Sieltä hän vangitsi pygmin, jonka hän toi faarao Pepi II:lle. Harkhufin kauden lopulla Nubian päälliköt olivat liittoutuneet ja vaaransivat Assuanin retkikunnat. Uusi väestö kansoitti Ala-Nubian, ja Kerma-kulttuuri asutti Ylä-Nubian. Egyptin ensimmäisen välikauden aikana moni nubialainen palveli Egyptissä palkkasoturina.[1]

title: Sininen-Niili

text:
Sininen-Niili yhdistyy Valkoisen-Niilin kanssa Sudanin pääkaupungissa Khartumissa, ja tästä yhtymäkohdasta Välimereen saakka joen nimenä on lyhyesti Niili. Sinisen-Niilin nimi johtuu siitä, että tulva-aikoina joen vesi muuttuu lähes mustaksi ja paikallisissa sudanilaisissa kielissä sama sana tarkoittaa sekä sinistä että mustaa.
Sinisen-Niilin virtaama on suurimmillaan sadekautena, kesäkuusta syyskuuhun, jolloin se muodostaa noin kaksi kolmasosaa Niilin virtaamasta. Sininen-Niili sekä vähän yhtymäkohdan pohjoispuolella Niiliin laskeva Atbara aiheuttivatkin Niilin jokavuotiset tulvat, joiden ansiosta jokivarsi Egyptissä on muinaisajoista saakka ollut hedelmällistä maata. Vuonna 1970 valmistunut Assuanin pato teki kuitenkin lopun Niilin tulvista.

title: Djer

text: Manethon mukaan Djer hallitsi 57 vuotta isänsä ja edeltäjänsä perustamasta Memfiksestä käsin. Djerin nimellä varustettuja kirjoituksia on löydetty aina Niilin ensimmäiselta kataraktilta asti. Tämä osoittaa, että Djerin hallituskaudella Egyptin valtakunta oli jo laajentunut kaikille egyptiläisten tuntemille alueille. Djerin hallituskaudelta on löytynyt melko vähän esineitä. Elefantinen saaren lähistöltä on löytynyt puunpala, jossa ilmeisesti kuvataan ihmisen uhraamista. Samasta paikasta on löydetty myös patsas, joka oletettavasti kuvaa Djeriä. Patsaalta puuttuu kuitenkin pää. Löytyneiden esineiden vähyys ei kuitenkaan johdu myöhempien aikojen tapaan hallituskauden lyhyydestä, vaan pääasiassa siitä, että Djer hallitsi yli 5000 vuotta sitten. Lähes kaikki tuon ajan dokumentit ovat jo tuhoutuneet ajan saatossa. Turasta, Sakkarasta, Helwanista ja Memfiksestä on kuitenkin löydetty kirjoituksia, joissa Djer mainitaan. Egyptin rajojen ulkopuolelta löydetyissä esineissä tai kirjoituksissa hänen nimeään ei ole mainittu.

title: Niili

text: Katarakteista käytetään järjestysnumeroita, jotka kasvavat pohjoisesta etelään eli vastavirtaan. Kuuden suurimman kataraktin lisäksi joessa on useita pienempiä matalikkoja, jotka eivät usein ole kovin pitkäikäisiä. Ensimmäinen eli pohjoisin katarakti sijaitsee Egyptissä, muut Sudanissa.[12] Toinen katarakti on jäänyt kokonaan Nasserin tekojärven alle.[8]

title: Sudan

text: Maassa ei ole yhtään suurta luonnon järveä, mutta ihmisten padonrakennusten seurauksena syntyneitä tekojärviä on muutamia. Suurin näistä on Egyptin vastaisella rajalla sijaitseva Assuanin padon taakse muodostuneen Nasserjärven eteläosa, mitä sudanilaiset kutsutavat Nubianjärveksi. Muita patoja ovat Khashm al-Qirbah ja Khazzan Jabal al Awliya. Niilin muut kataraktit paitsi ensimmäinen sijaitsevat Sudanin alueella, mutta toinen katarakti on jäänyt Nasserjärven alle. Suurin osa maasta on Niilin ja sen sivujokien valuma-aluetta, vain koillisessa wadit laskevat joko Punaiseenmereen tai Punaisenmeren kukkuloiden länsipuolen lampiin, jotka tyhjenevät haihtumalla.[51]

title: Aldoosireduktaasi

text: Aldoosireduktaasi on aktiivinen muun muassa diabeteksen yhteydessä ja sillä on rooli diabeteksen liittännäissairauteen silmän kataraktien muodostumiseen. Glukoosista muodostuu sorbitolia aldoosireduktaasin katalysoimana ja tämä lisää silmän osmoottista painetta. Osmoottisen paineen kasvaessa solut voivat hajota ja tämä johtaa kataraktien muodostumiseen silmiin. Sorbitoli aiheuttaa hermokudoksissa suurina pitoisuuksina myös neuropatiaa, mikä on syynä diabetekseen liittyvään neuropatiaan. Eräitä aldoosireduktasain estäjiä esimerkiksi epalrestaattia käytetään näiden diabeteksen liitännäissairauksien hoitoon.

title: Nubia

text: Nubia on Ylä-Egyptin eteläpuolella sijaitseva alue. Nubia ulottuu pohjois–eteläsuunnassa Niilin ensimmäisestä kataraktista Assuanin kaupungin kohdalla Sudanin pääkaupunkiin Khartumiin ja itä–länsisuunnassa Punaiseltamereltä Libyan aavikkoon. Nubia jaetaan Ylä-Nubiaan ja Ala-Nubiaan, joiden raja on Niilin ensimmäisen ja toisen kataraktin välissä.[1]

title: Niili

text: Niilin tarkkaa pituutta ei ole helppo määritellä, mutta yleinen arvio on 6650 kilometriä. Niiliä pidetään yleisesti nykyisin maailman pisimpänä jokena. Määrittelyssä on otettu huomioon varsinaisen Niilin pisin alkujoki Valkoinen-Niili alkujokineen.[3][4] Joidenkin 2000-luvulla tehtyjen mittausten valossa pisin joki olisi kuitenkin Amazon, joka on myös vesimäärältään yli 40 kertaa Niiliä suurempi.[5] Tämä arvio ei ole kuitenkaan saanut yleistä hyväksyntää.[3]

title: Muinainen Egypti

text: Egyptiläinen kulttuuri oli jo olennaisilta piirteiltään täysin kehittynyt historiallisen ajan alkuun mennessä. Taiteen säännöt ja kirjoitusjärjestelmä olivat samat kuin myöhempinäkin aikoina, ja egyptiläinen dualismin käsite oli jo syntynyt. Aavikkotiet ja kauppayhteydet muuhun maailmaan olivat myös luultavasti jo valmiit. Niili oli käytännöllisesti katsoen ainoa kulkuväylä. Etelässä yhteyksiä tosin rajoittivat Niilin vesiputoukset eli kataraktit.[6] Egyptin imasto vuoden 3000 eaa. aikoihin oli ilmeisesti nykyistä viileämpi ja kosteampi ja eläimistö nykyistä rikkaampi[7].

title: Jangtse

text: Jangtse () on Aasian pisin ja maailman kolmanneksi pisin[1] joki Niilin ja Amazonin jälkeen. Kiinassa joesta käytetään nimeä Changjiang (長江, Chángjiāng), ja tätä nimeä käytetään myös useissa nykyaikaisissa kartoissa muualla maailmassa. Nimen hanzi-merkit tarkoittavat kirjaimellisesti ’pitkää jokea’. Jangtse laskee Itä-Kiinan mereen Shanghain pohjoispuolella.[2] Joki on tunnettu suomeksi aiemmin myös nimellä Sininen joki.[3]

title: Ankh

text: Ankh on elämää tarkoittava sana muinaisen Egyptin kielessä, ja sitä tarkoittava hieroglyfi muistutti ristiä, jonka ylin sakara oli silmukan muotoinen. Tästä syystä Egyptin kristitty väestö, koptit, omaksuikin ankh-symbolia muistuttavan koptilaisen ristin myöhemmin oman uskonsa tunnukseksi. Symboli tunnetaan myös nimillä silmukkaristi (), Niilin avain tai egyptiläinen risti.

title: Assuan

text:
Kaupungin eteläpuolella on Niilin ensimmäisen kataraktin kohdalle vuosina 1899-1902 rakennettu vanha Assuanin pato sekä muutamaa kilometriä etelämpänä suuri, vuonna 1970 valmistunut uusi Assuanin pato.
Assuan on yksi maailman kuivimmista asutuista paikoista. Vuoden 2001 alussa edellisestä sateesta oli kulunut noin kuusi vuotta. Toukokuussa 2006 Assuanissa kuitenkin sattui ukkosmyrsky. Vähäsateisuuden vuoksi kaupungin nubialaisväestö ei aina edes pidä välttämättömänä, että asunnoissa on oltava katto.

title: Muinainen Egypti

text: Uusi valtakunta edusti Egyptin todellista suurvalta-aikaa. Valtakunta oli suurimmillaan 18. dynastian faarao Thutmosis III:n aikana: se ulottui Välimeren itäosista Niilin neljännelle kataraktille asti etelässä. Suuria soturifaaraoita olivat hänen lisäkseen Ramses II ja Ramses III. Kausi tunnetaan myös Luxorissa sijaitsevista vaikuttavista temppeleistä, kuten Karnakin ja Luxorin temppeleistä, sekä Kuninkaiden laaksosta, monen faaraon hautapaikasta. Yksi kauden suurimmista rakentajista oli Amenhotep III.[26]

title: Ankh

text: Elämää tarkoittava hieroglyfimerkki ankh esitti mahdollisesti sandaalin hihnaa, sillä sanat 'sandaali' ja 'elämä' ääntyivät samalla tavalla Egyptin kielessä. Egyptiläisessä hautataiteessa ankh-symbolia kuvattiin usein elämään (etenkin kuolemanjälkeiseen elämään) liittyvissä yhteyksissä, esimerkiksi seinämaalauksissa, joissa manalan jumala Anubis ojensi vainajalle Ankhin avaimeksi tuonpuoleiseen elämään. Egyptissä valmistettiin myös ankh-symbolia esittäviä amuletteja. Ankh tunnetaan myös matkaajan suojelusamulettina ja se on myös liitetty hedelmällisyyteen. Vain jumalat saavat kantaa Ankhia sillä se on Niilin avain, ikuisen elämän avain.

title: Khartum

text: Arkeologisten löydösten perusteella nykyisen Khartumin alueella on ollut ihmisasutusta jo 7000 vuotta eaa. Varhaiset löydökset käsittävät esimerkiksi saviastioiden jäänteitä, sekä kivi- ja luutyökaluja. Villin durran viljely aloitettiin 5000 vuotta eaa. ja 3000 vuotta eaa. ilmasto kuiveni, alue aavikoitui ja monet paikalliset siirtyivät paimentolaisiksi. 2300 vuotta eaa. kaupasta Egyptin kanssa oli tullut kiinteä osa elinkeinoelämää. Egyptin valta ulottui uuden valtakunnan aikana Niilin viidennelle kataraktille. Valkoisen- ja Sinisen-Niilin yhtymäkohdan aluetta hallitsi egyptiläisten nimellä Irem tuntema kuningaskunta ja myöhemmin aluetta hallitsi Kuš. Rooman valtakunta valtasi Egyptin vuonna 30 eaa. Keisari Nero lähetti sotilaitaan tutkimaan Niilin ylävartta ja ilmeisesti roomalaiset saavuttivat alueen hieman nykyisen Khartumin pohjoispuolella. 500-luvulle mennessä alueella oli noussut valtaan nubialainen Alwan kuningaskunta, jonka hallitsijat omaksuivat kristinuskon piispa Longinuksen lähetystyön tuloksena. Heidän pääkaupunkinsa Soba sijaitsi parikymmentä kilometriä ylävirtaan Sinistä-Niiliä nykyisestä Khartumista 900-luvulla alueelle lähetetty egyptiläinen lähettiläs Ibn Salim al-Aswani kirjoitti Tutin saaresta ja mainitsi alueen maatalouden kukoistavan.[6]


query: Milloin jaettiin maailman ensimmäinen Emmy-palkinto?

title: Emmy-palkinto

text: Ensimmäinen Emmy-gaala pidettiin 25. tammikuuta 1949 Hollywood Athletic Clubilla. Kaikkien aikojen ensimmäisen Emmy-palkinnon vastaanotti Shirley Dinsdale, parhaasta televisiopersoonallisuudesta.[4]

title: Luettelo televisiosarjan Game of Thrones saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

text: "Game of Thrones" oli vuonna 2011 ehdolla 13 Primetime Emmy -palkintoon, joista se voitti kaksi. Peter Dinklage voitti parhaan miessivuosan Emmyn roolistaan Tyrion Lannisterina. Palkinto oli Dinklagen ensimmäinen Emmy. Toinen Emmy tuli Creative Arts -kategorioissa parhaasta alkutunnuksen suunnittelusta. Vuonna 2012 sarja voitti kuusi Creative Arts Emmy -palkintoa. Yhteensä se oli ehdolla 12 Emmy-palkintoon. Uusia Creative Arts -ehdokkuuksia olivat paras leikkaus ja yksikamera-sarjan Art Direction. Sarja oli mukana myös uudessa kategoriassa ”Merkittävä saavutus interaktiivisessa mediassa”. Edelliseen vuoteen verrattuna paras käsikirjoitus ja ohjaus jäivät pois, vaikka joidenkin mielestä George R. R. Martin ja Neil Marshall olisivat ansainneet ehdokkuuden jaksosta ”Blackwater”.

title: Emmy-palkinto

text: Alun perin joka vuosi pidettiin vain yksi Emmy-tilaisuus, mutta kun Daytime Emmy -palkinnot jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1974, Emmy-gaaloja alettiin pitää useampia. Kansainvälisiä Emmy -palkintoja alettiin myös jakaa 1970-luvulla.[4]

title: Parhaan videopelin Annie-palkinto

text: Parhaan videopelin Annie-palkinto on losangelesilaisen ASIFA-Hollywood -järjestön vuosittain jakama palkinto edeltäneen vuoden parhaalle videopelille. Ensimmäinen palkinto jaettiin vuonna 2006.

title: Primetime Emmy -palkinto

text: Primetime Emmy -palkinto on palkinto, jonka jakaa "Academy of Television Arts & Sciences" tunnustuksena Amerikan prime time televisio-ohjelmissa menestymisessä. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1949, jolloin sitä kutsuttiin vain "Emmy-palkinnoksi" kunnes ensimmäiset Daytime Emmy -palkinnot jaettiin 1970-luvulla ja sana "primetime" lisättiin erottamaan palkinnot toisistaan.

title: Paras juontaja tosi-tv-ohjelmassa tai tosi-tv-pohjaisessa kilpailuohjelmassa (Primetime Emmy)

text: Paras juontaja tosi-tv-ohjelmassa tai tosi-tv-pohjaisessa kilpailuohjelmassa on yksi Primetime Emmy -palkinnon palkintokategorioista. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2008, jolloin palkinnon voitti Selviytyjät-ohjelman juontaja Jeff Probst.

title: Primetime Emmy 2017

text: Primetime Emmy 2017 oli järjestyksessään 69. Primetime Emmy -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja televisiosarjoille ja ohjelmille, joita esitettiin Yhdysvalloissa 1. kesäkuuta 2016 – 31. toukokuuta 2017. Gaala järjestettiin Microsoft Theaterissa Los Angelesissa 17. syyskuuta 2017.

title: Daytime Emmy -palkinto

text: Daytime Emmy -palkinnot ("Daytime Emmy Awards") on New Yorkin televisiotaiteen ja tieteen kansainvälisen akatemian sekä Los Angelesin televisiotaiteen ja tieteen jakama palkinto parhaille päiväsaikaan esitetyille yhdysvaltalaisille televisio-ohjelmille.

title: Emmy-palkinto

text: Emmy-palkinto on televisioalan palkinto. Emmy-palkintoa pidetään Oscar- (elokuva), Grammy- (musiikki) ja Tony-palkinnon (teatteri) arvoisena.[1][2]

title: Erinomaisen ääniroolityön Emmy-palkinto

text: Erinomaisen ääniroolityön Emmy-palkinto ("Outstanding Voice-Over Performance") on vuodesta 1992 lähtien vuosittain jaettu palkinto Emmy-gaalassa. Palkintoa ei jaettu vuosina 1996 ja 2007.

title: Paul Newman

text: Ensi-iltavuosiSuomenkielinen nimiAlkuperäinen nimiRooliTietoja[11][12][13][14]1954HopeamaljaThe Silver ChaliceBasilensimmäinen elokuva1957Kadun kuningasSomebody Up There Likes MeRocky Graziano1958Hehkuva kesäThe Long, Hot SummerBen QuickCannesin elokuvajuhlien parhaan näyttelijän palkintoKissa kuumalla katollaCat on a Hot Tin RoofBrick PollittEhdokkuus parhaan miespääosan Oscar-palkintoon Ehdokkuus Bafta-palkintoon parhaana ulkomaalaisena näyttelijänäMies PhiladelphiastaThe Young PhiladelphiansAnhtony Hudson Lawrence1960ExodusExodusAri Ben Canaan1961Suurkaupungin haitThe HustlerEddie FelsonBafta-palkinto parhaana ulkomaalaisena näyttelijänä Ehdokkuus parhaan miespääosan Oscar-palkintoon Ehdokkuus Golden Globeen parhaasta miespääosasta draamaelokuvassa1962Nuoruuden suloinen lintuSweet Bird of YouthChance WayneEhdokkuus Golden Globeen parhaasta miespääosasta draamaelokuvassaNuoren miehen seikkailutHemingway's Adventures of a Young ManThe BattlerEhdokkuus Golden Globeen parhaasta miessivuosasta1963Hud – Lännen kapinallinenHudHud BannonEhdokkuus parhaan miespääosan Oscar-palkintoon Ehdokkuus Bafta-palkintoon parhaana ulkomaalaisena näyttelijänä Ehdokkuus Golden Globeen parhaasta miespääosasta draamaelokuvassaTakaa-ajettunaThe PrizeAndrew Craig1966Revitty esirippuTorn CurtainProfessori Michael ArmstrongLew Harper – yksityisetsiväLew HarperLew Harper1967Lannistumaton LukeCool Hand LukeLukeEhdokkuus parhaan miespääosan Oscar-palkintoon Ehdokkuus Golden Globeen parhaasta miespääosasta draamaelokuvassaHombreHombreJohn Russell1968Rachel, Rachel – haluan rakastaaRachael, Rachael–ensimmäinen ohjaustyö Golden Globe parhaasta ohjauksesta tuottajana ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkintoon1969Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajatButch Cassidy and the Sundance KidButch CassidyEhdokkuus Bafta-palkintoon parhaasta miespääosasta1970Ei tuumakaanSometimes a Great NotionHank Stampermyös ohjaajana1972Roy Bean – piru mieheksiThe Life and Times of Judge Roy BeanTuomari Roy Bean1973PuhallusThe StingHenry Gondorff1974Liekehtivä torniThe Towering InfernoDoug Roberts1975Kasvot vedessäThe Drowning PoolHarper1977LämäriSlap ShotReggie Dunlop1980Pitenevät varjotThe Shadow Box–Ehdokkuus Emmy-palkintoon parhaasta ohjauksesta minisarjassa tai erikoisjaksossa1981Poliisipiiri Fort ApacheFort Apache the BronxMurphyEi rikosmielessäAbsence of MaliceMichael Colin GallagherEhdokkuus parhaan miespääosan Oscar-palkintoon1982Ratkaisun hetkiThe VerdictFrank GalvinEhdokkuus parhaan miespääosan Oscar-palkintoon Ehdokkuus Golden Globeen parhaasta miespääosasta draamaelokuvassa1986Suuret setelitThe Color of MoneyFast Eddie FelsonParhaan miespääosan Oscar-palkintoon Ehdokkuus Golden Globeen parhaasta miespääosasta draamaelokuvassa1989Salaisuuksien varjossaFat Man and Little BoyKenraali Leslie R. GrovesBlazeBlazekuvernööri Earl Long1994Kukaan ei ole täydellinenNobody's FoolSully SullivanBerliinin elokuvajuhlien parhaan näyttelijän Hopeinen karhu Ehdokkuus parhaan miespääosan Oscar-palkintoon Ehdokkuus Golden Globeen parhaasta miespääosasta draamaelokuvassa Ehdokkuus SAG-palkintoon parhaasta miespääosastaValtapeliThe Hudsucker ProxySidney J. Mussburger1998TwilightTwilightHarry Ross1999Viesti mereltäMessage in a BottleDodge Blake2000Kavala keikkaWhere the Money IsHenry Manning2002Matkalla PerditioniinRoad to PerditionJohn RooneyEhdokkuus parhaan miessivuosan Oscar-palkintoon Ehdokkuus Bafta-palkintoon parhaasta miessivuosasta Ehdokkuus Golden Globeen parhaasta miessivuosasta2003Our TownOur TownnäyttämömestariEhdokkuus Emmy-palkintoon parhaasta miespääosasta minisarjassa tai televisioelokuvassa Ehdokkuus SAG-palkintoon parhaana miesnäyttelijänä minisarjassa tai televisioelokuvassa2005Empire FallsEmpire FallsMax Robyminisarja Emmy-palkinto parhaasta miessivuosasta minisarjassa tai televisioelokuvassa Golden Globe parhaasta miessivuosasta televisiotuotannossa SAG-palkinto parhaana miesnäyttelijänä minisarjassa tai televisioelokuvassa Ehdokkuus tuottajana Emmy-palkintoon parhaasta minisarjasta2006AutotCarsDoc Hudson (ääni)

title: Antonia-palkinto

text: Antonia-palkinto () on taiteellisista ansioista myönnettävä suomenruotsalainen teatteripalkinto, joka jaetaan Hangon teatteritreffien yhteydessä. Voittaja edustaa taiteellista rohkeutta ja moninaisuutta suomenruotsalaisessa teatterissa. Ensimmäinen Antonia-palkinto jaettiin vuonna 2006.

title: Prince of Wales Trophy

text: Prince of Wales Trophy jaettiin alun perin Montreal Canadiensin ja New York Americansin välisen ottelun voittajalle 15. joulukuuta 1925. Seuraavalla kaudella palkinto jaettiin NHL:n pudotuspelien voittajalle, joka kohtaisi Western Canada Hockey Leaguen voittajan Stanley Cup -otteluissa. Vuosina 1928–1938 palkinto myönnettiin NHL:n Amerikan divisioonan voittajalle. Kun Amerikan divisioona kuitenkin poistettiin käytöstä, alettiin palkintoa myöntää koko runkosarjan voittajalle. Näillä kriteereillä palkintoa jaettiin vuoteen 1967, jolloin NHL jaettiin jälleen kahteen divisioonaan. Vuosina 1968–1974 palkinto jaettiin itäisen divisioonan runkosarjan voittajalle. Vuosina 1975–1981 palkinto jaettiin Walesin konferenssin, nykyisen itäisen konferenssin, runkosarjan voittajalle. Vuodesta 1982 eteenpäin palkintoa on myönnetty konferenssin (joka vuonna 1993 vaihtoi nimensä nykyiseen muotoonsa) pudotuspelien voittajalle.

title: Luettelo televisiosarjan Mad Men jaksoista

text: Sarja oli kriitikoiden suosiossa ja se voitti useita palkintoja esitysaikanaan, kuten kolme parhaan draamasarjan Golden Globea ja neljä parhaan draamasarjan Emmy-palkintoa. Lisäksi se voitti kolme parhaan käsikirjoituksen Emmyä. Jon Hamm oli kuudesti ehdolla parhaan miespääosan Golden Globeen (voittaen kahdesti) ja kahdeksan kertaa ehdolla parhaan miespääosan Emmy-palkintoon, voittaen kerran.

title: Kathy Bates

text: Vuonna 1996 Bates näytteli pääosaa Jay Lenon manageria, Helen Kushnickia, HBO:n televisioelokuvassa "Yölähetys", josta Bates voitti muun muassa Golden Globen ja Screen Actors Guild -palkinnon, ja oli ehdokkaana Primetime Emmy -palkintoon. Emmy-ehdokkuus oli Batesin ensimmäinen yhdestätoista. "Annie"-televisioelokuvasta Bates sai muun muassa Emmy-, ja Golden Globe -, Screen Actors Guild -ehdokkuudet neiti Agatha Hanniganin roolista vuonna 1999. Samana vuonna hän sai toisen Emmy-ehdokkuuden vierailevasta roolistaan tilannekomediasarjasta "Kolmas kivi auringosta".

title: Primetime Emmy 2014

text: Primetime Emmy 2014 oli järjestyksessään 66. Primetime Emmy -palkintogaala, jossa jaettiin palkinnot televisiosarjoille ja ohjelmille, joita esitettiin Yhdysvalloissa 1. kesäkuuta 2013 – 31. toukokuuta 2014. Gaala järjestettiin Nokia Theatressa Los Angelesissä 25. elokuuta 2014. Gaalan juonsi ensimmäistä kertaa Seth Meyers. Eniten palkintoja sai "Breaking Bad", joka sai viisi palkintoa parhaasta draamasarjasta, miespääosasta, miessivuosasta, naissivuosasta ja käsikirjoituksesta.

title: Emmy-palkinto

text: Emmy-palkintoja jaetaan useissa eri televisioalan osa-alueissa, muun muassa viihde-, uutis-, dokumentti- ja urheiluohjelmien aloissa. Palkinnot myös jaetaan useissa eri alakohtaisissa tilaisuuksissa koko vuoden aikana. Tunnetuimmat Emmy-tilaisuudet ovat Primetime Emmy -palkintojen jakotilaisuus, jossa jaetaan palkinnot prime time -televisio-ohjelmille; sekä Daytime Emmy -palkintojen jakotilaisuus, jossa palkinnot jaetaan Daytime-TV-ohjelmille.

title: Simpsonit

text: Simpsonit-sarja on palkittu useaan otteeseen erilaisilla palkinnoilla. Simpsonit on voittanut 23 Emmy-palkintoa, 22 Annie-palkintoa ja yhden Peabody-palkinnon. Tammikuussa 2000 sarja pääsi kuululle Hollywoodin Walk of Famelle. Ensimmäinen yksittäiselle jaksolle myönnetyn Emmy-palkinnon voittanut jakso oli 1. tuotantokauden jakso ”Sulhanen”. Tämän jakson lisäksi yhdeksän muuta Simpsonit-jaksoa on voittanut yksittäisen jakson Emmyn, viimeisimpänä 19. tuotantokauden jakso ”Muistinmenetys”.

title: Bruno Kreisky -palkinto

text: Palkinto jaetaan ihmisoikeuksia edistäneille. Palkinto jaettiin vuonna 1993 kahteen osaan. Ensimmäinen osa myönnettiin ihmisoikeuksiin ja toinen kansainvälisiin suorituksiin. Palkintosumma on noin 7 000–30 000 euroa.

title: Venla-palkinto

text: Ensimmäinen Venla jaettiin Yle TV2:n ohjelmalle "Thilia Thalia Thallallaa", koska se kilpaili sarjassa ”muut ohjelmat”, jonka palkinto jaettiin ensimmäiseksi.

title: Prometheus-palkinto

text: Prometheus-palkinto on kirjallisuuspalkinto, jonka Libertarian Futurist Society (LFS) jakaa libertaristisille tieteiskirjoille. Ensimmäinen palkinto jaettiin vuonna 1979 ja vuodesta 1982 palkintoa on jaettu vuosittain.

title: Don Hewitt

text: Muita Hewittin luomia ohjelmia ovat muiden muassa "CBS Evening News" ja "See It Now" sekä maailman ensimmäinen televisioitu presidentinvaaliväittely Richard Nixonin ja John F. Kennedyn välillä . Hänet palkittiin saavutuksistaan kahdeksan kertaa Emmy-palkinnolla ja hänelle myönnettiin Peabody-palkinto vuonna 1988.

title: Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnot

text: Vuosien mittaan palkinnon nimi, kategoriat, määrä jne. on vaihdellut. Nimen muutoksesta voi nähdä mihin ministeriöön kulttuuri on sijoitettu hallitusmuutoksia myöten. Vuoteen 1975 asti kirjallisuuspalkinnolla oli 1., 2. ja 3. sija. Sen lisäksi sijaa on voinut jakaa useampi henkilö. Vuodesta 1975 vuoteen 1978 sijoitus poistettiin, mutta palkinto myönnettiin edelleen useammalle, yleensä kolmelle tai neljälle henkilölle. Vuodesta 1979 on ollut vain yksi palkinnonsaaja.Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1961.Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1984.Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1977.Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1957.Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972. Palkinto on joinakin vuosina jaettu sekä kirjanorjan että uusnorjan käännökselle.Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1973.Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1982. Palkintoa ei jaeta joka vuosi.Palkinto on jaettu vain kerran.Palkinto on jaettu vain kerran.

title: Samuli Paronen -palkinto

text: Samuli Paronen -palkinto myönnetään ansioista aforistiikan alalla. Palkinto jaettiin aluksi vuosittain (2006–2010), sittemmin kolmen vuoden välein. Sen jakaa Suomen aforismiyhdistys, saajan päättää yhdistyksen hallitus. Palkinto on nimetty kirjailija Samuli Parosen mukaan, jonka aforismikokoelmaa "Maailma on sana" (1974) pidetään suomalaisen aforistiikan huippuihin kuuluvana.

title: Methuselah Mouse Prize

text: Palkintoja on kahta lajia: pitkäikäisyyspalkinto ("longevity prize"), joka jaetaan maailman pisimpään elossa pysyneestä hiirestä, ja nuorennuspalkinto ("rejuvenation prize"), joka jaetaan tehokkaimmasta nuorennuskeinosta vanhoille hiirille. Ensimmäinen nuorennuspalkinto jaettiin joulukuussa 2004 tohtori Stephen Spindlerille, joka onnistui nuorentamaan keski-ikäisiä hiiriä kalorirajoitteisella ruokavaliolla.

title: Yrjö-palkinto

text: Ensimmäinen Yrjö-palkinto jaettiin 11. marraskuuta 1967 saksofonisti Eero Koivistoiselle. Vuonna 2002 Yrjö jaettiin ensimmäistä kertaa naismuusikolle, kun palkinnon vastaanotti Anna-Mari Kähärä. Rumpali Edward Vesala on ainoa muusikko, joka on saanut Yrjön kahdesti, vuosina 1972 ja 1980.

title: Emmy-palkinto

text: Daytime Emmy -palkinnot jaetaan yleensä kesäkuussa päivällä esitettävien ohjelmien menestyjille. Ensimmäiset Daytime Emmyt jaettiin vuonna 1972, mutta oman tilaisuutensa ne saivat vasta vuonna 1974.

title: Paras naispääosa draamasarjassa (Primetime Emmy)

text: Paras naispääosa draamasarjassa on yksi Primetime Emmy -palkinnon palkintokategorioista. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1954.

title: CableACE-palkinto

text: CableACE-palkinto (ACE oli akronyymi sanoista "Award for Cable Excellence") oli palkinto, jota jaettiin aina vuodesta 1978 vuoteen 1997 asti yhdysvaltalaisen kaapelitelevision kunniaksi. Palkinnon laati "National Cable & Telecommunications Association" ("NCTA") kaapelitelevisiolle vastineeksi Emmy-palkinnolle, josta ei ennen vuosien 1987–88 kautta löytynyt kyseiselle aihealueelle palkintoa. Vuoden 1997 jälkeen Emmy sisälsi myös tämän palkinnon tehden CableACE-palkinnon turhaksi.

title: Spiel des Jahres

text: Spiel des Jahres () on saksalainen palkinto lautapeleille. Spiel des Jahres -palkinto perustettiin vuonna 1978 palkitsemaan parhaiten suunniteltuja lautapelejä. Ensimmäinen palkinto jaettiin vuonna 1979.