query: Missä Karbala sijaitsee?

title: Karbala

text: Karbala () on kaupunki Irakissa, 100 kilometriä lounaaseen Bagdadista. Vuonna 2011 sen väkiluku oli 675000 asukasta.[1] Koko Karbalan piirikunnan väkiluvuksi arvioitiin 76 prosenttia Karbalan maakunnan 1,012 miljoonasta asukkaasta, mikä oli noin 770000 asukasta (vuonna 2013).[2] Kyseessä on maakunnan hallintokaupunki. Šiiamuslimeille se on yksi maailman pyhimmistä paikoista Mekan, Medinan ja Najafin jälkeen.

title: Karbala

text: Karbala joka hyötyy sekä maanviljelystä että pyhiinvaeltajista. Kaupungin vanha puoli on uskonnollinen keskus ja uudessa kaupungissa sijaitsevat asuintalot, virastot ja koulut.

title: Karbalan taistelu

text: Šiialaisuudessa Husainille on varattu syntien lunastajan rooli – eräänlainen vastine kristinuskon Jeesukselle. Yksikin Husainin marttyyrikuolemasta vuodatettu kyynel varjelee muslimia Helvetin tulelta.

title: Karbalan taistelu

text: Karbalan taistelu tai Karbalan murhenäytelmä tapahtui 10. lokakuuta 680 Karbalan kaupungissa, joka sijaitsee nykyisessä Irakissa. Vastakkain olivat umaijadit johtajanaan Jazid I ja toisella puolella Husain ibn Alin, Muhammadin tyttärenpojan, joukot kannattajineen. Taistelun tuloksena Husain surmattiin yhdessä noin seitsemänkymmenen sukulaisen ja kannattajan kanssa.

title: Karbala (maakunta)

text:
Kuvernoraatti jakautuu kolmeen piirikuntaan:
Kuvernoraatin pääkaupunki on Karbalan kaupunki, joka sijaitsee linnuntietä 85 kilometriä Bagdadista etelälounaaseen. Karbala on eräs šiiamuslimien pyhimmistä kaupungeista. Siellä käy miljoonia pyhiinvaeltajia vuosittain. Esimerkiksi vuonna 2013 raportoitiin 15 miljoonasta pyhiinvaeltajasta imaami Hussainin muistoksi järjestettynä pyhiinvaellusajankohtana.

title: Karbala

text: 1900-luvulla kaupungin asemaa pyhänä kaupunkina uhkasivat arabinationalismi ja sekularismi. Uudenaikaiset valtion hallinnon haarat veivät valtaa uskonoppineilta, jotka olivat perinteisesti hallinneet kaupunkia. Itsenäisessä Irakissa Karbala oli šiialaisten tärkeä keskus muuten sunnimuslimien johtamassa maassa. Tilanne synnytti luonnollisesti jännitteitä ja esimerkiksi vuonna 1977 satoja pyhiinvaeltajia pidätettiin. Tilannetta kiristi entisestään Iranin vallankumous vuonna 1979, joka nostatti valtaan šiialaisen uskonoppineen ajatollah Ruhollah Khomeinin. Khomeini oli asunut jonkinaikaa Irakissa ja hänellä oli läheiset yhteydet maan šiiajohtajiin. Irakin–Iranin sota ei myöskään helpottanut jännitteitä.[4]

title: Karbala 5

text: Iranin parlamentin puhemies Rafsanjani julisti voittoa Basran porteilla käytävien taistelujen jälkeen. Virallisesti tämän hyökkäyksen oli määrä vallata Karbalan pyhä kaupunki. Iranin oli määrä tällä hyökkäyksellä vallata Basra ja toisaalta yhdistää faon niemimaan joukot muihin Iranin joukkoihin. Hyökkäys tehtiin talvella, jolloin Irakin panssarit juuttuivat helposti liejuun.

title: Karbala

text: Sunnalaiset abbasidit kielsivät tällaiset matkat kaupunkiin ja he tuhosivat Husainin haudan. Tämä ei kuitenkaan riittänyt lopettamaan tapaa, vaan hautapaikkaa rakennettiin pikkuhiljaa suuremmaksi. 1000-luvulla haudan päälle rakennettiin sitä suojaamaan rakennelma ja haudan ympärille tuli torikauppoja ja lopulta muuri. Kun Ibn Battuta vieraili kaupungissa vuosina 1326–1327 hän kuvaili sitä pieneksi kaupungiksi palmujen varjossa Eufratin varrella. Myöhemmin Karbalaa hallitsivat persian Safavidit, jotka šiialaisina sallivat kaupungin toimia sen pyhän kaupungin roolissa. Sunnalaisten ja šiialaisten välit säilyivät kuitenkin edelleen kireinä. Vuonna 1801 joukko wahhabilaisia sunnimuslimeja tuli kaupunkiin ja surmasivat sen asukkaita ja tuhosivat Husainin pyhätön. Kaupunki toipui nopeasti ympäri maailmaa asuvien šiialaisten lahjoitusten turvin. Osmanien valtakunnan aikana šiialaisten sallittiin vierailla kaupungissa ja suorittaa rituaalejaan samaan tapaan kuin aiemminkin. Paikallinen kuvernööri Medhat pašša alkoi vuonna 1871 rakennuttaa virkataloja pyhätön läheisyyteen.[4]

title: Karbalan taistelu

text: Karbalan murhenäytelmän muisteleminen on toistuva, vuoden tärkein tapahtuma šiialaisille. Kymmenen päivää kestävää sureminen huipentuu viimeisen päivän "ashura"-juhlaan. Šiialaiset muistelevat tapahtumaa kulkuein, suruliputuksin ja marttyyrinäytelmillä.

title: Karbala 5

text: Iranilaisia kuoli ehkä 20 000 ja irakilaisia ehkä 10 000. Toisen arvion mukaan hyökkäys aiheutti Irakille 20 000 miehen tappiot ja Duayjin menetyksen, mutta hyökkäävä Iran itse kärsi vielä suuremmat tappiot, jopa 65 000 miestä. Bagdad menetti myös 45 lentokonetta tämän operaation aikana. Operaatio Karbala 5 loppui 26. helmikuuta 1987.

title: Karbala 5

text: Karbala 5 (Karbala/Kerbala 5/V) oli Iranin tekemä suurhyökkäys Irakin–Iranin sodassa vuoden 1987 alussa. Iran pyrki valtaamaan Basran satamakaupungin ja pääsikin lähelle Basraa, mutta hyökkäys tyrehtyi sinne. Tätä ankaraa taistelua pidetään sodan suurimpana, ja sodan loppuvaiheen alkuna.

title: Karbalan taistelu

text: Šiialaisuudessa Karbalan taistelu ja Husainin marttyyrikuolema nähdään maailmanhistorian taitekohtana. Kaikki historian tapahtumat tähtäsivät tähän marttyyrikuolemaan ja Husainin veri tulee tahrimaan koko loppuhistorian. Jumala kertoi tapahtumasta jo aikaisemmin islamin profeetoille ja he olivat kaikki surreet Husainin marttyyrikuolemaa.

title: Karbala 5

text: Irakilaiset olivat luoneet suojaksi iranin vastaiselle rajalle Kalajärveksi kutsutun 30 kilometriä pitkän ja noin 1,8 kilometriä leveän tekoaltaan. Lisäksi irakilaiset olivat rakentaneet Kalajärven lähelle viisi puolustuslinjaa muun muassa piikkilangoista, miinakentistä ja juoksuhaudoista. Koko tätä puolustusrakennelmaa irakilaiset kutsuivat ”teräsvalliksi”.

title: Al-Anbar

text:
Anbarin maakunta () on yksi Irakin yhdeksästätoista kuvernementistä (maakunnasta). Se sijaitsee Irakin länsiosassa. Sen pinta-ala on 138 228 neliökilometriä, josta valtaosa asumatonta aavikkoa, ja se on Irakin laajin maakunta (32 prosenttia valtion pinta-alasta). Maakunta rajoittuu lounaassa Saudi-Arabiaan, lännessä Jordaniaan ja luoteessa Syyriaan. Pohjoisessa sen naapurina on Ninawan sekä idässä Saladinin, Bagdadin, Babilin, Karbalan ja Najafin maakunnat.
Maakunnan asukasluku oli vuoden 1997 väestönlaskennassa 1 023 736. Vuoden 2014 alussa väkiluvuksi arvioitiin runsas 1,48 miljoonaa. Anbarin maakunnan pääkaupunki on Ramadi (Ar-Ramādī), joka sijaitsee Fallujan tavoin maakunnan itäosassa lähellä Bagdadia. Asukkaista suurin osa on sunnimuslimeja.

title: Karbala (maakunta)

text: Karbala (, joskus muodossa "Kerbala") on Irakin keskiosassa, Bagdadin lounaispuolella sijaitseva kuvernoraatti (maakunta). Se kattaa 5 034 neliökilometriä, mikä on noin prosentti Irakin pinta-alasta.

title: Karbala 5

text: Iranin hyökkäävissä joukoissa oli korkeintaan 40 päivän sotilaskoulutusta saaneita Pasdaran- ja Basij-joukkoja 650 000.

title: Abbasidit

text: Abbasidien arkkitehtuurin huomattavia saavutuksia ovat al-Mansurin pyöreä kaupunki, nykyinen kaupunginosa Bagdadissa, Al-Ukhaidirin linnake nykyisen Karbalan lähellä Irakissa ja Tigrisin rannalle Samarraan rakennettu uusi hallituskaupunki.

title: Karbala

text: Vanhan kaupungin keskus on Husain ibn Alin, profeetta Muhammadin tyttärenpojan hauta, joka on pyhiinvaelluskohde etenkin Karbalan taistelun (10. lokakuuta 680) vuosipäivänä. Husainin muistoksi vietettävän ashura-juhlan aikaan kaupungissa vierailee miljoonia pyhiinvaeltajia.[3]

title: Karbala (maakunta)

text: Kuvernoraatin väkiluku oli vuoden 1997 väestönlaskennassa 594 235. Vuonna 2013 asukkaita arvioitiin olevan 1,012 miljoonaa. Väestöstä 66,5 prosenttia asui kaupungeissa ja 33,5 prosenttia maaseudulla.

title: Kufa

text: Kufa on Samarran, Karbalan ja Najafin ohella yksi neljästä šiiamuslimeille merkittävästä kaupungista Irakissa, koska kaupunki oli Ali ibn Abi Talibin viimeinen pääkaupunki.

title: Karbala

text: Al-Abbasin moskeijan yhteydessä toimii Al-Abbasin moskeijan kirjasto ja käsikirjoituskokoelma elektronisten kirjojen kokoelmineen.[5][6] Tämä kirjasto mainittiin kesällä 2017 yhtenä kolmesta VIAF-luokittelun koekäyttöön osallistuneista organisaatioista Brasilian ja Islannin kansalliskirjastojen ohella.[6]

title: Karbala

text: Irakin hyökättyä Kuwaitiin ja sen kärsittyä tappion seuranneessa Persianlahden sodassa Karbalasta tuli taistelukenttä šiiakapinallisten ja Irakin tasavaltalaiskaartin välillä. Tasavaltalaiskaartien onnistui kukistaa kapinalliset kaksi viikkoa kestäneiden taistelujen jälkeen. Suuri osa kaupungista tuhoutui taisteluissa ja sen jälleenrakennusta hidasti Irakille langetetut taloussanktiot. Sittemmin pyhiinvaeltajien ja turvallisuusjoukkojen välillä syttyi kahakoita myös vuosina 1998 ja 1999 kun matkat kaupunkiin yritettiin estää. Saddam Husseinin kukistuttua irakin sodan jälkeen pyhiinvaeltajat saattoivat jälleen saapua kaupunkiin vapaasti. Toukokuussa 2004 amerikkalaisten joukot taistelivat kolmen viikon ajan Muqtada al-Sadrin johtamien joukkojen kanssa. Taistelut hävittivät jälleen kaupunkia ja ne päättyivät vasta al-Sadrin joukkojen vetäydyttyä.[4]

title: Karbala (maakunta)

text: Maakunnan elinkeinoista mainittakoon ovat turismi, maatalous, öljynjalostus ja säilyketeollisuus. Seudulla kasvatetaan taatelipalmuja ja sitrushedelmiä.

title: Karbala

text: Karbala on suurimmaksi osaksi nykyaikainen kaupunki ja sen vanhakaupunki käsittää sen keskuksen. Sen ytimessä on imaami Husainin ja hänen seuraajiensa pyhättö, jossa myös Husainin hauta sijaitsee. Sen läheisyydessä on Al-Abbas ibn Alin pyhäkkö. Yhteensä kaupungissa on yli 100 moskeijaa, joista osa on sunnalaisia. Kaupungin muihin šiialaisiin pyhätöihin lukeutuu turkoositiilinen Husainin serkulle Uwanille omistettu kupoli. Kaupungin kultaisen portin eli Bab ad-Dhahabin vieressä sijaitsee paikka, jossa Husain sai surmansa eli Qatl-gah. Kaupungissa on myös useita madrasoja ja kirjastoja. Se on tunnettu uskonnollisista teksteistään ja myös uskonoppineistaan.[4]

title: Mohammad Hassan Mirza

text: Kun Reza Pahlavi syrjäytti Ahmed Shah Qajarin vuonna 1925, niin Mohammad Hassanin ja tämän perhe lähti maasta ja asettui asumaan Englantiin. Vuonna 1930 hän julisti itsensä šaahiksi ja kruununtavoittelijaksi. Mohammed Hassan Mirza kuoli 7. tammikuuta vuonna 1943 Maidenheadissa, Englannissa. Hänet on haudattu Karbalaaan, Irakiin.

title: Karbala 5

text: Operaatio näytti menestykseltä, koska se eteni lähelle Basraa. Se heikensi Iranin taistelukykyä ja siten se omalta osaltaan joudutti sodan päättymistä. Hyökkäys heikensi myös Irakin taistelukykyä.

title: Irakin vastarinta

text: Mahdin armeija kävi raskaita taisteluja Yhdysvaltain joukkojen kanssa huhti–toukokuussa 2004. Se onnistui pitämään hallussaan Najafin, Karbalan ja Kufan kaupungit, mutta joutui vetäytymään Kutista.

title: Husain ibn Ali

text: Husain ibn Ali ibn Abi Talib (, 626 Medina – 680 Karbala) oli profeetta Muhammadin tyttären poika ja Alin toinen poika. Muslimien mukaan hän toimi kolmantena Imaamina.

title: Karbala

text: Ennen islamin saapumista alueelle Karbala oli vain osa kylien rykelmää. Siitä tuli tärkeä pyhä kaupunki Husain ibn Alin kuolemaa seuranneiden tapahtumien johdosta. Kalifi Muawija I:n kuoltua vuonna 680 Husain julistautui tämän seuraajaksi, mutta Muawijan poika Jazid I oli myös julistautunut kalifiksi. Tätä seurasi Karbalan taistelu, jossa Husainin noin 70-henkeä käsittänyt seuraajien joukko kohtasi Jazidin paljon suuremman armeijan. Husain sai surmansa ja kertomus taistelusta ja Husainin traagisesta kuolemasta on olennainen osa šiialaisuutta. Husainin perhe vapautettiin vankeudesta vuonna 682 ja he vierailivat Husainin haudalla Karbalassa ennen paluutaan Medinaan. Tätä seurasi Kufassa vaikuttaneen šiiajohtaja Sulayman ibn Suradin vierailu, jonka tarkoituksena oli päästä eroon häpeästä, joka johtui siitä, että hänen epäonnistui auttaa Husainia. Tapa yleistyi ja se sai lopulta myös useiden tunnettujen uskonoppineiden kannatuksen. Osa heistä jopa vertasi matkaa Karbalaan hadž-matkaan Mekkaan.[4]

title: Husain ibn Ali

text: Husain tapettiin Karbalan taistelussa vuonna 680. Tästä sai alkunsa šiialaisten vuosittainen marttyyritapahtuma ašura.


query: Missä Petsamo sijaitsee?

title: Petsamo

text: Petsamo (, , ) oli vuosina 1920-1944 olemassa ollut Suomen kunta. Se liitettiin Venäjästä Suomeen Tarton rauhassa vuonna 1920 ja luovutettiin takaisin pieneltä osin Moskovan rauhassa vuonna 1940, kokonaan Moskovan välirauhassa vuonna 1944. Se sijaitsee nykyään Venäjän luoteisimmassa kolkassa Pohjoisen jäämeren rannalla ja rajoittuu sekä Norjaan että Suomeen. Kunnan pinta-ala oli 10470 neliökilometriä. Sen itäraja alkoi Korvatunturilta, päättyi Jäämeren rantaan Kalastajasaarennon niemimaalla ja kulki yli 200 kilometriä täysin suoraan.

title: Onkitunturi

text: Onkitunturi ( Vuoggoaiv) on tunturi Petsamontunturien itäosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Onkitunturi sijaitsee Zapoljarnyin kaupungin eteläpuolella. Tunturin itäpuolelta virtaa Petsamojoki. Onkitunturi on 411 metriä korkea. Tunturi sijaitsee Suomelle vuosina 1920-1944 kuuluneen entisen Petsamon kunnan alueella.

title: Maattivuono (kylä)

text: Maattivuono oli kylä Kalastajasaarennon eteläosan, Keskisaarennon eteläosassa Maattivuonon pohjoisrannalla Petsamon kunnan koillisosassa, jonka Suomi vuonna 1940 luovutti Neuvostoliitolle. Nykyisin kylä on asumaton ja se sijaitsee Petsamon kaupunkikunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä.

title: Petsamo (Murmanskin alue)

text: Liinahamarissa Petsamonvuonon länsirannalla sijaitsee Petsamon satama, joka on jäätön läpi vuoden. Petsamoon ja Liinahamariin on rautatieyhteys Muurmannin radalta, ja paikkakunnan läpi kulkee M18-valtatie Pietarista Murmanskin kautta Norjaan.

title: Petsamo

text: Jatkosodan 1944 päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen mukaan Petsamo oli kokonaan luovutettava Neuvostoliitolle. Lisäksi Petsamon länsipuolella sijaitseva Inarin kuntaan kuulunut Jäniskosken–Niskakosken alue myytiin Neuvostoliitolle vuonna 1947 Pariisin rauhansopimuksessa sovittujen saksalaisten varojen jäädyttämisen vastikkeeksi. Alueella sijaitsee Petsamon nikkelikaivoksille sähköä tuottava Jäniskosken voimalaitos.

title: Parkkinatunturit

text: Parkkinatunturit () on tunturialue Petsamonvuonon länsipuolella lähellä Norjan rajaa Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Tunturialueen länsipuolella on Näsykkäjärvi, eteläpuolella Näsykkäjoki ja pohjoispuolella Trifonajärvi. Tunturialueen korkein huippu on 293 metriä korkea Isovuori. Parkkinatunturit sijaitsevat Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan pohjoisosassa. Parkkinatunturien ja Petsamonvuonon välistä kulkee tie, jota Suomen aikana kutsuttiin Jäämerentieksi. Suomelle kuuluessaan tunturialueen itäpuolella sijaitsivat Näsykän ja Parkkinan kylät, jotka muodostivat Petsamon kirkonkylän. Nykyisin näiden kylien paikalla sijaitsee Petsamon kaupunkityyppinen taajama.

title: Nikkeli (Murmanskin alue)

text: Nikkeli eli Nikel (; suom. aikaisemmin Kolosjoki) on kaupunkityyppinen taajama ja samannimisen kaupunkikunnan keskus Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Nikkeli on myös Petsamon piirin hallinnollinen keskus. Taajama sijaitse noin seitsemän kilometrin päässä Norjan rajasta. Taajama, jonka rakentaminen aloitettiin 1937 oli vuoteen 1944 Suomelle kuuluneen Petsamon kunnan nuorin asutuskeskus, Kolosjoki. Petsamo ja Kolosjoki sen mukana luovutettiin vuonna 1944 Neuvostoliitolle.

title: Ulkokarvo

text: Ulkokarvo on kylä ja niemi Hailuodon kunnassa Ojakylän itäpuolella. Kylä sijaitsee Perämeren sivulahden, Ojakylänlahden etelärannalla. Kylässä sijaitsee pieni satama, niin kutsuttu Petsamon laituri, joka oli myös yhteysalus HL Hailuodon satamapaikkana vuosina 1920–1968. Petsamon laiturin luona oli autiotupa, mutta se paloi heinäkuussa 2015.

title: Peuravuono

text: Peuravuono () on vuono Barentsinmeren rannikolla Petsamon kaupunkikunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Vuono sijaitsee Petsamonvuonon länsipuolella, suunnilleen Petsamonvuonon ja Norjan rajan puolivälissä.

title: Trifona

text: Trifona (v:sta 1930 myös Petsamo, ) on kylä Petsamon kaupunkikunnan länsiosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Trifona sijaitsee Petsamonvuonon länsirannalla Trifonajoen ja Trifonavaaran välissä olevalla Trifonanniemellä. Trifona sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman Petsamon kunnan pohjoisosassa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Trifonasta muodostettiin Petsamon kyläkunta. Trifona sijaitsi noin viisi kilometriä Petsamon kirkonkylän Parkkinan pohjoispuolella. Petsamonvuonon vastarannalla sijaitsi Porovaaran kylä.

title: Kivitunturi

text: Kivitunturi () on tunturi Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Tunturi sijaitsee aivan Norjan rajan tuntumassa. Tunturin länsipuolella virtaa Norjan vastaisen rajan muodostava Vuoremijoki ja tunturin itäpuolella on Näsykkäjärvi. Tunturin huippu yltää 257 metrin korkeuteen. Kivitunturi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan pohjoisosassa.

title: Selkätunturi

text: Selkätunturi () on tunturi Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Tunturi sijaitsee lähellä Norjan rajaa Petsamon taajamasta luoteeseen. Selkätunturin länsipuolella on Pikku Näsykkäjärvi, eteläpuolella Näsykkäjärvi, idässä Saarijärvi ja pohjoispuolella Aittajärventunturi. Tunturin eteläosan korkein huippu on 292 metriä korkea ja pohjoisosan 291 metriä korkea. Selkätunturi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan pohjoisosassa.

title: Petsamo (Tampere)

text: Petsamon sekä Kaupin kaupunginosissa sijaitsee vuonna 1922 perustettu Litukan siirtolapuutarha. Litukka-nimi juontuu alueelle Pirkkalasta 1800-luvun lopulla muuttaneista Vilhelmiina ja Erland Litukasta, jotka rakensivat pientilan Tampereen kaupungilta vuokraamalleen maalle. Ennen siirtolapuutarhaa Litukan alueelle perustettiin koululaisten kasvitarha. Vuonna 1989 valmistunut Tampereen itäinen ohitustie, Kekkosentie, halkaisee siirtolapuutarhan ja koko Petsamon kaupunginosan kahtia. Siirtolapuutarhan lisäksi alueella sijaitsee Kaupin tähtitorni, Kaupin vesitorni sekä Kaupin vanha vesitorni

title: Joutsenpää

text: Joutsenpää, myös Iso Joutsenpää () on tunturi Saariselän itäosassa Kuolan piirissä Murmanskin alueen Venäjällä. Se sijaitsee Luttojoen ja Jaurujoen valuma-alueiden välisellä alueella lähellä Suomen rajaa. Tunturin korkein huippu on 716 metriä korkea. Joutsenpää kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan alueeseen ja sijaitsee sen eteläosassa. Joutsenpää oli Petsamon kunnan korkein kohta.

title: Petsamonvuono

text: Vuonon perukassa sijaitsee Petsamon kaupunkityyppinen taajama (entinen Petsamon kirkonkylä "Parkkina"). Petsamonvuonon länsirannalla sijaitsee Liinahamarin kylä, jossa on Petsamon satama. Aikanaan Liinahamari oli Suomen ainoa valtamerisatama ja ympäri vuoden sulana oleva satama. Vuoden keskilämpötila Petsamonvuonon pohjukassa on -0,7 °C; heinäkuun keskilämpötila on +11 °C ja tammi-helmikuun -11 °C. Vuonon perukka on jäässä noin puoli vuotta mutta suuosa on sulana ympäri vuoden.

title: Trifonavaara

text: Trifonavaara (myös Trifonatunturi, , ) on tunturi Petsamonvuonon länsipuolella Petsamon kunnan länsiosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Luoteis-Venäjällä. Tunturi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan pohjoisosassa. Tunturin eteläpuolella sijaitsi Suomen aikana Trifonan kylä. Trifonavaara on 191 metriä korkea. Tunturin länsipuolella on Trifonajärvi.

title: Pasaritunturi

text: Pasaritunturi () on tunturialue Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Tunturi sijaitsee lähellä Jäämeren rantaa ja Norjan rajaa. Tunturin itäpuolella on Peuravuono ja länsipuolella Pasarijärvi. Tunturialueen korkein huippu on 503 metriä korkea. Pasaritunturi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan pohjoisosassa.

title: Korzunovo

text: Korzunovo () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Petsamon piirissä Murmanskin alueella. Kunta sijaitsee piirin itäosassa ja rajoittuu lounaassa Nikkelin, lännessä Zapoljarnyin ja pohjoisessa Petsamon kaupunkikuntaan sekä idässä Kuolan piiriin. Kunta sijaitsee Petsamonjoen varrella ja sen vesistöalueella. Kunnan asutuskeskukset ovat Murmanskin ja Nikkelin välisen maantien ja rautatien varrella.

title: Piedsjärvi

text: Piedsjärvi () on Petsamonjoen vesistöön kuuluva järvi Nikkelin kunnassa Petsamon piirin eteläosassa Murmanskin alueella Venäjällä. Järvi sijaitsee Petsamonjoen vesistön latvaosassa. Piedsjärvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan eteläosassa.

title: Pikku-Maattivuono

text: Pikku-Maattivuono () on Barentsinmeren vuono Petsamon kunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Vuono sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman entisen Petsamon kunnan alueella. Pikku-Maattivuono sijaitsee Petsamonvuonon ja Maattivuonon välissä, aivan Petsamonvuonon suun itäpuolella. Vuono on noin kuusi kilometriä pitkä ja sen perukkaan laskee muutama pieni järvi. Pikku-Maattivuonon alueella ei ollut pysyvää asutusta alueen kuuluessa Suomelle, eikä siellä ole asutusta myöskään nykyisin.

title: Salmijärvi (Petsamo)

text: Salmijärvi () on Nikelin kuntaan kuuluva kylä Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Kylä sijaitsee Paatsjoen suvantojärven Salmijärven ja Kuotsjärven välisen salmen rannoilla Norjan rajan tuntumassa. Salmijärvi kuuluu Suomelle vuosina 1920-1944 kuuluneeseen entiseen Petsamon kuntaan. Kuotsjärven itäpuolella sijaitsee Nikelin kaupunki, joka Suomen aikana tunnettiin nimellä Kolosjoki ja luettiin osaksi Salmijärven kylää. Salmijärven naapurikyliä Suomen aikana olivat Valasjärvi pohjoisessa sekä Pitkäjärvi ja Paatsjoen kolttien talvikylä etelässä.

title: Petsamo (Murmanskin alue)

text: Petsamon läpi virtaa Petsamonvuonoon laskeva Petsamonjoki, jonka suulla Petsamon taajama sijaitsee.

title: Vuoremivuono

text: Vuoremivuono () on pienehkö ja matala lahti Vuoremijoen suulla Barentsinmeren rannikolla Venäjän ja Norjan rajalla. Lahden länsirannalla Norjassa sijaitsee Grense Jakobselvin kylä. Lahden itäpuoli sijaitsee Petsamon kaupunkikunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Venäjän Murmanskin alueella. Ennen vuoden 1944 alueluovutuksia tämä itäpuoli kuului Suomelle osana Petsamon kuntaa, ja lahden rannalla sijaitsi Vuoremin kylä, josta käytettiin myös nimeä "Stolbova". Lahden perukkaan laskeva Vuoremijoki on Norjan ja Venäjän rajajoki ja oli aikanaan Suomen ja Norjan raja.

title: Petsamon piiri

text: Petsamon piiri sijaitsee pääosin Suomen 1940 ja 1944 Neuvostoliitolle luovuttamilla Petsamon kunnan alueilla. Kuitenkin piirin läntisin kohta, 1947 liitetty Jäniskosken–Niskakosken alue oli Suomeen kuuluessaan osa Inarin kuntaa. Titovkan rautatieaseman alue siirtyi Poljarnyin piiristä Petsamon piiriin 1959. Kun seuraavana vuonna lakkautettiin Poljarnyin piiri, siihen kuulunut Vaalesjoen länsipuolinen alue (lukuun ottamatta Vanhan Vaalesjoen asutuspaikkaa) mukanaan Keskisaarento ja Kalastajasaarento liitettiin Petsamon piiriin. Linjan Akmenjaur-Kontospää (Suomen raja) eteläpuolinen alue eli Svetlyin asutuspaikka siirrettiin Petsamon piirin Nikkelin kaupunkitaajamasta Kuolan piirin Ylä-Tuuloman kaupunkitaajamaan 1984.

title: Korzunovo

text: Keskustaajama Korzunovo sijaitsee noin 15 km Petsamon piirin piirikeskuksesta Petsamosta etelään. Kuntaan kuuluvat asutuskeskukset

title: Näsykkäjärvi

text: Näsykkäjärvi () on Petsamonjoen vesistöön kuuluva järvi Petsamon kunnan länsiosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Järvi sijaitsee Petsamonvuonon ja Vuoremijoen välisellä alueella Petsamon kaupunkityyppisen taajaman länsipuolella. Järven pinta on 66 metriä merenpinnan yläpuolella. Näsykkäjärveä ympäröivät tunturit; lännessä Kivitunturi, pohjoisessa Selkätunturi ja idässä Parkkinatunturit. Näsykkäjärveen laskee pohjoisesta muutama pieni järvi, joista isoimmat ovat Pieni-Näsykkä ja Saarijärvi. Näsykkäjärvi puolestaan laskee eteläpäästään alkavaa Näsykkäjokea pitkin Petsamonjokeen juuri ennen kuin Petsamonjoki laskee Petsamonvuonoon. Näsykkäjärvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan pohjoisosassa. Näsykkäjärven laskujoen suulla sijaitsi Suomen aikana Näsykän kylä.

title: Maattivuono

text: Maattivuono () on Barentsinmeren vuono Petsamon kunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Vuono sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940 luovuttaman Kalastajasaarennon alueella ja oli Suomelle kuuluessaan osa Petsamon kuntaa. Maattivuono sijaitsee Kalastajansaarennon eteläisemmän osan Keskisaarennon ja mantereen välissä. Maattivuonon perukan ja Kalastajasaarennon eteläpuolella olevan Muotkavuonon erottaa toisistaan kapea kannas, joka yhdistää Keskisaarennon mantereeseen. Maattivuonon suulla vuonon etelärannalla mantereen puolella on Hirvasniemi ja pohjoisrannalla Keskisaarennon puolella Valasniemi. Vuonon pituus sen suulla sijaitsevien Valas- ja Hirvaniemien kohdalta vuonon perukkaan on noin kahdeksan kilometriä. Suomelle kuuluessaan vuonon pohjoisrannalla sijaitsi Maattivuonon kylä.

title: Vaitolahti

text: Vaitolahti () on Petsamon kaupunkikuntaan kuuluva kylä Petsamon piirissä, Murmanskin alueella Venäjällä. Kylä sijaitsee Kalastajasaarennon pohjoispäässä Majakkaniemellä. Vuosina 1920-1940 kylän länsiosa kuului Suomelle osana Petsamon kuntaa.

title: Suortitunturi

text: Suortitunturi () on tunturi Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Paatsjokeen laskevien Laukkujärvien pohjoispuolella ja itse Paatsjoki virtaa tunturialueen länsipuolella. Tunturin korkein huippu on 494 m korkea Suortitunturi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan länsiosassa.

title: Kuotsjärvi

text: Kuotsjärvi () on Paatsjoen vesistöön kuuluva järvi Nikkelin kunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Kuotsjärvi on pohjois-eteläsuunnassa pitkämäinen järvi ja se sijaitsee Paatsjoen ja Petsamontunturien välisellä alueella Norjan rajan tuntumassa. Järvi laskee Paatsjokeen hyvin lyhyttä lasku-uomaa myöten. Kuotsjärven itäpuolella sijaitsee Nikkelin taajama ja pohjoispäässä Mirnyin kylä. Kuotsjärvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan keskiosassa.

title: Pummanginvuono

text: Pummanginvuono () on Barentsinmeren lahti Kalastajasaarennon niemimaan länsireunalla, Petsamon kunnassa Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Vuono sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940 luovuttamalla Kalastajasaarennon kaistaleella, joka tuolloin oli osa Petsamon kuntaa. Pummanginvuono sijaitsee Kalastajansaarennon eteläisemmän osan Keskisaarennon ja varsinaisen Kalastajasaarennon välissä. Pummanginvuonon perukan ja Kalastajasaarennon eteläpuolella olevan Muotkavuonon erottaa toisistaan kapea kannas, joka yhdistää Keskisaarennon ja Kalastajasaarennon toisiinsa. Pummanginvuonon eteläpuolella on Pummanginniemi ja vuonon suun pohjoisrannalla Lunni ja Laasaa -nimiset pikkusaaret. Suomelle kuuluessaan vuonon pohjoisrannalla sijaitsi Kervannon kylä ja etelärannalla Pummangin kylä.


query: Minä vuonna Suomessa aloitettiin pelaamaan miesten koripalloa?

title: Suomen koripallon historia

text: Ensimmäiset kosketukset lajiin tapahtuivat jo 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, jolloin muun muassa raittiusyhdistys Koiton jäsenet pelasivat koripalloa muistuttavaa peliä Helsingin Hakasalmen puistossa. Pelissä pallo heitettiin umpikoriin, josta se otettiin pois kepillä tai riu'ulla. Pääkaupungista laji alkoi levitä muuallekin Suomeen ja vuosina 1917 ja 1918 Kotkassa pelattiin samantapaista peliä.[3] Suomen Työväen Urheiluliiton jäsenet tekivät vuonna 1922 matkan Neuvostoliittoon, jossa lajia pelattiin jo enemmän. Matkalaisten joukossa heräsi halu tuoda laji myös Suomeen ja tarkoituksena oli ottaa koripallo lajiohjelmien joukkoon. Suomessa ollut hallipula sekä innostuksen puute kuitenkin latistivat haaveet tästä.[4]

title: Hanno Möttölä

text: Kesällä 2008 Möttölä pelasi Suomen koripallomaajoukkueessa EM-karsintoja. Suomi selviytyi karsinnasta seuraavan kesän EM-lisäkarsintaan, mutta suora paikka EM-kisoissa jäi haaveeksi. Unkaria vastaan pelatun EM-karsintojen viimeisen ottelun jälkeen Möttölä ilmoitti lopettavansa uransa. Ottelu oli Möttölälle uran sadas miesten maajoukkueessa. Möttölä olisi saanut vielä ainakin kahdeksi vuodeksi rahakkaan sopimuksen Eurooppaan, mutta hän halusi kahdentoista koripallon ehdoilla vietetyn vuoden jälkeen järjestää aikaa myös perheelleen. Möttölä siirtyi lopettamispäätöksen myötä pelaamaan koripalloa harrastuksenaan miesten II-divisioonaan FC Passen joukkueeseen.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1950

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1950 oli 10. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1948

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1948 oli 8. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Koripalloliitto ja Työväen Urheiluliitto pelasivat jälleen yhteisessä sarjassa vaikka molemmat ratkaisivat erillään myös liittokohtaiset mestaruudet.

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1967–1968 oli 28. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Tapion Honka voitti Suomen mestaruuden.

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1966–1967 oli 27. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Kotkan Työväen Palloilijat voitti Suomen mestaruuden.

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1965–1966 oli 26. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Torpan Pojat voitti Suomen mestaruuden.

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1969–1970 oli 30. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi pelatussa loppusarjassa Tapion Honka voitti kolmannen peräkkäisen Suomen mestaruuden.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1947

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1947 oli 7. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Mestaruudesta ottelivat Koripalloliiton ja Työväen Urheiluliiton mestarit ja se ratkaistiin yhdessä ottelussa.

title: Suomen koripallon historia

text: Vuonna 1995 Jukka Suomela siirtyi Torpan Poikien puheenjohtajaksi ja seura ilmoitti tavoitteekseen nousta lähelle Euroopan kärkeä.[89] Joukkueen kokoaminen aloitettiin hankkimalla seuraan yhdysvaltalainen valmentaja Aaron McCarthy. Suomalaiset pelaajat suhtautuivat ulkomaalaisen valmentajan palkkaamiseen pienellä varauksella mutta valmentajan lajituntemus oli suurempi kuin suomalaisilla, joten pelaajatkin tottuivat valmentajaan. Ensimmäisellä kaudella 1995–1996 seura voitti heti Suomen mestaruuden. Seuraavaksi kaudeksi ToPo:on siirtyi Saksasta Pekka Markkanen ja joukkue pääsi pelaamaan myös Euroopan Cupia. Heti syksyllä se nousikin suomalaisjoukkueiden Eurocup-voittojen listalla kärkeen.[90]

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1949

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1949 oli 9. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Koripalloliitto ja Työväen Urheiluliitto pelasivat yhteisessä sarjassa ja molemmat ratkaisivat erillään myös liittokohtaiset mestaruudet.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1945

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1945 oli 5. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päättyessä Helsingin Kiri-Veikot vei Suomen mestaruuden.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1957

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1957 oli 17. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Hallitsevana mestarin kauteen lähti Pantterit, joka kauden päätteeksi voitti kymmenennen perättäisen Suomen mestaruutensa.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1940

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1940 oli 2. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Hallitsevana mestarin kauteen lähti Ylioppilaskoripalloilijat. Kauden päätteeksi Eiran Kisa-Veikot voitti historiansa ensimmäisen Suomen mestaruuden. Sarjan kaikki joukkueet olivat helsinkiläisiä.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1955

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1955 oli 15. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Hallitsevana mestarin kauteen lähti Pantterit, joka kauden päätteeksi voitti kahdeksannen perättäisen Suomen mestaruutensa.

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1970–1971 oli 31. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Tapion Honka voitti neljännen peräkkäisen Suomen mestaruuden.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1960

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1960 oli 20. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kausi pelattiin kaksinkertaisena. Kauden päätteeksi Torpan Pojat voitti Suomen mestaruuden. Kausi oli viimeinen, jolla tasapeli hyväksyttiin lopputulokseksi.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1951

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1951 oli 11. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta.

title: Kauhajoen Karhu

text: Kauhajoen Karhun miesten koripallon edustusjoukkue pelaa kaudella 2013–2014 kuudetta kauttaan Korisliigassa. Joukkue nousi vuonna 2000 Koripallon I-divisioonaan ja on siitä lähtien pelannut Suomen kahdella ylimmällä miesten koripallon sarjatasolla. I-divisioonan mestaruuden Karhu on voittanut kahdesti, kausina 2006–2007 ja 2008–2009. Korisliigassa Karhu on pelannut nyt yhtäjaksoisesti syksystä 2009 lähtien.

title: Panu Majala

text: Majala pelasi B- ja A-nuorten sekä alle 22-vuotiaiden maaotteluita. U16-maajoukkueessa hän pelasi ikäluokan EM-kilpailuissa vuonna 1995 Suomen sijoittuessa kymmenenneksi. Suomen miesten maajoukkueessa Majala pelasi vuonna 1999 kolmessa valmistavassa maaottelussa ja vuonna 2000 neljässä ottelussa Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa. Majala teki seitsemässä pelaamassaan miesten maaottelussa keskimäärin 1,7 pistettä ja otti 2,4 levypalloa per ottelu.Majala on työskennellyt vuosikymmenen kestäneen koripalloammattilaisuutensa jälkeen muun muassa koripallo- ja muiden urheilutarvikkeiden maahantuojana. Urheilu-ura aiheutti hänelle pitkäaikaisia terveysvaivoja, muun muassa kipua kävellessä vielä kaksi vuotta uran päättymisen jälkeen. Hän on asunut Keravalla.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1956

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1956 oli 16. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Hallitsevana mestarin kauteen lähti Pantterit, joka kauden päätteeksi voitti yhdeksännen perättäisen Suomen mestaruutensa.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1944

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1944 oli 4. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kausi pelattiin yksinkertaisena. Kauden päätteeksi Helsingin Kiri-Veikot voitti Suomen mestaruuden.

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1964–1965 oli 25. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Helsingin Kisa-Toverit voitti Suomen mestaruuden.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1941

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1941 oli 3. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Hallitsevana mestarin kauteen lähti Eiran Kisa-Veikot. Kauden päätteeksi Kadettikoulu voitti historiansa ensimmäisen Suomen mestaruuden. Sarjan kaikki joukkueet olivat helsinkiläisiä.

title: Turun Weikot

text: Jääpallo ja uinti tulivat ohjelmaan vuonna 1921. Voiman aikakaudella jääpallo aloitettiin uudelleen vuonna 1935, ja samoihin aikoihin oteltiin myös käsipallossa. Sotien jälkeen käsipalloilu käynnistettiin Voimassa uudelleen ja mukaan tuli lisäksi naisten koripallo. Pesäpalloa pelattiin 1930-luvulla, jolloin mukana oli sekä naisten, miesten että nuorten joukkueet. Parhaiten menestyi naisten joukkue, joka saavutti piirinmestaruuden vuosina 1935-1938. Vuonna 1994 aloitettiin uudelleen toiminta käsipallossa, mutta tämä kokeilu loppui vähin äänin.

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1971–1972 oli 32. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Tapion Honka voitti viidennen peräkkäisen Suomen mestaruuden.

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1962–1963 oli 23. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Sarjakausijärjestelyjen takia kausi pelattiin kaksiosaisena, eikä syyskautena yksikään joukkue pudonnut. Kauden päätteeksi Helsingin Kisa-Toverit voitti Suomen mestaruuden.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1946

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1946 oli 6. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päättyessä Turun Riento ja Helsingin NMKY olivat tasapisteissä ja mestaruus oli ratkaistava uusintaottelussa,

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1958

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1958 oli 18. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kausi pelattiin kaksinkertaisena. Kauden päätteeksi Kotkan Työväen Palloilijat voitti Suomen mestaruuden. Samalla se oli ensimmäinen mestaruuden voittanut joukkue, joka ei tullut Helsingistä. Myös hopeamitalit menivät Helsingin ulkopuolelle, kun Tampereen Pyrintö saavutti seuran ensimmäisen miesten koripallon SM-mitalin. Pronssijoukkue Helsingin Jyryn Eero Salonen saavutti viidennen peräkkäisen korikuninkuutensa. Turun Urheiluliitto ja Helsingin Visa putosivat pääsarjasta.

title: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1959

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1959 oli 19. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Hallitsevana mestarin kauteen lähti Kotkan Työväen Palloilijat. Kauden päätteeksi Pantterit voitti kolmannentoista Suomen mestaruutensa.

text: Koripallon miesten SM-sarjakausi 1968–1969 oli 29. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Tapion Honka voitti toisen peräkkäisen Suomen mestaruuden.


query: Milloin Johan Pajula kuoli?

title: Johan Samuel Pajula

text: Johan Samuel Pajula (tuolloinen Widbom; 20. elokuuta 1856 Jyväskylä – 1. toukokuuta 1918 Iitti) oli yksi vuonna 1875 Jyväskylän Lyseosta valmistuneista kolmestatoista suomenkielisen koulutien käynyneistä ylioppilaista. Hän oli suomalainen opettaja, teologi, kirkkoherra, tutkija ja historioitsija.

title: Pajula

text: Pajulan alueella sijaitsee mm. Pajulan alakoulu. Pajulasta Salon keskustaan on 1,5 km matkaan ja alueen ohi kulkee myös paikallisliikenne Salon keskustaan ja Halikon Märynummen suuntaan.

title: Johan Samuel Pajula

text: Eino Leinon kertoman perusteella tiedämme Pajulan olleen Hämeenlinnassa eläinsuojelumies, ja yrittäneen vedota Hämeenlinnan markkinaväkeen hevosten hyvän kohtelun puolesta. Samanmielisille uskonnollisille oppilailleen hän oli leikkisä ja isällinen opettaja. Yksi osa Pajulan, tämän hiljaisen kristillisyyden edustajan, aatemaailmaa oli antisemitismi. Juutalaisvastaiset asenteet olivat 1800-luvun lopun vuosikymmeninä yleisiä esimerkiksi valtiopäivien pappissäädyssä, mutta Pajula näyttää omaksuneen viholliskuvakseen, saksalaisen Adolf Stöckerin (1835–1909) ajatuksia seuraillen, ”modernit juutalaiset”, mistä aiheesta hän julkaisi kirjoituksen Teologisessa Aikakauskirjassa vuonna 1897. [12]

title: Johan Samuel Pajula

text: Nuorena lyseolaisena ja opiskelijana Pajula kävi ravintoloissa ja juhli toisen suomenmielisten tavoin. Opiskeluaikaan hän alkoi kerätä kirjastoaan, johon kuului muun muassa ruotsinkielinen Koraani. Suomenkielisen koulun käynyt opiskelija piti uusien suomenkielisten koulujen perustamista tärkeänä ja kävi kuuntelemassa säätyjen valtiopäiväkeskusteluja suomenkielisten koulujen perustamisesta. Jyrkän fennomaaniopiskelijan arvio asiasta oli: ”papit ja talonpojat puhuivat kuin miehet, vaan aateliset ja porvarit olivat ikään kuin maansa kavaltajia, ruotsinkiihkoisia”. Opiskeluaikanaan Pajula kuului Hämäläisosakuntaan sekä Suomalaiseen Nuijaan. Opiskelijaelämään kuului, että hän osallistui opiskelijoiden laulutervehdyksiin Elias Lönnrotille, Snellmanille ja Yrjö Koskiselle ja oli mukana 350 opiskelijan kunnioittaessa J. L. Runebergiä hänen hautajaisissaan Porvoossa. Kuntoillakseen hän harrasti voimistelua sekä luistelua.[11]

title: Ville Pajula

text: Ville Pajula on TP-Seinäjoen kasvatteja joka pelasi 15 ottelua eri ikäluokkien poikien maajoukkueessa. Poikien maajoukkueissa esiintynyt Pajula siirtyi TP-Seinäjoelta Valkeakosken Hakan riveihin loppuvuodesta 2006. Pajula teki liigadebyyttinsä toukokuussa 2007 IFK Mariehamnia vastaan pelatussa ottelussa ja pelasi kaikkiaan kuudessa liigaottelussa. Kaudella 2008 Pajula pelasi myös Salon Palloilijoissa lainalla. Vähäinen peliaika Hakassa johti kuitenkin siihen, että Pajula purki sopimuksensa Hakan kanssa heinäkuussa 2008 ja siirtyi Seinäjoen Jalkapallokerhoon. Pajula vakiinnutti paikkansa SJK:n kokoonpanossa ja pelasi kahden ja puolen kauden aikana 54 ottelua, joissa hän teki 17 maalia.

title: Pajula (Somero)

text: Nimi Pajula tulee niittyä tarkoittaneesta sanasta "paju", joka esiintyy niitynnimien perusosana muun muassa Somerolla ja Jokioisilla. Lähtökohtana nimelle lienevät olleet kylän alapuolitse virtaavan Pajulanjoen laakson laajat niityt, jotka nykyään on kokonaan raivattu pelloksi. Isossajaossa Pajula muodosti oman jakokuntansa, mutta varhemmin sen on päätelty kuuluneen samaan jakokuntaan Ihamäen ja Kultelan kanssa, Ihamäen ollessa jakokunnan kantakylä ja Kultelan ja Pajulan tytärkyliä.

title: Pajula (Halikko)

text: Nykyisin Pajula muodostaa oman kaupunginosansa Salossa ja kylä on omakotitaloaluetta. Kylässä toimii Pajulan alakoulu.

title: Johan Samuel Pajula

text: Pajula työskenteli Iitin kirkkoherrana vuosina 1905–1918. Hakiessaan kirkkoherraksi Pajula sai jälleen vaalissa äänestäneiden seurakuntalaisten enemmistön äänet. Näin hänestä tuli kirkkoherra beckiläisiin kuulumattoman piispan Herman Råberghin johtamaan Porvoon hiippakuntaan. Hän toimi myös Porvoon hiippakunnan lääninrovastina ja tuomiokapitulin asessorina. Iitissä Pajula oli ”lihava, komia ja aika hyvä”, ja kerrotaan tarinaa hänen suunnattomista ruumiinvoimistaan. Pajula oli Iitin kautenaan synninpaheita vastaan saarnaava kirkkoherra, kiinnostunut diakonia-, lähetys- ja pyhäkoulutyön kehittämisestä, hän opiskeli englantia sekä oli kiinnostunut paikallishistoriasta ja keräsi materiaalia Iitin pitäjänhistoriaa varten. Pajulaa kiinnosti myös sukututkimus; hänen isoäitinsä Johanna Maria oli Kuhmalahden von Qvanteneita. Iitin kautenaan hän kiinnostui myös uudesta tutkimusaiheesta, Pohjanmaan mystikkojen kopiokirjoista, joista hän ehti esitelmöidä Suomen kirkkohistoriallisessa seurassa ja julkaista aiheesta artikkelin. Pajula näyttää tulleen hyvin toimeen perinteisen maaseutuväestön kanssa, mutta paikallisen työväestön, ainakin sen johdon, kanssa välit ilmeisesti katkesivat.[10]

title: Sari Pajula

text: Sari Pajula syntyi opettaja Jaakko Pajulan ja perushoitaja Kaija Laukan perheeseen. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1987 ja toimi yliopiston tutkijana 1987, Nurmijärven kunnankirjaston osastonjohtajana 1987–1988, Helsingin hovioikeuden kirjaston hoitajana 1988–1998 ja sisäministeriön informaatikkona 1998–2001. Eduskunnan kirjaston johtava tietoasiantuntija Pajula oli 2001–2007, kirjaston johtajaksi hänet nimitettiin 2007. Pajula jäi tehtävästä eläkkeelle keväällä 2017, tunnustuksena työstään hänelle myönnettiin hopeinen Henrik Schaumanin mukaan nimetty mitali.

title: Yhdystie 2802

text: Tienvarren nähtävyyksiä Somerolla ovat tien varressa Kultelan kylässä sijaitseva, Somero-Seuran ylläpitämä Kultelan Savenvalajamuseo ja Pajulan kylässä Pajulan kansakoulussa niin ikään Somero-Seuran ylläpitämä koulumuseo. Tieosuudelle osuu myös kaksi Somero-seuran vuonna 1963 Hämeen Härkätien varren kievareissa ja kartanoissa Somerolla liikkuneiden hallitsijoiden ja muiden merkkihenkilöiden muistoksi pystyttämistä Kuninkaankivistä: Juoten Kievarissa Pajulassa Kenraali Georg Lybecker luovutti vuonna 1713 Suomen armeijan ylipäällikkyyden kenraali Kaarle Kustaa Armfeltille ja Torkkomäen kievarissa Pajulassa yöpyi Ruotsin kuningas Aadolf Fredrik vuonna 1752.

title: Jukka Pajula

text: Pajula kävi Kadettikoulun sodan aikana 1943 sekä Sotakorkeakoulun 1952 ja valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1963 (ye-upseeri 1963). Jatkosodassa Pajula toimi JR 1:ssä joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä. 1944–1945 hän työskenteli opetusupseerina RUK:ssa. Pääesikunnan komento-osaston toimistoupseerina hän oli 1945–1948. Komppanianpäällikönä hän oli JR 5:ssä 1949. Sotakorkeakoulussa Pajula toimi adjutantti 1949–1950. Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin esikunnassa hän oli toimistoupseerina 1953 ja toimistopäällikkönä 1958–1959. Pääesikunnan järjestelyosaston toimistoesiupseerina hän toimi 1954–1958 sekä 1959–1962. Sotakorkeakoulussa Pajula opetti strategiaa 1962–1964. Savon prikaatissa hän toimi esikuntapäällikkönä ja pataljoonan komentajana 1964–1967. Uudenmaan jääkäripataljoonaa hän komensi 1967–1968. Pääesikunnan jalkaväkitoimiston toimistopäällikkönä hän oli 1968–1970. Jalkaväen tarkastajana hän toimi 1974–1976. Etelä-Suomen sotilaslääniä hän komensi vuosina 1976–1981, kunnes jäi eläkkeelle.

title: Johan Samuel Pajula

text: Dogmatiikan professoriksi vuonna 1894 nimitetyn ei-beckiläisen ja ruotsinmielisen Georg Gustaf Rosenqvistin (1855–1931) tuen turvin Pajula sai Helsingin yliopiston tutkimusstipendin. Laatiakseen virkaväitöskirjan kirkkohistorian professuuria varten Pajula teki arkistotutkimusta Ruotsissa ja Saksassa. Ennen opintomatkaansa Pajula toimi jonkin aikaa Rosenqvistin aiemman viran, teologisten esikäsitteiden apulaisprofessuurin viransijaisena. Kun tämä virka viimein täytettiin – sitten kun Collianderin yliopistoon rekrytoima Erkki Kaila (1867–1944), beckiläisen arkkipiispan Gustaf Johanssonin (1844–1930) veljenpoika, ehti pätevöityä tohtoriksi – Pajula hävisi apulaisprofessorin viran tälle Collianderin suosikille yliopiston professorikollegion tasatulokseen päättyneen äänestyksen jälkeen.[7]

title: Pajula (Halikko)

text: Pajula on kuulunut ns suomalaiseen vero-oikeuteen, mikä tarkoittaa että kylä on perustettu varhaiskeskiajalla. Pajula kasvoi 1900-luvun alussa Saloon kiinni esikauppalaalueeksi ja vuoden 1932 kuntaliitoksessa kauppalaa ympäröineet alueet, Pajula mukaan lukien, liitettiin Saloon. Halikon puolelle jäi vielä syrjäinen Sampaan Paijula, jossa sijaitsi muutama maatila. Sampaan kulkuyhteydet parantuivat, kun 1937 valmistui Salaisten tie, mutta edelleen alue on maatalousvaltaista haja-asutusaluetta.

title: Johan Samuel Pajula

text: Uskonnollisen käänteensä jälkeen Pajula omaksui pietistisen tapakulttuurin samalla kiihkeydellä kuin hän oli omaksunut suomenmielisyyden. Hänen uskonnollista kantaansa on muisteltu naiviksi. Tutkimuksissaan hän oli uudenaikainen, ja tunsi hyvin alansa kansainvälistä kirjallisuutta. Pajula ei kuulunut varsinaisesti mihinkään herätysliikkeeseen ja hän tunsi yhtäläistä vastenmielisyyttä sekä konservatiivista beckiläisyyttä että liberaalia uudenaikaista teologiaa kohtaan. Käsityöläistaustainen Pajula oli perustuslaillinen aikana, jolloin luterilaisen kirkon sekä Helsingin yliopiston säätyläistaustaiset johtomiehet oli myöntyväisyysmielisiä. Opiskelijana hän edusti muuttuvaa suomalaista yhteiskuntaa, yliopistolliselle opintielle lähtenyttä säätyläistön ulkopuolista väkeä, jonka koulutuksen mahdollistama säätykierto nosti maistereiksi, tohtoreiksi ja tutkijoiksi.

title: Jari-Pekka Pajula

text: Pelaajaurallaan Pajula pelasi keskushyökkääjänä. Hänelle kertyi 96 SM-liigaottelua Ilveksessä sekä yli 200 ottelua Mestiksessä. Pajula pelasi uran loppuvuosina myös yhden kauden Ruotsissa ja yhden kauden Norjassa, joiden jälkeen hän palasi vielä yhdeksi kaudeksi Mestiksessä pelaavaan LeKiin.

title: Johan Samuel Pajula

text: Hakiessaan vuonna 1898 kirkkohistorian professorinvirkaa, ja laadittuaan sitä varten väitöskirjan Uskonnolliset liikkeet Suomessa, Pajula oli viran ainoa pätevä hakija. Vastaväittäjänä toimi aiempi oppialan professori, piispa Herman Råbergh, joka hyväksyi väitöskirjan. Teologisen tiedekunnan neljästä professuurista kaksi oli tuolloin vailla vakituista viranhaltijaa. Täten neljän hengen virantäyttötoimikuntaan otettiin piispa Råbergh Pajulan vastaväittäjäksi ja lisäjäseneksi Pajulan aiempi kilpahakija Erkki Kaila. Hän toimi tuolloin ilman mitään alan tieteellisiä opinnäytteitä käytännöllisen teologian professorin viransijaisena. Kaila, jolla ei ollut esittää opinnäytteitä tai tieteellistä asiantuntemusta historiankaan alalta, esitti vastaväittäjän jo hyväksymän väitöskirjan hylkäämistä. Häntä kannatti eksegetiikan professori August Tötterman (1835–1902). Tasatulokseen päättyneen äänestyksen 2–2 jälkeen Pajulan opinnäyte hylättiin oppialan aiemman professorin Herman Råbergin ja dogmatiikan professori Rosenqvistin kannattaessa väitöskirjan hyväksymistä. Töttermanin ääni ratkaisi äänestyksen, sillä hän toimi tuolloin tiedekunnan dekaanina. Tötterman, jonka omissa opinnoissaan ei ollut opiskellut Suomen kirkkohistoriaa, kuului Collianderin beckiläispiiriin.[8]

title: Matti Pajula

text: Pajulan vanhemmat olivat rakennusmestari Esko Pajula ja Helmi Virsu. Hän pääsi ylioppilaaksi Haapaveden yhteiskoulusta ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1963 Helsingin yliopistosta. Pajula on asunut vuodesta 1979 Nilsiässä. Hän oli Kuopion läänin kirjallisuuden läänintaiteilijana 1983–1984.

title: Paavo Pajula

text: Pajulan vanhemmat olivat pastori Lauri Vihtori Pajula (ent. Widbom) ja Fanny Johanna Maria Haake. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900. Pajula suoritti yleisen oikeustutkinnon 1905, valmistui molempien oikeuksien lisensiaatiksi 1905 ja sai varatuomarin arvon 1907.

title: Johan Samuel Pajula

text: Pajulan äidinkieli oli suomi, isän äidinkieli oli ruotsi. Opintojensa kautta Pajula osasi ainakin saksaa, ranskaa, latinaa ja kreikkaa, ehkä myös hepreaa. Lyseossa hän oli opiskellut myös venäjää. Pajula oli ensimmäinen suomenkielisellä väitöskirjalla teologian tohtoriksi väitellyt henkilö. Väitöskirja Liturginen kiista, joka käsitteli 1500-luvun lopun ja 1600-alun uskonpuhdistuskauden vaiheita Suomessa, ilmestyi 1891. Se oli ensimmäinen Suomen kirkkohistoriaa käsitellyt, arkistolähteiden tutkimukseen perustunut teologinen väitöskirja. Työ sisältää paljon uutta tietoa ja edusti uutta tapaa tarkastella Suomen kirkkohistorian vaiheita. Se sai hyvin kielteisen, mutta kuitenkin hyväksyvän arvion vastaväittäjänä toimineelta käytännöllisen teologian beckiläisprofessorilta Otto Immanuel Collianderilta (1848–1924). Kun kirkkohistorian professuuri jäi vuosiksi 1892–1900 vaille viranhaltijaa Herman Råberghin (1838–1920) siirtyessä Porvoon piispaksi, historian oppialaan perehtymätön Colliander otti kirkkohistorian professuurin hoitaakseen oman professuurinsa ohella vuosiksi 1892–1897. Vuosiksi 1897–1900 hän järjesti kirkkohistorian vt. professoriksi serkkunsa, käytännöllisen teologian assistentin Karl Adolf Appelbergin (1851–1915).[6]

title: Johan Samuel Pajula

text: Suoritettuaan ylioppilastutkinnon Helsingissä Pajula ryhtyi opiskelemaan historiaa. Historiallisen koulutuksensa Pajula sai siis Helsingin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa, jossa hänen opettajanaan näyttää olleen ruotsinmielinen Magnus Schybergson (1851—1925), Ranskan hugenoteista väitellyt tohtori. Opinnoissaan hankkiminsa tiedoin Pajula julkaisikin ensimmäisen kirjansa, uskonpuhdistusta tavoitelleiden hugenottien karmeita kärsimyksiä kuvanneen kirjasen Uskonpuhdistus Ranskassa vuonna 1885. Pajula valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1881 ja promovoitiin filosofian maisteriksi 1882.[3]

title: Johan Samuel Pajula

text: Luokka:Suomalaiset teologit Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Suomen sisällissodan henkilöt Luokka:Suomen sisällissodan terrorin uhrit Luokka:Suomalaiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1856 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet

title: Suomen kirkkohistoriallinen seura

text: Suomen kirkkohistoriallisen seuran ensimmäisessä johtokunnassa toimi puheenjohtajana professori Herman Råbergh ja sihteerinä pastori Adolf Neovius. Muut jäsenet olivat Helsingin lääninvankilan saarnaaja pastori Elis Bergroth, käytännöllisen teologian professori Otto Immanuel Colliander, Uudenkaupungin kirkkoherra rovasti Johan Antero Cederberg, Jyväskylän seminaarin johtaja professori Karl Gabriel Leinberg ja Hämeenlinnan lyseon uskonnonlehtori Johan Samuel Pajula. Paitsi papistoa seuran johtohenkilöissä oli teologisen tiedekunnan ja koululaitoksen edustajia.

title: Fanny Pajula

text: Fanny Pajula oli naimisissa 1877–1887 pastori Lauri Vihtori Pajulan (ent. Widbom, 1849–1887) kanssa ja asui leskeksi jäätyään ystävänsä opettaja Hilda Käkikosken kanssa kuuden vuoden ajan 1889–1895. Pajula oli toisen kerran naimisissa 1897–1904 Ruskealasta kotoisin olleen kauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies Tuomas Laurikaisen (1841–1904) kanssa. Fanny ja Lauri Pajulan poika Paavo Pajula (1878–1961) toimi Sortavalan pormestarina ja oli myöhemmin Suomen ulkoministeriön palveluksessa viimeksi Suomen Kööpenhaminan lähettiläänä.

title: Johan Samuel Pajula

text: Pajulasta tuli suomenkielisen Hämeenlinnan lyseon uskonopettaja 1891. Tätä tehtävää hän, osin virkavapaalla ollen, hoiti vuoteen 1905 saakka. Pajulan opettajakaudesta on säilynyt useita koululaismuistoja, joissa toisissa korostuu hänen pietistinen kiivailunsa ja uuden luonnontieteen vastustuksensa, toisissa Pajulan leikkisyys ja isällinen suhtautuminen oppilaisiinsa. Humoristisella lämmöllä Pajulaa Hämeenlinnan lyseon uskonnonopettajana on muistellut hänen oppilaansa Eino Leino teoksessaan Elämäni kuvakirja.[5]

title: Johan Samuel Pajula

text: Pajulan isä oli satulaseppä ja raatimies, äidinkieleltään ruotsinkielinen Lars Abraham Widbom (1819–1886) ja hänen äitinsä oli suomenkielinen, Korpilahdelta kotoisin ollut talollisentytär Fredrika Wilhelmiina Ylä-Lehtimäki (1822–1876), joka Helsingin yliopiston matrikkelitiedoissa mainitaan sukunimellä Helén. Johan Samuel suomensi nimensä vuonna 1876 ollen näin seitsemäs nimensä virallisesti suomentanut suomalainen. Ensimmäisenä nimensä virallisesti suomensi hänen Lauri-veljensä vuonna 1875. Veljensä tavoin Johan Samuel suomensi nimensä Pajulaksi.[1] [2]

title: Johan Samuel Pajula

text: Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan tila oli autonomian kaudella erikoinen. Kun Pajula väitteli teologian tohtoriksi kirkkohistorian alalta vuonna 1891, kirkkohistoriasta ei ollut ilmestynyt ainuttakaan väitöskirjaa 20 vuoteen. Pienessä neljän professorin tiedekunnassa väittelijöitä oli vähän, tiedekunnan avoimiin virkoihin oli vaikea löytää niihin päteviä henkilöitä ja professorit hoitivatkin täyttämättä olleita professuureja omien virkojensa ohella. Pisimpään, kymmenisen vuotta, ilman vakituista professoria oli dogmatiikan oppiala vuosina 1884–1894. Pienessä tiedekunnassa beckiläimuutamat beckiläisiksi kutsutut raamattufundamentalistit onnistuivat ottamaan tiedekunnan johtoonsa sekä pyrkivät hoidattamaan ja täyttämään opetusvirat oman oppisuuntansa miehillä.

title: Johan Samuel Pajula

text: Sortovuosina Pajula haki Juvan kirkkoherran virkaa saaden kirkkoherranvaalissa äänestäneiden seurakuntalaisten ehdottoman enemmistön tuen. Juva kuului Savonlinnan hiippakuntaan, jonka piispana toimi O. I. Colliander, Pajulan vanha vastustaja teologisesta tiedekunnasta. Tuomiokapituli ehdottikin kirkkoherranvirkaan myöntyväisyysmiehenä tunnettua Josua Johanssonia (1850–1909), joka oli beckiläinen ja arkkipiispa Gustaf Johanssonin veli. Niin sanottu keisaripitäjämenettely käsiteltiin senaatin talousosastossa, ja Linderin myöntyväisyyssenaatti, jonka päätöksen vahvisti Nikolai Bobrikov, valitsi Juvan kirkkoherraksi Josua Johanssonin.[9]

title: Johan Samuel Pajula

text: Opiskeluaikanaan Pajula oli kiihkeä fennomaani ja ruotsin kielen ylivaltaa arvostellut Suomalainen Nuija -nimisen ylioppilasjärjestön jäsen, mikä käy ilmi hänen kirjallisesta jäämistöstään. Hän auskultoi opettajaksi sekä suomeksi että ruotsiksi pätevöityen näin sekä ruotsinkielisiin että suomenkielisiin opettajanvirkoihin. Uskonnollinen kokemus Lohtajalla vuonna 1883 muutti Pajulan elämänuran suunnan. Hän ryhtyi opiskelemaan papiksi, valmistui teologian kandidaatiksi 1887 ja vihittiin papiksi 1888. Uskonnollista kokemustaan Pajula ei tarkemmin selostanut, mutta totesi morsiamelleen kirjoittamassa kirjeessä, että oli pääsiäisenä 1883 ihmeellisellä tavalla kokenut Jeesuksen läsnäolon. Morsian oli soitonopettaja Karin Nyberg, jonka kanssa Pajula avioitui 1892. Vaimon isoisä oli Helsingin yliopiston aiempi rehtori Sakari Topelius.[4]

title: Anders Erik Ramsay

text: Anders Erik Ramsay oli ruotsalainen sotilas ja virkamies. Ramsayn vanhemmat olivat Johan Ramsay ja Märta Galle. Hän syntyi 1638 Ihamäessä Somerolla, jossa isoisä Hans Ramsay hoiti häntä kun isä oli 30-vuotisessa sodassa. Ramsay osallistui Kaarle X Kustaan sotaretkeen 18-vuotiaana Puolassa 1656 ja sai luutnantin arvon urhoollisuudesta. Hän osallistui kuninkaan kanssa Ison-Beltin ylitykseen ja Kööpenhaminan hyökkäykseen. Vasta 1672 hän palasi Ihamäkeen. Hän omisti Ihamäen, Raukelan ja Pajulan tilat Somerolla, mutta kaksi myöhempää tilaa menetettiin reduktiossa 1691. Ramsay nai 1671 Dorothea von Ritterin ja 1675 hän siirtyi sotimaan Ruotsissa Tanskaa vastaan ratsumestarina. Kaarle XI:n kanssa hän osallistui Lundin, Halmstadin ja Landskronan taisteluihin 1676. Ramsay sai majurin arvon 1678, everstiluutnantin arvon 1684 ja everstin arvon 1700. Hänet nimitettiin 1713 (75-vuotiaana) Länsipohjan maaherraksi. Vuonna 1723 hän erosi tehtävästään ja palasi poltettuun kotiinsa, jonka hän rakensi uudelleen. Ramsay kuoli 97-vuotiaana 1735.

title: Johan Samuel Pajula

text: Pajula murhattiin Iitissä 1.5.1918 vappupäivän vastaisena yönä noin puolitoista viikkoa Iitissä asuneiden tunnettujen tolstoilaisten, Akseli ja Eelo Isohiiden, murhien jälkeen. Tarina, että Pajula olisi kuollut puolustaessaan kirkkoviinejä, on tuulesta temmattu. Pappilaa oli ryöstetty, mutta saamistaan varoituksista huolimatta Pajula pysyi virkapaikallaan, kun arveli kirkkoherrana toimineensa nuhteettomasti. Paikkakunnan ulkopuoliset punaiset hakivat hänet yöllä pappilasta, murhasivat ja upottivat pistimin hakatun, runnellun ruumiin järveen. Urajärven rannalta löydettiin verijälkiä, ja ruumis löydettiin järveä naarattaessa. Pajulalta ryöstettiin mm. hänen vihkisormuksensa, jonka hänen vaimonsa sai sittemmin erikoisella tavalla takaisin. Pajulan hauta sijaitsee Iitin kirkkomaalla.[13]


query: Milloin Leonid Brežnev liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen?

title: Leonid Brežnev

text: Sodan jälkeen Brežnevistä tuli puolueen johtaja Dnepropetrovskissa ja 1950 hänet nimitettiin korkeimman neuvoston varasijalle ja myöhemmin samana vuonna Neuvostoliiton Moldavian puolueen pääsihteeriksi.[1] Vuonna 1952 hänestä tuli kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen ja presidiumin (entinen politbyroo) ehdokas.

title: Neuvostoliitto

text: Iäkkäät puoluejohtajat Brežnev, Juri Andropov ja Konstantin Tšernenko menehtyivät 1980-luvun alussa toinen toisensa jälkeen. Lopulta maaliskuussa 1985 Mihail Gorbatšovista tuli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri, joka oli Neuvostoliiton merkittävin tehtävä, koska maata johti käytännössä puolueen poliittinen toimikunta politbyroo.

title: Leonid Brežnev

text: Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941 Brežnev oli evakuoimassa monia tärkeitä tehtaita, ennen kuin Dnepropetrovsk joutui Saksan armeijan valloittamaksi 26. elokuuta. Monen puolueen alemman johtoportaan johtajan tavoin Brežnev määrättiin puna-armeijan joukko-osaston poliittiseksi komissaariksi. Ukrainan jouduttua yhä enenevässä määrin natsi-Saksan ja sen liittolaisten, Ukrainassa pääasiassa romanialaisten, haltuun, ei alueilta, joilta oli jouduttu vetäytymään, tarvittu neuvostoliittolaista siviilihallintoa ja puoluejohdolla oli yhteiskunnallista kokemusta.

title: Afganistanin sota

text: Leonid Brežneviä seurasi kommunistisen puolueen pääsihteerinä Juri Andropov vuonna 1982. Hän tajusi, että Neuvostoliitto oli juuttunut kestämättömään tilanteeseen. Puna-armeija ei ollut häviämässä sotaa, sillä afgaanisisseillä ei ollut voimia vallata tukikohtia eikä kaupunkeja. Toisaalta Neuvostoliitto ei voinut mitenkään voittaa sotaa. Vaikka neuvostosotilaat saivat vallattua alueita, sissit palasivat takaisin heti, kun neuvostojoukot poistuivat.[45] Lisäksi sota oli yhä paheneva taloudellinen ja poliittinen taakka. Armeijan vetäminen pois Afganistanista ei tullut kysymykseen, sillä vetäytyminen ilman neuvotteluja olisi tulkittu tappioksi ja sitä olisi pidetty kasvojen menetyksenä. Andropov aloitti ensimmäiset varovaiset rauhantunnustelut sissijohtajien kanssa, mutta ehti kuolla ennen kuin mistään oli ehditty edes neuvotella.[46]

title: Leonid Brežnev

text: Brežnevistä tuli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri 1964, ja puolueen pääsihteeri hän oli 1966–1982 eli pisimmän ajan Stalinin jälkeen. Hän oli korkeimman neuvoston puheenjohtaja. Valtiopäivälaitoksen puhemies eli Neuvostoliiton perustuslain mukainen valtionpäämies 1960–1964 ja 1977–1982.

title: Able Archer 83

text: Suurin katalyytti Able Archerin sodanpelolle oli syntynyt kahta vuotta aiemmin. Suljetussa kokouksessa toukokuussa 1981 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Leonid Brežnev ja KGB:n puhemies Juri Andropov ilmoittivat yksioikoisesti, että Yhdysvallat valmisteli ydinaseiskua Neuvostoliittoon. Tätä uhkaa vastaan taistellaakseen Andropov ilmoitti, että KGB ja GRU aloittaisivat operaatio RJANin. RJAN oli venäläinen akronyymi ”ydinaseiskusta” (Ракетное Ядерное Нападение); operaatio RJAN oli neuvostohistorian suurin ja kaikkein kokonaisvaltaisin rauhanajan tiedustelutiedon keräysoperaatio.

title: Alexander Dubček

text: Palattuaan Moskovasta Novotný syytti Dubčekia ”nationalistisesta poikkeamasta”. Lisäksi hän oli pyytänyt Leonid Brežnevin Prahaan ratkaisemaan asian stalinistisiiven eduksi. Brežnev saapuikin Prahaan kaikessa hiljaisuudessa 8. joulukuuta 1967. Uudistusmieliset totesivat neuvotteluissa Brežneville, että Antonin Novotnýn hallinto on kaiken kehityksen tiellä. Brežnev ei esittänyt asiasta mitään mielipidettä eikä puuttunut siihen, kuka olisi Novotnýn seuraaja. Brežnev poistui maasta jo seuraavana päivänä. Keskuskomitea keskusteli taloudesta 19. joulukuuta, ja 5. tammikuuta 1968 alkoi ratkaiseva kokous. Novotný saatiin syrjään, ja Alexander Dubček valittiin ainoana ehdokkaana kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi. Virkaanastujaispuheessaan Dubček herrasmiesmäisesti kiitti Antonin Novotnýta tämän tekemästä työstä. Presidentin virasta Novotný erotettiin 22. maaliskuuta 1968, ja uudeksi presidentiksi nousi toisen maailmansodan veteraani, kenraali Ludvik Svoboda.

title: Leonid Brežnev

text: Vuonna 1959 Brežnevistä tuli keskuskomitean toinen sihteeri ja toukokuussa 1960 korkeimman neuvoston puheenjohtajiston puheenjohtaja, valtiopäivälaitoksen puhemies, Neuvostoliiton perustuslain mukainen valtionpäämies, vaikka todellinen valta yksipuoluejärjestelmässä oli Nikita Hruštšovilla, Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerillä.

title: Brežnevin oppi

text: Brežnevin oppi synnytti Tšekkoslovakian miehityksen vuonna 1968, kun Neuvostoliitto ei hyväksynyt Tšekkoslovakian Prahan kevään nimellä tunnettuja uudistuksia. Tšekkoslovakialaiset olisivat halunneet rakentaa inhimillisempää ja modernimpaa sosialismia, johon olisi liittynyt tilinteko stalinismiin ja sensuurin lieventäminen. Uudistusten edetessä vapautuvassa ilmapiirissä alkoi tapahtumien vyöry, joka meni pidemmälle kuin uudistajat aluksi tarkoittivatkaan. Tšekkoslovakia oli siirtymässä kohti demokratiaa ja järjestämässä osittain vapaat ja rehelliset vaalit. Neuvostoliitto epäili kuitenkin menettävänsä otteensa satelliittivaltiostaan, ja Neuvostoliiton kommunistinen puolue päätti turvautua voimakeinoihin. Neuvostoliiton johdolla neuvostopanssarit ja Varsovan liiton joukot tunkeutuivat Prahaan ja ”ohjasivat” maan uudelleen oikeaoppiselle sosialistiselle tielle, johon kuului kommunistisen puolueen kiistämätön yksinvalta tiukassa Neuvostoliiton kontrollissa, tiukka sensuuri ja sosialistinen komentotalous. Neuvostoliiton perusteltua miehitystä lännessä alettiin puhua Brežnevin opista, joka estäisi Itä-Euroopan kansoja saavuttamasta vapautta.

title: Neuvostoliiton historia

text: Hruštšovin ja Nikolai Bulganinin palattua Suomesta kesäkuussa 1957 heidät yritettiin syrjäyttää. Presidiumi vaati ensimmäisen puoluesihteerin, Hruštšovin vaihtamista. Hän kutsui nopeasti koolle koko keskuskomitean ja teki yrityksen tyhjäksi. Malenkov, Lazar Kaganovitš ja Dmitri Šepilov menettivät ministerin paikkansa. Heidän tilalleen keskuskomiteaan nousivat Leonid Brežnev ja ehdokasjäsen Aleksei Kosygin. Stalinin kuoltua kenraali Žukov oli noussut apulaispuolustusministeriksi (1953) ja sitten puolustusministeriksi (1955). Hän tuki Hruštšovia ”puolueen vastaisen ryhmän” hyökkäystä vastaan. Kesäkuussa 1957 Žukovista tuli kommunistisen puolueen keskuskomitean täysjäsen. Lokakuussa 1957 Hruštšov kuitenkin vapautti hänet ministerin tehtävistä ja erotti keskuskomiteasta. Kun Hruštšov siirrettiin, Žukov palasi julkisuuteen (1964).[19]

title: Pjotr Mašerov

text: Mašerov nousi Valko-Venäjän kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi maaliskuussa 1965. Virkakaudellaan hän panosti Valko-Venäjän raskaaseen teollisuuteen, mikä osaltaan paransi alueen taloutta. Samaan aikaan kuitenkin maan venäläistyminen ja neuvostolaistuminen kiihtyi. Miltei koko nuoriso kuului Komsomoliin ja joka yhdestoista kommunistiseen puolueeseen. Mašerov kuoli auto-onnettomuudessa 4. lokakuuta 1980 ollessaan matkalla Baranavitšystä Minskiin. Hänen kuolemansa jälkeen syntyi huhuja siitä, että Leonid Brežnev oli ehkä määrännyt hänet tarkoituksellisesti surmattavaksi kilpailijana. Vaikka Mašerovin virkakaudella toteutettiin esimerkiksi valkovenäjän opetuksen lopettaminen kouluissa, hänellä oli etenkin kuolemansa jälkeen maine kansan johtajana ja "hyvänä kommunistina".

title: Kosmos 111

text: Kosmos 111 lähetettiin matkaan Baikonurin avaruuskeskuksesta 1. maaliskuuta 1966 Molnija-M kantoraketilla. Luotain pääsi onnistuneesti matalalle Maata kiertävälle radalle josta se oli tarkoitus lähettää edelleen kohti Kuuta, mutta Blok-L kiihdytysvaiheen asennonsäätimen jumiuttuminen johti luotaimen hallinnan menettämiseen. Luotain putosi ilmakehän kitkan vaikutuksesta kaksi päivää myöhemmin 3. maaliskuuta. Epäonnistumisen salaamiseksi luotaimelle annettiin Kosmos-sarjan satelliittitunnus eikä luotaimen todellista tehtävää myönnetty julkisesti. Laukaisu oli ajoitettu osaltaan juhlistamaan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 23. edustajankokousta, joka oli ensimmäistä kertaa Leonid Brežnevin johtama.

title: Alexander Dubček

text: Neuvostoliiton ja muiden Varsovan liiton maiden joukot Romaniaa lukuun ottamatta miehittivät maan 21. elokuuta 1968, ja pian demokraattiset uudistukset peruttiin seuranneen ”normalisoinnin” aikana. Neuvostoliiton kommunistisen puolueen puheenjohtaja Leonid Brežnev totesi, että sosialismin vaarantuminen yhdessä maassa on kaikkien sosialististen maiden asia. Tätä alettiin kutsua Brežnevin opiksi.

title: Andrei Kirilenko (poliitikko)

text: Andrei Pavlovitš Kirilenko (, ) oli neuvostoliittolainen poliitikko. Kirilenko oli johtavissa asemissa Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa (NKP) 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Hän oli neuvostoliittolainen valtiomies kylmän sodan alusta sen loppuun. Kirilenko nousi monen muun tavoin neuvostohierkarkiassa 1960-luvulla. Vuonna 1965 hänestä tuli Venäjän sosialistisen federatiivisen tasavallan keskuskomitean varapuheenjohtaja ja politbyroon jäsen. Nikita Hruštšovin erottua hänestä tuli Leonid Brežnevin "päällikköluutnantti" keskuskomiteassa.

title: Tšekkoslovakian miehitys 1968

text:
Tšekkoslovakian miehitys vuonna 1968 oli seurausta yrityksestä vapautua stalinismista ja löytää itsenäisempi rooli Neuvostoliiton johtamassa kommunistisessa blokissa kylmän sodan aikana. Vastaavia yrityksiä oli myös muissa blokin maissa. Ihmisoikeuksia kunnioittavan ”ihmiskasvoisen” sosialismin kokeilu (Prahan kevät) katkesi Tšekkoslovakiassa Varsovan liiton joukkojen 21. elokuuta suorittamaan miehitykseen. Tšekkoslovakia ”normalisoitiin” eli uudistukset peruttiin ja maan kommunistipuolue palautettiin tiukasti Moskovasta johdetulle linjalle. Neuvostoliiton johtaja Leonid Brežnev perusteli Varsovan liiton miehitystä sillä, että kun sosialismi on uhattuna yhdessä sosialistisessa maassa, asia ei ole vain tämän maan päätettävissä vaan kaikkien sosialististen maiden asia. Brežnevin lausumasta tuli tunnettu ulkopoliittinen doktriini, Brežnevin oppi.
Tšekkoslovakian kriisiin johtaneet tapahtumat alkoivat 1960-luvulle myöhästyneestä tilinteosta Josif Stalinin ajan terroriin ja asiaan kytkeytyi myös kansallisuuserimielisyyksiä Tšekkoslovakian presidentin ja kommunistisen puolueen (TKP) puheenjohtajan Antonín Novotnýn keskitettyä valtaa tiukemmin omiin käsiinsä Prahaan. Slovakian poliittiset johtajat, lehdistö ja kulttuuripiirit hyökkäsivät 1963 alkaen hämmästyttävän rohkeasti stalinismia vastaan ja nostivat esiin maan poliittisen johdon kannalta ikäviä kysymyksiä lähimenneisyydessä käytetyistä menetelmistä. Uudistusliikkeen johtaja Slovakian puoluejohtaja Alexander Dubček halusi oikaista ”hirvittävät vääryydet”, joita ”kommunistisen puolueen valtaannoususta lähtien maan taakkana ollut raskas sortokoneisto” oli saanut aikaan. Hänen mukaansa koko maa huokaisi kuin raskaan kiven alla. Novotný yritti seuraavien vuosien aikana useaan kertaan siirtää sivuun arvostelijaansa, mutta Dubčekin asema Slovakiassa oli vahva, eikä Novotný onnistunut aikeissaan.

title: Neuvostoliitto Gorbatšovin aikakaudella

text: 1970-luvulla Neuvostoliittoa johti Leonid Brežnev, jonka aikaa on muistettu pysähtyneisyyden kautena. Viimeistään 1970-luvulla Neuvostoliiton poliittinen elämä ummehtui täysin, toisinajattelijoita vainottiin, ja kommunistisen puolueen huipulla istuivat samat ukkoutuvat miehet. Korruptio levisi. Neuvostoliitossa kuoli peräkkäin muutaman vuoden sisällä kolme vanhan kaartin kommunistijohtajaa: Brežnev, Andropov ja Tšernenko.

title: Neuvostoliiton hajoaminen

text: Neuvostotalouden kasvu hidastui 1970-luvulla, minkä takia kommunistit tiedostivat talousuudistuksen tarpeen. 1980-luvun alkupuolella kuoli lyhyen ajan kuluessa kolme vanhan polven neuvostojohtajaa, Leonid Brežnev, Juri Andropov ja Konstantin Tšernenko. Uudistusmielinen Mihail Gorbatšov valittiin kommunistisen puolueen pääsihteeriksi.[5] Hän aikoi uudistaa Neuvostoliiton diktatuuriin perustuvaa Brežnevin ajoilta periytyvää byrokraattista sosialismia ihmiskasvoiseksi sosialismiksi.

title: Nikolai Podgornyi

text: Podgornyi liittyi vuonna 1964 pääsihteeriksi noussutta Leonid Brežneviä vastaan käytyyn valtakamppailuun. Häviäjänä hänet erotettiin keskuskomitean sihteerin asemasta ja hän sai Neuvostoliiton muodollisen valtionpäämiehen, korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajan aseman 1965 Anastas Mikojanin jälkeen. Vahvasti alkoholisoitunut Podgornyi erotettiin politbyroosta ja hän jäi eläkkeelle Brežnevin ottaessa myös valtionpäämiehen toimen 1977.

title: Brežnevin oppi

text: Brežnevin oppi julkaistiin ensimmäisen kerran Neuvostoliiton Kommunistisen Puolueen virallisessa äänenkannattajassa Pravdassa 26. syyskuuta 1968. S. Kovalevin artikkeli oli otsikoitu "Suvereniteetti ja kansainväliset velvoitteet sosialistisissa maissa". Leonid Brežnev toisti doktriinin puhuessaan Puolan yhdistyneen työväenpuolueen viidennessä kongressissa 13. marraskuuta 1968.

title: Moldova

text: Kesäkuussa 1941 saksalaiset ja romanialaiset hyökkäsivät Moldovan ja Ukrainan neuvostotasavaltoihin. Saksalaiset antoivat aseveljelleen Romanialle entisen Bessarabian lisäksi kaistaleen Dnestrjoen toiselta puolelta, jonka romanialaiset nimesivät Transnistrian kuvernoraatiksi. Järjestely jatkui vuoteen 1944 asti, jolloin Neuvostoliitto valtasi Trasnistrian ja Bessarabian takaisin. Ne siirtyivät virallisesti osaksi Neuvostoliittoa vuonna 1947, ja vanhat rajat ja venäläisperäiset paikannimet palautettiin käyttöön. Sodan jälkeen alkoi voimakas venäläistämispolitiikka, ja siteitä Romaniaan pyrittiin häivyttämään. Etnisiä venäläisiä ja ukrainalaisia rohkaistiin muuttamaan varsinkin Transnistrian alueelle, ja romaniasta eriytetyssä moldovan kielessä otettiin käyttöön kyrilliset kirjaimet. Leonid Brežnev toimi Moldovan kommunistisen puolueen pääsihteerinä 1950–1952, ja valtakaudellaan hän tukahdutti romanialaisten kapinayrityksen. Vasta Mihail Gorbatšovin perestroikan aikana kansallismielisten tuntojen ilmaiseminen vapautui.

title: Noottikriisi

text: SKP:n myöhemmän puheenjohtajan Aarne Saarisen mukaan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen politbyroon jäsen, myöhempi pitkäaikainen Neuvostoliiton puoluejohtaja Leonid Brežnev oli viitannut Länsi-Saksan taholta ilmenneeseen sotilaalliseen uhkaan vieraillessaan SKP:n edustajakokouksessa huhtikuussa 1960, puolitoista vuotta ennen nootin lähettämistä. Brežnev oli johtanut kokoukseen osallistunutta Neuvostoliiton kommunistisen puolueen valtuuskuntaa ja kyseessä oli hänen ensimmäinen vierailunsa Suomessa. Brežnev lausui puheessaan, että "Länsi-Saksan hallitsevien piirien politiikka lietsoo Euroopan tilannetta kireäksi ja on pahana kantona kaskessa rauhanpyrkimysten tiellä". Toisaalta Brežnev oli puheessaan antanut tunnustuksen Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden myönteiselle kehitykselle ja J. K. Paasikiven elämäntyölle, mutta ei maininnut lainkaan Urho Kekkosta, joka oli kuitenkin ollut Suomen presidenttinä jo neljä vuotta. Saarisen mukaan Brežnevin puhe oli osoitus NKP:n sisällä jo tuolloin käynnissä olleesta uudistusmielisten ja vanhoillisten välisestä valtataistelusta, jossa lopulta vanhoilliset, kovan linjan kannattajat pääsivät Brežnevin johdolla niskan päälle. Kekkosen "unohtuminen" Brežnevin puheesta olisi Saarisen mielestä voinut johtua siitä, että NKP:ssa Kekkosta ei vielä pidetty kyllin vahvana Suomen politiikan johtohahmona.

title: Tšekkoslovakian miehitys 1968

text: Tavoitteena uudistusten suunnittelussa ja toimeenpanossa oli koko ajan säilyttää niissä kommunistipuolueen johtava asema. On siis kyseenalaista oliko sen kaltainen kulttuuri-ilmaston vapautuminen, joka tapahtui alun perin Dubčekinkaan suunnitelma. Olihan hän vakuuttanut jo tammikuussa Neuvostoliiton Kommunistisen Puolueen (NKP) ensimmäiselle sihteerille Leonid Brežneville ettei mitään äkillisiä muutoksia ole tulossa. Toisaalta Dubčekin mukaan Brežnev ei edes ymmärtänyt asian ytimessä olleita yhteiskunnallisia, taloudellisia ja poliittisia tekijöitä. Hän tarkasteli asioita puhtaasti korkeiden puoluevirkailijoiden henkilökohtaisena kädenvääntönä. Kevään 1968 kuluessa Dubček joutui monesti tapahtuneiden tosiasioiden eteen. Maahan syntyi nopeasti vapaa kansalaisyhteiskunta. Lehdistöstä poistui käytännössä sensuuri ja erilaisia ihmisten oma-aloitteelliseen toimintaan perustuvia yhdistyksiä sekä puolueorganisaatioita alkoi syntyä ilman, että niihin olisi saatu tai hankittu kommunistisen puolueen lupaa. Myös kansalliskokouksen uusi puhemies Oldřich Černík ilmoitti tekevänsä Tšekkoslovakiaan todellisen parlamentin, mikä oli jo lähtökohdiltaan ristiriitainen tavoite yksipuoluejärjestelmässä. Eräs keskeisiä uudistusliikkeen vaatimuksia oli vuoden 1948 jälkeen toimeenpantujen stalinististen puhdistusten uhrien kunnian palauttaminen.

title: Neuvostoliiton historia

text: 1980-luvun alussa iäkkäät puoluejohtajat vaihtuivat toinen toisensa jälkeen. Leonid Brežneviä seurasivat Juri Andropov ja Konstantin Tšernenko. Maaliskuussa 1985 Mihail Gorbatšovista tuli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri, mikä oli maan merkittävin tehtävä, koska maata johti käytännössä puolueen poliittinen toimikunta, politbyroo. Muodollisesti Neuvostoliiton valtionpäämies oli korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja eli neuvostokansanedustuslaitoksen puhemies. Kansanedustuslaitoksella ei ollut itsenäistä tehtävää, koska puolue laati hyväksyttävät esitykset yksipuoluejärjestelmässä. Myös ministerineuvoston puheenjohtajalla, pääministerillä, oli parlamentarismia vähäisempi merkitys.[21]

title: Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista

text: Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Leonid Brežnevin vierailu 16. kesäkuuta Yhdysvaltoihin oli vastavierailu vuoden 1972 vierailulle, jolloin Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon teki ensimmäisenä Yhdysvaltain presidenttinä vierailun Neuvostoliittoon.

title: Baikalin–Amurin rautatie

text: Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Leonid Brežnev julisti ratahankkeen poliittiseksi hankkeeksi vuonna 1974. Radasta oli tullut merkityksellinen uudestaan 1960-luvun lopussa, kun Neuvostoliiton ja Kiinan välit huononivat siihen pisteeseen, että maat kävivät keveillä aseilla rajasotaa Ussuri-joella. Mikäli Siperian rata olisi tullut toimintakyvyttömäksi itäosistaan, olisi Baikalin–Amurin radalla ollut suuri merkitys.

title: Leonid Kravtšuk

text: Kravtšuk syntyi Velyky Žytynissä (nykyisin Rivnen alueella), joka oli tuolloin osa Puolaa. Alue liitettiin Ukrainan neuvostotasavaltaan toisen maailmansodan jälkeen. Kravtšuk liittyi Ukrainan kommunistiseen puolueeseen 1958. Hän toimi sen agitprop-osastossa ja nousi lopulta Ukrainan politbyrooseen 1989 ja korkeimman neuvoston (Verh'ovna Rada) puhemieheksi 1990. Neuvostoliiton hajotessa hän oli kolmannella sijalla Ukrainan puolueen johdossa, mutta Neuvostoliiton heiketessä Kravtšukiksta tuli tasavallan päämies. Hän erosi NKP:sta elokuussa 1991 ja alkoi tukea Ukrainan itsenäisyysliikettä. Hän julisti tukensa itsenäisyydelle Neuvostoliiton elokuun 1991 vallankaappausyrityksen jälkeen. Myöhemmin samana vuonna hänet valittiin Ukrainan presidentiksi ensimmäisissä vaaleissa.

title: Konstantin Tšernenko

text: Tšernenko liittyi Komsomoliin vuonna 1926 ja kommunistipuolueeseen vuonna 1931. Hän palveli rajavartiostossa Neuvostoliiton Kiinan-vastaisella rajalla ja toisen maailmansodan ajan Leonid Brežnevin adjutanttina. Poliittisen uransa hän aloitti paikallistasolla. Hänet kutsuttiin vuonna 1960 Moskovaan, jossa hän työskenteli Leonid Brežnevin lähimpänä alaisena. Hänestä tuli kommunistisen puolueen keskushallinnon henkilöstöjohtaja vuonna 1965. Tšernenko jatkoi työtään sihteerinä ja vahvisti poliittista asemaansa. Hänellä oli tietoa kaikista kommunistipuolueen johtohenkilöistä, ja hän muodosti oman poliittisen suhdeverkostonsa. Hänen päätyönään oli satojen dokumenttien allekirjoittaminen joka päivä: hän teki tätä työtä 20 vuotta. Brežnevin kuoltua vuonna 1982 Tšernenko menetti poliittisen valta-asemansa KGB:n ja puna-armeijan antibrežneviläisille voimille. KGB:n muodollinen johtaja Juri Andropov nimitettiin pääsihteeriksi Brežnevin jälkeen. Andropov kuitenkin kuoli hoidettuaan virkaa alle 13 kuukautta. Tšernenko valittiin hänen tilalleen huolimatta huonosta terveydentilasta.

title: Leonid Brežnev

text: Brežnev oli syntyisin Kamenskojesta, raskasteollistetusta Itä-Ukrainasta ja kansallisuudeltaan venäläinen. Hän opiskeli metallurgiaa ja valmistui vuonna 1935 insinööriksi Kamenskojen metallurgisesta instituutista ja työskenteli Itä-Ukrainan rauta- ja terästeollisuudessa. Hän liittyi kommunistisen puolueen nuorisojärjestöön, Komsomoliin 1923 ja puolueeseen 1931.

title: Leonid Brežnev

text: Hruštšovin valta oli turvattu vuoteen 1962, mutta hänen asemansa heikkeni hänen ikääntyessään sekä Neuvostoliiton talousvaikeuksien ja hänen toimintansa herätettyä epäluottamusta vuonna 1963. Brežnev oli pitkään lojaali Hruštšoville, mutta Brežnev oli nimitetty jo keskuskomitean pääsihteeriksi ja oli todennäköinen Hruštšovin seuraaja . Brežnevistä tuli osa valtaryhmää, joka oli poistamassa vanhempaa johtoa vallasta, kuten Gennadi Voronov [2], Aleksei Kosygin, Nikolai Podgornyi, Aleksandr Šelepin ja Anastas Mikojanin organisoima kaappaus poisti Hruštšovin vallasta tämän ollessa lomalla. Brežnev osallistui kaappaukseen 14. lokakuuta 1964. Brežnev nimitettiin Hruštšovin tilalle Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeriksi, Aleksei Kosygin ministerineuvoston puheenjohtajaksi eli pääministeriksi ja Mikojan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaksi ennen jäämistään eläkkeelle 1965. Eläköityneen Mikojanin korvasi niin sanotussa "troikassa" Nikolai Podgornyi.

title: Alexander Dubček

text: Leonid Brežnev, János Kádár, Walter Ulbricht, Władyslaw Gomułka ja Todor Živkov kokoontuivat Varsovassa 14. heinäkuuta 1968. Seuraavana päivänä he julkaisivat kommunikean, jossa totesivat viiden Varsovan liiton maan johtajan tavanneen ja lähettäneen kirjeen Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen keskuskomitealle. Kirjeessä, joka nykyään tunnetaan ”Varsovan kirjeenä”, todettiin uudistusten olevan "vastavallankumouksellisten voimien" aikaansaannosta, "antisosialistiset järjestöt" piti lakkauttaa ja lehdistön vapaus tuli lakkauttaa. Dubček otti kirjeen puolueensa keskuskomitean käsittelyyn, missä se tuomittiin yksimielisesti. Dubček ei vielä tässäkään vaiheessa uskonut, että Neuvostoliitto ja muut Varsovan liiton maat hyökkäisivät asevoimin Tšekkoslovakian uudistuksia vastaan.


query: Mikä on Brasilian suurin kaupunki?

title: Luettelo Brasilian kaupungeista

text: São Paulo - 11 016 703 Rio de Janeiro - 6 136 652 Salvador - 2 711 372 Fortaleza - 2 416 920 Belo Horizonte - 2 399 920 Brasília - 2 383 784 Curitiba - 1 788 559 Manaus - 1 688 524 Recife - 1 515 052 Porto Alegre - 1 440 939 Belém - 1 428 368 Guarulhos - 1 283 253 (osa São Paulon metropolialuetta) Goiânia - 1 220 412 Campinas - 1 059 420 São Luís - 998 385 São Gonçalo - 973 372 (osa Rio de Janeiron metropolialuetta) Maceió - 922 458 Duque de Caxias - 855 010 (osa Rio de Janeiron metropolialuetta) Nova Iguaçu - 844 583 (osa Rio de Janeiron metropolialuetta) São Bernardo do Campo - 803 906 (osa São Paulon metropolialuetta) Teresina - 801 971 Natal - 789 896 Campo Grande - 765 247 Osasco - 714 950 (osa São Paulon metropolialuetta) Santo André - 673 234 (osa São Paulon metropolialuetta) João Pessoa - 672 081 Jaboatão dos Guararapes - 651 355 (osa Recifen metropolialuetta) São José dos Campos - 610 965 Contagem - 603 376 (osa Belo Horizonten metropolialuetta) Uberlândia - 600 368 Sorocaba - 578 068 Ribeirão Preto - 559 650 Cuiabá - 542 861 Feira de Santana - 535 284 Juiz de Fora - 509 125 Aracaju - 505 286 Londrina - 498 288 Ananindeua - 498 095 (osa Belémin metropolialuetta) Joinville - 496 051 Belford Roxo - 489 002 (osa Rio de Janeiron metropolialuetta) Niterói - 476 669 (osa Rio de Janeiron metropolialuetta) São João de Meriti - 466 996 (osa Rio de Janeiron metropolialuetta) Aparecida de Goiânia - 453 104 (osa Goiânian metropolialuetta) Campos dos Goitacazes - 429 667 Santos - 418 375 São José do Rio Preto - 415 508 Mauá - 413 943 (osa São Paulon metropolialuetta) Caxias do Sul - 412 053 Betim - 407 003 (osa Belo Horizonten metropolialuetta) Florianópolis - 406 564 Vila Velha - 405 374 (osa Vitórian metropolialuetta) Diadema - 395 333 (osa São Paulon metropolialuetta) Serra - 394 370 (osa Vitórian metropolialuetta) Carapicuíba - 389 634 (osa São Paulon metropolialuetta) Olinda - 387 494 (osa Recifen metropolialuetta) Porto Velho - 380 974 Campina Grande - 379 871 Mogi das Cruzes - 372 419 (osa São Paulon metropolialuetta) Macapá - 368 367 Piracicaba - 366 442 Cariacica - 361 058 (osa Vitórian metropolialuetta) Bauru - 356 680 Itaquaquecetuba - 352 755 (osa São Paulon metropolialuetta) Montes Claros - 348 991 Jundiaí - 348 621 Pelotas - 346 452 Canoas - 333 322 (osa Porto Alegren metropolialuetta) São Vicente - 329 370 (osa Santosin metropolialuetta) Franca - 328 121 Maringá - 324 397 Ribeirão das Neves - 322 969 (osa Belo Horizonten metropolialuetta) Anápolis - 318 808 Vitória - 317 085 Rio Branco - 314 127 Caucaia - 313 584 (osa Fortalezan metropolialuetta) Petrópolis - 310 216 Foz do Iguaçu - 309 113 Guarujá - 305 171 (osa Santosin metropolialuetta) Ponta Grossa - 304 973 Paulista - 299 744 (osa Recifen metropolialuetta) Blumenau - 298 603 Vitória da Conquista - 289 772 Uberaba - 285 094 Cascavel - 284 083 Caruaru - 283 152 Suzano - 280 318 (osa São Paulon metropolialuetta) Limeira - 279 554 Santarém - 276 074 Taubaté - 271 660 Gravataí - 270 763 (osa Porto Alegren metropolialuetta) Santa Maria - 270 073 Barueri - 265 549 (osa São Paulon metropolialuetta) Viamão - 261 971 (osa Porto Alegren metropolialuetta) São José dos Pinhais - 261 125 (osa Curitiban metropolialuetta) Petrolina - 260 004 Governador Valadares - 259 405 Novo Hamburgo - 258 754 (osa Porto Alegren metropolialuetta) Volta Redonda - 258 145 Várzea Grande - 254 736 (osa Cuiabán metropolialuetta) Boa Vista - 249 655 Embu - 245 855 (osa São Paulon metropolialuetta) Praia Grande - 245 386 (osa Santosin metropolialuetta) Juazeiro do Norte - 240 638 Sumaré - 237 900 (osa Campinasin metropolialuetta) Magé - 237 000 (osa Rio de Janeiron metropolialuetta) Ipatinga - 236 463 Imperatriz - 232 560 Colombo - 231 787 (osa Curitiban metropolialuetta) Mossoró - 229 787 Taboão da Serra - 225 405 (osa São Paulon metropolialuetta) Marília - 224 093 Itaboraí - 220 981 Ilhéus - 220 943 Palmas - 220 889 Santa Luzia - 219 699 (osa Belo Horizonten metropolialuetta) São Carlos - 218 702 Sete Lagoas - 215 069 Alvorada - 214 953 (osa Porto Alegren metropolialuetta) São Leopoldo - 212 498 (osa Porto Alegren metropolialuetta) Jacareí - 211 559 Divinópolis - 207 983 Juazeiro - 207 969 Presidente Prudente - 206 704 Itabuna - 204 988 Americana - 203 845 (osa Campinasin metropolialuetta) Itapevi - 202 683 (osa São Paulon metropolialuetta) Arapiraca - 202 390 Hortolândia - 201 795 (osa Campinasin metropolialuetta) São José - 201 103 Marabá - 200 801

title: São José do Rio Preto

text: São José do Rio Preto on kaupunki ja São José do Rio preton mesoregionin keskuspaikka Brasiliassa, São Paulon osavaltiossa jokien Grande, Paraná ja Tietê välissä. Se on São Paulon 12.:ksi suurin kaupunki ja koko Brasilian 52.:ksi suurin. Se on perustettu 1852.

title: Brasilian maantiede

text: Suurin osa Brasilian orgaanisesta tuotannosta on keskittynyt rannikkoalueille ja jäljellä olevat koskemattomat sademetsät ovat pääasiassa pohjoisessa ja syvällä sisämaassa. Suurin osa maan viljelysmaista sijaitsee rannikolla ja sisämaahan päin mentäessä ne alkavat vaihtua laidunmaiksi, jotka keskittyvät Brasilian koillisille ja keski-läntisille alueille. Nautakarja on pääasiallisin laidunnettava, mutta myös lampaita ja sikoja pidetään alueella. Brasilian sokeriruoko-viljelmät ovat maailman suurimpia ja myös kaakaon, acajoupähkinöiden, kahvin sekä sitrushedelmien tuotanto on huomattavaa.[12]

title: Campina Grande

text: Campina Grande on kaupunki Paraíbassa, Brasiliassa. Kaupungin asukasluku oli 385 213 vuonna 2010. Se on asukasluvulta Paraíban toiseksi suurin kaupunki. Campina Grande on teknologiaosaamisen keskus Brasilian koillisosassa.

title: Santos (kaupunki)

text: Santos on perustettu vuonna 1543. Se sijaitsee 60 kilometriä São Paulon kaupungista kaakkoon. Vuonna 1996 siellä asui 412 000 ihmistä. Santos on maailman suurin kahvin vientisatama ja puolet koko Brasilian ulkomaankaupasta kulkee sen kautta. Se on myös matkailukeskus, jossa on kaksi lentoasemaa.

title: Rio Branco

text: Rio Branco on kaupunki Brasilian luoteisosassa. Se sijaitsee Acren osavaltiossa, jonka suurin kaupunki ja pääkaupunki se on. Kaupungin pinta-ala on 9 233 neliökilometriä ja asukasluku noin 340 00 (2015). Rio Branco perustettiin vuonna 1882.

title: Maceió

text: Maceió on kaupunki Alagoasin osavaltiossa, Brasiliassa. Se on osavaltionsa pääkaupunki ja samalla suurin kaupunki. Kunnan asukasluku oli 932 748 vuonna 2010. Meceió sijaitsee Mundaujärven ja Atlantin rannalla ja on suosittua matkailualuetta. Trooppisen ilmaston ansiosta alueen vuotuinen keskilämpötila on 25 °C ja sää on pääasiassa aurinkoinen.

title: Piauí

text: Piauí on osavaltio Brasilian koillisosassa. Siellä on arviolta 3 212 180 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 251 577 neliökilometriä. Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Teresina. Osavaltiolla on rantaviivaa 64 kilometriä.

title: Fortaleza

text: Fortalezassa on noin 2,5 miljoonaa asukasta, metropolialueella yli 3,4 miljoonaa. Se on Brasilian viidenneksi suurin kaupunki. Pinta-alaa Fortalezalla on 313 neliökilometriä.

title: Petrópolis

text: Petrópolis [-ro´-], on kaupunki Kaakkois-Brasiliassa, Rio de Janeiron osavaltiossa, noin 40 kilometriä Rio de Janeiron kaupungista pohjoiseen. Kaupunki on nimetty Brasilian viimeisen keisarin Pedro II:n mukaan.

title: Paraná (osavaltio)

text: Paraná on osavaltio Brasilian eteläosassa Paraguayn ja Argentiinan rajalla. Siellä on arviolta 11 242 720 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 199 317 neliökilometriä. Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Curitiba. Muita merkittäviä kaupunkeja osavaltiossa ovat muun muassa Londrina, Maringá sekä Foz do Iguaçu.

title: Getúlio Vargas

text: Hän poltti osavaltioiden liput ja loi keskitetyn hallinnon fasististen esikuvien mukaan. Suuryritykset saivat suosituimman aseman ja työntekijät kattavan sosiaaliturvan. Talouskasvuun pyrittiin kaikin hallituksen keinon. Maatalouden tukemiseen liittyi kotimaan kahvisadon lunastaminen kun se ei mennyt maailmanlaajuisen talouslaman aikana kaupaksi ulkomaille. Vuoden 1940 mennessä maassa poltettiin 60 miljoonaa säkkiä ylimääräistä kahvia. Viennin ja valuuttakurssien romahduksen vuoksi tuontia oli korvattava kotimaisella tuotannolla. Valtion avustuksella Brasilian teollistuminen käynnistyi nopeasti ja teollisuustuotanto kaksinkertaistui 1931–1936. Maa teollistui nopeasti, työvoima siirtyi kaupunkeihin ja se järjestettiin valtion valvomiin ammattiliittoihin. Saksasta tuli Brasilian puuvillan suurin ostaja ja sen kahvin ja kaakaon toiseksi suurin asiakas.

title: Palmas (kaupunki)

text: Palmas on kaupunki Brasilian pohjoisella alueella, Tocantinsin osavaltiossa. Kaupungin asukasluku oli 228 332 vuonna 2010. Palmas on Tocantinsin pääkaupunki ja asukasluvultaan sen suurin kaupunki.

title: Rio de Janeiro

text: Rio de Janeiro ([ʁi.u dʒi ʒɐˈnejɾu], suomalaisemmin [ri.o de ʒa'neiro], myös lyhyemmin "Rio") on São Paulon jälkeen Brasilian toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Atlantin valtameren rannalla samannimisessä osavaltiossa. Kaupungissa asuu 6,3 miljoonaa (2010) ihmistä 1 260 km²:n kokoisella alueella. Laajemmalla metropolialueella asukkaita on lähes 12 miljoonaa. Brasiliassa kaupunki tunnetaan myös lisänimellä "Cidade Maravilhosa", ’Suurenmoinen kaupunki’. Rio de Janeirossa syntynyttä brasilialaista kutsutaan nimellä "carioca".

title: Salvador (Brasilia)

text: Portugalilaiset perustivat Salvadorin vuonna 1549. Salvador oli Brasilian pääkaupunki vuoteen 1763, jolloin uudesta talouskeskuksesta, Rio de Janeirosta, tuli pääkaupunki. Kaupungissa on yli kolme miljoonaa asukasta, ja se on Brasilian seitsemänneksi suurin kaupunki.

title: Salto del Guairá

text: Kaupunki sijaitsee Paranajoen oikealla rannalla Paraguayn ja Brasilian välisellä rajalla. Se on yksi espanjalaisten vanhimpia asutuspaikkoja nykyisen Paraguayn alueella. Sen paikalle perustettiin Ciudad Real vuonna 1556, mutta kaupunki hylättiin 1600-luvulla. Nykyisestä kaupungista kulkee silta Brasilian puolelle Guaíran kaupunkiin.

title: Campinas

text: Campinas (IPA: ) on kunta São Paulon osavaltiossa Brasiliassa. Kunnan asukasluku oli 1 080 113 vuonna 2010. Campinasin metropolialueella on 19 kaupunkia, joissa oli vuonna 2000 yhteensä 2,3 miljoonaa asukasta. Campinas on osavaltion kolmanneksi suurin kaupunki São Paulon (noin 10 900 000) ja Guarulhosin (noin 1 160 000) jälkeen.

title: Goiás

text: Goiás on osavaltio Brasilian keskiosassa. Sen naapuriosavaltiot ovat Tocantins, Bahia, Minas Gerais, Distrito Federal, Mato Grosso ja Mato Grosso do Sul. Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Goiânia. Toiseksi suurin kaupunki on Anápolis.

title: Roraima

text: Roraima on osavaltio Brasilian pohjoisosassa. Se on asukasluvultaan Brasilian pienin. Naapuriosavaltioita ovat Pará ja Amazonas. Osavaltiolla on yhteistä rajaa myös Venezuelan ja Guyanan kanssa. Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Boa Vista. Roraimassa on arviolta 514 229 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 224 301 neliökilometriä.

title: Angra dos Reis

text: Angra dos Reis on kunta Brasiliassa, Rio de Janeiron osavaltion lounaisosassa, noin 150 kilometriä Rio de Janeiron kaupungista. Angra dos Reis on kuuluisa rannikostaan, jonka edustalla on 365 saarta, joista suurin ja tärkein on Ilha Grande. Brasilian ainoa toimiva ydinvoimala sijaitsee myös kunnan alueella. Keskustaajamana toimii kunnan kanssa samanniminen kaupunki ja satama. Kunnan asukasluku oli 169 511 vuonna 2010.

title: São Paulo

text: São Pauloon on tullut 1900-luvun aikana siirtolaisaaltoja Italiasta, Portugalista, Japanista, Saksasta, Kreikasta ja Lähi-Idästä. Maahanmuuttajat ovat tuoneet ruoka- ja muun kulttuurinsa mukanaan. Italialaistaustaiset ovat suurin ryhmä, yli kuusi miljoonaa, ja japanilaisia on puoli miljoonaa. Talouskasvun myötä kaupunkiin on muuttanut myös ihmisiä Brasilian eri osista.

title: Goiânia

text: Goiânia on Suomen mittakaavassa suuri kaupunki, mutta Brasiliassa se jää isompien kaupunkien varjoon ja on siten melko tuntematon kaupunki maailmalla. Goiâniassa on paljon vapaa-ajanviettomahdollisuuksia. Setor Buenon alueella sijaitseva puisto Vaca Brava on nuorten yleinen kokoontumis- ja ajanviettopaikka. Pikku baareja ja pubeja on satoja ympäri kaupunkia. Kaupungissa on useita kauppakeskuksia, joista suurin on nimeltään "Flamboyant". Brasilialaiselle kulttuurille ominaisesti kaupungin katujen varsilla on monia ravintoloita, joissa paikalliset käyvät syömässä usein.

title: Olinda

text: Olinda on kaupunki Brasiliassa Pernambucon osavaltiossa. Se sijaitsee Brasilian koillisosassa Atlantin rannalla Recifen pohjois- ja Paulistan eteläpuolella. Tämä 381 502 asukkaan kaupunki on yksi Brasilian parhaiten säilyneitä siirtomaa-ajan kaupunkeja.

title: Pedro Juan Caballero (Paraguay)

text: Kaupunki on perustettu vuonna 1899. Se sijaitsee Brasilian rajalla vastapäätä Ponta Poran kaupunkia. Kaupunkiin on maantieyhteys Concepciónista, ja Ponta Poran puolelle ulottuu Brasilian rautatieverkko.

title: Ilhéus

text: Ilhéus on Etelä-Bahiassa 430 kilometriä Salvador da Bahiasta etelään sijaitseva kaupunki Brasiliassa. Kaupunki on yksi tärkeimmistä Koillis-Brasilian turismikeskuksista.

title: Soledade

text: Kaupunki tunnetaan lempinimellä "Capital das Pedras Preciosas", eli suomeksi "Kallisarvoisten kivien pääkaupunki". Suuri osa maailman ametistivaroista onkin kaupungin läheisyydessä ja suurin osa Soledaden tehtaista on keskittynyt ametistien jalostukseen ja vientiin. Ehkä tunnetuin soledadelainen on Brasilian maajoukkueeseenkin edennyt jalkapalloilija Fábio Rochemback.

title: Vitória

text: Vitória on Brasilian Espírito Santon osavaltion pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee saarella lahdessa, jossa muutama joki laskee mereen. Se perustettiin 1551. Kaupungin pinta-ala on 98,506 neliökilometriä ja siellä on arviolta 359 555 asukasta (vuonna 2016). Suur-Vitórian alueella asuu yli 1 612 885 (2005) asukasta, mikä tekee siitä Brasilian 14. suurimman metropolialueen.

title: Letícia

text: Amazon on kaupungin kohdalla purjehduskelpoinen, ja Leticia on Kolumbian ainoa satama tämän joen rannalla. Se on aivan sekä Perun että Brasilian rajalla, ja Brasilian puolella siihen rajoittuu suurin piirtein samankokoinen Tabatingan kaupunki, jonka kanssa Leticia muodostaa löyhän kaupunkialueen joen rannalla.

title: Pernambuco

text: Pernambuco on osavaltio Brasiliassa. Se rajoittuu pohjoisessa Paraíban ja Cearán osavaltioihin, lännessä Piauíhin, etelässä Alagoasiin ja Bahiaan sekä idässä Atlantin valtamereen. Osavaltiossa on arviolta 9 410 336 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 98 146 neliökilometriä. Pernambuco on Brasilian vanhin osavaltio. Ilmasto on pääasiassa trooppinen, korkeammalla sijaitsevat alueet ovat hieman viileämpiä. Pernambucon pääkaupunki on Recife, muita suuria kaupunkeja ovat Jaboatão dos Guararapes, Olinda, Caruaru, Paulista, Petrolina, Cabo de Santo Agostinho ja Vitória de Santo Antão.

title: Brasilian maantiede

text: Brasiliassa ei ole monia järviä. Muutamia järviä maassa kuitenkin on, kuten Guarapirangan ja Paranoán tekojärvet. Brasilian suurin järvi on Sobradinhon tekojärvi, joka on myös maailman kahdenneksitoista suurin tekojärvi, mutta maan suurin ei-keinotekoinen järvi on Lagoa dos Patos.[16]

title: São Paulo

text: São Paulo on Brasilian suurin kaupunki ja samannimisen osavaltion pääkaupunki. São Paulon metropolialueella asuu lähes 20 miljoonaa ihmistä, ja se muodostaa eteläisen pallonpuoliskon suurimman väestökeskittymän. Itse kaupungin asukasluku on noin 11 miljoonaa (2010).