query: Missä Charles Ponzi syntyi?

title: Charles Ponzi

text: Ponzi syntyi vuonna 1882 Lugossa Italiassa ja sai nimekseen Carlo Ponzi.[1] Eräät lähteet määrittävät hänen syntypaikakseen Parman, missä hän asui teini-ikäisenä. Ponzi työskenteli nuoruudessaan postimiehenä ja pääsi opiskelemaan Rooman yliopistoon La Sapienzaan.

title: Charles Ponzi

text: Ponzin oveluudessa oli epäjohdonmukaisuutta. Hän oli pannut liikkeelle järjestelmän, jonka oli pakko romahtaa ennemmin tai myöhemmin. Hän haali kasaan pinoittain käteistä, mutta vain sillä seurauksella, että joutui yhä suurempiin velkoihin. Rikollisen näkökulmasta katstottuna hänen olisi pitänyt jonakin tiettynä hetkenä lähteä pois Yhdysvalloista maan viranomaisten ulottumattomiin. Sen sijaan hän jäi paikoilleen ja jatkoi maksamista. Ponzi halusi näyttää niin rehelliseltä kuin vain mahdollista, ja hänen elämäkertansa mukaan hän toivoi aina voivansa käyttää lisääntyvää omaisuutta uuden liikeyrityksen perustamiseen, mistä hän saisi tarpeeksi rahaa voidakseen maksaa takaisin kaikille sijoittajille ja tehdä heistä rikkaita.

title: Charles Ponzi

text: Vaikka Ponzi toi järjestelmään sisään rahaa aivan uskomatonta vauhtia, olisi yksinkertainen taloudellinen analyysi osoittanut, että toimintaa harjoitettiin suurilla tappioilla. Niin kauan kuin rahaa virtasi sisään, aiemmille sijoittajille voitiin maksaa uusien sijoittajien rahoilla, mutta valtavat velat olivat kehittymässä luvatuista koroista ja voitoista.

title: Charles Ponzi

text: Alkoi olla jo selviä merkkejä Ponzin lopullisesta tuhosta. Eräs huonekalumyyjä oli myynyt Ponzille huonekaluja silloin, kun tällä ei ollut vielä varaa maksaa niistä. Myyjä haastoi Ponzin oikeuteen saadakseen rahansa, kun Ponzilla vielä oli niitä. Kanne ei tuottanut tulosta. Se herätti kuitenkin huomiota ja nosti kysymyksen, miten pennittömästä Ponzista oli saattanut tulla miljonääri niin lyhyessä ajassa. Ponzin yhtiössä (the Securities Exchange Company) tapahtui joukkopako, kun monet sijoittajat päättivät vetäytyä sen toiminnasta.

title: Ponzi-huijaus

text: Ponzi-huijaus on saanut nimensä Charles Ponzista.

title: Charles Ponzi

text: Boston Post jatkoi artikkeleidensa kirjoittamista. Yhdessä niistä paljastettiin tiedot Ponzin vankilassaolosta ja julkaistiin hänet hymyilevänä Kanadassa otetuissa pidätyskuvissa. Elokuun 13. päivään mennessä Ponzi oli pidätetty ja hänet pantiin syytteelle 86 petoksesta. Ponzin kannattajat olivat raivoissaan hänet pidättäneille viranomaisille. 17000 ihmistä oli sijoittanut Ponziin miljoonia (toisen englanninkielisen Wikipedian artikkelin mukaan 40000 henkilöä), jopa kymmeniä miljoonia dollareita. Monet taloudellisen tuhon kohdanneista olivat niin Ponziin kohdistuvan uskon sokaisemia tai muuten vain haluttomia kieltämään typeryytensä, että he pitivät Ponzia edelleen sankarina.

title: Charles Ponzi

text: Ponzi työskenteli lukuisissa eri yrityksissä ennen kuin sai idean, että luotaisiin yritysluettelo, josta yritykset ostaisivat itsellen mainostilaa. Tämä oli sama idea, jonka muut kehittivät Ponzista tietämättöminä eteenpäin, ja se tunnetaan nimellä "Keltaiset Sivut". Ponzi ei kyennyt myymään ideaansa eteenpäin ja hänen yrityksensä kaatui pian tämän jälkeen.

title: Charles Ponzi

text: Toukokuuhun 1920 mennessä Ponzi oli saanut kokoon 420 000 USD. Hän alkoi tallettaa rahoja pankkiin nimeltä Hanover Trust Bank toiveenaan, että hänen tilinsä olisi jonakin päivänä niin suuri,että hän voisi saada määräysvaltaa pankissa. Toisena tavoitteena oli päästä sen pääjohtajaksi. Hän lopulta saikin pankista määräävän aseman.

title: Charles Ponzi

text: Ponzi sai muutaman viikon kuluttua kirjeen eräältä yritykseltä Espanjasta. Kirjeen sisällä oli kansainvälinen postin palautuskuponki (IRC), jollaista Ponzi ei ollut koskaan aiemmin nähnyt. Tutkittuaan kuponkia ja asiaa pohdiskeltuaan hän huomasi järjestelmässä heikkouden, mikä voisi periaatteessa mahdollistaa rahan ansaitsemisen kuponkien avulla.

title: Charles Ponzi

text: Ponzi maksoi kaikille rahojaan vaatineille, ja joukkoryntäys pysähtyi. Heinäkuun 24. päivänä vuonna 1920 the Boston Post julkaisi myönteisen artikkelin Ponzista ja hänen järjestelmästään, minkä jälkeen ennätysmäärä uusia sijoittajia sijoitti hänen yritykseensä. Ponzi kokosi tuohon aikaan 250000 USD päivässä.

title: Charles Ponzi

text: Omien sanojensa mukaan Ponzi saapui Yhdysvaltoihin vuonna 1903 taskussaan kaksi dollaria ja viisikymmentä senttiä. Kaikki muut säästönsä hän oli menettänyt laivalla uhkapeleissä. Englannin kielen Ponzi oppi nopeasti, ja hän teki seuraavat vuodet sekalaisia töitä Yhdysvaltain itärannikolla. Ponzi sai lopulta työpaikan tiskaajana eräässä ravintolassa, jossa hän joutui nukkumaan asunnottomuuden takia. Työpaikkansa hierarkiassa hän onnistui nousemaan tarjoilijaksi, mutta erotettiin epärehellisyyden ja varkauksien vuoksi.

title: Charles Ponzi

text: Ponzi oli heinäkuussa 1920 koonnut miljoonia. Ihmiset kiinnittivät kotejaan Ponzin tarjoamia sijoituksia vastaan ja sijoittivat elinaikaiset säästönsä järjestelmään. Useimmat eivät nostaneet pois voittojaan, vaan sijoittivat ne edelleen suurempien voittojen toivossa.

title: Charles Ponzi

text: Tähän aikaan Ponzi etsi toista kaupanteon kohdetta päästäkseen ulos kultaisesta ansasta, jonka hän oli rakentanut itselleen, mutta aika oli käymässä vähiin. Boston Post aloitti sarjan artikkeleita 26. heinäkuuta, joissa kysyttiin vaikeita kysymyksiä Ponzin rahantekokoneesta. The Post otti yhteyttä Clarence Barroniin, joka oli talouselämän analyytikko ja julkaisi the Barron's -nimistä liike-elämän julkaisua. Hänen oli määrä tutkia Ponzin järjestelmää. Barron huomasi, että vaikka Ponzi tarjosi loistavia korkoja sijoituksille, niin hän ei itse sijoittanut rahaa omaan yhtiöönsä.

title: Charles Ponzi

text: Ponzi oli palkannut pikaisesti julkisuuskuvansa parantamiseksi konsultiksi James McMastersin. McMaster tuli kuitenkin pian epäileväksi Ponzin loputtomista puheista koskien postin palautuskuponkeja, samoin kuin jatkuvien tutkimusten vuoksi. Hän meni Boston Postiin kutsuen Ponzia "idiootiksi talousasioissa". Lehti tarjosi hänelle 5000 dollaria hänen kertomuksestaan ja julkaisi otsikon elokuun 2. päivänä, missä julistettiin Ponzin olevan peruuttamattomasti maksukyvytön. Elokuun 10. päivänä liittovaltion agentit tekivät ratsian the Securities Exchange Companyyn ja se suljettiin. Yhtiön tiloissa ei ollut suurta varastoa postin vastauskuponkeja. The Hanover Trust Bank suljettiin niin ikään.

title: Charles Ponzi

text: Päästyään vapaaksi vankilasta vuonna 1911 hän päätti palata Yhdysvaltoihin. Hän jäi kuitenkin kiinni italialaisten laittomien siirtolaisten salakuljetuksesta rajan ylitse. Ponzi tuomittiin tällä kertaa kahdeksi vuodeksi atlantalaiseen vankilaan. Siellä hänestä tuli erään vartijan tulkki. Vartijalla oli tapana varastaa kuuluisan gangsterin, Ignazio "the Wolf" Lupon kirjeitä. Ponzista tuli Lupon ystävä. Roolimallinaan Ponzi piti kuitenkin erästä toista vankia; Charles Morsea. Morse huijasi lääkäreitä väittäen, että oli tekemässä kuolemaa, ja sai heiltä vapautuspäätöksen. Sairautensa oireet hän sai aikaan syömällä saippuavaahtoa.

title: Ponzi-huijaus

text: Ponzi-huijaukset ovat saaneet nimensä Charles Ponzin mukaan (mies tunnetaan myös nimillä Carlo ja Carl Ponzi, Charles Ponei ja Charles P. Bianchi). Hän syntyi Italiassa vuonna 1882, mutta muutti Yhdysvaltoihin omien sanojensa mukaan vuonna 1903. Oltuaan välillä Kanadassa ja kärsittyään rangaistuksia petoksista, hän keksi vuonna 1920 idean, joka teki hänestä maailmankuulun ja josta hänen nimensä on annettu vastaaville muille huijauksille.

title: Charles Ponzi

text: Vapauduttuaan Ponzi suuntasi lopulta takaisin Bostoniin. Hän tapasi siellä tulevan puolisonsa, italialaisen Rose Gneccon. Ponzi ei kertonut Gneccolle vuosistaan vankilassa, mutta Ponzin äiti ilmoitti asiasta lähettämässään kirjeessä, missä kertoi poikansa menneisyydestä. Gnecco päätti kuitenkin pysyä Ponzin rinnalla. Pari meni naimisiin vuonna 1918.

title: Charles Ponzi

text: Ensimmäiset sijoittajat tekivät sijoituksia Ponzin järjestelmään ja saivat luvatut voitot. Sana lähti leviämään ja sijoituksia alkoi tulla sisään yhä nopeammin. Ponzi palkkasi asiamiehiä ja maksoi heille runsaita palkkioita jokaisesta dollarista, minkä he toivat sisään järjestelmään. Helmikuuhun 1920 mennessä Ponzin saamat varat olivat 5 000 USD, mikä oli suuri summa tuohon aikaan.

title: Charles Ponzi

text: Ponzi eli ylellistä elämää. Hän osti kartanon, jossa oli ilmastointi ja lämmitettävä uima-allas. Hän toi äitinsä Italiasta Yhdysvaltoihin ensimmäisen luokan sviitissä valtamerihöyryllä. Hän oli sankari italialaisten yhteisössä ja häntä ylistettiin, minne vain hän menikin.

title: Charles Ponzi

text: Ponzi jäi Montrealiin ja asui jonkin aikaa Zarossin kotona auttaen miehen jälkeensä jättämää perhettä, samalla kun hän suunnitteli paluuta Yhdysvaltoihin ja uutta alkua. Ponzi oli kuitenkin varaton, ja suunnitelma paluusta tuntui mahdottomalta. Hän meni eräänä päivänä sisään erään Zarossin entisen asiakkaan toimistoon, ja kun ei tavannut siellä ketään, hän väärensi itselleen šekin, jonka arvo oli 423,58 USD. Poliisi kiinnitti huomionsa Ponzi lisääntyneisiin menoihin ja tuhlailevaan elämäntyylin pian väärennyksen jälkeen. Poliisin tiedustellessa asiasta Ponzi tunnusti välittömästi syyllisyytensä. Hänet tuomittiin kavalluksesta kolmeksi vuodeksi quebeciläiseen vankilaan vankina numero 6660. Sen sijaan, että olisi kertonut äidilleen totuuden vaiheistaan, hän lähetti tälle kirjeen, missä väitti löytäneensä työpaikan erään vanginvartijan "erityisavustajana".

title: Charles Ponzi

text: Ponzi vietti viimeiset elinvuotensa köyhyydessä. Hän sai kohtauksen vuonna 1948 ja kuoli köyhien sairaalassa Rio de Janeirossa tammikuun 18. päivänä 1949. Hänen elämäänsä oli luonnehtinut yksi suuri loiston hetki, mitä olivat ympäröineet eriskummalliset villit viritelmät, mitkä aiheuttivat hänelle väistämättä rahojen menetyksen. Ponzi antoi yhden viimeisistä haastatteluistaan yhdysvaltalaiselle toimittajalle köyhien sairaalassa ja kertoi bostonilaisille tarjoamistaan elämyksistä:

title: Charles Ponzi

text: Ponzi muutti vuonna 1907 Montrealiin Kanadaan. Hänestä tuli kassa-apulainen juuri avattuun pankkiin nimeltä Banco Zarossi, jonka oli perustanut Luigi "Louis" Zarossi palvellakseen kaupunkiin tulvivaa italialaisten maahanmuuttajien joukkoa. Zarossi maksoi kuuden prosentin korkoa, mikä oli tuplasti muiden pankkien yleisen korkotason, ja hänen pankkinsa kasvoi nopeasti tämän tuloksena. Ponzi sai selville, että pankki oli vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa kannattamattomien kiinteistölainojen vuoksi. Zarossi ei rahoittanut korkomaksujaan sijoituksista saamillaan voitoilla vaan uusien asiakkaiden tallettamista varoista. Pankki kaatui lopulta, ja Zarossi pakeni Meksikoon mukanaan suuri osa pankin varoja.

title: Charles Ponzi

text: Sillä välin hallituksen tutkijat koettivat jäljittää Ponzin kiemuraisia rahakuvioita saadakseen selville, miten paljon rahaa hän oli ottanut vastaan ja minne se oli päätynyt. He eivät saaneet sitä koskaan selville ja päättelivät ainoastaan sen, että miljoonia oli kulkenut hänen käsiensä kautta.

title: Charles Ponzi

text: Ponzin elättämien ideoiden joukossa oli ostaa 300 miljoonalla dollarilla yhdysvaltalainen sotalaiva ja muuttaa se kelluvaksi ostoskeskukseksi. Samalla olisi edistetty isänmaallisuutta ja maan taloutta täyttämällä se kotimaassa valmistetuilla tuotteilla. Tämä suunnitelma oli kuitenkin täysin mahdoton toteuttaa, samoin kuin useimmat Ponzin liikeideoista. Jos hänellä olisi koskaan ollut 300 miljoonaa dollaria irrotettavaksi pois hallitsemattomasta järjestelmästään, hän olisi ollut korviaan myöten veloissa ennen kuin olisi myynyt ensimmäistäkään tuotetta laivallaan (3 miljardia vuoden 2006 dollarin arvon mukaan).

title: Charles Ponzi

text: Huolimatta uudesta käänteestä yksi Boston Postin toimittajista suhtautui tapaukseen skeptisesti ja palkkasi tutkivia reporttereita tarkistamaan Ponzin taustat. Myös the Massachusettsin Commonwealth (talousyhteisö) teki hänestä tutkimuksensa ja hän tapasi osavaltion viranomaisia sinä päivänä, kun Post julkaisi artikkelinsa. Hän sai viranomaiset luopumaan kirjanpitonsa tarkastamisesta tarjoutumalla lopettamaan varojen vastaanoton tutkimuksen aikana; onnekas valinta, sillä asianmukaista kirjanpitoa ei ollut tehty. Ponzin tarjous tyynnytti väliaikaisesti osavaltion virkamiesten epäilykset.

title: Charles Ponzi

text: Charles Ponzi (3. maaliskuuta 1882 – 18. tammikuuta, 1949) muutti Yhdysvaltoihin Italiasta vuonna 1903, ja hänestä tuli yksi kuuluisimmista huijareista Amerikan historiassa. Hänet tunnetaan myös nimillä Charles Ponei, Charles P. Bianchi, Carl ja Carlo Ponzi. Totuutta Charles Ponzin elämästä on vaikea saada selville, koska hänellä oli taipumuksena sepitellä tarinoita ja kaunistella tosiasioita. Vaikka monet ihmiset eivät ole kuulleet mitään itsestään Ponzista, niin termi "Ponzi-huijaus" on laajalti tunnettu nimitys nopeaa rikastumista lupaavalle petolliselle järjestelmälle.

title: Charles Ponzi

text: Maaliskuuhun mennessä hän oli saanut 30 000 USD. Toiminta uhkasi räjähtää käsiin, ja Ponzi palkkasi asiamiehiä ottamaan vastaan uusia sijoituksia kaikkialta Uudesta Englannista ja New Jerseystä. Tuona aikana sijoittajille maksettiin suuria korkoja, mikä rohkaisi yhä uusia sijoittajia tekemään sijoituksia.

title: Charles Ponzi

text: Ponzi pyysi ystäviään ja tuttaviaan tukemaan keksimäänsä järjestelmää. Hän tarjosi 50 % tuottoa 45 päivän sijoitukselle. Hän selitti, että postikupongeista saatavat suuret palautukset tekivät sellaiset voitot helpoiksi saavuttaa. Hän perusti oman yrityksen nimellä the Securities Exchange Company, jonka nimissä hän vei markkinoi järjestelmää.

title: Charles Ponzi

text: Opinnot eivät pääseet alkua pidemmälle, sillä Ponzi tutustui nuoriin, joita opiskelu ei kiinnostanut. Hänen ystävänsä pitivät yliopistoa "neljän vuoden lomana". Ponzi seurasi heitä lähiseudun baareihin, kahviloihin ja oopperaan.[1] Yliopisto-pinnot jäivät lopulta rahapulan vuoksi kesken. Ponzi päätti muuttaa Yhdysvaltoihin ja matkusti S.S. Vancouver</i>illa Bostoniin, Massachusettsiin.[1]

title: Charles Ponzi

text: Ponzi pääsi vapaaksi vuonna 1934 ja hänet karkotettiin välittömästi Italiaan, sillä hänestä ei ollut koskaan tullut Yhdysvaltain kansalaista.[3] Hänen koreileva luottamuksensa oli haihtunut sinä aikana ja kun hän lähti ulos vankilasta, niin hän kohtasi sen ulkopuolella vihaisen väkijoukon. Hän kertoi toimittajille ennen lähtöään pois maasta: "Minä etsin hankaluuksia elämääni ja löysin niitä." Rose jäi maahan ja otti hänestä myöhemmin avioeron, sillä hän ei halunnut jättää Bostonia hänen vuokseen. He jatkoivat kuitenkin toiveikkaiden rakkauskirjeiden lähettämistä toisilleen aina Ponzin kuolemaan asti.


query: Missä Pietro Deiro syntyi?

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro, taiteilijanimeltään Pietro (28. elokuuta 1888 Salto Canavese, Italia[1] – 3. marraskuuta 1954 New York, Yhdysvallat) oli italialais-amerikkalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sovittaja. Hänet tunnetaan eräänä suurimmista harmonikkamusiikin 1900-luvun alun nimistä ja pioneereista, jonka ansiosta pianoharmonikka kehittyi instrumenttina ja harmonikkamusiikin imago kehittyi merkittävästi Yhdysvalloissa ja Euroopassa[2]. Pietro Deiro saavutti suuren suosion vaudeville-kiertueilla ja levytyksillään 1910- ja 1920-luvuilla, kykeni levittämään sävellys- ja sovitustuotantoaan kansainvälisesti, sekä ylläpitämään menestyksekästä uraa 1930-luvun lamavuosienkin aikana perustamiensa harmonikkakoulujen ja liikemieskykyjensä ansiosta.[3] Mittavan uransa ja kyvykkään markkinointitoimintansa ansiosta hänet tunnettiin Yhdysvalloissa lopulta eräänlaisena harmonikkamusiikin ”isähahmona” ja hänestä käytettiin lempinimeä The Daddy of the Accordion.[2][3]

title: Pietro Deiro

text: Guido Deiron sensaatiomaisen, vuonna 1910 alkaneen vaudeville-menestyksen myötä myös Pietro Deiron ura lähti räjähdysmäiseen nousuun ja hänestä tuli kuuluisuus vuonna 1912.[2] Henry Doktorskin mukaan Pietro solmi ensimmäisen vaudeville-kiertuesopimuksen vuonna 1911 tai 1912, opiskeltuaan siihen saakka pianoharmonikan soittoa.[3] Vuosikymmenen loppua kohden hän ansaitsi 500 dollaria viikossa, mikä oli suuri summa silloista rahaa. Vuonna 1921 Pietro Deirosta kirjoitettiin seuraavasti lehdessä ”Mitä Paderewski on pianossa, Spalding viulussa ja Hans Kronol sellossa, on Pietro pianoharmonikassa. Mies ottaa esiin tuon vasta hieman arvostusta ansainneen instrumenttinsa ja antaa sille ihmisäänen, äänen, joka on elävää iloa ja myös syvälle luotaavaa surua”[2] Molemmat veljekset olivat hyvin palkattuja konserttiesiintyjiä koko 1920-luvun ajan, vaikka pianoharmonikan uutuusarvo erikoisena instrumenttina olikin alkuajoista laantunut. He olivat aikansa vaudeville-kuuluisuuksia, joiden ura kukoisti nyt heidän musiikillisten ansioidensa pohjalta. Pietro Deiro oli lähes jatkuvasti kiertueilla lukuisissa Yhdysvaltojen osavaltioissa ja Kanadassa.[1]

title: Harmonikka

text: Varsinkin pianoharmonikan ja harmonikkamusiikin suosio alkoi nousta Yhdysvalloissa toden teolla 1910-luvulla italialais-amerikkalaisten Deiron veljesten (Guido Deiro ja Pietro Deiro) valtaisan vaudeville-menestyksen myötä. Heidän kauttaan myös Italiassa valmistetut pianoharmonikkamallit saivat jalansijaa Yhdysvalloissa. Sitä ennen Yhdysvalloissa oli käytetty lähinnä yksi-, kaksi- tai kolmirivisiä diatonisia näppäinharmonikkoja, joita tilattiin Sears Roebuckin postimyyntiluettelosta.[21] Lähteistä riippuen joko Guido tai Pietro Deiroa pidetään Yhdysvaltojen ensimmäisenä ammattimaisena pianoharmonikansoittajana[27]. Veljeksistä ensimmäisenä saavutti Guido huomattavaa julkisuutta 1910, ja hän oli myös kaikkien aikojen ensimmäinen radiossa esiintynyt pianoharmonikansoittaja, mikä tapahtui Yhdysvaltojen ensimmäisen kaupallisen radioaseman 8MK:n kautta vuoden 1921 ja kesäkuun 1922 välillä[21]. Deiron veljekset ja (näppäinharmonikkaa soittanut) Pietro Frosini kehittivät harmonikkamusiikkia merkittävästi monipuolisemmaksi, jopa virtuoosimaiseksi, viihdemusiikiksi.[21] Bassopuolta käytettiin kuitenkin yhä selvästi pelkästään säestävänä, rytmittävänä. Heidän teoksensa levisivät harmonikansoittajien käyttöön ympäri maailmaa.[5]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro solmi varhain suhteet musiikkijulkaisija Octave Paganin kanssa, joka toimi Greenwich Villagessa New Yorkissa. Italialaistaustainen Pagani oli jo aiemmin julkaissut italialaista pianomusiikkia. Hän julkaisi kolme Pietro Deiron sävellystä, San Francisco Souvenir, Trieste Overture ja Bel giorni vuonna 1916. Kolme vuotta myöhemmin Pagani julkaisi Pietro Deiron pianoharmonikansoiton oppikirjan Pietro's Complete Method for the Piano Accordion, josta tuli monen soittajan standardioppikirja. Kirjaa myytiin Yhdysvalloissa vuoteen 1936 mennessä yli 60000 kappaletta. Pietro julkaisi Paganin kautta suuren määrän harmonikkasovituksia ja sävellyksiään koko 1920-luvun ajan.[1]

title: Pietro Deiro

text: Guidon mukaan Pietro ei myöskään osannut soittaa pianoharmonikkaa ennen Guidon saapumista vuonna 1908. Guido Deiro julkaisi kirjoituksia, joissa hän kumosi Pietron väitteet tämän ensimmäisestä pianoharmonikkakonsertista varsin suorasanaisesti. Pietro Deiroa onkin kritisoitu, että hän antoi periksi houkutukselle hankkia mainetta väärin perustein isoveljensä maineen kustannuksella saadakseen lisää mainosta omalle liiketoiminnalleen. Sekaannusta tuon ajan tiedotusvälineissä on voinut asian tiimoilta vielä lisätä se, että Guido Deiro tunnettiin länsirannikolla maineensa huipulla yksinkertaisesti vain Deiro</i>na ja hänenkin toinen nimensä oli vieläpä Pietro.[9]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deirosta on tehty William Schimmelin säveltämä ooppera, Opera Fisharmonica, vuonna 1992. Hänen poikansa Pietro ”Lee” Deiro Jr. (30. syyskuuta 1913 New York - 19. kesäkuuta 1999) jatkoi työtä kustannusyhtiöiden johdossa Pietro Deiro Sr:n kuoleman jälkeen.[14]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro avioitui Bianca Vincenzin (1891 - 1976) kanssa ja heidän avioliittonsa kesti neljäkymmentä vuotta Pietron kuolemaan saakka. Häntä on kuvailtu uskolliseksi aviomieheksi ja perhekeskeiseksi henkilöksi, etenkin vertailukohtana vanhempaan veljeensä, jonka naissuhteet ja avioliitot olivat usein myrskyisiä. Rahankäytön suhteen Pietro Deiro tunnettiin tarkkana, jopa saitana henkilönä, ja hänellä olikin kuollessaan suhteellisen paljon omaisuutta.[3]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro levytti 152 gramofonilevynpuolta. Hän aloitti Columbialla vuonna 1913, luultavasti veljensä menestyksen vanavedessä. Vuonna 1914 hän siirtyi kuitenkin pysyvästi Columbian pääkilpailijan Victorin artistiksi, jolle hän levytti aina vuoteen 1935 saakka. Levytysuransa päätteeksi hän soitti kymmenen levynpuolta Deccalle 1937.[1]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro julkaisi uransa aikana yli 220 sävellystä. Hänen kevyemmät iskelmäsävellyksensä sisältävät ainakin 40 valssia, 25 marssia, 18 polkkaa, 18 foxtrotia, 15 masurkkaa, kymmenen paso doblea, viisi noveltya, viisi tangoa, kolme espanjalaista tanssia, kaksi rumbaa, yhden ragin sekä yhden boleron. Vakavampiin, kevyen klassisiin julkaisuihin kuuluu 28 preludia, kuusi alkusoittoa, kuusi konserttietydiä, kolme variaatiosarjaa, kaksi rapsodiaa, yksi intermezzo, yksi fantasia, yksi gavotti, rondo, scherzo sekä kolme pidempää konserttoa harmonikalle ja orkesterille. Pietro Deiron musiikkityyliä on kuvattu arkaaiseksi ja varhaisromanttiseksi, joka on saanut vaikutteita erityisesti Gioacchino Rossinin musiikista. Vuonna 1949 Pietro pyrki murtamaan konservatiivista musiikkiperinnettä teoksella Atonal Studies: Compositions in Tonality and the Modern Form.[3]

title: American Accordionists’ Association

text: Järjestö perustettiin 9. maaliskuuta 1938 New Yorkissa. Perustajajäseniä olivat Joe Biviano, Sydney Dawson, Pietro Deiro, Pietro Frosini, Anthony Galla-Rini, John Gart, Abe Goldman, Charles Magnante, Charles Nunzio, Sam Roland, Byron Streep ja Gene Von Hallberg. Pietro Deiro valittiin järjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.

title: Pietro Deiro

text: Guido Deiron lähdettyä Metziin, silloisen Saksan länsiosiin, Pietro seurasi häntä vuonna 1905. Aluksi Pietro Deiro työskenteli muurarina ja myöhemmin kaivosmiehenä.[1] Jo näihin aikoihin Pietro on kertonut soittaneensa harmonikkaa omaksi ilokseen.[6] Hän kävi myös usein seuraamassa veljensä esiintymisiä kaupungin tavernoissa. Guido Deiro sai hankittua Rancolta pianoharmonikan 1905 ja hän on kertonut lahjoittaneensa tuolloin vanhan kolmirivisen diatonisen harmonikkansa Pietrolle.[3]

title: Pietro Deiro

text: Henry Doktorskin mukaan vähemmän tunnettua Pietro Deiron säveltäjänuralla lienee seikka, että hän ei kirjoittanut valtaosaa etenkään klassisista töistään itse, vaan käytti haamukirjoittajia. Pietrolla ei ollut klassista säveltäjäkoulutusta - hän oli menestynyt liikemies, iskelmämuusikko ja iskelmäsäveltäjä. Pietrolle työskennelleitä haamusäveltäjiä olivat ainakin Frank Henri Klickmann, Alfred d'Auberge sekä Eugene Ettore. Pietro Deiron on kerrottu käyttäneen myös muita keinoja säveltäjäuransa edistämiseksi. Mario Mostin mukaan Pietron sävellyksenä pidetty valssi Beautiful Days (”Ihanat päivät”) julkaistiin alun perin Di Falco- nimisen muusikon sävellyksenä ja Biaggio Quattrociocchen julkaisemana. Di Falco ja Quattrociocche eivät kuitenkaan olleet tajunneet rekisteröidä tekijänoikeuksia musiikkiinsa ja Quattrociocche joutui poistamaan valssin luetteloistaan myöhemmin Pietro Deiron lakimiehen otettua yhteyttä. Pietro olikin rekisteröinyt teoksen omalle nimelleen Yhdysvaltojen tekijänoikeusorganisaatioon. Valssista tuli sittemmin Pietro Deiron laajimmin tunnettuja ja parhaiten myyneitä kappaleita. Mostin tarinaa tukee osaltaan Pietro Deiron Victor-yhtiölle huhtikuussa 1914 tekemä levytys (numero 17551), jossa valssin säveltäjäksi on mainittu S. Falco.[3][12]

title: Guido Deiro

text: 1930-luvulla Guido Deiron välit nuorempaan Pietro-veljeen viilenivät Pietron nimettyä julkaisuissaan itsensä ensimmäiseksi pianoharmonikansoittajaksi Yhdysvalloissa ja unohdettua useimmiten mainita Guidon merkityksen asian alkuvaiheissa[5]. Elämänsä loppupuolella veljekset kuitenkin sopivat riitansa tavatessaan syksyllä 1947 Hollywoodissa.[11] Guidon pojan muistelmien mukaan hänen isänsä harmitteli kuitenkin kuolemaansa saakka Pietro-veljen historian uudelleentulkintoja. Guidon kuollessa 1950 Pietro Deiro oli tullut veljeksistä menestyneemmäksi ja tunnetummaksi. Pietrosta käytettiin lisänimeä "The Daddy of the Accordion", ja hän julisti jopa keksineensä pianoharmonikan.[2]

title: Pietro Deiro

text: Vaikka Pietro Deiro todennäköisesti käyttikin haamukirjoittajia klassisiin sävellyksiinsä, ja osittain jopa kyseenalaisia toimintatapoja sävellysuransa edistämiseen, hänen toimintansa kautta tuli laajalti tunnetuksi merkittävä määrä kevyen klassista harmonikkamusiikkia. Hänen ansiokseen on suurelta osin katsottu pianoharmonikan sekä harmonikkamusiikin imagon huomattava kehittyminen 1900-luvun alkupuoliskolla. Pietro Deiron julkaisemat harmonikkasävellykset levisivät lukuisten harmonikansoittajien ohjelmistoon Yhdysvalloissa ja maailmanlaajuisesti, ja niitä soitettiin usein jopa sinfoniaorkesterien säestyksellä.[3]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiroa on luonnehdittu kokonaisuutena 1900-luvun alkupuoliskon suosituimmaksi ja menestyneimmäksi harmonikansoittajaksi Yhdysvalloissa. Hänellä oli kosolti persoonallisuutta ja liikemiestaitoja. Vaikka Pietron musiikillinen lahjakkuus ei välttämättä yltänyt Pietro Frosinin tai Guido Deiron tasolle, hän osasi kuitenkin vakuuttaa yleisönsä ja tiesi, kuinka musiikista voitiin tehdä tuottavaa liiketoimintaa. Hän julkaisi paljon musiikkia, loi tehokkaan markkinointikoneiston ja osasi tehdä itsestään suositun hahmon. Suuri osa hänen musiikistaan oli suhteellisen yksinkertaista, mikä oli toisaalta keino tavoittaa suurta yleisöä. Pietron mahdollisesti tärkeimmäksi rooliksi harmonikkamusiikin kartalla onkin kuvattu lopulta hänen toimintaansa liikemiehenä.[3]

title: Pietro Deiro

text: Peter Muirin mukaan Pietro Deiro oli hankkinut ensimmäisen pianoharmonikkansa Guidon suosituksesta 1909. Harmonikka valmistettiin hänelle Guerrinin harmonikkatehtaassa San Franciscossa. Pietro Deiron mukaan tämä oli ensimmäinen Yhdysvalloissa valmistettu pianoharmonikka. Pietro Deiro oli ollut hakemassa Guidon pianoharmonikkaa San Franciscossa Guerrinilta huollosta, kun hän tapasi Porcini-nimisen laulaja-kitaristin. Kaksikko muodosti esityksen nimeltä The Milan Duo, joka kiinnitettiin viikoksi pieneen Washington Square -teatteriin kaupungin italialaisosassa.[1] Guido Deiron pojan mukaan Pietro Deiro oli soittanut ensimmäisenä pianoharmonikkaa San Franciscossa, kun taas Guido Deiro oli soittanut Seattlessa ammattimaisesti samaa instrumenttia kuusi kuukautta ennen Pietroa.[10] Peter Muirin mukaan Pietro Deiro korjasi 1930-luvun lausuntojaan myöhemmin kertoen lopulta olleensa ensimmäinen amerikkalaisvalmisteisen pianoharmonikan soittaja, mikä voineekin pitää paikkansa, koska Guidon instrumentti oli tullut tämän mukana Euroopasta.[1]

title: Guido Deiro

text: Guido Pietro Deiro, taiteilijanimeltään Deiro, (1. syyskuuta 1886 Salto Canavese, Piemonte, Italia – 26. heinäkuuta 1950 Loma Linda, Kalifornia, Yhdysvallat) oli italialais-amerikkalainen harmonikkataiteilija ja säveltäjä. Hän oli ensimmäinen suureen suosioon noussut vaudeville-harmonikkamuusikko[1] ja vaikutti merkittävästi pianoharmonikan suosion leviämiseen 1900-luvun alussa Pohjois-Amerikassa ja myöhemmin maailmanlaajuisestikin nuoremman veljensä Pietro Deiron kanssa.[2]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro kertoi omissa julkaisuissaan olleensa pianoharmonikan kehittäjä () ja ensimmäinen Yhdysvalloissa pianoharmonikalla konsertoinut henkilö[5], mikä olisi tapahtunut vuonna 1907 ”syksyisenä iltana Washington Square Theatre</i>ssa San Franciscossa”. Konsertti olisi siis tapahtunut ennen vanhemman veljen Guidon, jota monet muut lähteet pitävät Yhdysvaltojen ensimmäisenä pianoharmonikansoittajana, saapumista maahan.[7] Pietron väite on kuitenkin vahvasti kyseenalaistettu sekä Guido Deiron että lukuisten harmonikan asiantuntijoiden taholta, joiden mukaan Guido Deiro oli käyttänyt pianoharmonikkaa esiintymisissään ensimmäisenä uudella mantereella[5]. (Biaggio Quattrociocchen kertoman mukaan tosin G. Bartoli -niminen italialaissiirtolainen oli avannut pianoharmonikkakoulun Chicagossa jo vuonna 1904 tai 1905 - joka tapauksessa valokuvadokumenttien pohjalta viimeistään vuonna 1907.[8])

title: Guido Deiro

text: Helmikuussa 1909 Guido Deiro piti Guerrinin harmonikkatehtaan pihalla San Franciscossa ulkoilmakonsertin, jota pidetään monissa lähteissä ensimmäisenä julkisena pianoharmonikkakonserttina Yhdysvalloissa. Deiro oli joutunut lähettämään instrumenttinsa Guerrinille huoltoon sen vaurioiduttua kuljetuksessa ja hän soitti konsertin saatuaan soittimensa kunnostettuna tehtaalta[7]. Deiron pojan mukaan Guido oli kuitenkin lähettänyt veljensä Pietron Seattlesta San Franciscoon viikkoa ennen kokeilemaan, oliko harmonikka tullut kuntoon. Guidon täytyi pysytellä Seattlessa hoitamassa sovitut esiintymisensä.[8] Tässä yhteydessä Pietro Deiro oli esiintynyt kyseisellä pianoharmonikalla eräässä pienessä teatterissa North Beachilla, mihin puolestaan eräät lähteet viittaavat "Yhdysvaltojen ensimmäisenä pianoharmonikkakonserttina". Guido Deiro oli kuitenkin käyttänyt pianoharmonikkaansa kuukausikaupalla jo Seattlen ravintolaesiintymisissään. Pietro Deiroa on siten joissakin lähteissä pidetty ensimmäisenä San Franciscossa esiintyneenä pianoharmonikansoittajana, Guidoa puolestaan koko Yhdysvaltojen ensimmäisenä pianoharmonikkataiteilijana Seattlen esiintymistensä pohjalta.[6] (Biaggio Quattrociocchen kertoman mukaan tosin G. Bartoli -niminen italialaissiirtolainen oli avannut pianoharmonikkakoulun Chicagossa jo vuonna 1904 tai 1905 - joka tapauksessa valokuvadokumenttien pohjalta viimeistään vuonna 1907.[9])

title: Guido Deiro

text: Peter Muir on kuvannut Guido Deiron ja hänen veljensä Pietron merkitystä huomattavaksi eritoten pianoharmonikan tekemisessä suosituksi instrumentiksi 1900-luvun alun populaarikulttuurissa. Veljesten levytykset ja vaudeville-kiertueet olivat erittäin suosittuja, ja he olivat suhteellisen tunnettuja aikansa kuuluisuuksia.[2] Jopa Pietro Frosini siirtyi käyttämään pianoharmonikan näköistä näppäimistöä ystävänsä Guido Deiron vaikutuksesta, mikä kertoo pianosormioisen harmonikan asemasta Yhdysvalloissa tuohon aikaan.[1][16]

title: Pietro Deiro

text: Guido Deiron muutettua myös Yhdysvaltoihin syksyllä 1908, tämä sai kiinnityksen pianoharmonikkoineen Jackson-saluunaan, jolla oli sama omistaja kuin Pietron työpaikkana olleella Idaho-saluunalla. Pietro huomasi pianoharmonikan edut: Guido kykeni soittamaan joka sävellajista ja ansaitsi puolet enemmän, koska hän ei tarvinnut säestäjää. Guido Deiro kertoikin opastaneensa veljensä pianoharmonikansoiton alkuun tämän pyynnöstä pian Yhdysvaltoihin saapumisensa jälkeen.[3]

title: Charles Nunzio

text: Pietro Deiro pyysi nuorta Nunziota hoitamaan tämän sijaisuutta Deiron viikoittaisessa radio-ohjelmassa 1920-luvun lopulla. Deiro ja Frank Gaviani olivat tuolloin kiertueella Kaliforniassa. Nunzio otti myös Deiron opetustehtävien sijaisuuden hoitaakseen. Samoihin aikoihin hänellä oli jo myös oma harmonikkakoulu Newarkissa. Nunzio alkoi myös hoitaa Frosinin sijaisuuksia WOR-radioasemalla Frosinin sairastellessa.

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro syntyi Salton kylässä Piemontessa kaksi vuotta vanhemman veljensä Guido Deiron jälkeen. Perhe oli vähävaraista aristokraattista sukua, joka kasvatti elannokseen karjaa, tuotti viiniä ja hedelmiä sekä ylläpiti kauppaa, jossa he myivät tilansa tuotteita. Hänen isäänsä, kreivi Carloa, on kuvattu tyranniksi, joka hallitsi perhettään rautaisella otteella. Frederico-setä osti kuitenkin yhdeksänvuotiaalle ja musikaaliseksi havaitulle Guidolle ensimmäisen 9-äänisen ja kaksi bassoääntä omanneen harmonikan huomattuaan tämän musiikilliset lahjat. Guidon kieltäydyttyä soittamasta sedälleen, setä särki vihanpuuskassa antamansa instrumentin. Isä Carlo kuitenkin osti Guidolle paremman kaksirivisen diatonisen harmonikan, jossa oli kahdeksan bassoääntä. Guidon tehtäväksi tuli pian houkutella väkeä perheen kauppaan soittamalla kadulla kaupan oven ulkopuolella.[4] Kotoa lähdettyään Guido Deiro alkoi soittaa harmonikkaa ammattimaisesti Italiassa, Sveitsissä ja Saksassa[5] vuonna 1903[3]. Hän olikin tärkeä esikuva Pietrolle[6].

title: Pietro Deiro

text: Yllä kuvatusta debatista huolimatta Pietro Deiroa pidetään monissa lähteissä yhä ensimmäisenä Yhdysvalloissa konsertoineena pianoharmonikansoittajana.[11] Kiista aiheutti veljesten välien viilenemisen pitkäksi ajaksi, mutta elämänsä loppupuolella elokuussa 1947 he tapasivat Hollywoodissa ja sopivat riitansa[6].

title: Pietro Deiro

text: Vuonna 1907 Pietro Deiro muutti Cle Elumin pikkukaupunkiin Washingtonin osavaltioon Yhdysvaltoihin. Aluksi hän majoittui Frederico-setänsä hoiviin ja teki 16-tuntista työpäivää kaivoksessa. Hän soitti kuitenkin myös näppäinharmonikkaansa korvakuulolta ja sai kesällä 1908 esiintymissopimuksen yhdessä häntä säestäneen pianistin kanssa Idaho-saluunaan Seattlessa 18 dollarin viikkopalkalla.[2][3][5] Henry Doktorskin mukaan Pietro ei tuolloin osannut vielä soittaa bassopuolta vasemmalla kädellään ja oli siksi riippuvainen pianosäestyksestä.[3]

title: Pietro Deiro

text: Vuonna 1936 Italian harmonikkavalmistajat myönsivät Pietro Deirolle kultaisen laatan hänen ansioistaan instrumentin kehittäjänä. Hän oli myös eräs American Accordionists' Associationin perustajista 9. maaliskuuta 1938, jolloin hänet valittiin samalla sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.[13] Hänestä tuli, ei vähiten hänen oman markkinointitoimintansa ansiosta, eräänlainen harmonikan ja harmonikkamusiikin ”isähahmo” ja hänet tunnettiin lempinimellä The Daddy of the Accordion.[2]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro oivalsi jo varhain, että hänen oppilaansa tarvisivat nuotteja, joten hän perusti musiikkikustantamo Accordion Music Publishing Companyn, joka myöhemmin tunnettiin yksinkertaisesti vain Pietro Deiro Publicationsina. Hänellä oli muutakin vaikutusvaltaa musiikkiteollisuudessa. Hän toimi vakituisena kolumnistina yleisissä musiikkilehdissä, kuten The Etude ja Metronome, samoin kuin harmonikka-alan erikoislehdissä Accordion World ja Accordion News. Hän julkaisi myös omaa uutislehtistään (The Pietro), hänellä oli oma radioshow ja hän perusti harmonikkalevyille omistautuneen levy-yhtiön (AMPCO Records).[2][3]

title: Frank Gaviani

text: Gavianin ammattiura alkoi vuosina 1926–1927 ravintolamuusikkona O Solo Mio -ravintolassa Bostonissa. Vuoden ravintolapestin jälkeen hänet kutsuttiin vaudeville-kiertueille. Hän kiersi RKO Keith Circuit -ryhmän mukana Uutta-Englantia ja päätyi lopulta New Yorkiin. Vuonna 1928 Gaviani pyysi lähistöllä vaikuttavaa Pietro Deiroa opettajakseen. Jo kolmen oppitunnin jälkeen Deiro pestasi Gavianin apulaisopettajaksi harmonikkakouluunsa, missä hän opetti kuusi vuotta. Gaviani myös esiintyi yhdessä Deiron kanssa konserteissa, radiossa ja kiertueilla eri puolilla Yhdysvaltoja, kuten Kaliforniassa, Washingtonin osavaltiossa, Chicagossa ja Keskilännessä. Gaviani kertoo pitäneensä Deiroa hyvänä ystävänään, joka tarjosi hänelle mahdollisuuden ”tulla joksikin”. Gaviani opiskeli myös Pietro Frosinin johdolla vuosina 1932–1933. Gaviani myös levytti useita harmonikkateoksia yhdessä Pietro Deiron ja Elvira Collinsin kanssa RCA Victor Records -yhtiölle 1930–1934.

title: Guido Deiro

text: Vuoden 1910 alkupuolella Guido Deiro alkoi tehdä yhteistyötä Porcini-nimisen laulajan kanssa San Franciscossa. Hänen Pietro-veljensä oli toiminut aiemmin Porcinin säestäjänä, mutta palasi säestäjävaihdoksen jälkeen Seattleen. Porcini ja Guido Deiro esiintyivät nimellä The Milano Duo eri puolilla Kaliforniaa. Saman vuoden toukokuussa Orpheum Vaudeville Circuit -teatteriryhmän agentti värväsi Deiron kiertueelle Salt Lake Cityyn, Spokaneen ja Seattleen. Kesäkuun 15. samana vuonna hän piti vaudeville-soolokonsertin American Theatre</i>ssa San Franciscossa. Konsertti otsikoitiin nimellä "Deiro: American Premier Piano-Accordionist", ja se oli Deiron omien muistelmien mukaan ensimmäinen kerta, kun pianoharmonikka-sanaa käytettiin julkisesti Yhdysvalloissa.[2]

title: Guido Deiro

text: Pietro Deiro muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907 Cle Elumin kaivoskaupunkiin Washingtonin osavaltioon.[2] Vuonna 1908 tuolloin 22-vuotias Guido lähti myös Yhdysvaltoihin, eräiden lähteiden mukaan Ranco Vercelli -yhtiön kannustamana, jotta hän esittelisi harmonikkamerkkiä Seattlen Alaskan-Yukon-Pacific Exposition -messuilla 1909.[5] Guido Deiro saapui Seattleen syksyllä 1908. Tarina Rancon roolista hänen muutossaan lienee asiaa tutkineen Henry Doktorskin mukaan ylikorostettu, koska hänellä ei ollut oman instrumenttinsa lisäksi mukanaan muita harmonikkoja myytäväksi. Doktorski arveleekin hänen muuttaneen yksinkertaisesti edistääkseen omaa taiteilijanuraansa luvatuksi maaksi koetussa Yhdysvalloissa.[2] Guido Deiron pojan mukaan puolestaan hänellä oli kuitenkin ollut maahan saapuessaan mukana useita instrumentteja, joista yksi oli täytynyt lähettää korjattavaksi San Franciscoon sen vaurioiduttua kuljetuksessa.[6] Joka tapauksessa Deiro tarvitsi töitä välittömästi, koska maailmannäyttelyyn oli vielä kahdeksan kuukautta aikaa. Hän saikin kiinnityksen Jackson Saloonista kahdeksantoista dollarin viikkopalkalla. Hänen nuorempi veljensä Pietro oli aiemmin saanut kiinnityksen saluunanomistajan toiseen ravintolaan kaupungissa samaan hintaan. Guido Deiro kertoi myös opettaneensa noihin aikoihin veljeään soittamaan pianoharmonikkaa.[2] Pietro Deiro käytti Seattlen aikoina ravintolaesiintymisissään vielä kolmirivistä näppäinharmonikkaansa.[6]


query: Mikä on Super Mario videopelihahmon veljen nimi?

title: Luettelo Mario-pelisarjan hahmoista

text: Luigi on Marion pikkuveli. Hän muistuttaa suuresti Marioa, mutta pukeutuu punaisen sijasta vihreään.

title: Super Mario Bros. 2

text: Myöhemmissä Mario-peleissä on tavattu Super Mario Bros. 2:n "Shyguy"-hahmojen eri versioita sekä Pokey-kaktusvihollinen. Alkuperäinen SMB2 julkaistiin länsimaissa lopulta Super Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1993 osana "Super Mario Allstars" -kokoelmaa, jossa peli sai nimen "". Myös länsimainen SMB2 on myöhemmin julkaistu Japanissa nimellä "Super Mario Bros. USA". SMB2 on julkaistu myös osana "Super Mario Advance" -uudelleenjulkaisusarjaa, jonka aloitti "Super Mario Bros. Deluxe" Game Boy Colorilla. Sama peli sisälsi myös Mario Bros. -pelin moninpeliä varten.

title: Prinsessa Peach

text: Peach on myös pelattavana hahmona muutamissa peleissä, kuten "Super Mario Bros. 2":ssa, "Super Smash Bros. Meleessä", "Super Smash Bros. Brawlissa", "Super Mario 3D Worldissa", useissa Mario-sarjan urheilupeleissä ja myös "Paper Mario" -peleissä. Nintendo DS:lle on myös tullut Peachin oma peli nimeltä "Super Princess Peach," jossa Peach on pelaajahahmo ja tavoitteena on pelastaa Mario, Luigi ja Toad.

title: Mario

text: Suomessa The Super Mario Bros. Super Show'ta on julkaistu VHS-muodossa Octagon OY:n julkaisemana ja Golden Voicen dubbaamana. VHS:t olivat nimiltään Super Mario Bros. 1, Super Mario Bros. 2, Super Mario Bros. 3 ja Super Mario Bros. 4. Finnkino on julkaissut The Adventures of Super Mario Bros. 3:n Suomessa kokonaisuudessaan. Nämä Finnkinon VHS-kasetit olivat nimiltään Super Mario Bros. 3 – Kovaa ja korkealle, Super Mario Bros. 3 – Koopan kumppanit, Super Mario Bros. 3 – Syvissä vesissä, Super Mario Bros. 3 – Suuri seikkailu ja Super Mario Bros. 3 – Supervoimia.

title: Mario Bros.

text: Mario Bros. on julkaistu monesti osana suurempaa pelijulkaisua. Peli sisällytettiin "Super Mario Bros. 3":een minipelinä (myös pelin "All-Stars"-versiossa). Se oli myös pelattavana "Super Mario Advance" -uudelleenjulkaisusarjan kaikissa neljässä osassa. "Super Mario Advance" -sarja sisältää seuraavat pelit: "Super Mario Bros. 2", "Super Mario World", "Yoshi's Island" ja "Super Mario Bros. 3". Myös "" -pelissä on sama paranneltu versio Mario Bros:ista. Marion nykyinen asu poikkeaa pelin puvusta. Peli oli myös yksi marraskuussa 2016 julkaistun Nintendo Classic Mini -pelikonsolin peleistä.

title: The Super Mario Bros. Super Show!

text: Suomessa sarjan jaksoja on julkaistu 1990-luvun alussa videokasetteina. Suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi Golden Voice Oy. The Super Mario Bros Super Show! perustuu Super Mario Bros.- ja Super Mario Bros. 2 -videopeleihin.

title: Super Mario Bros.: Lost Levels

text: Super Mario Bros.: The Lost Levels (alkup. nimi Super Mario Bros. 2) on Nintendon kehittämä ja alun perin vuonna 1986 Nintendo Entertainment System -pelikonsolille julkaisema "Mario"-tasohyppelypelisarjan videopeli. Peli julkaistiin Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa ensimmäisen kerran vuonna 1993 "Super Mario All-Stars" -kokoelman mukana. Peli julkaistiin myös Game Boy Color -käsikonsolille yhdessä alkuperäisen Super Mario Bros. -pelin kanssa nimellä "Super Mario Bros. Deluxe", joka toimi myös lähtökohtana "Super Mario Advance" -uudelleenjulkaisusarjalle.

title: Bowser

text: Bowser on myös esiintynyt poikansa Bowser Jr.:n kanssa peleissä Super Mario Sunshine, New Super Mario Bros., New Super Mario Bros. Wii, Super Mario Galaxy ja Super Mario Galaxy 2.

title: Super Mario World

text: Pelissä on kahdeksan loppuvastustajaa. Vastustajat esiintyvät päälinnakkeissa.Super Nintendon 16-bittisyyden ja stereoäänten ansiosta peli on tekniseltä toteukseltaan kehittyneempi kuin aiemmat Mario-pelit. "Super Mario World" ei ollut peli-idealtaan yhtä suuri harppaus edellisestä Mariosta kuin aikaisempi "Super Mario Bros 3", mutta se esitteli kuitenkin monia myöhemmin videopeleihin laajalti omaksuttuja ideoita, esimerkiksi vapauden pelata aikaisempia kenttiä uudelleen salareittien löytymisen toivossa. "Super Mario Bros 3:ssa" ensi kerran esiintynyt karttanäkymä muuttui siten, että koko pelialue kaikkine maailmoineen muodosti nyt yhden ison kartan, jolla pelaaja etenee. "Super Mario World" on ensimmäinen peli, joka palkitsi pelaajan kaikkien pelin salaisuuksien löytämisestä. Konseptista on sittemmin tullut hyvin suosittu. Monet pelaajat pitävät "Super Mario Worldin" yksinkertaisesta ja luovasta pelattavuudesta niin paljon, että sanovat sen olevan yksi kaikkien aikojen parhaista peleistä.

title: Super Mario 3D Land

text: "Super Mario 3D Land" sisältää vahoja klassisia lisävoimia ja uusia. Pelissä Marion lisävoimia ovat jo ennestään tutut Fire Mario ja Invincible Mario, sekä "Super Mario Bros 3":sta tuttu Tanooki Mario. Uusia lisävoimia ovat Boomerang Mario, joka pystyy heittelemään bumerangeja. Pelissä esiintyy myös propellilaatikko, jolla Mario voi lentää.

title: Super Mario Bros. Deluxe

text: Super Mario Bros. Deluxe on Game Boy Colorille tehty käännös NES:n hitistä Super Mario Bros. Kyseessä on sama Super Mario Bros. kuin NES:llä muutamilla uudistuksilla. Grafiikka on samaa vanhaa mitä NES:llä, eikä Super Mario All-Stars -tyylin päivitystä tehty GBC:n teknisistä syistä johtuen. Erot olivat muiden muassa tallennus, challenge mode ja maailmankartta. Lisäksi pelistä löytyy muutamia bonuksia, kuten alkuperäinen SMB: The Lost Levels (viisi viimeistä maailmaa poistettiin kokonaan), Mario Bros. moninpelinä sekä pari alkuperäiseen SMB:n perustuvaa peliä ja muutama minipeli. Pelin suosion vuoksi Nintendo aloitti Super Mario Advance -kierrätyssarjan.

title: Luettelo Mario-pelisarjan hahmoista

text: Boo on Mario-pelisarjassa esiintyvä kummitus, jonka ensiesiintyminen tuli Super Mario Bros. 3:ssa. Boot liikkuvat siten, että kun Mario kääntää selkänsä, ne liikkuvat Marioa kohti. Kun Mario taas katsoo Boota, se taas pysähtyy. Peleissä Super Mario 64 DS, Super Mario 64 ja New Super Mario Bros Boot nauravat, kun Mario kääntää selkänsä. Näitä kummituksia esiintyy myös peleissä Mario Kart DS, Super Mario World, Mario vs. Donkey Kong ja Super Mario Sunshine. Super Mario 64:ssä ja Super Mario 64 DS:ssä Boita voi tuhota lyömällä. Näissä peleissä saa niiden tasolla (Big Boo's Haunt) Big Boon esille, kun tuhoaa tietyn määrän Boita. Super Mario Galaxyssa ja Super Mario Galaxy 2:ssa Mario voi muuttua Boo Marioksi.

title: Super Mario Bros. 3

text: "Super Mario Bros.":n sekä "Super Mario Bros. 2":n molempien versioiden ohella SMB3 oli myös mukana Super Nintendolle (sekä myöhemmin Wiille) julkaistussa yhteispaketissa "Super Mario All-Stars", joka lisäsi peliin tallennusominaisuuden. Peli on myös uudelleen julkaistu osana "Super Mario Advance" -uudelleenjulkaisusarjaa (SMA4), jonka aloitti "Super Mario Bros. Deluxe" Game Boy Colorilla. Pelin NES-versio on myös ostettavissa Wiille Virtual Consolesta.

title: Luettelo Mario-pelisarjan hahmoista

text: Bob-omb on nimitys Mario-sarjan pommihahmoille. Sen ensiesiintyminen oli Super Mario Bros. 2:ssa. Bob-ombia voi kantaa muun muassa peleissä Super Mario World, Super Mario 64 DS ja New Super Mario Bros.. Bob-ombeja ovat esimerkiksi Bob-ulk, Bombette, Rob-omb, Para-omb, Bulky Bob-omb, Lethal Bob-omb, Kab-omb ja Glad parabomb. Yleensä Bob-Bomb räjähtää, kun Mario katsoo sitä. Super Mario Worldissa on myös Bob-omb, joka on kuplan sisällä, kun kuplaa poksahtaa niin Bob-omb kävelee. Pelissä Mario Kart DS Big Bomb-omb on viidennen tason pomo.

title: Mario

text: Donkey Kong (1981, kolikkopeli, Commodore 64 ja NES) Mario Bros. (1983, kolikkopeli, Atari, Commodore 64 ja NES) (Myöhemmin mukana minipelinä mm. Super Mario Bros. 3:ssa ja Super Mario Advance:ssa) Super Mario Bros. (1985 NES / FamiCom) Super Mario Bros. (2): Lost Levels (1986/1993 FamiCom ja SNES / Super FamiCom) Super Mario Bros. 2 (1988 NES / FamiCom) (tunnetaan myös nimellä Doki Doki Panic ja Super Mario Bros. USA) Super Mario Bros. 3 (1988 NES / FamiCom) Super Mario Land (1989 Game Boy) Super Mario World (1990 SNES / Super FamiCom) Super Mario Land 2: 6 Golden Coins (1992 Game Boy) Super Mario 64 (1997 Nintendo 64) Super Mario Sunshine (2002 Nintendo GameCube) Super Mario 64 DS (2004 Nintendo DS) New Super Mario Bros. (2006 Nintendo DS) Super Mario Galaxy (2007 Wii) New Super Mario Bros. Wii (2009 Wii) Super Mario Galaxy 2 (2010 Wii) Super Mario 3D Land (2011 Nintendo 3DS) New Super Mario Bros. 2 (2012 Nintendo 3DS) New Super Mario Bros. U (2012 Wii U) Super Mario 3D World (2013 Wii U) Super Mario Maker (2015 Wii U) Super Mario Maker for Nintendo 3DS (2016 Nintendo 3DS) Super Mario Odyssey (2017 Nintendo Switch) New Super Mario Bros. U Deluxe (2019 Nintendo Switch)

title: Super Mario Bros.: Lost Levels

text: Juonellisesti peli on suora jatkumo edellisestä Mario-pelistä "Super Mario Bros". Mariolle hävittyään Bowser sieppaa jälleen prinsessa Peachin. Peli julkaistiin Japanissa nimellä Super Mario Bros. 2, mutta Yhdysvalloissa julkaistu Super Mario Bros. 2 on täysin eri peli. Myös länsimainen SMB2 on myöhemmin julkaistu Japanissa nimellä "Super Mario Bros. USA".

title: Luettelo Mario-pelisarjan hahmoista

text: Luma on Super Mario Galaxy -peleissä esiintyvä tähtimäinen hahmo. Lumia kutsutaan myös nimellä tähtilapsi. Lumia on erivärisiä ja -kokoisia. Lähes kaikki Lumat ovat suunnilleen Marion pään kokoisia, mutta poikkeukset tekevät Super Mario Galaxy 2:ssa esiintyvä Lubba, Super Mario Galaxyssa ja Super Mario Galaxy 2:ssa esiintyvät eri Hungry Lumat, Super Mario Galaxy 2:ssa esiintyvä Giant Luma ja Super Mario Galaxyssa esiintyvä Polari.

title: Super Mario World

text: Myöhemmin "Super Mario World" sisällytettiin "Super Mario All-Stars" -kokoelmaan, joka aiemmin koostui neljän "Super Mario Bros." Nintendo Entertainment System -pelin parannelluista versiosta. Peli on myös uudelleenjulkaistu osana "Super Mario Advance" -uudelleenjulkaisusarjaa.

title: Super Mario 64

text:
Super Mario 64 oli "Mario"-pelisarjan ensimmäinen 3D-tasohyppelypeli. Peli vaikutti genreensä, kuten "Super Mario Bros." oli tehnyt noin 10 vuotta aiemmin. "Vallankumouksellisena" pidetty Super Mario 64 jätti jälkensä pelialalle ja se on vaikuttanut useisiin kolmiulotteisiin peleihin.
Alun perin Super Mario 64 nimettiin Nintendo 64:n mukaan, mutta myöhemmin lehdistötilaisuudessa Shigeru Miyamoto myönsi sen tulevan siitä, että peli on 64-bittinen.

title: Mario

text: NESin alkuaikoina Mario teki lukuisia cameoita niin NES- kuin Game Boy -peleissä. Useimmin cameot rajoittuivat urheilupeleihin, joissa Mario oli joko tuomari (Mike Tyson's Punch-Out!!, Game Boyn Tennis) tai pelattavana hahmona (Game Boyn Golf). Osa Marion cameoista oli kuitenkin abstrakteja, kuten Nintendon Break Out-kloonissa Alleyway: Mario nähtiin pelin kannessa, mutta pelin alussa Mario loikkasi "mailan" sisään. Mario teki myös cameon Qix-pelin Game Boy -versiossa, jossa hänet nähdään meksikolaisessa asussa pelin Game Over -ruudussa soittamassa kitaraa kaktuksen vieressä, jonka päällä istuu korppikotka. Ennen Mario Bros.-pelin julkaisua vuonna 1984 Mario tunnettiin pelkästään nimellä Jumpman (toinen tietokonepelifirma myöhemmin lisensoi tämän nimen omalle hahmolleen). Marion nimen uskotaan olevan perua Nintendo of American varastotilojen vuokraisännältä Mario Segalilta, joka tunnettiin paksuista viiksistään. Länsimaissa Peach on tunnettu nimellä Prinsessa Toadstool (myös Kantarelli ja Kultakutri tietyissä käännöksissä). Japanissa Peach on aina tunnettu pelkästään tällä nimellä, ja siitä tuli virallinen käytäntö myös länsimaissa Super Mario 64:n jälkeen. Bowser-hahmon nimi on peräisin Yhdysvalloista, mutta japanissa hahmo on aina tunnettu pelkästään Koopana. Myös tietyissä länsimaissa, myös Suomessa, nimi Kuningas Koopa oli virallisessa käytössä ennen Super Mario Bros. 3:a, jossa hahmosta käytettiin pelkästään nimeä Bowser. 1980-luvulla ilmestyi tietokoneelle Aldo`s adventure, jonka päähenkilöä on matkittu Mariosta, pelin ideaa sen sijaan on matkittu Donkey Kong- pelistä. Vuonna 1990 toteutettu kansallinen kysely Yhdysvalloissa paljasti Marion todellisen suosion: Mario oli lasten parissa tunnistetumpi kuin Disneyn maskotti Mikki Hiiri.[4]

title: Koopalings

text:
Koopalingit tekivät ensiesiintymisen Super Mario Bros. 3 -pelissä, jossa jokainen Koopalingeistä oli vallannut yhden seitsemästä valtakunnasta, muuttanut niiden kuninkaat ilkeiksi olennoiksi ja ryöstänyt heiltä sauvat. Tämän jälkeen Koopalingit esiintyivät Super Mario Worldissa, jossa jokainen heistä oli kaapannut yhden Yoshi-munan ja odotti Marion tuloa heidän valtaamiensa maiden linnoissa. He ovat esiintyneet myös muissa Mario-peleissä kuten Hotel Mariossa, Yoshi's Safarissa ja Mario is Missingissä. Hotel Marion jälkeen Koopalingit eivät esiintyneet missään Mario-pelissä vuoteen 2003 asti, jolloin he esiintyivät minipomovastuksina Fawfulin ja Bowlettan kaappaamina apureina pelissä . Alun perin heidän suunniteltiin esiintyvän myös Super Princess Peach -pelissä, mutta heidät päätettiin myöhemmin jättää pois pelistä. Tämän jälkeen Koopalingit ovat esiintyneet New Super Mario Bros. Wiissä, New Super Mario Bros. 2ssa ja New Super Mario Bros. Wii U:ssa. Koopalingit ovat esiintyneet myös muutamissa muissa medioissa kuten The Adventures of Super Mario Bros. 3 -sarjassa, jossa heillä ei kuitenkaan ollut vielä virallisia nimiä, vaan heitä kutsuttiin nimillä:
Super Mario Bros. 3 -pelistä lähtien koopalingit ovat saaneet hahmoarvostelijoilta pääosin positiivisen vastaanoton. Kriitikot ovat valittaneet Koopalingien vähäistä näkyvyyttä peleissä ja kritisoiden myös sitä, miksi Bowser Jr. on esiintynyt heidän sijastaan. Kun Electronic Gaming Monthly toi haastattelussa esille Koopalingit ja kysyi miksi nämä eivät esiintyneet Super Mario Galaxyssä johtaja Yoshiaki Koizumi kommentoi että hän ei uskonut heidän sopivan kyseiseen peliin.

title: New Super Mario Bros.

text: "New Super Mario Bros." muistuttaa pelimekaniikaltaan vanhoja "Mario"-pelejä. Päähahmo Marion ohjaamiseen käytetään ristiohjainta ja juoksuun ja hyppimiseen kahta valinnaista painiketta. Kosketusnäyttöä käytetään varastossa olevien tavaroiden esille ottamiseen ja pelin sisäisten minipelien pelaamiseen. Mario keräilee kolikoita, hyppii vihollisten päälle ja etsii erilaisia bonusesineitä kasvattaakseen voimakkuuttaan ja kestävyyttään. "Super Mario Worldissä" ja "Super Mario Bros. 3:ssa" suuressa osassa ollut lentäminen on saanut väistyä pomppimisen tieltä. Maailmankartta muistuttaa edellä mainittujen pelien karttoja. "New Super Mario Bros.:n" hahmot, viholliset ja objektit ovat 3D-mallia, jotka liikkuvat kaksiulotteisessa maailmassa saaden aikaan syvyysvaikutelman. Peliä voi pelata myös Marion veljellä Luigilla painamalla liipaisinnäppäimiä latauskohdassa, jos on jo läpäissyt pelin.

title: Mario Bros.

text: Mario Bros. () on Nintendon kehittämä ja alun perin 1983 julkaisema kolikkopeli. Peli on julkaistu myös eräille kotitietokoneille ja pelikonsoleille kuten Nintendon omalle Nintendo Entertainment System -konsolille. Peli on julkaistu myös eräänlaisena varhaisena minipelinä "Super Mario Bros. 3":ssa. Kyseessä oli ensimmäinen Mario-peli, jossa Marion nimi esiintyi (tätä aiemmin viiksekäs hahmo oli tunnettu nimellä "Jumpman"). Tämän lisäksi peli esitteli Marion veljen, Luigin, ensimmäistä kertaa. Kyseessä on myös klassisen Mario-vihollisen, Koopa Troopa -kilpikonnan ensiesiintyminen.

title: Super Mario World

text: Super Mario World (myös nimellä "Super Mario Bros. 4") on Nintendon kehittämä ja alun perin vuonna 1990 Super Nintendo Entertainment System -pelikonsolille julkaisema tasohyppelypeli. Se on osa Mario-pelisarjaa ja sen jatko-osa on "". Pelin suunnittelusta vastasi Nintendo Entertainment Analysis and Developmentin pääsunnittelijat Shigeru Miyamoto ja Takashi Tezuka. Musiikin sävelsi Kōji Kondō. Grafiikasta vastasi Shigefumi Hino. Mario-pelisarjan luoja Shigeru Miyamoto on nimennyt Super Mario World -pelin henkilökohtaiseksi suosikikseen.

title: Super Mario Bros.

text: Marion katsotaan varsinaisesti luoneen tasohyppely-lajityypin. Nintendo Entertainment Systemille julkaistiin vielä kolme virallista Mario-seikkailua (mukaan lukien japanilainen Lost Levels). Peli julkaistiin uudelleen Super Mario All-Stars -paketissa Super Nintendo Entertainment Systemille sekä yhdessä Lost Levelsin kanssa Super Mario Bros. Deluxe -paketissa Game Boy Colorille, joka toimi lähtökohtana Super Mario Advance -uudelleenjulkaisusarjalle.

title: Luettelo Mario-pelisarjan hahmoista

text: Bowser Jr. (myös nimillä Mini-Bowser tai Bowser Junior) on Bowserin poika, joka teki ensiesiintymisensä Super Mario Sunshinessa. Bowser Jr. on pelattavana hahmona muun muassa peleissä Mario Power Tennis, Mario Kart Wii ja Mario Super Sluggers. Bowser Jr. luulee prinsessa Peachia äidikseen ja kidnappaakin tämän peleissä New Super Mario Bros. ja New Super Mario Bros. Wii. Hahmo esiintyy myös Super Mario Galaxyssa ja Super Mario Galaxy 2:ssa. Bowser Jr. on myös pelattava hahmo Mario & Sonic at the Olympic Winter Games-, Mario & Sonic at the London 2012 Olympic Games- sekä Super Smash Bros. for Nintendo 3DS & Wii U- peleissä.

title: Funky Kong

text: Funky Kong on "Donkey Kong" -pelisarjassa esiintyvä videopelihahmo, joka teki ensiesiintymisensä "Donkey Kong Contry" -pelissä. Funky Kong on esiintynyt myös muun muassa "Mario Kart Wii" -pelissä pelattavana hahmona kuuluen avattaviin hahmoihin. Hän esiintyy myös "Mario Super Sluggers" -pelissä pelattavana hahmona.

title: Super Mario World 2: Yoshi’s Island

text: Super Mario World 2: Yoshi’s Island (julkaistiin "Super Famicom"ille nimellä "Super Mario: Yoshi Island") on Super Nintendolle julkaistu tasohyppelypeli. Peli julkaistiin myös vuonna 2002 Game Boy Advancelle nimellä "Super Mario Advance 3".

title: Super Mario Galaxy

text: Super Mario Galaxy on Nintendo EAD Tokion kehittämä ja Nintendon julkaisema "Mario"-tasohyppelypelisarjan videopeli. Se julkaistiin marraskuussa 2007 Wiille. Peli on kolmas Mario-sarjaan kuuluva 3D-peli "Super Mario 64":n ja "Super Mario Sunshinen" jälkeen. Peli julkistettiin ensi kerran E3-messuilla 2006.

title: Luigi

text: Luigi on fiktiivinen Nintendon kehittämä videopelihahmo, joka teki ensiesiintymisensä vuonna 1983 julkaistussa "Mario Bros." -kolikkopelissä. Alun perin Luigi oli lähinnä "Mario"-pelien moninpelien toinen osapuoli, mutta yksinpelissäkin pelattavaksi hahmoksi Luigin pystyi ensimmäistä kertaa valitsemaan "issa". Luigi on Marion pitkänhuiskea pikkuveli ja veljestään poiketen hän käyttää sinivihreää vaatetusta. "Super Mario Galaxysta" selviää, että hänellä on kaksoisolento. Tätä kaksoisolentoa voi myös käyttää pelissä pelaamalla sen ensin läpi. Luigin ominaisuuksiin kuuluu eräissä "Mario"-peleissä muun muassa pitkä hyppy ja ketteryys. Persoonana Luigi on veljeään pelokkaampi sekä ujompi ja monesti hän jääkin Marion varjoon, mistä vitsaillaan esimerkiksi Super Mario 64 DS -pelissä ja New Super Mario Bros. 2 -pelissä, jossa kultaisen tulikukan saava Mario muuttuu kultaiseksi, mutta Luigi hopeaksi, koska Luigi on Mario-peleissä niin sanottu "ikuinen kakkonen",

title: Super Mario Bros.

text: Pelaaja ottaa itselleen putkimies Marion roolin. Mahdollinen toinen pelaaja ohjaa Luigia, Marion veljeä. Pelin päätavoitteena on matkata läpi Sienivaltakunnan, tuhota Koopa-armeija sekä pelastaa prinsessa.


query: Millä kappaleella Suomi voitti Euroviisu kilpailun?

title: Suomi Eurovision laulukilpailussa

text: Suomi on voittanut Eurovision laulukilpailun kerran, vuonna 2006, jolloin Suomea edusti Lordi kappaleellaan Hard Rock Hallelujah. Samalla Lordi rikkoi aiemman piste-ennätyksen.[1]

title: Eurovision laulukilpailu 1990

text: Kilpailun voitti Italia esiintyjänään Toto Cutugno Euroopan vapautta ja yhdentymistä ihannoivalla kappaleella "". Suomi sijoittui Norjan kanssa kilpailun jaetulle viimeiselle sijalle Beatin kappaleella "Fri?" (). Tämä oli ensimmäinen kerta kun Suomi lauloi Euroviisuissa ruotsiksi, ja lisäksi ainoa kerta vuoteen 2012 asti.

title: Ukraina

text: Eurovision laulukilpailussa Ukraina on menestynyt varsin hyvin. Ruslana Lyžytško voitti Euroviisut vuonna 2004 Istanbulissa Turkissa kappaleellaan Wild Dances. Niinpä Ukraina järjesti vuoden 2005 Euroviisut. Vuonna 2007 euroviisuissa Vjerka Serdjutška sijoittui toiseksi kappaleella Dancing Lasha Tumbai. Vuonna 2008 Ani Lorak tuli myös toiseksi kappaleella Shady Lady.[103] Vuoden 2016 Tukholmassa järjestetyissä euroviisuissa Ukraina voitti Jamalan esittämällä kappaleella 1944.[104]

title: Fernando Paggi

text: Fernando Paggi (3. heinäkuuta 1915 - 14. tammikuuta 1973) oli sveitsiläinen muusikko ja kapellimestari. Hän johti Radio Monte Cenerin orkesteria ja toimi vuoden 1956 kaikkien aikojen ensimmäisten euroviisujen avaus- ja väliaikanumeroiden kapellimestarina sekä johti Sveitsin, Saksan ja Alakomaiden kappaleet. Koska Sveitsi voitti kilpailun, on hän myös kaikkien aikojen ensimmäinen kilpailun voittoesityksen kapellimestari. Paggi toimi Sveitsin kapellimestarina euroviisuissa myös vuosina 1961 ja 1964.

title: Eurovision laulukilpailu 2002

text: Eurovision laulukilpailu 2002 pidettiin Tallinnassa Virossa 25. toukokuuta, ja kyseessä olivat järjestyksessään 47. Euroviisut. Kilpailun juontajina toimivat Annely Peebo ja Marko Matvere. Latvian edustaja Marie N voitti kilpailun kappaleella "I Wanna". Suomi ei päässyt vuoden 2001 kilpailuun, mutta palasi vuonna 2002. Suomea edusti Laura Voutilainen kappaleella "Addicted to You", joka sai yhteensä 24 pistettä ja sijoittui sijalle 20 ja Suomi karsiutui vuoden 2003 kisasta. Vuoden 2002 isäntämaa Viro lähetti kisaan ruotsalaisen laulajan nimeltä Sahlene.

title: Suomi Eurovision laulukilpailussa

text: Vuonna 2017 Uuden Musiikin Kilpailun voitti Norma John kappaleellaan "Blackbird", joka näin ollen edusti Suomea Euroviisuissa Ukrainassa. Kappale kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa jossa se sai 92 pistettä (puhelinäänestäjiltä 51 ja raadeilta 41), sijoittui 12:nneksi, eikä päässyt näin finaaliin asti.[6]

title: Laura Põldvere

text: Laura Põldvere (s. 30. elokuuta 1988 Tartto) on virolainen jazz-, blues- ja soullaulaja. Hän osallistui vuonna 2005 Viron Eurolaul-musiikkikilpailuun Suntribe-yhtyeen jäsenenä ja sooloartistina. Suntribe voitti kilpailun ja pääsi edustamaan Viroa Euroviisuissa Ukrainan Kiovassa. Yhtye ei pääsyt finaaliin. Vuonna 2007 hän oli toistamiseen sooloartistina kilpailemassa kilpailun voitosta, tällä kertaa kappaleella "Sunflowers" ja sijoittuen finaalissa kolmanneksi. Hän toimi Euroviisuissa 2007 Viron pisteidenlukijana. Laura oli kappaleellaan "Destiny" yksi kymmenestä ehdokkaasta edustamaan Viroa vuoden 2009 Eurovision laulukilpailuun, mutta ei tullut valituksi. Vuonna 2016 hän sijoittui toiseksi Eesti Laulissa kappaleella "Supersonic".

title: Itävalta Eurovision laulukilpailussa

text: Itävalta osallistui ensimmäistä kertaa euroviisuihin vuonna . Maa on voittanut Euroviisut kaksi kertaa: vuonna 1966 ja vuonna 2014. Kyseessä on Euroviisut voittaneista maista se, jonka viimeisimmästä voitosta oli pisin aika. Viimeiseksi maa on sen sijaan tullut peräti yhdeksän kertaa: vuosina 1957, 1961, 1962, 1979, 1984, 1988, 1991, 2012 1. semifinaalissa sekä 2015, jolloin jakoi finaalissa viimeisen sijan Saksan kanssa ja toimi myös kyseisen vuoden kilpailun isäntämaana. Itävalta ei osallistunut vuosien 2006, 2008, 2009 ja 2010 euroviisuihin, mutta palasi vuoden 2011 kilpailuihin. Itävalta voitti vuoden 2014 Euroviisut Conchita Wurstin kappaleella "Rise Like a Phoenix". Maa oli viimeksi voittanut 48 vuotta sitten.

title: Måns Zelmerlöw

text: Zelmerlöw kilpaili vuoden 2015 Melodifestivalenissa kappaleella "Heroes". Hän sai yhteensä 288 pistettä ja voitti kilpailun. Hänen voittomarginaalinsa (150 pistettä) toiseksi tulleeseen on Melodifestivalenin historian suurin. Zelmerlöw pääsi edustamaan Ruotsia Euroviisuihin ja voitti vuoden 2015 kilpailun pistein 365.

title: Eurovision laulukilpailu 1989

text: Kilpailun voitti Jugoslavia kappaleella "Rock Me", jonka esitti yhtye nimeltä Riva. Kyseessä on ainoa entisen ja lakkautetun valtion saama voitto Euroviisuissa. Suomea kilpailussa edusti Anneli Saaristo kappaleellaan "La dolce vita", joka sijoittui seitsemänneksi ja sai 76 pistettä. Sitäkin parempi tulos oli todella lähellä, sillä Suomi oli viiden parhaan joukossa vielä viiden maan pisteiden puuttuessa. Viiden ensimmäisen äänestyskierroksen jälkeen Suomi oli toisena, ja vielä kymmenen äänestyskierroksen jälkeen Suomi oli kolmantena. Se oli ennen vuotta 2006 Suomen paras sijoitus suhteessa osallistujamaiden määrään, ja Suomen taakse jäi peräti 15 kappaletta. Vaikka Marion Rung tuli kappaleella "Tom tom tom" vuonna 1973 sijoitukseltaan kuudenneksi, se voitti vain 11 muuta kappaletta. "La dolce vita" on ainoa Suomen euroviisukappale, jolla on italiankielinen nimilause.

title: Sieneke

text: Sieneke Peeters (s. 1. huhtikuuta 1992) on hollantilainen laulaja. Hänet valittiin edustamaan maataan Oslossa järjestettävään Eurovision laulukilpailuun 2010. Hän osallistui kilpailuun kappaleella "Ik ben verliefd (Sha-la-lie)". Sieneke voitti "Nationaal Songfestival" -kilpailun, joten hänet valittiin kappaleen esittäjäksi Euroviisuihin. Esitys ei päässyt kilpailun semifinaalista finaaliin.

title: Lena Meyer-Landrut

text: Lena edusti Saksaa ”Satellite”-kappaleella 55. euroviisuissa Oslossa 29. toukokuuta 2010 ja voitti kilpailun. Voitto oli Saksan toinen euroviisuissa. Maan ensimmäinen voittaja oli Nicole kappaleella ”Ein bißchen Frieden” vuoden 1982 kilpailussa.

title: Eurovision laulukilpailu 1994

text: Kilpailun voitti Irlanti jo kolmannen kerran peräkkäin Paul Harringtonin & Charlie McGettiganin kappaleella "Rock ’n’ Roll kids". Suomea kilpailussa edusti CatCat kappaleella "Bye Bye Baby". Vaikka suomalaisten odotukset olivat korkealla ja kappaletta pidettiin yleisesti yhtenä ennakkosuosikkina, Suomi sai vain 11 pistettä ja sijoittui vasta 22. sijalle ja samalla Suomi karsiutui seuraavan vuoden kisasta ensimmäistä kertaa Euroviisujen historiassa. Kilpailuun osallistuivat ensimmäistä kertaa Venäjä, muista entisistä neuvostotasavalloista Viro ja Liettua sekä muut itäblokin maat eli Romania, Unkari, Puola ja Slovakia (Tšekin ensiesiintyminen tapahtui vasta 2007). Edellisenä vuonna viimeisile sijoille jääneet Tanska, Belgia, Israel, Turkki, Slovenia ja Luxemburg joutuivat jättämään kilpailun väliin EBU:n asettamien uusien sääntöjen takia. Luxemburg ei ole vielä tähänkään päivään saakka palannut kilpailuun. Italia jätti kilpailun väliin vapaehtoisesti.

title: Måns Zelmerlöw

text: Zelmerlöw on osallistunut muun muassa Ruotsin Idols-kilpailuun (Idol 2005), Ruotsin euroviisukarsintoihin Melodifestivaleniin ja Så ska det låta -musiikkiohjelmaan. Zelmerlöw on juontanut muun muassa juuri Melodifestivalenia ja Allsång på Skansen -yhteislauluohjelmaa. Hän myös tekee musiikkia usealle tanssiyhtyeelle. Zelmerlöw voitti vuoden 2015 Melodifestivalenin kappaleella Heroes ja edusti Ruotsia Wienin Euroviisuissa vuonna 2015. Hän voitti Euroviisut 2015 kappaleellaan ”Heroes”.

title: Louis Walsh

text: Walsh oli tavannut bussissa nuoren artistin, Johnny Loganin, jonka hän uskoi pääsevän pitkälle, jos tämä vain saisi oikean tilaisuuden. Tapaamisen seurauksena laulaja allekirjoitti levytyssopimuksen 13. maaliskuuta 1979 Tommy Hayden -yhtiön kanssa ja 19. huhtikuuta 1980 hän voitti Eurovision laulukilpailun kappaleella ”What’s Another Year”. Kappale nousi listaykköseksi 11 Euroopan maassa tehden Johnny Loganista myös ensimmäisen irlantilaisen artistin, joka pääsi Britannian listan ykköseksi. Loganin seuraava single floppasi pahasti, mutta Walsh ei silti aikonut luovuttaa. Hän laittoi Linda Martinin kilpailemaan Irlannin euroviisuedustajuudesta Loganin kirjoittamalla kappaleella ”Terminal 3”, joka lopulta sijoittui toiseksi vuoden 1984 euroviisuissa. Vuonna 1987 Loganin kirjoittama kappale ”Hold Me Now” valittiin edustamaan Irlantia Euroviisuissa ja se voittikin kilpailun 172 pisteellä.

title: Lasten Eurovision laulukilpailu

text: Lasten Eurovision laulukilpailu (, ) on Euroopan yleisradiounionin eli EBU:n järjestämä laulukilpailu, jossa kutakin maata edustaa 10–14-vuotias lapsi. Se käydään pääosin samalla tavalla kuin perinteinen Eurovision laulukilpailu, mutta kappaleen tekijän on oltava mukana esityksessä ja kappale on laulettava maan omalla kielellä. Lisäksi kilpailu poikkeaa aikuisten euroviisuista muun muassa siltä osin, että kilpailun järjestäjämaa valitaan erikseen, eli edellisen vuoden voittajamaa ei saa automaattisesti järjestettäväkseen seuraavaa kilpailua. Useimmissa osallistuvissa maissa käydään esikarsintakilpailut, joissa valitaan maan edustaja kansainvälisesti lähetettävään loppukilpailuun. Suomi ei ole vielä osallistunut kertaakaan Lasten Eurovision laulukilpailuihin.

title: Juliana Pasha

text: Juliana Pasha (s. 20. toukokuuta 1980 Tirana) on albanialainen laulaja. Joulukuussa 2009 Pasha voitti 48. Festivali I Këngës -kilpailun ja näin hänestä tuli Albanian edustaja Oslossa pidettäviin Euroviisuihin vuonna 2010. Pasha esitti Euroviisuissa kappaleen nimeltä ”It’s All About You”, jolla hän sijoittui finaalissa kuudenneksitoista.

title: Suomi Eurovision laulukilpailussa

text: Vuoden 1996 Euroviisujen alkukarsinnoissa ilmenneiden ongelmien vuoksi Euroopan yleisradiounioni esitteli uuden kilpailujärjestelmän vuodelle 1997. Maat, joilla on alhaisin pistekeskiarvo viimeiseltä neljältä vuodelta joutuisivat jättämään vuoden 1997 kilpailun väliin ja maat, joilla on alhaisin pistekeskiarvo viimeiseltä viideltä vuodelta joutuisivat jättämään tulevat kilpailut väliin. Jos maa joutuu jättämään yhden vuoden väliin, se saa osallistua automaattisesti seuraavana vuonna. Kilpailevien maiden lukumäärä laski 25:een ja Italia oli jo ilmoittanut, että tämä olisi heidän viimeinen vuotensa Euroviisuissa, mutta he kuitenkin palasivat vuonna 2011. Suomi jätti kilpailun väliin edellisen vuoden huonon menestyksen (ja viimeisen sijan) takia.

title: Carola Häggkvist

text: Carola osallistui jälleen vuoden 2006 Melodifestivaleniin. Hänen tämänkertainen kappaleensa oli nimeltään "Evighet", mutta jonka hän esitti euroviisuissa englanninkielisenä versiona "Invincible". Carola oli kilpailun suurin ennakkosuosikki. Hän voittikin Melodifestivalenin loppukilpailun 18. maaliskuuta ja edusti kolmannen kerran Ruotsia keväällä järjestetyissä vuoden 2006 euroviisuissa. Ruotsin edellisvuotisen heikon menestyksen johdosta Carola joutui osallistumaan semifinaaliin, josta selvitti kuitenkin tiensä jatkoon finaaliin, jossa sijoittui viidenneksi. Kilpailun voitti Lordi Suomen yleisradioyhtiön edustajana kappaleellaan "Hard Rock Hallelujah".

title: Saara Aalto

text: 7. marraskuuta 2017 Uuden Musiikin Kilpailun 2018 tiedotustilaisuudessa ilmoitettiin Saara Aallon olevan Suomen vuoden 2018 euroviisuedustaja. Lisäksi kerrottiin, että 3. maaliskuuta 2018 järjestettävässä kilpailussa hän esittää kolme kappaletta, joista yksi valitaan yleisö- ja raatiäänien perusteella Suomen edustuskappaleeksi tulevissa Euroviisuissa. Ensimmäinen näistä kappaleista, ”Monsters” ja sen musiikkivideo, julkaistiin 9. helmikuuta 2018. Myöhemmin julkaistiin ehdokaskappaleet ”Domino” ja ”Queens”. Maaliskuussa järjestetyn kilpailun voitti ”Monsters”, joka siten valittiin Aallon edustuskappaleeksi vuoden 2018 Euroviisuihin. Siinä Aalto pääsi finaaliin. Finaalissa Aalto sai 46 pistettä ja sijoittui sijalle 25.

title: Suomi Eurovision laulukilpailussa

text: Vuonna 2013 Suomen edustajaksi valittiin Krista Siegfrids, joka voitti Uuden Musiikin Kilpailun. Hän lauloi euroviisuissa kappaleen "Marry Me". Hän pääsi semifinaalista jatkoon ja sijoittui finaalissa 24:nneksi. Pisteitä tuli 13.

title: Milan Stanković

text:
Hän kilpaili myös Serbian Euroviisujen alkukarsinnoissa "Tri pa jedan za Oslo". Hän voitti kilpailun ja edusti Serbiaa kappaleella "Ovo je Balkan" (Tämä on Balkan) Euroviisujen finaalissa, jossa Milan sijoittui 13. sijalle saaden 72 pistettä. Kappaleen sävelsi kuuluisa bosnialainen säveltäjä Goran Bregović.
 "Ovo je Balkanin" sanoitukset olivat Marina Tucakovićin
ja Ljiljana Jorgovanovićin
käsialaa. Kappaleesta tehtiin myös espanjankielinen versio "Balkañeros"
.

title: Anja Nissen

text: Vuonna 2016 Nissen kilpaili "Dansk Melodi Grand Prix 2016" -kilpailussa (Kilpailu, jossa valittiin Tanskan vuoden 2016 euroviisuedustaja ja -kappale) kappaleella "Never Alone". Hän tuli toiseksi 36% äänistä. Vuonna 2017 Nissen kilpaili "Dansk Melodi Grand Prix 2017" -kilpailussa (Kilpailu, jossa valittiin Tanskan vuoden 2017 euroviisuedustaja ja -kappale) jonka hän voitti kappaleella "Where I Am" ja edusti näin Tanskaa vuoden 2017 Euroviisuissa Kiovassa.

title: Loreen

text: Loreen voitti Euroviisut ”Euphoria”-kappaleella 26. toukokuuta 2012 järjestetyssä finaalissa. Kappale sai finaalissa 372 pistettä, jääden 15 pisteen päähän Alexander Rybakin vuonna 2009 tekemästä Euroviisujen piste-ennätyksestä. Kilpailun aikana Loreen herätti huomiota myös tapaamalla azerbaidžanilaisia ihmisoikeusaktivisteja.

title: Suomi Eurovision laulukilpailussa

text: Suomi sijoittui Norjan kanssa kilpailun jaetulle viimeiselle sijalle Beatin kappaleella "Fri?" (). Kummatkin maista saivat kahdeksan pistettä ja jäivät sijalle 21. Islanti antoi Suomelle 5 pistettä ja Israel 3. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Suomi lauloi Euroviisuissa ruotsiksi. Olli Ahvenlahti toimi ensimmäistä kertaa kapellimestarina. Ossi Runne oli kommentaattorina Erkki Pohjanheimon kanssa.

title: Suomi Eurovision laulukilpailussa

text: Suomi osallistui ensimmäisen kerran Euroviisuihin vuonna 1961. Ensimmäinen edustaja oli Laila Kinnunen kappaleella "Valoa ikkunassa".[4] Kinnunen sai kansainvälisessä kilpailussa 6 pistettä ja jakoi 10. sijan Monacon ja Alankomaiden kanssa. Kinnunen yritti tämän jälkeen saada itselleen uutta edustusmatkaa 1966, 1967 ja 1969, mutta ilman menestystä. Kapellimestarina toimi George de Godzinsky.

title: Aina mun pitää

text: Yhtye osallistui kappaleella "Aina mun pitää" vuoden 2015 Uuden Musiikin Kilpailuun. Kappale voitti kilpailun finaalin, ja näin pääsee edustamaan Suomea euroviisuissa. Se on euroviisuhistorian lyhin musiikkikappale.

title: Netta Barzilai

text: Netta Barzilai ( נטע ברזילי) (s. 22. tammikuuta 1993 Hod HaSharon, Israel) on israelilainen laulaja. Hän edusti Israelia vuoden 2018 Euroviisuissa Lissabonissa, sen jälkeen kun hän voitti "HaKokhav HaBan" (kilpailu, jossa valitaan Israelin euroviisuedustaja) 13. helmikuuta 2018. Netta voitti Euroviisut 2018 kappaleella ”Toy”.

title: Everything (kappale)

text: Everything oli isäntämaa Kreikan edustuskappale vuoden 2006 Euroviisuissa. Kappaleen esitti Kreikassa suosittu kyproslainen laulaja Ánna Víssi, joka vastasi myös kappaleen sanoituksista. Kappaleen sävelsi Víssin aviomies Níkos Karvélas. Kappale oli Euroviisuissa ennakkosuosikkien joukossa, mutta sijoittui lopulta vasta yhdeksänneksi 128 pisteellä. "Everything" sai 12 pistettä Kyprokselta ja Bulgarialta, Suomi antoi sille yhden pisteen. Euroviisuissa kappale esitettiin kuudentenatoista; Víssi esitti kappaleensa Ison-Britannian Daz Sampsonin kappaleen "Teenage Life" jälkeen ja ennen Suomen Lordin kappaletta "Hard Rock Hallelujah".

title: Melodifestivalen

text: Ruotsi on voittanut Euroviisut kuusi kertaa. ABBAn voitto oli ensimmäinen, seuraavan toi Herreys kappaleella "Diggi-loo diggi-ley" 1984. Vuonna 1983 kolmanneksi Euroviisuissa kappaleella "Främling" jäänyt Carola Häggkvist, artistinimeltään "Carola", puolestaan voitti viisut 1991 kappaleella "Fångad av en stormvind". Vuonna 1999 voitti Charlotte Nilsson kappaleella "Take Me to Your Heaven", ja vuonna 2012 Loreen kappaleella "Euphoria". Vuoden 2015 kilpailun voitti Måns Zelmerlöw kappaleella "Heroes".

title: Suomi Eurovision laulukilpailussa

text: Suomea edusti Ann-Christine Nyström kappaleella "Playboy". Esityksen oli säveltänyt ja sanoittanut Ossi Runne, joka myös samoihin aikoihin aloitti työnsä Yleisradion orkesterin johtajana. Runne aloitti näissä kilpailussa pitkän kapellimestarin uransa Euroviisuissa, sillä hän on johtanut yhteensä 22 Suomen Euroviisua. Saavutuksen on rikkonut vain Irlannin Noel Kelehan, joka hänkin toimi tuona vuonna ensimmäistä kertaa kapellimestarina. Lisäksi ranskalainen Franck Pourcel oli johtanut 23 viisua eli yhden enemmän kuin Runne, mutta osallistumiskertoja oli hänellä vähemmän. Suomi sai kilpailussa seitsemän pistettä ja sijoittui kymmenenneksi.


query: Milloin Neste Oy perustettiin?

title: Neste (yritys)

text: Neste Oy, tai Neste-konserni, perustettiin vuonna 1948, jolloin sen tarkoituksena oli turvata Suomen öljynhuoltoa. Yhtiön kotipaikaksi tuli Espoo ja se oli alusta asti valtion omistama. Toimialoja tuolloin olivat öljy- ja kemianteollisuus, kaasun välittäminen, varustamotoiminta, öljynetsintä ja -tuotanto. Yhtiön pitkäaikaisena toimitusjohtajana toimi Uolevi Raade, joka vaikutti suuresti sen nousuun aikanaan Suomen suurimmaksi yritykseksi. Vuonna 1980 toimitusjohtajaksi tuli Jaakko Ihamuotila. Yhtiön tytäryhtiöitä ovat olleet muun muassa Kesoil Oy, Neste Kide Oy, Isora Oy, Neste Polyeten AB (Ruotsi), Neste Polimeros S.A. (Portugali) ja Neste Chemicals N.V. (Belgia). Vuonna 1990 Nesteen kansainvälinen öljykauppa muodosti sen liikevaihdosta noin puolet ja öljynjalostus neljäsosan. Vuonna 1991 sen liikevaihto oli 53,025 miljardia markkaa ja yhtiön palveluksessa oli 13685 henkilöä.[2]

title: Tavoitejohtaminen

text: Drucker, P. 1954. The Practice of Management. Harper & Brothers. Drucker, P. 1959. Käytännön liikkeenjohto. Tammi. Drucker, P. 1964. Managing for Results. Harper & Row, Publishers. Drucker, P. 1977. People and Performance. Heinemann. Humble, J. 1979. Tavoitejohtaminen. Weilin+Göös. Mec-Rastor, 1975. Yrityssuunnittelusanasto. Näsi, J. 1987. Liikkeenjohdon viisastenkivet. Weilin+Göös. Neste Oy. 1990. Tulosjohtaminen Neste-konsernissa. Konserniohje. Saari, S. 1975. Yrityssuunnitteluohje. Pekema Oy. Saari, S. 1983. Strategic Planning Manual. Neste Battery Ltd. Santalainen, T. & Voutilainen, E. & Porenne, P. 1987. Tulosjohtaminen uudistuu ja uudistaa. Weilin & Göös. Espoo Santalainen, T. & Voutilainen, E. & Porenne, P. Nissinen, J. 1984. Tulosjohtaminen. Weilin & Göös. Espoo Virkkunen, J. 1990. Johtamisen rationalisointi vai kehityksen hallinta. Hakapaino Oy.

title: Componenta

text: Componentan Karkkilan valimo (Högfors) perustettiin 1820 ja Porin valimo 1858. Karkkila on Suomen vanhin edelleen toiminnassa oleva valimo. Componentaan nykyisin kuuluva Främmestadin konepaja perustettiin Ruotsissa vuonna 1953. Rauta- ja Metallivalimo Suomi perustettiin Helsinkiin vuonna 1918. Vuosina 1974–1989 se toimi nimellä Suomivalimo Oy, 1990-luvulla nimillä JOT-Yhtiöt Oy, JOT Components Oy, Santasalo-Vaihteet Oy ja Santasalo-JOT Oy, kunnes vuonna 1999 otettiin käyttöön nykyinen nimi Componenta. Vuonna 2016 Componentan Suomen ja Ruotsin liiketoiminnot hakeutuivat yrityssaneeraukseen ja Componenta Hollanti konkurssiin. Vuonna 2006 ostetut Turkin toiminnot myytiin vuonna 2017 osana Suomen ja Ruotsin toimintojen vahvistettua saneerausmenettelyä ja tehostamistoimia. Vuodesta 2018 lähtien Componenta toimii tilauskonepajaliiketoiminnassa. Sillä on rautavalimot Porissa ja Karkkilassa Suomessa sekä konepaja/maalaamo Främmestadissa Ruotsissa.

title: Helsinki-Vantaan lentoasema

text:
Terminaalia 1 käyttävät Star Alliance-allianssiin kuuluvat lentoyhtiöt, kuten Scandinavian Airlines ja Lufthansa, ja terminaalia 2 muut lentoyhtiöt, kuten Finnair, KLM, ja Norwegian.
Maahuolintapalveluita lentoyhtiöille tarjoavat Airpro Oy, Ground Power (Maavoima Oy), ISS Aviation, Havas Europe (North Hub Services Finland Oy), Servisair Finland Oy ja Swissport Finland Oy. Polttoainetta toimittavat Helsinki-Vantaalla sijaitsevat Neste Aviation, Shell sekä St1 Avifuels Oy. Catering-palveluita tarjoavat LSG Sky Chefs Finland ja Vantaa Catering Services Oy.Lentoasema on menestynyt hyvin viime vuosina erilaisissa matkustaja- ja liikennetutkimuksissa.

title: Neste Shipping

text: Neste Shipping Oy on Nesteen omistama tytäryhtiö, joka on erikoistunut raakaöljy-, öljytuote- ja kemikaalikuljetuksiin tankkereilla. Yritys kuljettaa vuodessa yli 40 miljoonaa tonnia, ja sen toiminta on keskittynyt lähinnä Itämerelle, Pohjanmerelle ja Pohjois-Atlantille.

title: Neste (yritys)

text: Neste Oyj (aiemmin Neste Oil Oyj, sitä ennen Fortum Oil and Gas Oy) on suomalainen öljynjalostus- ja markkinointiyhtiö ja maailman suurin[1] uusiutuvan dieselin tuottaja.

title: Auran Kultaseppä

text: Jalometallituotteiden valmistuksesta yritys eteni myös niiden myyntiin, kun 1930-luvulla yritys osti kultaseppä Savolaisen liikkeet Oulusta ja Kemistä, joista jälkimmäinen siirrettiin Poriin. Vuonna 1953 perustettiin Helsinkiin myyntikonttori Auran Kotka Oy ja vuonna 1955 Jyväskylään Päijänteen Kultaseppä Oy. Vuonna 1931 perustettiin myyntikonttori Pohjolan Kultaseppä Oy, josta pian tuli Turun Kultaseppä Oy. Se toimii edelleen Oulussa.

title: Vuoden 1975 arsenikkiskandaali

text: Ministeriön ohjeiden viipyessä "Jens Rand" seilasi Nesteen mukaan ”milloin missäkin”. Ministeriö sai maanantaina lausunnot vesi- ja lääkintähallitukselta: lääkintähallitus painotti paikallisen terveyslautakunnan merkitystä päätöksenteossa, sillä se voi kieltää aineiden varastoinnin terveydenhoitolain nojalla. Sisäasiainministeriö vastasi keskiviikkona, etteivät viranomaiset kykene vielä vuosiin löytämään pitkäaikaista sijoituspaikkaa. Ministeriö kuitenkin sanoi, että jos Neste aikoo tuoda jätteet Suomeen, sen pitää suorittaa siitä tutkimus esimerkiksi VTT:ssä. Koska Neste ei oman tulkintansa mukaan saanut vastauksessa selvää ohjeistusta, se päätti tehdä oman ehdotuksensa.

title: Huoltoasema

text: Suuri osa Suomen huoltoasemista hankkii bensiininsä Nesteeltä, joka käyttää valtaosin venäläistä raakaöljyä fossiilisten tuotteidensa raaka-aineena. St1:n ja ABC:n polttoaineet hankkii North European Oil Trade Oy, jonka St1 ja SOK omistavat yhdessä. Neot hankkii bensiininsä Nesteen sijasta pääasiassa Ruotsin suurimmalta öljynjalostajalta Preemiltä. Aiemmin polttoaineet on hankittu norjalaiselta Statoililta peräisin ja Nesteen jalostamoilta. St1:n omistaman Shell-ketjun V-Power-erikoisbensiini on öljy-yhtiö Shellin valmistamaa. Teboil hankkii dieselpolttoaineen Venäjältä.

title: Telekarelia

text: Tämän jälkeen alueelle perustettiin alueellisia puhelinyhtiöitä seuraavasti: Hammaslahden Telefooni Oy (1907), Heinävaaran Telefooni Oy (1910), Enon Telefooni Oy (1910), Jakokosken Telefooni Oy (1911) ja Uimaharjun Telefooni Oy (1914).

title: Nesteen seisake

text: Nesteen seisake () oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Raisioon, Nesteentien varteen vuonna 1960. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1982.

title: Öljy- ja biopolttoaineala

text: Öljy- ja biopolttoaineala ry (aikaisemmin Öljyalan Keskusliitto ry) on vuonna 1970 perustettu jäsentensä etu- ja yhteistyöjärjestö. Sen jäseniä ovat Neste Oyj, Neste Markkinointi Oy, St1 Oy, Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta SOK, Oy Teboil Ab ja Öljy- ja Kaasutekniikka ry.

title: Naantalin jalostamo

text: Vuonna 1948 perustettiin valtion omistama Neste Oy huolehtimaan polttoainehuollosta ja nesteiden varastoinnista. Vuonna 1949 Tupavuoren kalliovarastossa sattui vakava tulipalo.

title: Neste (yritys)

text: Neste Shipping Oy oli Nesteen kokonaan omistama tytäryhtiö,[7] joka oli erikoistunut raakaöljy-, öljytuote- ja kemikaali- kuljetuksiin tankkereilla. Yritys kuljetti vuodessa yli 40 miljoonaa tonnia, ja sen toiminta oli keskittynyt lähinnä Itämerelle, Pohjanmerelle ja Pohjois-Atlantille. Neste Shippingin laivasto oli yksi maailman suurimmista jäävahvistetuista, ja se oli tonnistoltaan Suomen suurin.[8]

title: CLEEN

text: Teollisuusyritysosapuolet ovat ABB, Andritz, Ekokem, FCG Planeko, Fortum, Foster Wheeler Energia Oy, Gasum, Helsingin Energia, Hollming Oy, Kemira, Kumera Oy, Kuusakoski, Lassila & Tikanoja, Metso, Neste, Outokumpu, Outotec, Pohjolan Voima, Rautaruukki, Stora Enso, The Switch Engineering, UPM-Kymmene, Vaisala, Vantaan Energia, Vapo, Vattenfall Verkko, Wärtsilä Finland, ÅF-Consult Oy.

title: Kaukokiito

text:
Kaukokiidolle on myönnetty ISO 9001- ja ISO 14001 -sertifikaatit.
Kaukokiito Oy perustettiin huhtikuussa 1953. Ensimmäinen toimipiste oli Helsingin Hakaniementorilla. Vuonna 1956 Kaukokiito Oy muutti nimensä Helsingin Kaukokiito Oy:ksi.
Suomen Kaukokiito Oy perustettiin vuonna 1958 valtakunnalliseksi katto-organisaatioksi.

title: Fortum

text: Neste Oy perustettiin 9. tammikuuta 1948 valtion öljynjalostamoksi, jotta maahan saataisiin enemmän verotuloja öljystä. Yhtiö oli perustamistaan seuranneina vuosikymmeninä yksi maan suurimmista veronmaksajista.

title: Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta

text: KY:n omistamia yrityksiä hallinnoimaan perustettiin "Ekomen"-konserni, jonka alla muut yritykset toimivat. Ekomen Oy perustettiin yhdistämällä siihen ravintolatoimintaa harjoittanut "Kylteri Oy", graafisen alan "Kyriiri Oy" ja kiinteistöpalveluyritys "Ekoservice Oy". Toimintansa Ekomen aloitti 1985. Muutamassa vuodessa yritys kasvoi keskisuureksi konserniksi, joka työllisti yli 280 henkilöä.

title: Asko

text: Yhtiö joutui 1970-luvun lamassa talousvaikeuksiin. Vuonna 1977 Asko ja Upo fuusioitiin Asko-Upo Oy:ksi. Asko-Upo Oy sulautui 1981 Asko Yhtymään. Muoviputkiteollisuus yhtiöitettiin Oy Uponor Ab:ksi 1982, Neste Oy :n tullessa yhtiöön kolmasosan omistajaksi.

title: Patria

text: Pisimmillään Patrian juuret ulottuvat 1920-luvulle asti. Nykymuotoinen Patria perustettiin vuonna 1997 yhdistämällä Vammas Oy, Patruunatehdas Lapua Oy, Sisu Defence Oy, Vihtavuori Oy ja Finavitec Oy. Vammas oli muodostettu vuonna 1991 yhdistämällä puolustusministeriön Vammaskosken tehdas ja Oy Tampella Ab:n puolustusvälineyksikkö.

title: Airam

text: Airam perustettiin vuonna 1921 nimellä Suomen Sähkölampputehdas Oy. Yhtiön osakkaiksi tulivat vuonna 1931 Oy Strömberg Ab, Suomen Kaapelitehdas Oy ja Pohjoismainen Sähkö Oy. Vuonna 1938 yhtiön nimi muutettiin Oy Airam Ab:ksi. Airam-nimeen päädyttiin, koska yhtiölle haluttiin ram-loppuinen nimi niin kuin kilpailijoilla Osram ja Tungsram; hehkulampun yksi raaka-ainehan oli volfram. Myöhemmin yhtiön osakekanta siirtyi kokonaan Suomen Kaapelitehtaan (sittemmin Oy Nokia Ab) omistukseen. Nokia myi yhtiön vuonna 1985 kahdelle palveluksessaan olleelle toimihenkilölle management buyout -kaupalla. Vuonna 1990 perustettiin Oy Airam Electric Ab, jolle siirtyi Oy Airam Ab:n liiketoiminta.

title: Tupavuoren säiliöalue

text: Ennakoiden suunnitellun öljynjalostamon tarpeita, vuonna 1947 pakkolunastettiin koko 246 hehtaarin alue, joka luovutettiin Naantalin keskusvaraston käyttöön. Vuonna 1948 perustettiin Neste Oy huolehtimaan Suomen polttoainehuollosta ja nesteiden varastoinnista. Aluksi säiliötiloja vuokrattiin myös ulkopuolisille öljy-yhtiöille ja Oy Alkoholiliike Ab:lle (nykyinen Alko Oy), joka varastoi Tupavuoressa spriitä.

title: Kesoil

text: 1960-luvulla syntyi "Motorest"-ketju, jossa Kesoilin yhteydessä oli motelli. Motorest Oy:n muina osakkaina olivat Yhtyneet Ravintolat Oy, Kesko, Autoliitto, Neste ja Finnlines. Motellit myytiin pois, mutta nimi jäi elämään ensin Kesoilin ja sittemmin Nesteen huoltoasemilla. Silloin myös avattiin sadas Kesoil-asema ja saavutettiin kymmenen prosentin markkinaosuus. Vuonna 1972 Kesoilille siirtyi yrityskaupassa osa Gulfin asemista.

title: Valtionyhtiö

text: Toisen maailmansodan jälkeen muun muassa valtion tykkitehdas ja lentokonetehdas muunnettiin sotakorvaustuotantoon. Yhtiöt olivat jo entuudestaan valtion täysin omistamia, mutta Valmetin synty teki niistä pääosin siviilituotteita valmistavia yhtiöitä. Samaan aikaan syntyivät Typpi Oy lannoitushuollon varmistamiseksi sekä Kemijoki Oy Pohjois-Suomen jokien valjastamiseksi sähköntuotantoon. Pohjolan liikenne perustettiin hoitamaan tilapäisesti kuljetuksia Petsamon Jäämeren sataman ja muun valtakunnan välillä, ennen kuin rautatie rakennettaisiin. Viimeiset suuret valtionyhtiöt olivat 1950-luvulla perustettu Neste Oy ja Rautaruukki vuonna 1960.

title: Humalisto-Satama

text: Humalisto-Satama on Naantalin 12. kaupunginosa keskustan kaakkoispuolella. Kaupunginosaan kuuluu Naantalin satama ja sitä ympäröivä Humaliston teollisuusalue. Teollisuusalueella sijaitsee muun muassa Nesteen Naantalin jalostamo, Fortum Power and Heat Oy:n Naantalin voimalaitos, Mobil Oil Oy Ab:n Naantalin voiteluainetehdas, Suomen Viljavan Naantalin viljasiilot, Finnfeeds Finland (Danisco), Oy FinnLink Ab:n kotipaikka ja KWH-konsernin ahtausliike Stevena Oy. Naantalin satama, joka on perustettu 1940-luvun puolessavälissä, on Suomen kolmanneksi suurin kunnallinen satama.

title: Neste (yritys)

text: Neste fuusioitiin Imatran Voiman kanssa Fortumiksi vuonna 1998, mutta yhtiöt erotettiin uudelleen vuonna 2005. Fortum Oil Oyj (nykyinen Neste Oyj) syntyi 1. toukokuuta 2004 Fortumin jakautuessa sähkö- ja lämpö- (Fortum Heat and Gas Oy) sekä öljy-yhtiöksi (Neste Oil Oyj). Yhtiö oli aluksi Fortum Oyj:n tytäryhtiö, mutta irtaantui Fortumista keväällä 2005. Nesteen toimitusjohtajana on vuodesta 2008 lähtien toiminut vuorineuvos Matti Lievonen. Neste Oil Oyj vaihtoi 1. kesäkuuta 2015 nimekseen Neste Oyj. Yhtiö perusteli nimenvaihdosta sillä, että sana Oil viittaa fossiiliseen raakaöljyyn, mutta yhtiön toiminnassa keskitytään yhä enemmän uusiutuvien tuotteiden kehittämiseen ja tuotantoon.[3][4][5]

title: Uutechnic Group

text: Konserni sai nykymuotonsa vuonna 1983, jolloin perustettiin Watostek Oy, joka vastaa nykyistä konsenrnin emoyhtiötä Plc Uutechnic Group Oyj:tä. Vuonna 1988 konserniin ostettiin Japrotek Oy Ab, ja seuraavana vuonna yrityksen osakkeet listattiin Helsingin pörssiin. Vuonna 1993 perustettiin Uutechnic Oy. Vuonna 1994 perustettiin AP-Tela Oy, joka oli tuolloin yrityksen osakkuusyhtiö. Vuonna 1998 konserni osti saksalaisen Stelzer Rührtechnik International GmbH:n. AP-Telasta konsernin tytäryhtiö vuonna 2001.

title: Kilpilahti

text: Hieman öljynjalostamon rakentamisen jälkeen Pekema Oy rakensi öljynjalostamon viereen polyolefiini-, PVC-muoveja sekä liimahartseja valmistavat tehtaat. PVC-tehdas vaihtoi 1970-luvun lopulta lähtien useamman kerran omistajaa kuuluen vuoroin niin Neste Chemicalsiin kuin Dyneaankin. Lopulta tehdas meni Finnplast Oy-nimisenä konkurssiin vuonna 2007.

title: Atlas-Öljy

text: Uusi Oy Atlas-Öljy Ab, joka perustettiin 29. heinäkuuta 1987 kaupparekisterimerkinnällä, harjoittaa liikkeenjohdon konsultointia ja sen yhteydet ovat Nesteen pääkonttorissa Espoossa.

title: Kesoil

text: Kesoil Oy oli suomalainen, K-ryhmään kuulunut huoltoasemayritys. Se perustettiin vuonna 1949 ja lakkautettiin vuonna 1995, jolloin Kesoileja alettiin muuttaa Neste-asemiksi. Yhtiönä Kesoil fuusioitiin vuoden 1995 lopulla Neste Liikennepalvelu Oy:hyn, josta tuli sittemmin Neste Markkinointi Oy:n osa