query: Missä saarella pussihukat elivät?

title: Johdatus evoluutioon

text: Australiassa elää pussieläimiä edelleen, ja ne ovat sopeutuneet vastaaviin ekologisiin lokeroihin kuin nisäkkäät muussa maailmassa. Esim. siinä missä muussa maailmassa on susia, hiiriä ja maamyyriä, on Australiassa pussihukka, pussihiiri ja pussimaamyyrä. Tämä on myös esimerkki konvergenssista.

title: Pussihukka

text: Pussihukan jalanjälki erottui selvästi Tasmanian muiden eläinten jäljistä. Pussihukan etujalan jälki oli kookkaampi kuin takajalan. Jotkut metsästäjät kertoivat, että pussihukalla olisi ollut selvästi erottuva ominaishaju. On mahdollista, että se tuotti tätä hajua häirityksi tullessaan pussiahman tapaan.[2] Eläimen ääntelyn kerrotaan muistuttaneen yskivää haukuntaa.[3]

title: Jaava

text: Jaavan saarelta löydettiin ensimmäisen kerran muinaisia ihmisfossiileja vuonna 1891, Itä-Jaavan Solojoen varrelta. Yleisesti jaavanihmisenä tunnetun homo erectus -ihmislajin edustajien on oletettu saapuneen saarelle kävellen, noin 1,7 miljoonaa vuotta sitten. Todennäköisesti Sumatra, Borneo ja Jaava olivat tällöin yhteydessä mantereeseen, sillä pleistoseenikaudella merenpinta oli alempana kuin nykyään. Myöhemmin saarelle saapunut homo sapiens syrjäytti homo erectus, on kuitenkin myös teorioita että lajit elivät rinnakkain ja lisääntyivät keskenään.[23]

title: Vantaan Pussihukat

text: Miehet ovat pelanneet SM-sarjassa, nykyisessä korisliigassa, kaudesta 1997–1998. Tällä matkalla seuraa ovat valmentaneet Pekka Salminen, Tomi Kaminen, Antti Papinaho ja viimeisimpänä Kari Liimo. Pussihukkien kapteeni on koko sen SM-historian ajan ollut takamies Kimi Klingberg. Kaminen johdatti Pussihukat vuonna 2003 sen ensimmäiseen mitaliin miesten puolella, kun Puhu sai pronssimitalit. Vuonna 2005 Puhu ylsi finaaleihin saakka mutta jäi hopealle. Kauden 2006–2007 päätteeksi miesten edustusjoukkue putosi mestaruussarjasta yhden sarjaportaan alaspäin I-divisioonaan.

title: Vantaan Pussihukat

text: Pussihukkien miehet ja naiset pelasivat pitkään Myyrmäen urheilutalolla. Nykyään molemmat joukkueet kuitenkin pelaavat kotiottelunsa Energia-areenalla.

title: Pussihukka

text: Pussihukka eli tasmaniantiikeri, tasmaniansusi tai pussisusi (Thylacinus cynocephalus) oli australialainen pussieläin. Se oli pussihukkien heimon (Thylacinidae) viimeinen laji ja suurin historiallisena aikana elänyt pussipeto. Viimeisten kolmen vuosituhannen ajan se eli vain Tasmanian saarella. Pussihukan kanta romahti eurooppalaisten siirtolaisten tultua saarelle, ja todennäköisesti laji on kuollut sukupuuttoon. Viimeinen tunnettu yksilö kuoli eläintarhassa vuonna 1936. Lajin lähin nykyään elävä sukulainen on pussiahma.

title: Antti Papinaho

text: Papinaho nimitettiin kaudeksi 2005–06 Pussihukkien päävalmentajaksi. Pussihukat selviytyi Papinahon debyyttikaudella pudotuspeleihin ollen lopulta sarjan kahdeksas. Papinahon sopimus Pussihukissa käsitti myös kauden 2006–07. Joukkueen huonon menestyksen takia kokenut Kari Liimo kuitenkin korvasi hänet tammikuussa 2007.

title: Pussihukat (heimo)

text: Pussihukat ("Thylacinidae") on pussipetoihin kuuluva heimo, jonka kaikki lajit ovat kuolleet sukupuuttoon.

title: Pussihukka

text: Viimeinen tunnettu pussihukka pyydystettiin elävänä vuonna 1933, ja se kuoli 1936 Hobartin eläintarhassa. Samana vuonna pussihukka rauhoitettiin Tasmaniassa. Vuonna 1966 Lounais-Tasmaniaan perustettiin 647000 hehtaarin laajuinen luonnonsuojelualue, mihin oli osasyynä se, että alueella saattoi elää pussihukkia. Eläimestä ei ole kuitenkaan saatu varmoja havaintoja lukuisista tutkimuksista huolimatta.[7] Australialainen eläintieteilijä David Fleay kertoi uskovansa, että hänen pyydyksessään oli yksi pussihukkayksilö vielä vuonna 1945, ja sen jälkeenkin on löydetty pussihukan jättämiksi epäiltyjä jalanjälkiä.[3] Monet uskovat pussihukkia olevan yhä elossa, ja havaintoja väitetään tehdyn varsinkin Länsi- ja Lounais-Tasmanian vuoristoerämaissa.[9][10]

title: Vantaan Pussihukat

text: Pussihukkien edustusjoukkue pelaa kaudella 2012–2012 Pyörätuolikoripallon SM-sarjassa. Seura on voittanut SM-kultaa vuosina 2008 ja 2011.

title: Vantaan Pussihukat

text: Vantaan Pussihukat on vuonna 1975 perustettu vantaalainen koripalloseura. Pussihukista käytetään yleisesti lyhennettä PuHu. Sillä oli edustusjoukkueet, jotka pelasivat kaudella 2008–2009 sekä miesten I-divisioonassa että naisten SM-sarjassa. PuHun edustusjoukkueet menivät kuitenkin konkurssiin vuoden 2008 marraskuussa.

title: Pussihukka

text: Pussihukan DNA:ta yritettiin ensin eristää alkoholissa säilytetystä pienestä pennusta. Sen DNA kuitenkin osoittautui kloonauksen kannalta liian pahoin pilkkoutuneeksi, ja koko hanke keskeytyi hetkeksi.[14] Myöhemmin kloonaushanketta kuitenkin jatkettiin tutkimalla muita, paremmin säilyneitä näytteitä.[15] Australialaisessa museossa säilytettävästä, sata vuotta vanhasta pussihukan kudosnäytteestä otettu DNA-pala saatiinkin toimimaan hiiressä, johon se istutettiin alkiovaiheessa.[1]

title: Aruba

text: Aruban ensimmäiset asukkaat elivät saarella noin 4 000 vuotta sitten. Vaikka heistä ei ole löytynyt paljoakaan todisteita, puolinomadiset ihmiset elivät todennäköisesti pienissä ryhmissä ja käyttivät ravinnokseen kalaa, kotiloita ja kilpikonnia. Caquetio-intiaanit saapuivat saarelle noin vuonna 1000. Hekin olivat kalastajia, mutta he myös viljelivät maata.

title: Scilly

text: Scillyn ensimmäinen eurooppalainen kävijä oli Samuel Wallis vuonna 1767. Tuolloin atollille perustettiin kylä, jonka jäännökset ovat yhä nähtävissä pääsaaren pohjoisosissa. 1855 saarelle haaksirikkoutui Julia Ann -niminen laiva, jonka miehistö ja matkustajat elivät atollilla kaksi kuukautta. Tuona aikana he muun muassa rakensivat veneen, jolla kävivät Raiateassa. Ei ole olemassa todisteita, että saaret olisivat olleet pysyvästi asuttuja ennen Julie Annin haaksirikkoa. Vuodesta 1952 lähtien saarella on vieraillut säännöllisesti koprakauppiaita ja raiatealaisia kalastajia.

title: Piirissaar

text: Saaren asukkaat elivät kalastuksella ja sipulin kasvatuksella. Perinteiset elinkeinot eivät kuitenkaan ole pystyneet elättämään saaren koko väestöä. Vielä 1920-luvulla saarella oli 700 asukasta, kun nykyisin luku on alle sata. Vuonna 1944, toisen maailmansodan aikana, saarella käytiin taisteluja Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välillä. Saaren väkiluku alkoi laskea 1960-luvulla, kun saarella toiminut kolhoosi "Säde" lopetti itsenäisen toimintansa. Se liitettiin mantereella sijainneeseen kolhoosiin, ja suuri osa väestöstä muutti sinne. Väen vähentyessä esimerkiksi saarella toiminut seurakunta jouduttiin lopettamaan. Pohjakosketus saavutettiin vuonna 1993, kun saaren väestön keski-ikä oli 64 vuotta. Sittemmin osa mantereelle muuttaneista on palannut takaisin jäätyään työttömäksi. Saaren väkiluku kasvaa kesäisin lomalaisten myötä. Nykyisin saaren ongelmana on etenkin nuoren väestön puute.

title: Pussihukka

text: Luulöydöistä ja kalliomaalauksista päätellen pussihukka eli vielä 3000–2000 vuotta sitten Australian mantereella ja mahdollisesti myös Uudessa-Guineassa. Se alkoi kuitenkin menettää elintilaansa dingolle, joka ilmestyi mantereelle noin 3500 vuotta sitten. Laumaeläimenä dingo oli lähinnä yksin elänyttä pussihukkaa vahvempi saalistaja etenkin silloin, kun ravinto oli vähissä. Dingot saattoivat myös ryövätä pussihukalta sen kaatamia saaliita. Australiassa ei vielä tuolloin elänyt kaneja, joita heikompi kilpailija olisi voinut syödä niukkoina aikoina.[8] Aboriginaalien harjoittamalla metsästykselläkin saattoi olla vaikutusta kannan pienentymiseen.[1] On myös mahdollista, että dingojen mukana levisi jokin tauti tai loinen, joka tappoi Australiasta sekä pussihukat että pussiahmat.[8] Pussihukka säilyi kuitenkin Tasmaniassa, minne dingo ei koskaan levinnyt. Vaikka pussihukan elinalue on ollut laaja, laji ei ilmeisesti ollut koskaan kovin runsaslukuinen, mikä johtui osaksi sen asemasta ravintoketjun huipulla.[6]

title: Urut (heimo)

text: Inkojen aikoihin urut elivät 42 itsetehdyllä kelluvalla "saarella" Titicaca-järvessä, joka sijaitsee Etelä-Amerikan Andien ylätasangolla. Urujen saaret ovat viisi kilometriä lähteen Punon satamasta. Urujen saaret koostuvat enimmäksen kelluvasta tutora-kaislasta, joiden suuret juurakot pitävät "saaria" koossa. Saaret on ankkuroitu köysillä pohjassa oleviin seipäisiin. Totora-kaislaa syödään myös näläntunteen heikentämiseksi.

title: Île d’Orléans

text: Saaren asukkaat elivät vuoteen 1935 asti eristyksissä mantereesta, minkä ansiosta he onnistuivat säilyttämään omaleimaisen maalaiskulttuurinsa. Nykyään saarella elää lähes 7 000 ihmistä, joista monet yhä työskentelevät maataloudessa. Saarelta viedään Québecin kaupunkiin erilaisia maataloustuotteita, esimerkiksi tuoreita hedelmiä, vihanneksia, viljaa sekä vaahterasiirappia. Saari on myös suosittu matkailukohde, jossa vierailee vuosittain yli 600 000 matkailijaa.

title: Vantaan Pussihukat

text: Pussihukat on sijoittunut Koripalloliiton Kultainen Kori -kilpailussa joka vuosi kärkinelikkoon. Tämä kertoo juuri hyvästä ja laajasta junioritoiminnasta ja lisäksi juniorien suuresta määrästä.

title: Pussihukka

text: Eurooppalaiset joutuivat tekemisiin pussihukan kanssa, kun ensimmäiset sotilaat ja uudisasukkaat asettuivat Tasmaniaan 1803 ja toivat mukanaan lampaita.[2] Koska pussihukkaa pidettiin uhkana lampaille, sekä viranomaiset että yksityiset maksoivat siitä tapporahaa. Eläimiä metsästettiin, pyydystettiin ansoilla ja myrkytettiin. Metsästyksen lisäksi elinympäristön muuttuminen, koirien yleistyminen ja sairaudet ovat voineet vaikuttaa lajin häviämiseen.[7] Vuosina 1888–1909 viranomaiset maksoivat palkkion yhteensä 2184 tapetusta yksilöstä. Vuonna 1910 pussihukkiin levisi eurooppalaisten myötä penikkatautia muistuttanut epidemia, joka harvensi voimakkaasti ennestäänkin uhanalaista lajia.[2]

title: Hvar (saari)

text: Varhaiskeskiajalla slaavit valloittivat saaren. 600-luvun alkupuoliskolla Paganian slaavit ottivat saaren haltuunsa. Venetsialaiset merimiehet näkivät saaren purjehtiessaan kohti Neretvan kanavaa ja heitä uhkasivat Narentinen merirosvot, jotka elivät saarella. 1000-luvulla saari liittyi Kroatian valtakuntaan.

title: Tortuga

text: Tortugan saari sijaitsee Haitin pohjoisrannikon edustalla. Se on vuoristoinen ja kallioinen. Saaren pohjoispuoli on erityisen kallioinen. 1600-luvun alussa saaren asukkaat elivät saaren eteläpuolella, missä sijaitsi satama. Pohjoispuolta kuvailtiin luoksepääsemättömäksi sekä maitse että mereltä.

title: Pussihukka

text: Pussihukan henkiin herättämistä kloonaamalla siitä jäljellä olevista näytteistä on pohdittu. Lajista on säilynyt paljon kudosnäytteitä, jotka ovat alle sata vuotta vanhoja eli melko tuoreita. Näin ollen niistä pitäisi olla mahdollista eristää hyvälaatuista DNA:ta.[13] Pussieläinten kloonaaminen saattaisi olla jopa helpompaa kuin istukkanisäkkäiden, sillä niiden raskaus kestää yleensä vain muutaman viikon. Lyhyt raskausaika vähentää riskiä siitä, että sijaisemon ja sikiön välille syntyy ongelmia.[13] Kloonaus tapahtuisi käytännössä istuttamalla pussihukan solusta irrotettu tuma kloonattuine kromosomeineen sijaisemon munasoluun, jonka oma tuma olisi poistettu. Tämä munasolu siirrettäisiin sitten kasvamaan sijaisemon kohtuun. Soveliain sijaisemo pussihukalle olisi todennäköisesti pussiahma, joka on suurin nykyisin elävä pussipeto. Syntynyttä pussihukkapoikasta voisi imettää keinotekoisessa pussissa.[13]

title: Isomerimetso

text: Isomerimetsot vähenivät niin, että vuoden 1850 paikkeilla viimeiset yksilöt elivät pienellä Arij Kamenin saarella (Арий Камень) Beringinsaaren luoteiskärjessä. Sieltäkin ne joko kuolivat tai tapettiin pian sukupuuttoon. Norjalaisen luonnontutkijan Leonhard Hess Stejnegerin vieraillessa alueella vuonna 1882 hänelle kerrottiin, että viimeiset isomerimetsot elivät siellä noin 30 vuotta sitten. Runsaassa sadassa vuodessa laji oli hävitetty koko maailmasta.

title: Vantaan Pussihukat

text: Pussihukat toimii pääasiassa Länsi-Vantaalla, mutta on laajentanut toimintaansa jo Keski-Vantaalle. Puhun junioritoiminta on laajaa ja joukkueita löytyy joka ikäluokasta, tytöistä ja pojista.

title: Pussihukka

text: Pussihukan pääravintona olivat kengurut ja muut pussieläimet, pienet jyrsijät ja linnut. Eurooppalaisten tultua Tasmaniaan 1800-luvulla pussiahmat ryhtyivät syömään myös lampaita ja siipikarjaa. Laji saalisti yöaikaan.[2] Päivät se vietti pesässään luolassa tai muussa suojassa. Tasmaniassa pussihukan pääasiallinen saalislaji oli saattanut olla tasmanianemu, joka sekin hävisi eurooppalaisten tultua 1850-luvulla. Ne söivät myös raatoja. Pussihukkia metsästäneiden mukaan laji saalisti väijymällä. Lajin luustosta tehtyjen analyysien perusteella on kuitenkin päätelty, että se saattoi juosta pitkiä matkoja ja ajaa saaliinsa läkähdyksiin. Kestävyydestään huolimatta pussihukka oli suhteellisen kömpelö ja hidas juoksija.[6][2] Takaa-ajon päätteeksi se kaatoi uupuneen saaliseläimen nopealla, kömpelöhköllä syöksyllä. Tohtori Eric Guilerin mukaan pussihukka piti erityisesti nenäkudoksista, maksasta ja munuaisista sekä verestä, jota sen väitetään imeneen saaliin kaulavaltimosta.[3] Toisten tutkijoiden mukaan se ei kuitenkaan olisi ollut niin valikoiva, vaan kelpuutti ruoakseen myös saaliseläimen lihan. Joka tapauksessa pussihukilta jäi usein osa saaliista syömättä, ja pussiahmat seurailivatkin niitä aterian toivossa hieman samaan tapaan kuin Afrikassa hyeenat kulkevat leijonien kintereillä.[3]

title: Queenslandin tiikeri

text: Queenslandin tiikerin otaksutaan kuuluvan joko pussihukkien ("Thylacinidae") tai pussileijonien ("Thylacoleonidae") heimoon. Värityksensä perusteella eläin voisi olla pussihukka ("Thylacinus cynocephalus"), jonka nykyisin oletetaan hävinneen Australian mantereelta noin 3 000 vuotta sitten. Silminnäkijöiden mukaan pussitiikerin päänmuoto on kuitenkin kissamainen, kun taas pussihukalla se oli koiramainen. Pussitiikerin raitojen sanotaan olevan tummimpia ja leveimpiä vartalon etuosassa; pussihukalla paksuimmat raidat olivat päinvastoin selän takaosassa ja hännän tyvessä. Lisäksi Queenslandin tiikerin kerrotaan pystymään kiipeämään puuhun, mihin pussihukka ei tiettävästi kyennyt. Australiasta tunnetaan ainakin yksi luolamaalaus, joka selkeästi kuvaa suurta, kissamaista ja raidallista petoa, eikä pussihukkaa. Näiden seikkojen perusteella pussitiikeri muistuttaisi varsin paljon "Thylacoleo"-suvun pussileijonia, jotka kuolivat sukupuuttoon noin 30 000, tai joidenkin tietojen mukaan vasta 10 000, vuotta sitten. Pussitiikerihavaintojen onkin toisinaan spekuloitu selittyvän sillä, että jonkin "Thylacoleo"-lajin pieni populaatio olisi onnistunut säilymään reliktinä Australian syrjäisillä alueilla.

title: Pussipedot

text: Pussipetoihin kuuluu kolme heimoa: pussihukat, pussipedot ja pussimuurahaiskarhut. Pussihukat ovat kuolleet aivan hiljattain sukupuuttoon, ja pussimuurahaiskarhuihin kuuluu vain yksi laji.

title: Brittiläiset Neitsytsaaret

text: Brittiläiset Neitsytsaaret kuuluivat vuonna 1871 perustettuun Leewardsaarten federaatioon. Edustajia sen neuvostossa Neitsytsaarilla ei kuitenkaan ollut. Saaren lakia säätävä neuvosto oli lakkautettu vuonna 1818 ja sitä seurannut tehoton minineuvosto vuonna 1902. Minineuvoston lakkauttamisen jälkeen saaren komissaarin ja toimeenpanevan neuvoston asetti Leewardsaarten kuvernööri. Saaret olivat syrjäiset, ja niiden asukkaat elivät taloudellisessa ahdingossa. Saarilta muutti paljon ihmisiä, erityisesti Saint Thomasille ja Dominikaaniseen tasavaltaan.

title: Philip Hickey

text: Philip Hickey (s. 1. tammikuuta 1977) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa kaudella 2007–2008 I-divisioonassa pelaavia Pussihukkia. Hän on pelipaikaltaan sentteri ja pituutta hänellä on 211cm. Hickeyn kasvattajaseura on Notre Damen yliopisto. Suomen pääsarjatasolla hän on edustanut Pussihukkia, Torpan Poikia sekä Espoon Honkaa. Hän on saavuttanut Espoon Hongan paidassa Suomen mestaruuden vuonna 2007. Pussihukissa Hickey on saavuttanut SM-hopeaa vuonna 2006 ja SM-pronssia vuonna 2003.

title: Pussihukka

text: Suurin osa pussihukan elintapoja ja käyttäytymistä koskevista havainnoista on tehty vankeudessa eläneistä yksilöistä, joten eläimen elintavoista luonnossa tiedetään hyvin vähän. Pussihukka eli yleensä melko avoimessa metsä- ja nurmimaastossa, vaikka Lounais-Tasmanian viimeiset yksilöt tavattiinkin tiheällä sademetsäalueella. Sen reviiri oli yleensä 40–80neliökilometrin laajuinen. Joissakin tapauksissa pussihukkien tiedetään kerääntyneen laumoiksi, mutta suurin osa niistä liikkui yksin, pareittain tai pienissä perheryhmissä.[2][3][7][6]


query: Mihin Spede Pasanen kuoli?

title: Spede Pasanen

text: Spede Pasanen kuoli 7. syyskuuta 2001 Kirkkonummella Sarfvikin golf-kentällä.[18] Hänen pelitoverinsa olivat kesken pelin havainneet Pasasessa heikkokuntoisuutta, huonovointisuutta ja väsymystä. He saattoivat Pasasen golf-kentän kahvilan terassille lepäämään. Pian terassille tulon jälkeen Pasasen sydän ilmeisesti pysähtyi ja elvytys oli aloitettu heti. Paikalle sattumalta tullut lääkäri oli aloittanut elvytyksen. Myös Medi-Heli ja ambulanssi olivat saapuneet paikalle. Näistä ja paikanpäällä aloitetusta elvytyksestäkin huolimatta lääkärin osaksi koitui Pasasen kuolleeksi toteaminen.[5] Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.[19]

title: Spede Pasanen

text: Vuoden toinen elokuva oli Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika. Pasanen oli suunnittelemassa elokuvaa yhdessä Ere Kokkosen ja Vesa-Matti Loirin kanssa kahvilassa. Elokuva ei alkanut hahmottua, kunnes paikalle saapui Simo Salminen. Hän kysyi mitä miehet suunnittelee, kun hänelle kerrottiin, että Pasanen haluaa tehdä lännen elokuvan jossa hän on Speedy Gonzales eli lännen nopein. Salminen vastasi että hänelle se käy ja hän on sitten Hämeen hitain. Tämä laukaisi pattitilanteen ja miehet lähtivät oitis kirjoittamaan käsikirjoitusta.[5] Elokuvaa kuvattiin Hyrylän hiekkakuopilla, jonne oli MTV:n Kivikasvot-ohjelmaa varten lavastettu ”villi länsi”. Elokuvaan kuvattaessa kohtausta, jossa Leo Jokelan näyttelemä sheriffi hiipii Speedy Gonzalesin taakse ja työntää aseen tämän selkään, sankari nostaa kädet ylös, jonka jälkeen Jokelan taakse tulee toinen ja tekee aseella saman. Muodostuu jono, jossa seisoo letka miehiä ase edellä olevan selkään osoitettuna. Virtanen huomautti Pasasta ettei tämmöistä kohtausta voi tehdä, koska Marx-veljekset tekivät saman klassikkoelokuvassa Päivä lännessä. Pasanen ei ollut kuullutkaan kyseisestä elokuvasta. Virtasen mukaan Pasanen ei tarvinnut esikuvia vaan hän keksi itse omat ideansa.[26] Elokuva menestyi ja keräsi 305816 katsojaa ja tuotti voittoa 45000 markkaa.[27] Speedy Gonzales -elokuvan jälkeen Pasanen ja Ere Kokkonen riitaantuivat. Kokkonen ei kokenut saaneensa tarpeeksi arvostusta omalle työlleen. Vaikka hän ohjasi ja myös käsikirjoitti elokuvia, kaikki meni aina Speden nimiin. Pasanen selitti, että kun on luotu ”brändi” Spede-elokuvat, niin siitä ei pysty luopumaan, samalla lailla ei Disneykään mainitse varsinaisesti tekijöitään.

title: Spede Pasanen

text: Pasanen oli aloittanut X-Paroni-elokuvan tuotannon ja etsi sopivaa naista näyttelijäksi. Hän oli esiintymässä Turun mainosyhdistyksen juhlissa maaliskuussa 1964 ja ihastui siellä arpoja myyneeseen Pirjo Vainimäkeen.[6] Vainimäki sai roolin Speden ensimmäisessä omassa elokuvassa ja seuraavana vuonna hänestä tuli rouva Pasanen – häitä vietettiin 14.heinäkuuta 1965.[7] Perheeseen syntyi 31.joulukuuta 1965 tytär, Pirre Päivikki. Vuonna 1981 Pasasten liitosta oli liikkeellä monenlaisia erohuhuja. Pirjo muutti omaan asuntoon, joka sijaitsi Lauttasaaressa lähellä Speden asuntoa. Pirjo kertoi Apu-lehden haastattelussa 1981 avioliiton jatkuvan, vaikka he asuvatkin eri osoitteissa.[8] Virallinen ero astui voimaan vuosien kuluttua.

title: Speden Spelit

text: Ohjelmat juonsi lähes aina Pertti "Spede" Pasanen. Satunnaisesti Speden juontajasijaisina toimivat mm. Simo Salminen, Arja Koriseva sekä Linda Lampenius. Speden Pasasen spelityttöjen nimet ovat Pirre Pasanen, Nora Löfving, Saija Hakola, Alexandra Ounaskari ja Annika Metsäketo. Spede Pasasen menehdyttyä yllättäen 7. syyskuuta 2001 juontajaksi siirtyi 12. syyskuuta 2001 alkaen Saija Hakola, joka toimi ohjelman juontajana kunnes MTV3 lopetti ohjelman vuoden 2002 lopussa.

title: Spede Pasanen

text: pienoiskuva|Spede Pasanen ja Jaakko Pakkasvirta X-Paronissa vuonna 1964. Spede Pasanen ja Jaakko Pakkasvirta tapasivat toisensa Mikko Niskasen Hopeaa rajan takaa -elokuvan kuvauksissa 1963. Pakkasvirta ja Risto Jarva, kaksi nuorta elokuvantekijää, olivat Teknillisen Korkeakoulun Ylioppilaskunnan omistaman tuotantoyhtiö Filminorin johtohahmot. Heidän yhteinen esikoiselokuvansa Yö vai päivä (1962) oli tehnyt raskaat tappiot ja vienyt yhtiön konkurssin partaalle. Kun Jarva ja Pakkasvirta tutustuivat radiokoomikkona mainetta niittäneeseen Spedeen, he solmivat tämän kanssa sopimuksen komediaelokuvan tekemisestä, toivoen näin pelastavansa yhtiönsä talouden. Sopimuksen mukaan Filminor huolehtisi elokuvan teknisestä puolesta, Spede hankkisi rahoituksen ja näyttelisi pääosan.[5] Yhteistyön tuloksena oli komedia X-Paroni (1964), jota pidetään ensimmäisenä ”Spede-elokuvana”.

title: Spede Pasanen

text: Vuonna 1993 Pasanen alkoi tuottaa MTV3:lle Elina Halttusen kirjoittamaa draama-komediasarjaa Blondi tuli taloon (1994–1995), jota seurasivat Halttusen sairaalaan sijoittuvat sarjat Ihmeidentekijät (1996–1998) ja Parhaat vuodet (2000–2002). Vuonna 1995 Spede yllätti keksimällä Yle TV1:lle Bingolotto-peliohjelman, jossa mukana oli myös Veikkaus. Keväällä 1996 Spede kirjoitti ja tuotti 23 jakson verran Uuno Turhapuro -televisiosarjaa, joka ei menestynyt odotetulla tavalla. Näiden sarjojen lisäksi tuotannossa olivat läpi 1990-luvun Kymppitonni- ja Speden Spelit -ohjelmat.

title: Spede Pasanen

text: 1990-luku ei ollut kotimaiselle elokuville menestyksekästä aikaa. Vuosina 1990–1993 Pasanen tuotti vuosittain uuden Uuno Turhapuro -elokuvan. Turhapurot eivät enää menestyneet yhtä hyvin kuin 1980-luvulla, mutta olivat kuitenkin joka vuosi vuoden katsotuin kotimainen elokuva. Vuonna 1994 Vesa-Matti Loiri ja Spede olivat riidoissa, eikä Loiri suostunut enää näyttelemään Uuno-elokuvassa. Spede päätti kuitenkin tuottaa uuden elokuvan, Uuno Turhapuron veli, joka ei menestynyt edellisten tavoin. Elokuvan kävi katsomassa vain runsaat 20000 ihmistä. Tämän jälkeen Spede päätti, ettei Turhapuro-elokuvia tehdä ilman Loiria.[5]

title: Simo Salminen

text: Simo Salmisen varsinainen läpimurto tapahtui 1960-luvulla, kun Spede Pasanen huomasi Simon esiintyjänkyvyt ja päätti ottaa tämän mukaan televisiotyöhön. Salminen oli tutustunut Pasaseen pyydettyään tätä juontajaksi Härvelin pellehyppykilpailuihin 1960. Vuonna 1964 alkoi Simon ja Speden lähes neljä vuosikymmentä kestänyt yhteistyö elokuvalla "X-Paroni", jossa Salminen oli vielä pienehkössä roolissa gangsteriporukan yhtenä jäsenenä. Samana vuonna siihen asti radiossa vaikuttanut Spede sai oman televisio-ohjelman ja pyysi Simo Salmista koomikkoparikseen. Pasanen arvosti liikunnallista Salmista, ja tämän pellehyppääjä- ja akrobaattitaustaa hyödynnettiin monissa sketseissä. Speden aloittaessa vuonna 1965 televisiossa sketsisarjojensa ketjun Simo oli jo vakiokalustoa, ja 1967 hän oli jo toinen pääosanesittäjä Speden "Pähkähullussa Suomessa". Spede Pasasen varhaistuotannoissa mukana ollut Jukka Virtanen on todennut, että Simo Salminen oli Spedelle ihanteellinen koomikkopari, koska tämä ei varastanut Speden rooleja, mutta kykeni kuitenkin tuottamaan itsenäistä huumoria.

title: Spede Pasanen

text: 1960-luvulta lähtien Spede Pasanen teki lähes vuosittain komediaelokuvia, usein saman vuoden aikana ilmestyi 2–3 elokuvaa.

title: Spede-Yhtiöt

text: Speden muut firmat "Elokuvatuotanto Spede Pasanen", "Hupi-Klubi Oy", "Filmituotanto Spede Pasanen Oy", "Spede-Production Oy", "Amusement Films Oy", "Funny-Films Oy", "Spede-Video Oy", "Spede-Team Oy" ja "Spede-Studio Oy" ovat myös sulautuneet MTV Oy:öön. Samassa kaupassa MTV Oy sai myös kaikki esitys- ja levitysoikeudet Speden elokuviin ja tv-ohjelmiin. Kauppojen yhteydessä MTV Oy:n omistukseen siirtyi myös mm. suksiveneitä ja hevosia.

title: Spede Pasanen

text: Vuonna 1971 Spede Show -sarjassa esiintyneestä Vesa-Matti Loirin näyttelemästä Uuno Turhapurosta tuli nopeasti suosittu sketsihahmo. Pasanen keksi hahmon ja Loiri loi hahmon maskeerauksen. Uunoa on sanottu Pasasen ja Loirin lehtolapseksi. Turhapuro esiintyi noin 20 sketsissä, kunnes Pasanen alkoi miettiä olisiko aiheesta elokuvaksi asti. Elokuva päätettiin tehdä vuonna 1973 ja Pasanen sai houkuteltua Ere Kokkosen takaisin tiimiinsä. Kokkonen suostui lähinnä siksi että elokuva kuvattiin tv-tekniikalla ja pääosassa oli Loiri. Elokuva Uuno Turhapuro keräsi .[31] Elokuvalle ei heti tehty jatkoa. Turhapuro-elokuvassa esiintyi ensimmäisen kerran Pasasen näyttelemä Härski Hartikainen, josta tuli yksi hänen tunnetuimmista elokuvarooleistaan. Vuonna 1974 valmistui Pasasen ja Kokkosen elokuva Viu-hah hah-taja, jossa pääosassa olivat Spede Show’ssa esiintyneet koomikot Seppo Laine ja Jyrki Kovaleff.

title: Spede Pasanen

text: Elokuvien lisäksi Pasanen teki 1960-luvulla MTV Oy:lle useita sketsiviihdeohjelmia, vakituisena aisaparinaan Simo Salminen. Ensimmäinen näistä oli Spede Show (1964), jota seurasivat Speden saluuna (1965), Spedevisio (1965–1970) ja 50 pientä minuuttia (1967–1971). Näistä Pasasen varhaisista ohjelmista on säilynyt vain osia, sillä MTV:llä oli puutetta kalliista kuvanauhoista ja uusia ohjelmia tallennettiin vanhojen päälle.[22] Yksi varhaisten Spede-ohjelmien tunnetuimpia sketsejä oli rautakauppasketsi, jossa asiakas (Simo Salminen) saapuu rautakauppaan ostoksille ja kohtaa monumentaalisen laiskan ja palveluhaluttoman myyjän (Spede Pasanen). Vuonna 1978 sketsistä tehtiin toinen versio elokuvaan Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy (1978), jossa asiakkaana on Kauko Helovirta ja myyjänä Uuno Turhapuro (Vesa-Matti Loiri).[5]

title: Spede Pasanen

text: Vuoden 1971 aikana Pasanen saattoi elokuvateattereihin kolme elokuvaa, Kahdeksas veljes, Saatanan radikaalit ja Hirttämättömät,jotka kaikki tuottivat hänelle taloudellisesti tappiota. Kahdeksas veljes -elokuvan Pasanen kirjoitti ja myös ohjasi itse, sekä näytteli pääosan. Elokuva kertoi Jalli Riivatsalosta, joka oli Speden ajatusleikin mukaan Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen salattu kahdeksas veljes. Elokuva jäi verran miinuksen puolelle.[28]

title: Spede Pasanen

text: Pasanen suunnitteli uuden Spede Show -ohjelman tekemistä vuonna 1982, mutta hanke kaatui Vesa-Matti Loirin työkiireisiin. Saman vuoden keväällä tehtiin kuitenkin kaksi Spede Show -kokoomajaksoa, joissa esitettiin vanhoja mustavalkoisia sketsejä ja joihin kuvattiin Speden, Simo Salmisen ja Vesa-Matti Loirin uudet juonnot väreissä. Vuonna 1984 alkoi uusi värillinen Spede Show -televisiosarja, josta tuli yksi 1980-luvun suosituimmista televisio-ohjelmista. Ohjelma sai eri tv-alan palkintoja ja Spede sai tunnustusta Erikois-Telviksen muodossa vuonna 1985. Joulukuussa 1987 Pasanen lopetti Spede Show -ohjelman teon ja keskittyi peliohjelmiensa (Spede Special, Spedestroikka, Speden sallitut leikit, Speden spelit) tekemiseen, joista ensimmäiseen hän myös kirjoitti uusia sketsejä. 1980-luvun lopulla Pasanen alkoi tuottaa myös ohjelmia, joissa ei itse esiintynyt tai ei muuten vaikuttanut juurikaan ohjelmien sisältöön. Näistä sketsisarjoista tunnetuimmat ovat Vesku Show (1988–1991) ja Pulttibois (1989–1991).[5]

title: Veijo Pasanen

text: Veijo Pasanen oli Pertti "Spede" Pasasen serkku. Veijo Pasanen on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle vanhaan muistolehtoon Tampereelle.

title: Spede Pasanen

text: Pasanen aloitti uransa radiossa 1950-luvun lopulla. 1960-luvulla hän teki sketsiohjelmia televisiolle ja loi sarjan menestyneitä elokuvakomedioita, kuten X-Paroni, Pähkähullu Suomi, Millipilleri ja Noin 7 veljestä. 1970-luvulla Pasanen keskittyi yksinomaan elokuviin ja loi Uuno Turhapuron hahmon, jonka ympärille rakennettu elokuvasarja kasvoi 19-osaiseksi ja jonka avulla hän saavutti suurimmat yleisömenestyksensä. 1980-luvulla hän teki paluun televisioon, ensin jatkamalla jo 1960- ja 1970-luvulla tehtyä Spede Show’ta ja sitten kilpailuohjelma Speden Speleillä. Pasanen sijoittui sijalle 17. Yleisradion järjestämässä Suuret suomalaiset -kilpailuohjelmassa.

title: Spede Pasanen

text: Spede lopetti televisio-ohjelmiensa teon vuonna 1975 ja keskittyen entistä enemmän elokuvatuotantoon. Ensimmäisen Turhapuro menestyksen johdosta Pasanen kirjoitti ja tuotti vuosina 1975–1978 joka vuosi uuden Turhapuro-elokuvan. Elokuvat menestyivät loistavasti. Viidennen Turhapuron jälkeen Pasanen piti kahden vuoden tauon aiheesta ja teki 1979 elokuvan Koeputkiaikuinen ja Simon enkelit, jossa hän palasi jälleen näyttelemään pääosan. Elokuvan myötä Spede luopui mustavalkoisista elokuvista ja ryhtyi tekemään pelkkiä värielokuvia.[5]

title: Raimo Pasanen

text: Raimo (Spede) Pasanen pelasi pesäpallon SM-sarjassa vuodesta 1965 1970-luvun loppupuolelle saakka. Ensimmäinen mitali Spedelle ojennettiin 1966, Pronssia HoNsU:n väreissä. Lyöjäkuninkuuden Pasanen vei 1970 Haminan Palloilijoissa pelatessaan, jolloin myös tuli pronssiset mitalit. Suomen mestaruus tuli samassa seurassa kauden 1974 päätteeksi. Itä-Länsi -otteluun hänet on valittu kahdeksan kertaa. Pasanen on kilpaillut myös yleisurheilussa ja toiminut polyteknikkojen pesäpallojaoston puheenjohtajana.

title: Spede Pasanen

text: 2000-luvulla Pasanen ei enää tuottanut elokuvia, vaikka muutamia suunnitelmia hänellä vielä oli. Television puolella hän jatkoi juontamalla Speden Spelejä jokaviikkoiseen tapaan. Tuotannossa olivat edelleen Kymppitonni ja uutena Ihmeidentekijät -sarjan jatkosarja Parhaat vuodet (2000–2002). Ennen kuolemaansa Spede teki tuotantopäätöksen Anna-Leena Härkösen kirjoittamasta televisiosarjasta Kuumia aaltoja, joka toteutettiin vuonna 2003. Lisäksi Pasasella oli suunnitteilla keksintöihin liittyvä televisiosarja, jota hän ei ehtinyt toteuttaa.

title: Vesku Show

text: Spede Pasanen käsikirjoitti ja tuotti vuosina 1984–1987 Spede Show’ta, jonka näyttelijäkaartiin myös Vesa-Matti Loiri kuului. Ohjelma oli hyvin suosittu, mutta neljän vuoden jälkeen Pasanen päätti lopettaa sen, koska hän oli kyllästynyt sketsien tekemiseen. Pasanen tarjosi tällöin Loirille mahdollisuutta kerran kuukaudessa lähetettävään, tunnin mittaiseen omaan show’hun, jossa Loirille kuuluisi myös käsikirjoitusvastuu. Loiri päätti ottaa haasteen vastaan. Vuoden 1987 viimeiseen Spede Show -ohjelmaan kehiteltiin Pasasen ja Loirin välille kuvitteellinen erimielisyys, jonka seurauksena Pasanen jättäytyi show’sta pois ja päätti antaa Loirin yrittää omillaan.

title: Spede Pasanen

text: Speden tytär Pirre peri isänsä omaisuuden lähes kokonaisuudessaan. Pasanen testamenttasi ex-vaimolleen Pirjolle 170000 euroa.[16] Pasanen oli vuosien 1998–1999 aikana lainannut Maria Drockilalle yhteensä 1850000 markkaa 30 vuoden laina-ajalla ilman korkoa.[16] Pasasen 26. heinäkuuta 2000 laatiman testamentin mukaan Drockila saa velat anteeksi siten, että ne mitätöityvät ja raukeavat lopullisesti ja mitätöinnistä seuraava perintövero on maksettava kuolinpesän varoista.[16] Speden tytär Pirre ja Drockila riitelivät perintöveron maksamisesta ja 220000 markasta, jotka Spede lainasi vielä Drockilalle testamentin teon jälkeen.[16] He saivat riitansa sovittua ennen oikeudenkäyntiä.[17]

title: Antero Alpola

text: Alpola ehti olla pitkän uransa aikana muun muassa Pertti "Spede" Pasasen esimies. Pasanen kuoli vain neljä päivää ennen Alpolaa.

title: Spede Pasanen

text: Jukka Virtanen jätti yhteistyön ”Näköradiomiehen” jälkeen, mutta Ere Kokkosesta tuli Pasasen tärkein yhteistyökumppani koko hänen elokuvauransa loppuajaksi. Samalla Pasanen löysi kaksi miestä, joista tuli hänen luottonäyttelijänsä sekä televisiossa että elokuvissa: Simo Salmisen, joka esiintyi jo X-paronissa, sekä Vesa-Matti Loirin, jonka ensiesiintyminen tapahtui Noin 7 veljeksessä. 1960-luvun Spede-elokuvien vakiokasvoihin kuuluivat myös näyttelijät Leo Jokela, Olavi Ahonen, Jukka Virtanen ja Juhani Kumpulainen. Vuonna 1969 Pasanen teki ensimmäisen värielokuvansa, Pohjan tähteet. Elokuvan kustannukset olivat kuitenkin liian suuret ja Pasanen jatkoi 1970-luvulla mustavalkoelokuvien tekoa.[5]

title: Spede Pasanen

text: Speden saluuna, Speden perustama ravintola Kouvolassa Pirunpesä, Speden patsas Jalasjärvellä Mesopotamia, Speden piilopirtti Muoniossa

title: Spede Pasanen

text: Spede tutustui 1960-luvun alussa pellehyppääjänä tutuksi tulleeseen Simo Salmiseen. Salmisesta tuli pian Speden luottonäyttelijä ja myöhemmin televisio-ohjelmien koomikkopari. Salminen ja Pasanen olivat siviilielämässäkin läheisiä ystäviä sekä myös liikekumppaneita. Kaverukset viettivät paljon aikaa muun muassa Speden Mesopotamia-nimisellä mökillä Muonion Pallaksella. Salminen ja Pasanen laittoivat 1960-luvulla yhdessä pystyyn muutamia ravintoloita ja ajanviettopaikkoja, joista tunnetuimpia olivat Simon rysä Lappeenrannassa, Raikulimaa Lemillä ja Speden saluuna Kouvolassa.[9][10]

title: Spede Pasanen

text: Pertti Olavi ”Spede” Pasanen () oli suomalainen koomikko, näyttelijä, käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja, tuottaja, lauluntekijä ja keksijä, jota on kutsuttu ”viihteen yleismieheksi”.[1] Hän oli suosittu ja menestynyt viihteentekijä Suomessa 1960-luvulta 1990-luvulle asti.

title: Rock Around the Clock

text: Spede Pasanen käytti kappaletta myös peliohjelmiensa ("Spede Special", "Spedestroika", "Speden sallitut leikit" ja "Speden Spelit") tunnusmusiikkina 80-90-luvuilla.

title: Spede Pasanen

text: Pasanen harrasti backgammonia ja menestyi hyvin kansallisella tasolla. Hän voitti suomenmestaruuden vuonna 1979.[13] Pasanen kirjoitti alkusanat Jaakko Salavan kirjaan Backgammonia opiksi ja huviksi.[14] Spede oli Suomen Mensan jäsen ja vuonna 1998 hänet palkittiin Mensan jokavuotisella Mensa-palkinnolla.[15]

title: Spede Pasanen

text: Funny-Films Oy Elokuvatuotanto Spede Pasanen Filmituotanto Spede Pasanen Oy Spede-Production Oy Spede-Video Oy Spede-Team Oy Spede-Studio Oy Hupi-Klubi Oy Amusement Films Oy

title: Spede Pasanen

text: Menestyksen rohkaisemana Pasanen perusti Filmituotanto Spede Pasanen -nimisen yhtiön ja ryhtyi suunnittelemaan itsenäisesti seuraavaa elokuvaa. Yhteistyökumppaneikseen hän otti vanhan ystävänsä Jukka Virtasen sekä Mainostelevision nuoren ohjaajan Ere Kokkosen. Kolmikon Pasanen–Virtanen–Kokkonen kynästä syntyi nopeaan tahtiin joukko menestyksekkäitä komedioita: liikemieshupailu Millipilleri (1966), parodinen itsenäisen Suomen 50-vuotisjuhlaelokuva Pähkähullu Suomi (1967), Robin Hood -legendan suomalaisversio Noin 7 veljestä (1968) sekä televisiomaailmaa satirisoiva Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969). 1960-luvun elokuviensa myötä Pasanen vakiinnutti lopullisesti asemansa maan suosituimpana koomikkona.


query: Mikä on Australian pääkaupunki?

title: Australia

text: Australian suurimmat kaupungit ovat Sydney (4,4 milj. as.), Melbourne (3,9 milj.), Brisbane (1,9 milj.), Perth (1,6 milj.) ja Adelaide (1,2 milj.). Pääkaupunki Canberrassa on 345000 asukasta.[6]

title: Suva

text: Suva on Fidžin pääkaupunki. Sen asukasluku esikaupunkeineen oli 185 913 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Varsinaisen kaupungin väkiluvuksi saatiin vuoden 2017 väestönlaskennassa 93 874, kun vuoden 2010 arviossa luku oli 85 754. Kaupunki sijaitsee Viti Levun saaren kaakkoisrannalla. Kaupunki on suurin asutuskeskus eteläisellä Tyynellämerellä Uuden-Seelannin ja Australian kaupunkeja lukuun ottamatta.

title: Melbourne (täsmennyssivu)

text: Melbourne on Victorian osavaltion pääkaupunki Australiassa. Melbourne voi viitata myös seuraaviin paikkoihin, henkilöihin ja asioihin:Etelämantereella

title: Victoria (Australia)

text: Victoria on Australian toiseksi pienin ja tiheimmin asutettu osavaltio. Se sijaitsee Australian mantereen kaakkoisnurkassa, ja sen pinta-ala on 237 629 km² ja väkiluku oli 5 926 624 vuoden 2016 väestönlaskennassa. Victorian pääkaupunki on Melbourne, joka on väkiluvultaan Australian toiseksi suurin kaupunki.

title: Canberra

text: Kaupunki perustettiin kompromissiratkaisuna vuonna 1908, kun Sydney ja Melbourne, Australian suurimmat kaupungit, eivät päässeet yhteisymmärrykseen siitä, kummasta tehdään pääkaupunki.

title: Brisbane

text: Brisbane on Australiassa Queenslandin osavaltion pääkaupunki ja sen suurin kaupunki, mutta myös koko Australian kolmanneksi suurin kaupunki. Siellä on asukkaita runsaat kaksi miljoonaa. Kaupunki sijaitsee Tyynenmeren läheisyydessä Brisbanejoen rannalla Moreton Bayn ja Australian Kordillieerien välisellä rannikkotasangolla Queenslandin kaakkoisosassa.

title: Townsville

text: Townsville on kaupunki ja paikallishallintoalue ("Local Government Area") Queenslandin osavaltiossa Australian koillisrannikolla. Kaupungin asukasluku on noin 169 000 (entinen Thuringowa mukaan luettuna), mikä tekee siitä maan pohjoisosan, Kauriin kääntöpiirin pohjoispuolisen Australian suurimman kaupungin. Townvillestä on 1300 km Brisbaneen, osavaltion pääkaupunkiin, ja se on eräänlainen epävirallinen Pohjois-Queenlandin pääkaupunki, joskin toinen pohjoisen kaupunki, reilun 300 kilometrin päässä sijaitseva Cairns käyttää itsestään samaa titteliä.

title: Adelaide

text: Adelaide on Etelä-Australian osavaltion pääkaupunki. Kaupungin asukasmäärä oli 1 225 223 vuonna 2011. Adelaide on Australian viidenneksi suurin kaupunki. Kaupunki on nimetty kuningatar Adelaiden mukaan, joka oli Ison-Britannian kuningas Vilhelm IV:n puoliso. Adelaidessa ajettiin kaupungin kaduista koostuvalla katuradalla Formula-1 osakilpailut vuosina 1985-1995.

title: Etelä-Australia

text: Etelä-Australia () on Australian kolmanneksi suurin osavaltio. Sen pääkaupunki on Adelaide. Etelä-Australian pinta-ala on 1 043 514 km² ja väkiluku oli 1 676 653 vuoden 2016 väestönlaskennassa. Nimestään huolimatta Etelä-Australia ei ole Australian eteläisin osavaltio.

title: Trans-Australian rata

text: Vuonna 1901 kuusi australialaista siirtokuntaa muodostivat Australian liittovaltion. Tuolloin mantereen länsilaidalla sijaitseva Perth, Länsi-Australian pääkaupunki, jäi kokonaan eristyksiin muista osavaltioista. Perthin ja muiden kaupunkien välillä oli vain tuhansia kilometrejä aavikkoa, joten ainoa käytännöllinen kulkureitti ole aikaavievä ja myrskyisä vesitie. Länsiaustralialaiset saatiin liittymään liittovaltioon lupaamalla heille valtiollisesti rahoitettava rautatieyhteys muuhun Australiaan.

title: Tasmania

text: Tasmania on Australialle kuuluva saari ja Australian osavaltio. Se sijaitsee Australian mantereen itäosan eteläpuolella 240 kilometriä mantereesta, josta 240 kilometriä leveä Bassinsalmi sen erottaa. Tasmanian väkiluku oli 509 965 vuoden 2016 väestönlaskennassa ja sen pinta-ala on 68 018 km². Tasmanian pääkaupunki ja suurin asutuskeskus on Hobart. Tasmania on sekä asukasluvultaan että pinta-alaltaan pienin Australian osavaltio.

title: Pohjoisterritorio

text: Pohjoisterritorio () on Australian pohjoisosassa sijaitseva territorio. Sen pinta-ala on 1 420 968 km², siellä oli vuoden 2018 arvion mukaa 247 300 asukasta. Pohjoisterritorion pääkaupunki on Darwin, jonka etäisyys Australian pääkaupungista Canberrasta on 3 144 kilometriä. Muita merkittäviä kaupunkeja Darwinin lisäksi ovat Alice Springs (noin 1 500 kilometriä etelään Darwinista) ja Katherine.

title: Darwin (Australia)

text: Darwin on Australian Pohjoisterritorion pääkaupunki, suurin kaupunki ja tärkeä satama. Vuoden 2016 sen asukasluku oli 118 452.

title: Papuanlahti

text: Papuanlahti on noin 400 kilometriä leveä Korallimeren lahti, johon laskee pohjoisesta Papua-Uuden-Guinean suunnasta neljä merkittävää jokea Fly, Turama, Kikori ja Purari, jotka muodostavat suuren soisen suistoalueen. Lahden länsipäässä on Daru, joka on pinta-alaltaan suuren tasankomaakunnan Westernin pääkaupunki. Darun eteläpuolella on vaikeakulkuinen Torresinsalmi, joka erottaa Uuden-Guinean saaren Queenslandin kärjestä Australian manterella ja Isosta Valliriutasta. Lahden itäosassa on Papua-Uuden-Guinean pääkaupunki Port Moresby.

title: Uusi Etelä-Wales

text: Uusi Etelä-Wales () on Australian vanhin osavaltio. Se sijaitsee Australian mantereen kaakkoisosassa, ja sen pääkaupunki on Sydney, joka on väkiluvultaan koko Australian suurin kaupunki. Uuden Etelä-Walesin pinta-ala on 809444km² ja väkiluku oli 7480228 vuoden 2016 väestönlaskennassa.[1] Osavaltio ympäröi sen kaakkoiskulmassa olevaa Australian pääkaupunkiterritoriota.

title: Alice Springs

text:
Alice Springs on Australian kuivien keskiosien keskus, ja se oli lyhytikäisen Keski-Australian territorion pääkaupunki
1926-1931. Kaupunki on rautatien ja valtatien risteysasema, ja sen kautta kulkee lähiseuduilla kaivettuja malmeja ja kasvatettua karjaa.

title: Sydney

text: Sydney on Australian suurin kaupunki noin 4,45 miljoonalla asukkaallaan. Se on myös Uuden Etelä-Walesin osavaltion pääkaupunki.

title: Australian pääkaupunkiterritorio

text: Australian pääkaupunkiterritorio () on territorio Australiassa. Siellä sijaitsee Australian pääkaupunki Canberra. Canberra on myös territorion pääkaupunki. Territorion pinta-ala on 2 358 km² ja asukasluku oli 397 397 vuoden 2016 väestönlaskennassa.

title: Perth (Länsi-Australia)

text: Perth on Länsi-Australian osavaltion pääkaupunki Australian länsirannikolla. Kaupungissa asuu noin 1,94 miljoonaa ihmistä, eli lähes kolme neljäsosaa osavaltion väestöstä. Se on Australian neljänneksi suurin kaupunki Sydneyn, Melbournen ja Brisbanen jälkeen. Perthiä on sanottu maailman eristyneimmäksi pääkaupungiksi; sieltä on pitkä matka sekä Australian muihin suurkaupunkeihin että muiden maiden keskuksiin.[1]

title: Molukit (provinssi)

text: Molukkien provinssi koostuu noin tuhannesta saaresta, joista merkittäviä ovat muun muassa Ambon, Babar, Buru, Saparua ja Seram. Molukkien provinssin pääkaupunki on Ambon, joka sijaitsee samannimisellä Ambonin saarella. Molukkien provinssia rajaavat merialueet ovat etelässä Molukkien ja Australian välissä olevat Arafuranmeri ja Timorinmeri, pohjoisessa Seraminmeri. Provinssin eteläisimpien ja pohjoisimpien saarien väliin jää Bandanmeri.

title: Queensland

text: Queensland on Australian toiseksi suurin osavaltio. Se sijaitsee Australian mantereen koillisosassa, ja sen pääkaupunki on Brisbane. Queenslandin väkiluku oli 4 703 193 vuoden 2016 väestönlaskennassa ja pinta-ala 1 852 642 km². Pinta-alaltaan se on noin 5,1 kertaa Suomen kokoinen.

title: Kingston (Norfolkinsaari)

text: Kingston on Australialle kuuluvan Norfolkinsaaren territorion pääkaupunki. Sen arvioitu asukasluku vuonna 2014 oli 880 henkeä. Kaupunki sijaitsee saaren ainoalla tasaisella alueella lähellä merenpintaa.

title: Launceston

text: Launceston on kaupunki Australiassa Tasmanian osavaltiossa. Kaupungin asukasluku oli 75 328 vuoden 2016 väestönlaskennassa, mikä tekee Launcestonista Tasmanian toiseksi suurimman kaupungin heti pääkaupunki Hobartin jälkeen.

title: Länsi-Australia

text: Länsi-Australia () on pinta-alaltaan Australian suurin osavaltio, ja sijaitsee maan länsiosassa. Sen pääkaupunki on Perth, jonka läheisyydessä asuu lähes kolme neljäsosaa koko osavaltion väestöstä. Länsi-Australian pinta-ala on 2 645 615 km² ja vuoden 2018 arvion mukaan väkiluku oli 2,596 miljoonaa.

title: Hobart

text: Hobart on kaupunki Tasmanian saarella Australiassa. Se on Tasmanian osavaltion pääkaupunki. Hobart sijaitsee saaren kaakkoisrannikolla Derwentjoen suulla. Kaupungissa on 47 700 asukasta ja koko suurkaupunkialueella 217 525 asukasta (2006).

title: Nukufetau

text: Atollin asukkaat saavat toimeentulonsa rahasiirroista, kalastamisesta, käsitöistä, työskentelystä kyläneuvostossa ja pienistä yrityksistä. 124 Nukufetaun kotitaloutta harjoittaa kalastusta, ja kalaa syödään yli 180 kg henkilöä kohden vuodessa. Vuonna 1997 atollille rakennettiin kalastuskeskus Australian avulla, mutta sen toiminta on ollut taloudellisesti kannattamatonta. Monet atollin asukkaat työskentelevät pääkaupunki Funafutissa tai muissa maissa.

title: Melbourne

text: Melbourne on Australian toiseksi suurin kaupunki ja Victorian osavaltion pääkaupunki. Vuonna 2014 Melbournen metropolialueen väkiluku oli noin 4,4 miljoonaa.

title: Wollongong

text: Kaupunki sijaitsee luonnonkauniilla Illawarran alueella Uudessa Etelä-Walesissa noin 85 kilometriä Sydneystä etelään. Australian pääkaupunkiin Canberraan on matkaa 242 kilometriä. Luonnonkauniit Southern Highlandsin ylängöt ja Australian etelärannikko ovat suosittuja matkailukohteita samoin kuin kaupungissa sijaitseva tiedekeskus.

title: Melbourne

text: Melbourne oli Australian pääkaupunki vuodesta 1901 vuoteen 1927.

title: Canberra

text: Canberra on Australian pääkaupunki ja sen suurin sisämaakaupunki. Canberra sijaitsee Uuden Etelä-Walesin osavaltion ympäröimän Australian pääkaupunkiterritorion pohjoisosassa, noin 270 kilometriä Sydneystä lounaaseen. Kaupungissa oli 432 141 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja sen pinta-ala on 807,7 neliökilometriä. Canberra on maan hallinnollinen keskus ja muun muassa Australian parlamenttitalo sijaitsee siellä.


query: Milloin Kangasalan kirkko otettiin käyttöön ilman tornia?

title: Kangasalan kirkko

text: Kangasalan kirkko on 1760-luvulla rakennettu kivikirkko. Kirkko, joka on Antti Piimäsen rakentama Ruotsin yli-intendentinviraston laatiman suunnitelman pohjalta, sijaitsee Kangasalan keskustassa Kirkkoharjun kupeessa. Kirkko otettiin käyttöön ilman tornia 1767, mutta lopullisesti kirkko torneineen valmistui syksyllä 1776. Kirkon torni kaatui vuonna 1782 ja uusi torni valmistui syksyllä 1800. Kirkossa on nykyään Kangasalan urkurakentamo Oy:n 1988 rakentamat 34-äänikertaiset urut kolmella sormiolla. Persoonallisena yksityiskohtana kirkon katto muodostuu sadoista raameissa olevista tähdistä. Kirkon vasemman takasivustan seinään on muurattu kivi, joka legendan mukaan on toiminut Kuussalon Kaarinan mestausalustana.[1] Veripisarat Kangasalan vaakunassa symboloivat tätä tapahtumaa.

title: Haralanharjun näkötorni

text: Haralanharjun näkötorni on näkötorni Kangasalan Suinulassa Vesijärven pohjoispuolella. Ensimmäinen torni valmistui vuonna 1895, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1922. Suinulan Nuorisoseura pystytti vuonna 1932 tilalle puisen, 20-metrisen tornin. Tämä torni tuhoutui tuhopoltossa vuonna 2007. Kolmas torni otettiin käyttöön vuonna 2009.

title: Jalasjärven kirkko

text: Kirkossa on Pohjanmaan ja Satakunnan raja-alueille tyypillisesti ristikirkkoon kiinteästi liittyvä tapulimainen kellotorni. Tornissa on kolme kelloa, jotka on valettu vuosina 1733,1751 ja 1817. Kirkossa on 38-äänikertaiset sähköpneumaattiset urut vuodelta 1957. Ne on rakentanut Kangasalan Urkutehdas.

title: Janakkalan kirkko

text: Vuonna 1993 otettiin käyttöön kirkon nykyiset, pohjoissaksalaisen barokin tyylin mukaiset 40-äänikertaiset urut. Ne on valmistanut janakkalalainen Urkurakentamo Martti Porthan. Urkuja suunnittelevassa toimikunnassa olivat asiantuntijoina urkumusiikin professori Olli Porthan, joka myös soitti urkujen vihkimiskonsertin, ja urkuri Kalevi Kiviniemi, joka toimi urkurina vihkiäisjumalanpalveluksessa. Erikoisuutena ovat vaihtopillit, joilla urkujen viritys voidaan muuttaa keskisävelvireiseksi. Kirkon edelliset pneumaattiset urut oli valmistanut Kangasalan urkutehdas.

title: Vehkajärven kirkko

text: Vehkajärven kirkko on Kangasalan kunnassa, Kuhmalahden Vehkajärven kylässä sijaitseva pieni puinen, satulakattoinen ja torniton pitkäkirkko, joka rakennettiin paikallisen puuseppä Benjamin Hellénin piirustusten mukaan 1841. Istumapaikkoja kirkossa on noin 150. Kirkon kaksiosainen alttaritaulu "Ristiinnaulittu" ja "Jeesuksen kirkastus" on Otto Berggrenin maalaama. 5-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas 1936. Kirkkoa korjattiin 1931, jolloin se vihittiin uudelleen käyttöön. Puinen erillinen kellotapuli on 1840-luvulta.

title: Kangasalan kirkko

text: Kangasalan seurakunnan alueella on nykyisin neljä kirkkoa: Kangasalla, Sahalahdella, Kuhmalahdella ja Vehkajärvellä. Kangasalan nykyinen kivikirkko on kolmas (tunnettu) kirkko Kangasalla.[1] Ensimmäinen sijaitsi Liuksialassa, mistä se siirrettiin 1640-luvulla lähelle nykyisen kirkon paikkaa. Perimätiedon mukaan yhtenä syynä siirtoon oli se, että väki talloi pellot kulkiessaan kirkkoon. Nykyisin Liuksialan kirkon paikalla on vuonna 1932 valmistunut, Liuksialan kartanon silloisen isännän Jalmari Meurmanin rakennuttama Liuksialan kappeli. Toinen, Herttualan kirkko, rakennettiin 1650-luvulla ja sen rapistuessa ja jäädessä ahtaaksi päätettiin rakentaa tilalle uusi, kivinen kirkko. Uuden kirkon rakentamisesta keskusteltiin jo 1730-luvulla, mutta rakentamistyöt saatiin alkuun vasta vuonna 1764. Rakennusmestarina toimi Anders Piimänen ja muurausmestarina Gust. Rosenberg. Kirkko vihittiin ilman tornia marraskuussa 1767 ja nimettiin prinssi Kustaan kirkoksi (Kustaa III oli Ruotsin hallitsijana vuosina 1771−1793).

title: Mikkelin tuomiokirkko

text: Kirkon tornikellon alkuperäisen koneiston on valmistanut tukholmalainen G. V. Linderoth, mutta sen korvasi 1967 sähköinen koneisto. Vanha on kuitenkin yhä tallella tornissa, mutta sen kunnostaminen ilmeni tutkimuksissa liian kalliiksi. Käytössä oleva kello kunnostettiin, viisarit uusittiin, ja ne otettiin uudestaan käyttöön marraskuussa 2017. Itse kellotaulu säilyi entisellään

title: Laihian kirkko

text: Kirkon rakennutti vaasalainen raatimies Herman Höckert, se on järjestyksessä Laihian kolmas kirkko. Vuonna 1642 valmistunut edellinen kirkko purettiin 1809 ja sen hirsistä rakennettiin Ylipotin luhtiaitta Laihian Potilan kylään. Kirkon läntiseen sakarapäätyyn liittyy korkea suorakulmainen torni lyhtyineen, tornin kellot ovat vuosilta 1724 ja 1869 ja tornin huipulla on kukko. Kirkon ristikeskustassa on pieni kattoratsastaja. Tornissa on kaareutuva kupu. Kirkkosalin sisäkatteena ovat päädyistään pyöristetyt puuholvit, jotka yhtyvät ristikeskustassa. Sisäseinät ovat hirsipinnalla. Sakasti on sijoitettu kirkon kuorisakaraan, poikkisakaroita käytetään seurakuntatiloina. Kirkon pinta-ala on 800 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 1200 hengelle. Kirkon alttaritaulun "Lasaruksen herättäminen" on maalannut Lennart Segerstråle 1956, kirkossa on lisäksi veistoksia 1400-luvun alttarikaapista. Kirkon urut valmisti Kangasalan urkutehdas alun perin vuonna 1943 ja laajensi niitä 49+2 -äänikertaisiksi vuonna 1957.

title: Juuan kirkko

text: Nykyinen, eli kolmas kirkko rakennettiin vuosina 1850–1851, ja sen on suunnitellut C. A. Gustavsson. Kirkko otettiin käyttöön vuonna 1851 ja vihittiin 10. heinäkuuta 1859. Kirkko peruskorjattiin 1973–74 ja maalattiin kokonaan uudestaan sisäpuolelta 1989. Kirkossa on istumapaikkoja 900 henkilölle. Kirkon alttaritaulu on "Kristus ristillä", joka on Kaarlo Kiljanderin tekemä jäljennös Adolf von Beckerin maalaamasta, tuhoutuneesta Kaavin kirkon alttaritaulusta. 22-äänikertaiset mekaaniset urut valmisti Kangasalan Urkutehdas 1974.

title: Saintes-Maries-de-la-Mer

text: Vuonna 513 paavi Symmachus myönsi Césaire d'Arlesille oikeuden käyttää palliumia ja teki hänestä edustajansa Galliassa. Niihin aikoihin Arlesin piispa teki lähetystyötä seudulla, jossa pakanallisilla ja roomalaisilla kulteilla oli yhä vahva asema ja muutti tarvittaessa vanhoja kulttipaikkoja kristillisiksi kirkoiksi. Niinpä hän perusti Saintesiin luostarin tai kirkon, mikä viittaa siihen, että paikalla olisi aikaisemmin ollut pakanallinen temppeli. Ei tiedetä tarkoin, milloin kirkko otettiin käyttöön, mutta tiedetään, että kun Césaire d'Arles vuonna 542 kuoli, hän oli testamentannut luostarilleen paikan, jonka nimenä tuolloin oli "Sancta Maria de Ratis".

title: Kemin kirkko

text: Kemin kirkko (vuoteen 1978 "Kemin kaupunginkirkko" erotukseksi silloisen Kemin maaseurakunnan, nykyisen Keminmaan kirkosta) on Kemin seurakunnan pääkirkko. Kirkkorakennus on arkkitehti Josef Stenbäckin suunnittelema ja se rakennettiin rapatusta tiilestä vuosina 1900–1902. Kirkon vihki käyttöön Oulun hiippakunnan piispa Juho Koskimies 8. maaliskuuta 1903. Tyyliltään kirkko on uusgoottilaisvaikutteinen tornillinen pitkäkirkko, jossa on kaksi sivulaivaa. Tornin yläosassa on pienpäädyt ja pienet kulmatornit. Kirkon pituus on 32 metriä, leveys 21 metriä ja harjakorkeus 19 metriä. Kellotornin korkeus on 44 metriä. Istumapaikkoja kirkossa on 1 200. Pneumaattiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1935 ja niissä on 30+4 äänikertaa ja kolme sormiota. Kirkontornin kellot ovat vuodelta 1901.

title: Nakkilan kirkko

text: Tornin hirret ja laudat lahjoitettiin Satakunnan Sairaanhoitajataryhdistyksen Nakkilaan suunnittelemaa kesäkotia varten, ja parrut oli tarkoitus käyttää Kokemäenjoen ylittävän Arantilan sillan kansirakenteisiin. Runkohuoneen materiaalista rakennettiin Hormiston kylään rukoushuone, joka otettiin käyttöön samaan aikaan uuden kirkon kanssa. Vuonna 2017 paljastui, että rukoushuone oli kärsinyt pahoja kosteusvaurioita, ja se päätettiin purkaa. Saarnastuoli, alttari ja 30 kirkonpenkkiä lahjoitettiin Kuusamon erämaakylässä sijaitsevalle Paanajärven kirkolle, kun köyhällä seurakunnalla ei ollut varaa hankkia vastavalmistuneeseen pyhättöönsä sisustusta. Vuonna 1957 penkkejä lahjoitettiin vielä Lohjalla toimivan Kansan Raamattuseuran loma- ja kurssikeskuksen Vivamon kirkkoon. Yksi kattokruunuista sijoitettiin vuonna 2018 Nakkilan Kivialhon kylään valmistuneeseen Hiitolan kirkon pienoismalliin.

title: Padasjoen kirkko

text: Tiilestä rapatussa kirkossa on sisäkatteena betoniholvi, ulkokatteena on aumakatot, paitsi kuorissa satulakatto ja tornissa lyhtykatto. Tornin kellot ovat vuodelta 1927. Runkohuoneesta ulkonevat lähes sen korkuiset poikkisakarat, kuoren jatkeena on matala sakasti. Kirkossa on istumapaikkoja 600 hengelle, 14 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1947. Alttaritaulu "Ylösnousemus" on Alexandra Frosterus-Såltinin vuonna 1901 maalaama.

title: Messukylä

text: Vuonna 1883 valmistui Messukylän kautta kulkeva Tampere–Haapamäki-rata ja samana vuonna avattiin Messukylän vanha rautatieasema Vehmaisissa lähellä Kangasalan rajaa. Lähellä Messukylän kirkkoa otettiin käyttöön uudempi Messukylän asema vuonna 1904. Lisäksi radalla oli Vuohenojan seisake pari kilometriä Messukylän asemalta länteen. Kuntaliitoksen jälkeen niiden merkitys väheni, ja kaikki liikennepaikat lakkautettiin vuonna 1988.

title: Mikaelinkirkko (Helsinki)

text: Kirkon urut ovat Kangasalan Urkurakentamon valmistamat, ja ne otettiin käyttöön vuonna 1991. Kirkkorakennuksesta erillään olevassa kellotornissa on kuusi erikokoista kelloa. Kirkon katolla on kuvanveistäjä Kari Juvan pronssinen valettu patsas Ristintie. Patsaan hahmo on ylienkeli Mikael, jonka mukaan kirkko on nimetty.

title: Töölön kirkko

text: Kirkon alttaritaulu on jäänyt keskeneräiseksi, koska tätä öljyvärimaalausta "Iankaikkinen elämä" maalannut taiteilija Henry Eriksson kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1930. Vihkikappelin "Viinipuu"-seinämaalaus, kastekappelin "Jeesuksen kaste" -seinämaalaus ja ala-aulan kaarisyvennyksen "Mooses ja palava pensas" -maalaus ovat taidemaalari Paavo Leinosen käsialaa. Kirkon 26-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan Urkutehdas. Muusikko Petri Walli kuoli 28. kesäkuuta 1995 hypättyään Töölön kirkon tornista.

title: Kangasala

text: Kangasalan läpi kulkee myös junarata Tampere-Orivesi, joka avattiin liikenteelle vuonna 1883. Kangasalan rautatieasema, josta oli viiden kilometrin matka kirkonkylään, otettiin käyttöön vuonna 1898 ja asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm. Aikoinaan junaliikenne oli merkittävää kunnalle, mutta nykyään junat eivät pysähdy Kangasalla aseman syrjäisyyden takia. Suorat linja-autoyhteydet Kangasalta Tampereelle syrjäyttivät melko hankalan junayhteyden eikä aseman seudulle koskaan muodostunut merkittävää asutuskeskusta. Tavaraliikenne Kangasalan asemalla lopetettiin vuonna 1976, asema suljettiin keväällä 1993 ja myös väkiluku asemaa ympäröivässä taajamassa on vähentynyt. Nykyään Kangasalta lähin henkilöliikenteen rautatieasema on Tampereen rautatieasema. Muut Kangasalan alueella olleet rautatieliikennepaikat olivat Ruutanan ja Suinulan asemat sekä Jussilan seisake Kangasalan ja Ruutanan asemien välillä. Nämä kaikki lakkautettiin 1980-luvun lopussa.

title: Ristijärven kirkko

text: Kirkon aiemmat 21-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas vuonna 1956. Uudet Suomen Urkirakentajien valmistamat 22-ääniset urut vihittiin käyttöön vuonna 2011. Alttaritaulu "Ristiinnaulittu" on Toivo Tuhkasen vuonna 1956 maalaama. Vanha samanniminen alttaritaulu, jonka maalasi vuonna 1807 oululainen Carl Petter Elftröm, on kirkon kuoressa. Kirkon kellot oli alun perin tarkoitus sijoittaa torniin, mutta erillinen kellotapuli rakennettiin vuonna 1840 Jaakko Kuorikosken johdolla. Tapulissa oleva isompi, alun perin Tukholmassa vuonna 1831 valettu kello halkesi vuonna 1948 ja valettiin uudelleen Ykspihlajassa. Toinen pienempi kello on valettu Juankoskella vuonna 2007. Kirkkopihan sankarihautausmaalla on 125 hautaa.

title: Kangasalan pääkirjasto

text: Kangasalan pääkirjasto on Kangasalan keskustassa sijaitseva kirjasto. Uusi kirjastotalo otettiin käyttöön vuonna 2010 ja kirjaston osana on peruskorjattuja vanhan kirjaston tiloja. Kirjastoon kuuluu taidetila Terra. Kirjastosta on kulkuyhteys Kangasala-taloon.

title: Munsalan kirkko

text:
Munsalan kirkko on kirkkorakennus Pohjanmaalla Uudenkaarlepyyn Munsalassa. Harmaakivisen kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1777, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1792. Tukholman yli-intendentin virasto hylkäsi muurarimestari David Olanderin alkuperäiset suunnitelmat, mutta kelpuutti Olanderin ja Jaakko Rijfin rakentamaan kirkko omien piirustusten pohjalta.
Kirkko on päätytornillinen ristikirkko, jonka pääsakaran toisessa päässä on torni ja toisessa päässä kuori, josta erkanee matalampi ja kapeampi sakaristo. Tornin kiviosa päättyy puiseen barokkityyliseen lyhtyyn. Kirkkosalin katossa on puinen tynnyriholvaus. Kirkko tunnetaan varsinkin uruistaan, jotka ovat Suomen vanhimmat kirkkourut ja jotka on rakentanut Ericus German vuonna 1736 alkujaan Kokkolan ensimmäiseen kirkkoon, josta ne siirrettiin Munsalaan. Urut ovat 21-äänikertaiset. Ne uudelleenrakensi Petter Lybeck vuonna 1879. Vuonna 1976 ne ennallistettiin vuoden 1738 asuun Kangasalan Urkutehtaan toimesta.

title: Kangasalan kirkko

text: Alun perin kellotapuli sijaitsi kirkkoa vastapäätä Tapulinmäellä. Kellotorni valmistui lopulta kirkon yhteyteen syksyllä 1776. Rakennusjälki ei kuitenkaan ollut kauttaaltaan hyvää, ja vuoden 1780 piispantarkastuksessa tornissa todettiin repeämiä, jotka olisi pitänyt korjata kiireesti. Korjaustöiden aloittaminen kuitenkin kesti, ja torni kaatui toukokuussa 1782 vieden mukanaan myös osan kirkkomaan kiviaitaa. Uuden tornin rakentamisen suunnittelu saatiin alkuun vuonna 1785, mutta varsinaiset rakennustyöt aloitettiin kuitenkin vasta toukokuussa 1799. Rakennustöiden aloittamista olivat viivästyttäneet ilmeisesti katovuodet ja köyhyys. Uusi torni valmistui syksyllä 1800.[4]

title: Kangasalan kirkko

text: Kesällä 2017 tehdyssä remontissa otettiin alttari irti seinästä. Uusi alttari otettiin käyttöön Kangasalan kirkon 250-vuotis- ja Kangasalan seurakunnan 650-vuotisjuhlamessussa Kangasalan kirkossa 29.10.2017 piispa Matti Revon johdolla.

title: Valkjärven kirkko

text: Kirkkosali oli kolmilaivainen, jonka laivoja erottivat kaksi pylväsriviä. Kirkkosalin sivuilla ja takaosassa oli lehterit. Urkuparvi sijaitsi kirkkosalin takaosassa ja urut olivat Kangasalan urkutehtaan valmistamat. Kirkkosalin katto oli tasainen. Kirkon sisäosat oli maalattu siniharmaaksi ja kirkkosalissa oli myös runsaasti koristemaalauksia. Kirkkoon asenettiin rakentamisen yhteydessä keskuslämmitys. Alttaritaulun oli maalannut taiteilija Toivo Tuhkanen, ja sen aiheena oli ”Jeesus ristillä”. Alttarin yläpuolella oli päätykolmio ja alttarin sivuilla pylväsparit. Kirkon torniin hankittiin kaksi kelloa.

title: Kangasalan kirkko

text: Tornissa on kolme kelloa. Kaksi kelloista ovat 1700-luvulta: isommassa kellossa on vuosiluku 1777 ja pienemmässä 1787. Alun perin kelloja soitettiin Tapulinmäen tornista, mutta vuodesta 1800 asti kellot ovat olleet paikoillaan nykyisessä tornissa. Kolmannen kellon lahjoitti kirjailija Jalmari Finne seurakunnalle vuonna 1934. Nykyisin kellojen soitto on automatisoitu. 1600-luvulla saadut kirkonkellot on perimätiedon mukaan upotettu isonvihan aikana nykyisen Ukkijärven pohjaan. Tarinoiden mukaan järveen upotettujen kellojen soittoa saattaa joskus yhä kuulla. Kellotornin huippu on ollut valaistu 1970-luvulta lähtien. Se muistuttaa siitä, että kirkko on kuin palava kynttilä, joka pimeälläkin osoittaa kohti taivasta.

title: Kiihtelysvaaran kirkko

text: Kirkon kuorisakaran jatkoksi oli rakennettu sakasti ja 1850-luvulla muihin sakaroihin eteiset. Kirkossa oli aumakatot, keskellä olevan lyhytvartisen tornin huipulla oli kattoratsastaja. Sisäkatteena oli puuholvit. Kirkkoa korjattiin 1830-luvulla, vuosina 1855–1856 ja Juhani Viisteen johtamana perusteellisesti 1931. Kirkon pinta-ala oli 243 neliötä ja istumapaikkoja siellä oli 452 hengelle. Kirkon alkuperäiset 11-äänikertaiset urut rakensi Kangasalan urkutehdas 1912, ne saatiin Ruskealan kirkosta. Uudet 12-äänikertaiset urut valmisti Suomen Urkuhuolto 1940. Kirkon alttaritaulun "Kristus ristillä" maalasi Samuel Elmgren 1831.

title: Heinävesi

text: Kirkon alttaritaulun "Jeesus Getsemanessa" on maalannut J.E. Kortman. Kirkon alkuperäisissä uruissa oli 25 äänikertaa ja ne rakensi J. A. Zachariassen 1906. Kangasalan urkurakentamo rakensi uudet, 33-äänikertaiset ja kolmisormioiset urut 1981 käyttäen hyvin toimivaa 20 äänikertaa ja julkisivua entisistä uruista. Kirkon tornissa on kaksi kelloa, vuosilta 1765 ja 1906. Heinäveden kirkkoon saatiin lämmitys vasta vuonna 1971, jolloin korjauksen yhteydessä kirkkoon rakennettiin sähkölämmitys.

title: Alaluulajan kirkko

text: Nykyinen kellotorni otettiin käyttöön 1852 ja se on muurattu luonnonkivestä ja tiilestä. Torni on rapattu ja sen yläosa on rakennettu puusta. Tornissa on peltikatto. Tornin suurin kello on metallia (), joka koostuu 80% kuparista ja 20% tinasta. Kello hankittiin 1554 ja se valettiin uudelleen kolmannen kerran 1747. Kello painaa 1 930 kg, se on 149 cm korkea ja sen halkaisija on 152 cm. Kellotornin pienempi kello on samaa materiaalia ja hankittu 1684. Se valettiin toisen kerran 1851. Pienempi kello painaa 1 680 kg, se on 135 cm korkea ja halkaisijaltaan 145 cm.

title: Suomenlinnan kirkko

text: Suomenlinnan kirkon muutostyöt toteutettiin vuosina 1927–1929. Einar Sjöström oli jo kuollut, ja töitä johti arkkitehti Jarl Eklund, joka myös täydensi Sjöströmin piirustuksia. Muutostöissä kirkon ulkoasu muuttui lähes täydellisesti. Aiemmin pylväillä ja ornamenteilla jäsennellyt ulkoseinät muurattiin sileiksi ja rapattiin valkeiksi. Neljä sivutornia poistettiin kokonaan, ja päätorni muutettiin kustavilaistyyliseksi.. Myös kirkon viereinen kellopaviljonki muutettiin ulkoasultaan vastaavaksi. Kirkkosalin ilmettä pelkistettiin entisestään poistamalla loputkin venäläisajan koristeet. Tornin huipulle sijoitettiin majakkavalo vuonna 1929. Majakka vilkuttaa neljä lyhyttä välkähdystä, joka on Morse-aakkosina "H" kuten Helsinki. Majakkavalo on suomen korkein (54,2 metriä merenpinnasta), ja se on kunnostettu vuosina 1994 ja 2018. — Alun perin tornissa oli myös Tukholma–Helsinki-reitin radiomajakka, joka ohjasi lentoliikennettä Santahaminaan ja Katajanokan lentosatamaan, mutta radiomajakat poistettiin käytöstä ennen II maailmansotaa.

title: Kangasalan kirkko

text: Apostoli Johannesta esittävä puuveistos kirkossa Kattokruunu kirkossa Kangasalan kirkon vanha alttaritaulu Jumalan kaikkinäkevä silmä alttarin yläpuolella Kirkon koristeellinen saarnastuoli 1600-luvulta Kangasalan kirkon tornin rakentamisen muistolaatta Risti kirkon tornissa

title: My, belarusy

text: Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ja Valko-Venäjän itsenäistyttyä Sakalouskin sävelmä säilyi kansallislauluna, mutta sanat poistettiin käytöstä. Hymni oli ilman sanoja toistakymmentä vuotta, kunnes Uladzimir Karyznyn vanhaan melodiaan kirjoittamat uudet sanat otettiin virallisesti käyttöön Valko-Venäjän presidentin Aljaksandr Lukašenkan antamalla asetuksella 2. päivänä heinäkuuta 2002, päivää ennen Valko-Venäjän itsenäisyyspäivää. Asetuksen pääasiallinen tehtävä oli määrätä kansallislaulun viralliset sanat ja sävel, mutta se säätää myös, miten, missä ja milloin kansallislaulu tulee esittää.


query: Minä vuonna Suomen Veripalvelu on perustettu?

title: Veripalvelu

text: Talvi- ja jatkosota hiljensivät Veriliiton toimintaa ja sotien päätyttyä se yhdistyi Puolustusvoimien Veripalveluun. Lapin sodan jälkeen puolustusvoimat joutui kuitenkin valvontakomission määräyksestä luopumaan veripalvelutoiminnastaan ja toiminta alalla oli jonkin aikaa hyvin epäjärjestynyttä. SPR:n Veripalvelun voidaan katsoa perustetun 30. joulukuuta 1947, jolloin ”Ehdotus verihuollon järjestämiseksi Helsingin kaupungin sairaaloihin” hyväksyttiin. Toimintansa se aloitti kaksi päivää myöhemmin muutaman Helsingin Veripalvelun toimihenkilön ja yhden osapäivätoimisen lääketieteen kandidaatin voimin. Muutoksen johdosta Veripalvelu muutti Naistenklinikalta SPR:n sairaalaan. [4] Suomen Punaisen Ristin Veripalvelun ensimmäinen ja samalla pitkäaikainen johtaja ja toiminnan kehittäjä oli Harri Nevanlinna.

title: Veripalvelu

text: Veripalvelu työllistää noin 500 henkeä. Valtaosa henkilöstöstä työskentelee veripalvelukeskuksessa Helsingin Kivihaassa, jonne on keskitetty monia Veripalvelun toimintoja, esimerkiksi laboratoriotutkimukset, laadunvalvonta ja tukipalvelut. Veripalvelutoimistot ja verenluovutustilaisuudet työllistävät satakunta henkeä 9 eri paikkakunnalla.

title: Veripalvelu

text: Veripalvelu työllistää vakituisesti noin 500 henkeä, joista noin 400 Helsingin Kivihaassa. Kivihaan toimipisteeseen on keskitetty mm. kaikki verivalmisteiden tuotanto, laadunvalvonta, laboratoriotutkimukset sekä tukipalvelut. Veripalvelutoimistot ja verenluovutustilaisuudet työllistävät satakunta henkeä 9 eri paikkakunnalla (ks. Toimipisteet alla).

title: Lasse Rantanen

text: Rantanen on toiminut Art Directorina "Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä", "Suomen Kuvalehdessä" ja "Urheilulehdessä". Hän on kouluttanut lehdentekijöitä Suomessa ja ulkomailla ja osallistunut monien lehtien kehitysprojekteihin. Vuonna 2007 Rantanen kirjoitti ensimmäisen suomalaisen aikakauslehden visuaalisesta suunnittelua koskevan oppaan "Mistä on hyvät lehdet tehty". Vuonna 2013 hän julkaisi yhdessä Veripalvelun tutkijana työskentelevän vaimonsa Leena Valmun kanssa lasten tietokirjan verisolupoika Filiuksesta.

title: Veripalvelu

text: Kantasolurekisteri julkaisee toimintaansa liittyen kerran vuodessa ilmestyvän Soluista elämää -jäsenlehden.[11] Kantasolurekisterillä on Veripalvelun verkkopalveluun kuuluva verkkopalvelu http://www.soluistaelämää.fi[12]

title: Verenluovutuksen kriteerit

text: Suomen Punaisen Ristin (SPR) Veripalvelu on laatinut yleiset verenluovutuskriteerit taatakseen turvallisen luovutuksen niin luovuttajalle kuin verivalmisteiden vastaanottajillekin. Veripalvelu noudattaa verenluovutuksessa voimassa olevaa lainsäädäntöä (Veripalvelulaki ja Veripalveluasetus), viranomaismääräyksiä sekä yleiseurooppalaisia käytäntöjä ja EU:n veridirektiiviä.

title: Veripalvelu

text: Kiinteiden toimipaikkojen (ks. Toimipisteet yllä) lisäksi verta voi luovuttaa myös liikkuvan veripalvelutoiminnan tilaisuuksissa, joita Veripalvelu järjestää lähes jokaisessa Suomen kunnassa ja kaupungissa sekä monilla työpaikoilla, oppilaitoksissa ja varuskunnissa.

title: Veripalvelu

text: Suomen Punaisen Ristin Veripalvelun ylläpitämässä Istukkaveripalvelussa on säilytettävänä Suomessa aiemmin kerättyjä istukkaverisiirteitä potilaiden hoitoa varten. Istukkaverta kerättiin aiemmin pääkaupunkiseudun synnytyssairaaloissa. Istukkaveren keräämisestä luovuttiin Suomessa vuonna 2013.[14]

title: Suomen Punainen Risti

title: Verenluovutus

text: Suomessa ihmisten verenluovutuksia järjestää ja verta käsittelee SPR:n Veripalvelu. Veripalvelukeskus sijaitsee Helsingin Kivihaassa. Suomessa on Kivihaassa sijaitsevan Veripalvelukeskuksen lisäksi 9 veripalvelutoimistoa, jotka sijaitsevat Helsingissä (Sanomatalo), Espoossa, Tampereella, Turussa, Oulussa, Kuopiossa, Lahdessa, Jyväskylässä ja Seinäjoella. Lisäksi Veripalvelu järjestää noin 1500 verenluovutustilaisuutta vuosittain eri puolilla Suomea. Veripalvelu perustettiin vuonna 1948. Uranuurtajatyön laitoksen kehityksessä teki professori Harri Nevanlinna[2].

title: Veripalvelu

text: 1935 Partiolaisten Veriliitto 1939–1944 Puolustusvoimain Veripalvelu 1948 Suomen Punaisen Ristin Veripalvelu. Ensimmäisenä toimintavuotena 14667 verenluovutusta 1954 Liikkuvan veripalvelun toiminta alkaa 1960-luvulla siirrytään asteittain keräämään verta muovisiin veripusseihin 1970 Veripalveluun keskitetään elinsiirtoihin liittyvät kudostyypitykset ja sopivuuskokeet 1992 perustetaan Luuytimenluovuttajarekisteri (nykyisin Kantasolurekisteri) 1998 perustetaan Istukkaveripalvelu (istukkaveren kerääminen lopetettiin 2013) 2010 Veripalvelun Solutuotantokeskus aloittaa toimintansa. 2014 Hematologinen biopankki aloittaa toimintansa. 2017 Veripalvelu perustaa oman biopankin.

title: Hemafereesi

text: Suomessa hemafereesiluovutukset edustavat noin kahta prosenttia kaikista verenluovutuksista. Näistä plasmafereeseja on noin 80–90 %, loppujen ollessa trombafereesejä. Edellä mainitusta syystä hemafereesia kutsutaan joskus epätarkasti plasmanluovutukseksi. Kaikki Suomen hemafereesiluovutukset on keskitetty Suomen Punaisen Ristin (SPR) Veripalvelun Kivihaan ja Sanomatalon toimipisteisiin Helsingissä.

title: Veripalvelu

text: Johtoryhmä 1.1.2018: Martti Syrjälä, veripalvelun johtaja; Jarkko Ihalainen, johtaja, valmisteet ja lääketieteelliset palvelut; Heikki Myllyniemi, digijohtaja; Satu Pastila, verenluovutuksen johtaja; Katarina Stendahl, talousjohtaja; Willy Toiviainen, viestintä- ja henkilöstöjohtaja.

title: Veripalvelu

text: Veripalvelulla on 10 kiinteää toimipistettä 9 eri paikkakunnalla.

title: Veripankki

text: Suomessa ihmisveren keräämisestä, käsittelystä, varastoinnista ja jakelusta huolehtii Suomen Punaisen Ristin Veripalvelu. Se toimittaa potilaiden tarvitsemat verivalmisteet kaikkiin sairaaloihin.

title: Veripalvelu

text: Veripalvelu on osa Suomen Punaista Ristiä, joskin siitä taloudellisesti riippumaton ja toiminnallisestikin erillinen osa. Se ei tavoittele toiminnallaan voittoa vaan potilaan parasta. Sairaalat maksavat tilaamistaan valmisteista ja palveluista, ja näillä tuloilla katetaan toiminnan kulut sekä välttämättömät investoinnit. Vuonna 2017 Veripalvelun liikevaihto oli noin 60 miljoonaa euroa.

title: Veripalvelu

text: Vapaaehtoiset avustajat hoitavat paikallisen yhdyshenkilön välityksellä ja SPR:n paikallisosastojen sekä muiden yhteistyökumppanien kanssa käytännön järjestelyt luovutuspaikassa, joita ovat muun muassa koulut ja oppilaitokset, seurakuntakodit, työpaikat sekä varuskunnat. Koska noin kolmannes kaikesta Suomessa luovutetusta verestä saadaan muualta kuin Veripalvelun kiinteistä toimipisteistä, on vapaaehtoisten avustajien rooli merkittävä.

title: Luuytimensiirto

text: Suomen Punaisen Ristin Veripalvelu ylläpitää Suomessa luuytimen luovuttajista kantasolurekisteriä, joka toimii yhteistyössä maailman 43 muun rekisterin kanssa ja palvelee kaikkia suomalaisia ja ulkomaisia sairaaloita.

title: Veripalvelu

text: Verenluovutus Verenluovutuksen kriteerit Hemafereesi Suomen Punainen Risti

title: Suomen Punainen Risti

text: Tulonsa Veripalvelu saa valmistamiensa verivalmisteiden myynnistä sekä asiakkailleen tarjoamistaan palveluista, kuten veriryhmä- ja veren hyytymistutkimuksista sekä elin- ja kantasolusiirtoihin liittyvistä kudossopeutuvuustutkimuksista. Veripalvelussa tehdään myös esimerkiksi kaikkien Suomessa raskaana olevien äitien veriryhmävasta-ainetutkimukset. Veripalvelussa toimii lisäksi Kantasolurekisteri (ent. Luuytimenluovuttajarekisteri).

title: Veripalvelu

text: Veripalvelu toimittaa suomalaisiin sairaaloihin punasolu-, verihiutale- ja plasmavalmisteita potilaiden hoitoa varten. Luovutettu kokoveri jaetaan Veripalvelussa punasoluiksi, verihiutaleiksi ja plasmaksi. Punasolu- ja verihiutalevalmisteet tehdään Veripalvelussa. Plasma puolestaan jalostetaan valmisteiksi Veripalvelun yhteistyökumppanien plasmanfraktiointilaitoksissa (Shire).

title: Veripalvelu

text: Kiinteiden toimipaikkojen lisäksi verenluovutus voidaan suorittaa liikkuvan veripalvelun tilaisuuksissa, joita on vuosittain noin 1100. Liikkuvan veripalvelun aikatauluihin voi tutustua Veripalvelun kotisivuilta. Liikkuva veripalvelu käy myös suurilla, yli 1000 henkilön työpaikoilla ja muissa yhteisöissä (esimerkiksi oppilaitokset, varuskunnat).

title: Veripalvelu

text: Veripalvelun toimintaa Suomessa ohjaa laki veripalvelutoiminnasta[1], veripalveluasetus[2] sekä muun muassa Euroopan Unionin veriturvallisuusdirektiivi. [3] Veripalvelun toimintaa valvoo Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea.

title: Veripalvelu

text: Veripalvelu julkaisee toimintaansa liittyen esimerkiksi vuosikertomuksen[8] sekä uutiskirjeitä. Veripalvelun ajankohtaisia aiheita julkaistaan Suomen Punaisen Ristin Avun Maailma -lehdessä[9]. Veripalvelun Kantasolurekisteri julkaisee Soluista elämää -lehteä[10].

title: Veripalvelu

text: Kaikki Veripalvelun laboratoriotoiminnot on keskitetty Helsingin Kivihakaan. Hoidettavia palveluita ovat mm.:

title: Suomen Punainen Risti

text: Vuonna 2017 Punaisen Ristin keskushallinnon henkilöstön määrä oli yhteensä 841 työntekijää, joista Veripalvelussa työskenteli 527, keskustoimistossa 284, Kontti-toiminnassa 87 ja Nuorten turvataloissa 48 henkilöä.[3]

title: Veripalvelu

text: Veripalvelun on vuodesta 1992 ylläpitänyt Kantasolurekisteriä (entinen Luuytimenluovuttajarekisteri), johon kerätään siihen ilmoittautuneiden henkilöiden tiedot. Verenluovutuksen tapaan veren kantasolujen luovutus on täysin vapaaehtoista. Tällä hetkellä rekisterissä on yli 40000 luovuttajaehdokasta, joista reilut 600 on luovuttanut veren kantasoluja. Veren kantasoluja voidaan käyttää hoitona leukemiassa ja muissa pahanlaatuisissa verisairauksissa.

title: Veripalvelu

text: Veripalvelu on voittoa tavoittelematon, taloudellisesti riippumaton ja toiminnallisestikin erillinen osa Suomen Punaista Ristiä. Veripalvelu hoitaa keskitetysti koko maan veripalvelutoimintaa. Veripalvelun tehtäviin kuuluu muun muassa verenluovutusten järjestäminen, luovutetun veren testaus, verivalmisteiden tuotanto ja jakelu sekä verivalmisteisiin liittyvä terveydenhoitoalan henkilöstön koulutus ja konsultaatio. Tulonsa Veripalvelu saa valmistamiensa verivalmisteiden myynnistä sekä asiakkailleen tarjoamistaan palveluista, kuten veriryhmä- ja veren hyytymistutkimuksista sekä elin- ja kantasolusiirtoihin liittyvistä kudossopeutuvuustutkimuksista. Veripalvelussa tehdään myös esimerkiksi kaikkien Suomessa raskaana olevien äitien veriryhmävasta-ainetutkimukset. Veripalvelussa toimii lisäksi Kantasolurekisteri.

title: Veripalvelu

text: Luokka:Veri Luokka:Suomen Punainen Risti Luokka:Terveydenhoito Suomessa

title: Eero Haahti

text: Haahti kehitti tutkimusryhmänsä kanssa kaasukromatografiaan liittyvän detektoriosan. Hän työskenteli Yhdysvalloissa NIHin tutkijana ja teki siellä myös väitöskirjaa, joka hyväksyttiin Turussa vuonna 1961. Hän valmistui samana vuonna kliinisen kemian erikoislääkäriksi. Palattuaan Suomeen Haahti jatkoi tutkimustyötä NIHin rahoituksen avulla. Haahti oli Helsingin yliopiston lääketieteellinen kemian dosentti 1968–1983 ja toimi professorin ja apulaisprofessorin tehtävissä Helsingin yliopistossa ja Turun yliopistossa. Viimeisinä tehtävinään hän oli HYKSin laboratoriolääkäri ja SPR:n Veripalvelun tuotantopäällikkö.


query: Kuka on kehittänyt jääsiiderin?

title: Jääsiideri

text: Ice cider kehitettiin Quebecissa, kun Christian Barthomeuf, viinintekijä Dunhamista, loi prosessin vuonna 1989 saksalaisten eisweinien innoittamana. Quebec ilmasto sopii paljon paremmin omenoiden kuin viinirypäleiden kasvatukseen, ja samoja tekniikoita voidaan soveltaa molempiin hedelmiin. Vuonna 1994 Barthomeuf työskenteli Francois Pouliot kanssa La Face Cachée de la Pomme siiderimöllä, jossa jääsiiderin prosessia kehitettiin. Ensimmäinen virallinen jääsiiderin nimellä kulkenut pullo, La Ciderie St. Nicholas, ilmestyi Quebec hallituksen alkoholimonopoliin (SAQ) vuonna 1999. Vuonna 2008 Quebecissa astui voimaan tuotantosäännökset, ja joulukuussa 2014 Quebeckin jääsiideri sai nimisuojan (IGP), joka vahvisti kansainvälisiä sääntöjä ja vaatimuksia tuotannon suhteen.

title: Jääsiideri

text: Mehun ja veden erottuminen tapahtuu hedelmässä mehun sijaan. Omenat puristetaan osittain jäisinä, jolloin makein aines puristuu mehuna ulos. Lopputuloksena saatua nektaria käytetään alhaisessa lämpötilassa noin 8 kuukautta. Tämä menetelmä on herkkä ja lisää huomattavasti tuotantokustannuksia, koska enemmän omenoita tarvitaan tuottamaan sama määrä siideriä kuin perinteiset menetelmät. Jopa 50-100 omenaa tarvitaan yhteen pulloon jääsiideriä.

title: Jääsiideri

text: Jääsiiderillä on useita vaatimuksia Quebecin käsityöläistuottajien ja viranomaisten asettamana. Määrittelemällä tietyt selkeät säännöt ja vaatimukset voidaan luoda oma traditio ja juomakategoria, jossa Quebecilaiset ovatkin jo onnistuneet jääsiiderin valmistuksen levitessä maailman sopiville alueille. Koska Ruotsissa ja Suomessa on valmistajien taholta julistettu ehdotus alkuperäisen Quebecin tradition ylläpitämisestä pienin muutoksin, tässä esitetyt vaatimukset pohjaavat niihin.

title: Jääsiideri

text: Nykyisin Quebecissa on olemassa yli 50 tuottajaa. Tämä on innoittanut tuottajia muuallakin, ja jääsiiderin tuottajia löytyy nyt muualtakin Kanadasta, Yhdysvalloista, jossa erityisesti Vermont laajenee tuottajana, sekä Euroopasta, jossa Pohjois-Eurooppaan on muodostumassa jääsiiderin valmistusta sopivien olosuhteiden vuoksi. Ruotsissa Brännland Cider sitoutui noudattamaan mukaeltuja Quebecin määritelmiä ruotsalaisen jääsiiderin määritelmänä vuonna 2012 ja vuonna 2017 saman teki Suomessa Kuura Cider.

title: Telefunken

text: Telefunken syntyi Saksan viimeisen keisarin Vilhelm II:n aloitteesta vuonna 1903 yhteisyrityksenä, jonka omistivat armeijalle langatonta lennätintekniikkaa kehittänyt Siemens & Halske ja samaa tekniikkaa laivastolle kehittänyt AEG. Fuusion ansiosta yritykset pääsivät keskinäisen kilpailun sijasta hyödyntämään molempien patentteja.

title: KARI (avaruusjärjestö)

text: KARI on kehittänyt kansallisesti luotainraketteja, KOMPSAT-piensatelliitteja, kaukokartoitussatelliitin kameran ym. 1990-luvulla Korea lähetti Yhdysvaltoihin koulutukseen suurehkon määrän insinöörejä ja rakensi oman satelliitin. Korea on kehittänyt tai kehityttänyt yhdeksän satelliittia vuoden 1992 jälkeen.

title: Jääsiideri

text: Jääsiideriä voidaan tehdä kahdella tavalla, jotka tiivistävät luonnolliset sokerit jäädyttämisen avulla: kylmäkonsentraatio (cryoconcentration) ja kylmäuutos (cryoextraction). Tyypillisimmät jääsiideriin käytetyt omenat ovat vähätanniinisia ruokaomenoita. Kanadassa McIntosh, Cortland, Empire ja Spartan.[1] Suomessa esimerkiksi Lobo, Aroma. Koska kylmäuuttaminen vaatii omenoiden säilymistä oksilla normaalia pidempään ja omenoiden jäätyminen vaatii pidempiaikaisen pakkasen, uusia lajikkeitakin on kehitetty erityisesti jääsiiderin tuotantoa ajatellen.[2]

title: Jääsiideri

text: Jääsiideri tarjoillaan tyypillisesti aperitiivina ennen ateriaa, jälkiruokaviininä sellaisenaan, tai juustojen tai jälkiruoan kanssa aterian jälkeen. Sen korkeampi alkoholipitoisuus ja kalliimpi tuotantoprosessi johtaa yleensä 375mL pullokokoon (puolikas tyypillisestä viinipullosta), mutta 200mL pullot ovat myös kasvamassa suosiota. Jääsiiderin on kuvattu olevan "rikas omenan flavoreissa", mutta maku voi vaihdella suuresti riippuen siiderin alkuperästä ja valmistusmenetelmästä.[5] Jäännössokeria tasaa yleensä voimakas hapokkuus, joka tekee siideristä intensiivisen makuelämyksen raikkaalla lopulla. Tynnyrikypsytys voi tuoda lisäelementtejä makuprofiiliin. Yleensä jääsiideri kestää varastointia useita vuosia.

title: Jääsiideri

text: Ice cider on alun perin luotu Kanadan Quebecissä, jossa alueen luonnollisesti kylmät lämpötilat ja omenalle ystävällinen ympäristö yhdistyvät. Quebecin jääsiiderillä on nimisuoja ja vaatimukset ja säännöt tuotannolle. Nykyisin jääsiideriä tuotetaan muillakin alueilla, joissa ilmasto saavuttaa riittävät pakkaset, mutta sopii myös omenoille. Useat jääsiiderin valmistajat Quebeckin ulkopuolella ovat ilmoittaneet seuraavansa Quebecin traditiota valmistuksen menetelmien suhteen. Jääsiiderin nimellä kuitenkin myydään myös tuotteita, joissa on joustettu tuotantovaatimuksista.

title: Frank Gehry

text: Ratkaistakseen monimuotoisten rakennustensa suunnitteluongelmat Gehry on toimistossaan kehittänyt oman suunnittelusovelluksen. Järjestelmän pohjana toimii Catia, jonka päälle ohjelmistoyhtiö Gehry Technologies on kehittänyt rakennusmallinnusohjelmiston Digital Project. Aikaisemmin ainoastaan Gehryn toimistojen omassa käytössä ollut ohjelmisto julkaistiin vuonna 2005.

title: Jääsiideri

text: Tässä menetelmässä jäätyneet omenat ovat puissa talveen saakka. Ne poimitaan kun lämpötila on -8°C ja -15°C, yleensä sen jälkeen, kun 3 yötä on kulunut noissa lämpötiloissa. Tämä voi vaatia paljon työvoimaa lyhyellä varoitusajalla ja täysin sään mukaisesti,[3] joten on mahdollista jättää myös poimittuja omenoita ulkotiloihin, kunnes sää on riittävän kylmä. Tämä tekniikka on hyvin samanlainen kuin miten Amarone on tehty, ja on identtinen ice winen kanssa.

title: Backbone.js

text: Backbone.js on JavaScript-kirjasto joka pohjautuu REST-ohjelmointirajapintaan ja joka käyttää MVP-arkkitehtuuria ("Model-view-presenter") sovellusten suunnittelussa, sekä Underscore.js-kirjastoa. Backbone.js on kehittänyt Jeremy Ashkenas, sama henkilö joka on kehittänyt myös CoffeeScript-ohjelmointikielen. Backbone.js ensimmäinen versio, versio 0.1.0, julkaistiin 13. lokakuuta 2010.

title: Jääsiideri

text: Näiden säännösten tarkoituksena on suojata oikeaa jääsiideriä halvemmilta kopioilta, jotka eivät noudata yhtä tiukkaa tuotantoprosessia. Ne toimivat myös kuluttajille juomakategorian tyypillisyyttä ylläpitävänä ohjeena.

title: Frictional Games

text: Frictional Games on kehittänyt "Penumbra"-pelisarjan, julkaissut ja kehittänyt "" -pelin, sekä julkaissut sen jatko-osan, "in". Studion uusin pelijulkaisu on scifi-kauhupeli "Soma". Yrityksen pelit ovat olleet lajityypiltään seikkailu- ja selviytymiskauhupelejä, mutta he ovat myös avoinna muille lajityypeille ja ideoille.

title: Alien Nation

text: Sarjan on kehittänyt Rockne S. O'Bannon, joka on kehittänyt myös Farscape-sarjan.

title: Jääsiideri

text: Lähtömehun tulee olla 100% tuorepuristettua omenamehua; Ei lisättyä sokeria; Ei lisättyä alkoholia; Ei keinotekoisia omenamehua tai rypälemehua, ei tiivisteitä riippumatta alkuperästä; Ei lisättyjä aromi- tai väriaineita; Konsentroiminen vain luonnon pakkasissa jäädyttämällä, paitsi jos jäätyminen ei poikkeuksellisten korkeiden lämpötilojen vuoksi tapahdu loppuun ulkona.

title: Saber Interactive

text:
Saber Interactive on yhdysvaltalainen videopelejä kehittävä yritys. Sen perustivat vuonna 2001 Andrey Iones, Matthew Karch ja Anton Krupkin. Yritys on kehittänyt Saber3D-pelimoottorin. Sabre Interactivella on studioita myös Pietarissa, Kiovassa ja Madridissa.
Saber Interactive on videopelien ohella kehittänyt myös yli 50 kasinopeliä.

title: Jääsiideri

text: Sen jälkeen mehu käy sammioissa tai tankeissa kuusi-seitsemän kuukautta ennen kuin se pullotetaan. Tämä menetelmä antaa tuottajalle paljon enemmän kontrollia prosessin kulkuun.

title: SimCity Creator

text: Pelin on kehittänyt Hudson Soft ja julkaissut Electronic Arts Wiille vuonna . AKI Corporation on kehittänyt pelistä Nintendo DS:lle julkaistun version, joka tunnetaan myös nimellä SimCity DS 2.

title: Origin Systems

text: Origin Systems oli yhdysvaltalainen tietokonepelejä kehittänyt pelitalo, joka oli toiminnassa vuosina 1983–2004. Se on kehittänyt muun muassa menestyksekkäät "Ultima"-, "Wing Commander"- ja "Crusader"-pelisarjat.

title: Rise of the Tomb Raider

text: Pelin on kehittänyt myös aiemman osan kehittänyt Crystal Dynamics. Rhianna Pratchett toimi jälleen käsikirjoittajana ja Camilla Luddington Lara Croftin ääninäyttelijänä.

title: Jääsiideri

text: Muitakin menetelmiä käytetään jääsiideri tai omenajääviini nimellä myytävissä tuotteissa, enimmäkseen sokerin lisäämistä ja keinotekoista pakastamista. Ne eivät kuitenkaan kuulu määritelmällisesti Quebecin tradition jääsiideriin.

title: Space Systems Finland

text: SSF on kehittänyt lento-ohjelmistoja muun muassa Herschel-, Planck-, GOCE- ja BepiColombo-avaruusaluksiin sekä ExoMars-mönkijään. Myös Galileo-satelliiteissa hyödynnetään SSF:n kehittämiä ohjelmistoja. SSF on myös kehittänyt sekä lento- että maaprosessointiohjelmistoja eurooppalaisiin MetOp-ohjelman sääsatelliitteihin.

title: Jääsiideri

text: Yleisimmässä käytetyssä menetelmässä (lähes 95% jääsiidereistä) omenat poimitaan kypsinä puista ja jätetään viileävarastoon odottamaan kylmempiä säitä. Loppuvuodesta omena mehustetaan. Mehu viedään säiliössä ulos jäätymään. Hitaasti mehu jäätyy, saattaen välillä hieman sulaakin. Kun mehu on kokonaan jäätynyt, se tuodaan sisälle sulamaan. Sulamisen aikana sokeripitoisempi, maukkaampi aines sulaa matalamman sulamispisteen vuoksi aiemmin ja valuu ensimmäisenä ulos.

title: Id Software

text: Commander Keen Episode 1: Marooned on Mars (1990) Episode 2: The Earth Explodes (1991) Episode 3: Keen Must Die (1991) Keen Dreams (1991) Episode 4: Secret of the Oracle (1991) Episode 5: The Armageddon Machine (1991) Episode 6: Aliens Ate My Baby Sitter (1991) Dangerous Dave in the Haunted Mansion (1991) Rescue Rover (1991) Rescue Rover 2 (1991) Hovertank 3D (1991) Catacomb 3D: A New Dimension (1992) uudelleenjulkaistu nimellä Catacomb 3-D: The Descent Catacomb Abyss (1992) Catacomb Armageddon (1992) uudelleenjulkaistu nimellä Curse of the Catacombs Catacomb Apocalypse (1992) uudelleenjulkaistu nimellä Terror of the Catacombs Wolfenstein 3D (1992) Spear of Destiny (1992) Doom (1993) The Ultimate Doom (1995) Doom II: Hell on Earth (1994) Master Levels for Doom II (1995) Final Doom (1996) Quake (1996) Mission Pack 1: Scourge of Armagon (1997) (kehittänyt Hipnotic Interactive, nyttemmin Ritual Entertainment) Mission Pack 2: Dissolution of Eternity (1997) (kehittänyt Rogue Entertainment) Quake II (1997) Mission Pack 1: The Reckoning (1998) (kehittänyt Xatrix Entertainment, nyttemmin Gray Matter Interactive) Mission Pack 2: Ground Zero (1998) (kehittänyt Rogue Entertainment) Quake III Arena (1999) Lisäosa: Team Arena (2000) Return to Castle Wolfenstein (2001) (kehittänyt Gray Matter Interactive, moninpeliosion Nerve Software) Wolfenstein: Enemy Territory (2003) (kehittänyt Splash Damage) Doom 3 (2004) Lisäosa: Resurrection of Evil (2005) (kehittänyt Nerve Software) Quake 4 (2005) (kehittänyt Raven Software) Enemy Territory: Quake Wars (2007) (kehittänyt Splash Damage) Rage (2011) Doom 4 (2016)

title: Kaksoiskytkinvaihteisto

text: DSG () on Volkswagenin antama nimi sen käyttämille elektronisesti ohjatuille kaksoiskytkimellä varustetuille manuaalisille kuusi- ja seitsenportaisille vaihteistoille. Autossa ei ole kytkinpoljinta, vaan vaihtaminen tapahtuu automaattisesti tai käsin valitsemalla. Vaihteiston on kehittänyt BorgWarner ja sen valmistus on lisensoitu Volkswagen Groupille, joka valmistaa useita automerkkejä. Volkswagenin seitsenportaisen ”kuivilla” kytkimillä varustetun vaihteiston on kehittänyt LuK.

title: Jääsiideri

text: On myös mahdollista yhdistää kaksi yllä mainittua menetelmää tehdä jääsiideri.[4]

title: Jääsiideri

text: Jääsiideri valmistetaan käyttämällä omenamehusta, jonka sokeripitoisuus on ennen käymistä 30 astetta Brix, tiivistyminen on tapahtunut luonnon olosuhteissa ja lopputuotteen jäännössokeripitoisuus on vähintään 130grammaa litrassa. Alkoholia til.% on oltava lopputuotteessa enemmän kuin 7% mutta alle 13%. Lisäksi:

title: Jääsiideri

text: Jääsiideri (ice cider, apple icewine englanniksi tai cidre de glace ranskaksi; myydään ice apple wine yhdysvalloissa) on siiderin vastine jääviinille. fermentoitu juoma, joka on rypäleiden sijaan valmistettu jäätyneestä omenamehusta. Kuten jääviinissä, pakastuminen konsentroi omenan luonnollisia sokereita ja makuja. Tuloksena korkeampi alkoholipitoisuus, sekä tuhdimpi maku kuin perinteisen menetelmin valmistetussa siiderissä.

title: Mika Pettersson (kemisti)

text: Professori Pettersson on tutkimustensa ohella kehittänyt erilaisia tutkimus- ja kuvantamismenetelmiä. Hänen tutkimusryhmänsä on kehittänyt niin sanotun CARS-teknologiaan (Coherent Anti-Stokes Raman Microscopy, CARS) perustuvan mikroskopialaitteiston, jolla on pystytty kuvantamaan yksittäisiä nanoputkia. Ryhmä on kehittänyt myös grafeenin muokkaamiseen sovellettavan menetelmän, joka perustuu lasersäteilytykseen. Soveltavan spektroskopian alalla Petterssonin ryhmä on kehittänyt Raman-spektrometrilaitteiston, jonka avulla pystytään tutkimaan kaasujen pitoisuuksia elintarvikepakkauksissa.