query: MIlloin Luigi Gallean syntyi?

title: Luigi Galleani

text: Luigi Galleani (1861 – 4. marraskuuta 1931) oli italialainen anarkisti, joka toimi poliittisesti aktiivisesti Yhdysvalloissa vuosina 1901–1919, jolloin hänet karkotettiin Yhdysvalloista. Hän oli tunnettu siitä, että hän kannatti väkivaltaa instituutioita vastaan, mukaan lukien "tyrannien" ja "ihmisten vihollisten" salamurhaaminen. Hänen seuraajansa, joita kutsuttiin galleanisteiksi, toteuttivat useita pommi-iskuja ja salamurhan yrityksiä vuosina 1914–1932. Ryhmän uskotaan myös olleen osallisena Wall Streetillä vuonna 1920 tapahtuneeseen pommi-iskuun, jossa kuoli 38 ihmistä ja loukkaantui 400. Nykyään Galleania pidetään anarkokommunistina

title: Sandra Milo

text: Sandra Milo (s. 11. maaliskuuta 1935) on italialainen näyttelijä, joka on esiintynyt rooleissa muiden muassa Federico Fellinin elokuvissa "8½" (1963) ja "Giulietta ja viettelykset" (1965). Hän syntyi Tunisian pääkaupungissa Tunisissa ja voitti 1960-luvulla kaksi Nastro d'Argentoa.

title: Darmstadtin koulukunta

text: Sen kuuluisimpia jäseniä olivat Karlheinz Stockhausen, Pierre Boulez ja Luigi Nono. Darmstadtissa syntyi sarjallinen musiikki.

title: Luigi Denza

text: Luigi Denza (23. helmikuuta 1846 – 26. tammikuuta 1922) oli italialainen säveltäjä. Denza syntyi Castellemmare di Stabiassa, Italiassa. Hän opiskeli musiikkia Napolin konservatoriossa. Denza sävelsi muun muassa oopperan nimeltään "Wallenstein" sekä satoja lauluja, joista tunnetuin on "Funiculì, Funiculà". Denza kuoli Lontoossa.

title: Luigi Pirandello

text: Luigi Pirandello syntyi Agrigenton laitamilla sijaitsevassa kylässä, jonka nimi on Càvasu, (suom. Kaaos). Hänen isänsä Stefano oli varakas ja myös äiti Caterina Ricci Gramito oli varakkaasta perheestä. Vanhemmat olivat Italian yhdistymisen (Il Risorgimento) kannattajia ja isä oli ollut Giuseppe Garibaldin joukoissa. Caterina oli isän asetoverin sisko. Uuden Italian valtion kehitykseen vanhemmat tosin pettyivät.

title: Silvio Berlusconi

text: Berlusconi syntyi Milanossa 29. syyskuuta 1936. Hän kasvoi keskiluokkaisessa perheessä. Hänen isänsä Luigi työskenteli Banca Rasini -pankissa ja äitinsä oli aluksi kotona lasten kanssa, mutta meni myöhemmin töihin sihteeriksi Pirellin rengasyhtiöön. Berlusconin sisar Antonietta syntyi 1943 ja veli Paolo vuonna 1949.

title: Koimaiset

text: Koimaisten heimoista suurin on aitokoit ("Tineidae"), johon kuuluu yli kolmetuhatta lajia. Lajeista tunnetuin lienee vaatekoi eli koiperhonen. Toinen suuri heimo on pussikkaat, ("Psychidae"), johon kuuluu noin 800 lajia ja joista lähes puolet elää Australiassa. Koko ryhmää yhdistävänä tuntomerkkinä ovat naaraan teleskooppimaiseen munanasettimeen liittyvä kitiinirakenne. Perhosen päässä sen pintaa peittävät suomut ovat pystyjä, ohuita ja karvamaisia. Myös huulirihmat ovat tunnusomaiset. Imukärsä on surkastunut tai puuttuu kokonaan ja sen puoliskot, galeat, ovat lähes kaikista muista perhosista poiketen erillään.

title: Bernard Rands

text: Rands syntyi Sheffieldissä, Englannissa, ja opiskeli musiikkia sekä englanninkielistä kirjallisuutta Walesin yliopistolla Bangorissa. Hänelle opettivat sävellystä ja orkesterinjohtoa Pierre Boulez ja Bruno Maderna Darmstadtissa sekä Luigi Dallapiccola ja Luciano Berio Milanossa.

title: José Luis Calva

text: José Calvan epäiltiin murhanneen tyttöystävänsä Alejandra Galeana Garaviton, 32. Galeana löytyi Calvan kotoa paloiteltuna ja lautasella oli Galeanan käsivarren paloja paistettuina. Calva sai lieviä vammoja yrittäessään paeta poliiseja hyppäämällä alas parvekkeeltaan.

title: Ludovico Einaudi

text: Ludovico Einaudi syntyi Torinossa vuonna 1955. Äiti opetti Ludovicon soittamaan pianoa jo lapsena. Einaudin isä oli kustantaja Giulio Einaudi ja isoisä Luigi Einaudi Italian presidentti 1948–1955.

title: Aikojen täyteyden esikoisten kirkko

text: Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko luopui virallisesti moniavioisuuden harjoittamisesta vuoden 1890 Manifestillaan. Useat kirkon jäsenistä eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä muutosta opetuksessa. Kun moniavioisuuden harjoittajia alettiin erottaa kirkosta 1900-luvun alussa, osa moniavioisuuden harjoittajista muutti asumaan pohjoiseen Meksikoon, jossa olot olivat vapaammat. Eräs muuttaneista oli Alma Dayer LeBaron, joka muutti 1924 lukuisine vaimoineen ja lapsineen Galeanaan, Chihuahuaan, jonne hän perusti oman kommuuninsa "Colonia LeBaronin".

title: Helttakeisarikyyhky

text: Helttakeisarikyyhky ("Ducula galeata") on erittäin uhanalaisena vain Nuku Hivalla Ranskan Polynesiassa elävä kyyhkylintu.

title: Mario & Luigi: Bowser’s Inside Story

text: Mario & Luigi: Bowser's Inside Story (Japanissa nimellä "Mario & Luigi RPG 3") on helmikuussa 2009 julkaistu "Mario"-roolipeli Nintendo DS:lle. Pelissä Mario ja Luigi seikkailevat Bowserin sisällä, ja myös Shroobit tekevät pienen paluun. Peli julkaistaan päivitettynä vuonna 2019 Nintendo 3DS:lle.

title: Luigi Pirandello

text: Tuleva kirjailija syntyi kaksi kuukautta etuajassa suuren pinjapuun alle. Isä oli saanut koleratartunnan, mutta salasi sen puolisoltaan ja meni muualle sairastamaan. Kun hän palasi kotiin huonokuntoisena ja valtavasti laihtuneena, hänen vaimonsa järkyttyi niin, että synnytys käynnistyi. Syntynyt lapsi sai nimen Luigi ja oli perheen kuudesta lapsesta toiseksi vanhin. Kirjailija kirjoitti vanhoilla päivillään syntymästään että ”"...putosin kuin tulikärpänen suuren yksinäisen pinjan juurelle maaseudulla missä kasvoi oliivipuita polttavan sinisen taivaan alle..."” Pinjaa pidettiin nähtävyytenä, kunnes se kaadettiin myrskyvaurioiden vuoksi vuonna 1997.

title: Luigi Facta

text: Luigi Facta syntyi Pinerolossa Piemonten alueella Luoteis-Italiassa. Hän astui politiikkaan vuonna 1892 ja toimi Italian valtiovarainministerinä vuosina 1910–1914 sekä 1919–1920. Ensimmäisen maailmansodan alettua Facta kannatti Italian puolueettomuutta, mutta hänen yrityksistään huolimatta Italia osallistui sotaan. Hänen poikansa kaatui sodassa.

title: Atlantis – kadonnut kaupunki

text: Eletään loppuvuotta 1914. Milo James Thatch (Pete Lattu) on nuori kielitieteilijä sekä kartanpiirtäjä, joka työskentelee Smithsonian-instituutin pannuhuoneessa. Milo tahtoo kovasti seurata kuolleen isoisänsä Thaddeus Thatchin jalanjäljissä ja löytää Suojelijan Eepokseksi kutsutun kirjan, jolla löytäisi myyttisen, mereen uponneen Atlantiksen kaupungin. Instituutin johtokunta ei kuitenkaan suostu uskomaan Miloa, että Atlantis on joskus ollut olemassa. Myöhemmin Milon isoisän ystävä, miljonääri Preston B. Whitmore (Seppo Mäki), ottaa yhteyttä Miloon ja ojentaa tälle Suojelijan Eepoksen, jonka Milon isoisä oli ehtinyt löytää ennen kuolemaansa. Whitmore paljastaa, että hän on kerännyt kokoon suuren tutkimusryhmän sekä erilaisia varusteita Atlantiksen löytämistä varten, ja tarjoaa Milolle mahdollisuutta johtaa ryhmä Atlantikselle Eepoksen avulla. Milo suostuu tarjoukseen.

title: Pier Luigi Farnese

text: Pier Luigi Farnese syntyi Roomassa kardinaali Alessandro Farnesen, tulevan paavi Paavali III:n aviottomana poikana. Hän ryhtyi sotilaaksi ja osallistui Rooman ryöstöön 1527.

title: Candi Milo

text: Milo syntyi San Joséssa, Kaliforniassa, jossa hän kävi koulua aina high schooliin asti. Milo esiintyi jo 16-vuotiaana huvipuistoissa laulajana ja erityisesti Anaheimin Disneylandissä. Milo muutti Los Angelesiin, jossa hän työskenteli stand up -koomikkona ja laulajana. Milon ura koomikkona edistyi laulajan uraa paremmin ja hän muun muassa esiintyi televisiosarjoissa, kuten "Comedy Express" ja "Evening at the Improv".

title: Luigi Legnani

text: Luigi Rinaldo Legnani (7. marraskuuta 1790 – 5. elokuuta 1877) oli italialainen kitaristi ja säveltäjä. Hän syntyi Ferrarassa, mutta muutti vuonna 1799 perheineen Ravennaan ja kuoli siellä 86 vuoden ikäisenä. Hänen pääteoksiinsa lukeutuvat "36 kapriisia" (op. 20).

title: Luigi Lucheni

text: Lucheni syntyi Pariisissa köyhissä oloissa italialaiseen perheeseen. Palattuaan Italiaan hän teki monia töitä ennen liittymistään Italian armeijaan, jonka palveluksessa oli kolme ja puoli vuotta. Myöhemmin hän muutti Sveitsiin, jossa tutustui anarkistiseen ideologiaan.

title: Paavali III

text: Farnese syntyi viisilapsiseen perheeseen, jonka isä oli Pier Luigi Farnese ja äiti Giovannella Caetani. Alessandro Farnese oli avioliitossa Silvia Ruffinin kanssa ja heillä oli neljä lasta.

title: Luigi Mastrangelo

text: Mastrangelo voitti uransa ensimmäisen olympiamitalin, pronssia, vuonna 2000 Sydneyssä. Avioiduttuaan Luigi muutti Macerataan perheensä kanssa. Hänen poikansa Samuela syntyi vuonna 2002, ja samana vuonna Luigi osallistui MM-kilpailuihin.

title: Mario & Luigi: Dream Team Bros.

text: Mario & Luigi: Dream Team Bros. (Pohjois-Amerikassa Mario & Luigi: Dream Team ja Japanissa Mario & Luigi RPG 4: Dream Adventure ) on AlphaDreamin kehittämä roolipeli Nintendo 3DS:lle. Peli paljastettiin Nintendo Direct -näyttelyssä 14. helmikuuta 2013 ja se on "Mario & Luigi"-sarjan neljäs peli. Peli julkaistiin Euroopassa 12. heinäkuuta 2013 ja Pohjois-Amerikassa 18. heinäkuuta 2013.

title: Molukkienmonarkki

text: Molukkienmonarkki ("Myiagra galeata") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.

title: Luigi’s Mansion

text: Luigi suunnistaa kartanoonsa kartan avulla. Yö on pimeä, ja hän miltei eksyy salaperäiseen metsään matkan varrella. Viimein Luigi löytää valtavan kartanon, joka näyttää olevan juuri oikea paikka. Heti astuessaan taloon Luigi hermostuu. Marioa ei näy missään, ja pian Luigi tajuaa, että kartanossa kummittelee.

title: Luigi Bommarito

text: Luigi Bommarito (s. 1. kesäkuuta 1926) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän syntyi Terrasinissa ja sai pappisvihkimyksensä 2. huhtikuuta 1949. Hänet nimitettiin Agrigenton hiippakunnan vihkipiispaksi ja Vannidan titulaaripiispaksi 18. maaliskuuta 1976. Hänet vihittiin piispaksi 50-vuotispäivänään, 1. kesäkuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Corrado Mingo ja Giuseppe Petralia.

title: Beryl Bainbridge

text: Lähteet ovat epävarmoja siitä milloin Beryl Bainbridge syntyi. Hän itse oli sitä mieltä, että oli syntynyt joko vuonna 1932 tai 1934 ja dokumentteihin hänen syntymävuodeksi oli kirjattu vuosi 1933.

title: Luigi Cherubini

text: Cherubini syntyi Firenzessä 14. syyskuuta 1760. Hänen ristimänimensä oli Maria Luigi Carlo Zenobio Salvatore Cherubini. Cherubini aloitti musiikin opiskelun 6-vuotiaana muusikkoisänsä johdolla. 13-vuotiaana hän oli jo säveltänyt paljon uskonnollista musiikkia. Vuosina 1778–1780 Cherubini opiskeli musiikkia Bolognassa ja Milanossa.

title: Jugoslavian hajoamisen tausta

text: Jugoslavian partisaanijohtaja Josip Broz Tito katkaisi välit Stalinin Neuvostoliittoon jo 1948, joka samalla kiihdytti toisinajattelijoiden teloituksia, jotka rauhoittuivat vasta kun Tito oli tukevasti vallan kahvassa. Niinpä Titon luoma liittovaltiorakenne syntyi väkivallan avulla. Titon luomassa liittovaltiossa osavaltioiden rajat kulkivat osin historiallis-kulttuurillis-kansallisten rajojen mukaan, toisin kuin maailmansotien välisessä Jugoslaviassa. Tämä painotti kansojen eroja toisistaan. Tito ei ollut nationalisti eikä myöskään varsinainen jugoslavisti, vaan pikemminkin kommunisti ja internationalisti, joka pyrki pysyttelemään vallassa tasapainottelemalla taitavasti eri kansojen välillä ja hallitsemalla itsevaltaisesti. Tito antoi kroaateille turismituloja ja serbeille virkapaikkoja. Tito käytti tilanteen mukaan milloin kovia, milloin pehmeitä otteita.

title: Lou Christie

text: Luigi Alfredo Giovanni Sacco eli Lou Christie (s. 19. helmikuuta 1943) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka muistetaan 1960-luvun poptähtenä. Hän syntyi ja kasvoi Pennsylvaniassa; taiteilijanimen otti levy-yhtiö käyttöön ilman hänen suostumustaan.

title: Luigi

text: Luigi on fiktiivinen Nintendon kehittämä videopelihahmo, joka teki ensiesiintymisensä vuonna 1983 julkaistussa "Mario Bros." -kolikkopelissä. Alun perin Luigi oli lähinnä "Mario"-pelien moninpelien toinen osapuoli, mutta yksinpelissäkin pelattavaksi hahmoksi Luigin pystyi ensimmäistä kertaa valitsemaan "issa". Luigi on Marion pitkänhuiskea pikkuveli ja veljestään poiketen hän käyttää sinivihreää vaatetusta. "Super Mario Galaxysta" selviää, että hänellä on kaksoisolento. Tätä kaksoisolentoa voi myös käyttää pelissä pelaamalla sen ensin läpi. Luigin ominaisuuksiin kuuluu eräissä "Mario"-peleissä muun muassa pitkä hyppy ja ketteryys. Persoonana Luigi on veljeään pelokkaampi sekä ujompi ja monesti hän jääkin Marion varjoon, mistä vitsaillaan esimerkiksi Super Mario 64 DS -pelissä ja New Super Mario Bros. 2 -pelissä, jossa kultaisen tulikukan saava Mario muuttuu kultaiseksi, mutta Luigi hopeaksi, koska Luigi on Mario-peleissä niin sanottu "ikuinen kakkonen",


query: Mikä on Zimbabwen pääkaupunki?

title: Zimbabwe

text: Zimbabwen tasavalta eli Zimbabwe on 390000 neliökilometrin suuruinen noin 13 miljoonan asukkaan sisämaavaltio eteläisessä Afrikassa Sambian, Mosambikin, Etelä-Afrikan ja Botswanan välissä. Zimbabwen pääkaupunki on noin 700000 asukkaan Harare.

title: Zimbabwen vallankaappaus 2017

text: Zimbabwen vuoden 2017 vallankaappaus tapahtui illalla 14. marraskuuta, jolloin Zimbabwen kansallisen armeijan osastot kerääntyivät maan pääkaupunkiin Harareen ja valtasivat televisioaseman sekä joitakin muita alueita kaupungista. Seuraavana päivänä armeija antoi julkilausuman, jonka mukaan kyseessä ei ole vallankaappaus ja presidentti Robert Mugabe on turvassa. He kertoivat tilanteen palautuvan normaaliksi, kun ”rikolliset” Mugaben ympärillä olisi saatettu vastuuseen Zimbabwen sosiaalis-taloudellisista ongelmista.

title: Manicaland

text: Manicaland on yksi Zimbabwen kahdeksasta provinssista. Se sijaitsee maan itäosassa Mosambikin rajalla. Provinssin pinta-ala on 35 844,63 neliökilometriä ja siellä on 1 752 698 asukasta (vuonna 2012). Sen pääkaupunki on Mutare.

title: Zimbabwen jalkapallomaajoukkue

text: Zimbabwen jalkapallomaajoukkue on Zimbabwen kansallinen edustusjoukkue jalkapallossa. Joukkuetta hallinnoi Zimbabwen jalkapalloliitto ("Zimbabwe Football Association"). Zimbabwe ei ole kertaakaan esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa, ja Afrikan-mestaruuskilpailuissakin vain kaksi kertaa, vuosina 2004 sekä 2006. Sen tie kilpailuissa on päättynyt aina ensimmäiselle kierrokselle.

text: Robert Gabriel Mugaben kansainvälinen lentoasema palvelee Zimbabwen pääkaupunkia Hararea. Lentokentän nimi oli vuosina 1957-1980 Salisburyn lentoasema, ja vuosina 1980-2017 Hararen kansainvälinen lentoasema. Nykyisen nimen lentoasema sai Zimbabwen silloisen presidentin Robert Mugaben mukaan. Se rakennettiin vuonna 1957 ja toimii Air Zimbabwe -lentoyhtiön solmukohtana.

title: Suur-Zimbabwe

text: II-kausi oli noin vuodesta 1150 vuoteen 1220, ja silloin paikalle asettuivat varhaiset šonat. II-kauden arkeologiset löydökset ovat kerroksessa, joka on vielä selvästi muurien alapuolella, joten Suur-Zimbabwen kivimuureja alettiin rakentaa vasta aikaisintaan 1200-luvulla. Šonahallitsijoiden vaurastuivat aluksi karjaa paimentamalla, mutta lähialueilta löydettiin 1100-luvulla kultaa ja kylästä kehittyi 1200-luvulla merkittävä kultakaupan keskus. Šonahallitsijat rikastuivat kultakaupalla, keräsivät vahvan armeijan laajentaakseen asuinalueitaan ja rakensivat pääkaupunkiin kivirakennelmia, joista kaupunki on sittemmin saanut nimensä. Šonien "dzimba dza mabwe" tarkoittaa kivitaloja, "dzimba woye" taas pyhiä taloja.

title: Gweru

text: Gweru on kaupunki Zimbabwen keskiosissa. Se on Midlandsin provinssin pääkaupunki. Gweru on asukaslukunsa perusteella valtion viidenneksi suurin kaupunki.

title: Matabeleland North

text: Matabeleland North on yksi Zimbabwen kahdeksasta provinssista. Se sijaitsee maan länsiosassa, Botswanan vastaisella rajalla. Vuonna 2002 provinssissa oli noin 700 000 asukasta. Sen pääkaupunki on Lupane. Maan toiseksi suurin kaupunki Bulawayo on provinssin rajalla, mutta se muodostaa oman hallintoalueensa vuodesta 1997 alkaen.

title: Masvingon maakunta

text: Masvingo on yksi Zimbabwen kahdeksasta provinssista. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa, Mosambikin vastaisella rajalla. Vuonna 2002 provinssissa oli noin 1,3 miljoonaa asukasta. Sen pääkaupunki on Masvingo, aikaisemmalta nimeltään Fort Victoria.

title: Chitungwiza

text: Chitungwiza on kaupunki Zimbabwessa. Se sijaitsee noin yhdeksän kilometriä etelään pääkaupunki Hararesta. Useimmat chitungwizalaiset työskentelevät Hararessa. Chitungwiza perustettiin vuonna 1978.

title: Mapungubwe

text: Mapungubwe on rauniokaupunki nykyisen Etelä-Afrikan alueella, aivan Zimbabwen ja Botswanan rajalla. Se kukoisti vuosina 1050-1270 alueella, jossa Shosha- ja Limpopo-joet kohtaavat toisensa. Rauniokaupunki on nykyisin UNESCOn maailmanperintökohde. Sen arvellaan olleen afrikkalaisen kuninkaan pääkaupunki, mutta sen hallitsijasta ei ole kirjallista eikä suullista perimätietoa.

title: Tete (kaupunki)

text: Tete on pohjoisessa Mosambikissa sijaitsevan Teten provinssin pääkaupunki sekä myös laajan alueen hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Sambesi -joki virtaa kaupungin läpi, ja 650 metriä pitkän riippusillan ansiosta vilkas Malawin ja Zimbabwen välinen maantieliikenne kulkee Teten kautta.

title: Suur-Zimbabwe

text: Itsenäisyystaistelun aikana kansallisliikkeet ottivat Suur-Zimbabwen symbolikseen, ja lippu ja Zimbabwen lintu ovat nykyään valtion merkittävimmät symbolit. Suur-Zimbabwen raunioista löydetyt lintuhahmot ovat lintusymbolin esikuva. Zimbabwen lintu kuvataan esimerkiksi maan lipussa, ja se yhdistää maan siirtomaakautta edeltäviin aikoihin. Lisäksi Suur-Zimbabwe on Victorian putousten ja luonnon ohella Zimbabwen tärkein matkailunähtävyys.

title: Mashonaland East

text: Mashonaland East eli Itä-Mashonamaa on yksi Zimbabwen kahdeksasta provinssista. Se sijaitsee maan koillisosassa. Vuonna 2002 provinssissa oli noin 1,1 miljoonaa asukasta. Sen pääkaupunki on Marondera. Mashonaland East on reikäleipäprovinssi, koska pääkaupunki Harare sen keskellä muodostaa oman provinssinsa.

title: Midlands (Zimbabwe)

text: Midlands on yksi Zimbabwen kahdeksasta provinssista. Se sijaitsee maan keskiosassa. Vuonna 2002 provinssissa oli noin 1,47 miljoonaa asukasta. Sen pääkaupunki on Gweru, joka on koko maan viidenneksi suurin kaupunki.

title: Harare

text: Harare (vuoteen 1982 Salisbury) on Zimbabwen pääkaupunki. Sen väkiluvuksi saatiin vuoden 2002 väestönlaskennassa 1,4 miljoonaa. Vuoden 2010 väkiluvuksi on laskettu 1,735 miljoonaa. Kaupungissa ja sen lähialueilla arvioidaan asuvan yhteensä 2,8 miljoonaa ihmistä. Se on Zimbabwen suurin kaupunki sekä maan poliittinen ja taloudellinen keskus. Sen kautta kuljetetaan tupakkaa, maissia, puuvillaa ja sitrushedelmiä. Siellä on myös tekstiili-, teräs- ja kemikaalialan tuotantoa sekä lähistöllä kultakaivos. Harare sijaitsee 1 483 metrin korkeudessa; sen ilmasto on lauhkea. Hararessa on muun muassa Zimbabwen yliopisto, joka on maan suurin.

title: Zimbabwen lintu

text: Zimbabwen lintu on Zimbabwen kansallissymboli. Suur-Zimbabwesta löydettyihin veistoksiin pohjautuvaa symbolia on käytetty muun muassa Zimbabwen lipussa, vaakunassa ja rahoissa.

title: Suur-Zimbabwe

text: Suur-Zimbabwe on Zimbabwessa sijaitseva rauniokaupunki. Šonat perustivat kaupungin 1000-luvulla ja siitä muodostui merkittävä kauppakaupunki, joka oli 1300- ja 1400-luvuilla Zimbabwen kuningaskunnan pääkaupunki. Suur-Zimbabwe hylättiin kuitenkin 1400-luvun lopulla. Varmaa syytä ei tiedetä, mutta kaupunki oli käytännössä autio jo 1500-luvulla. Parhaimmillaan kaupungissa oli 10 000–20 000 asukasta.

title: Chimoio

text: Chimoio on kaupunki Mosambikissa. Se on Manican provinssin pääkaupunki. Se sijaitsee noin 95 kilometrin päässä Zimbabwen rajalta. Vuonna 2007 Chimoiossa oli noin 239 000 asukasta. Se on Mosambikin viidenneksi suurin kaupunki.

title: Suur-Zimbabwe

text: Mwene Mutapa ja Butua jatkoivat Suur-Zimbabwen perinnettä sen romahduksen jälkeen. Niissä käytettiin vastaavaa arkkitehtuuria ja keramiikkatyyliä kuin Suur-Zimbabwessa. Vaikka romahtamisen syistä ei ole varmaa tietoa, Suur-Zimbabwen taloudellinen merkitys loppui, vaikkakin kaupankäynti esimerkiksi Khamissa jatkui. Kaikki eivät kuitenkaan hylänneet Suur-Zimbabwen aluetta, vaikka kaupunki ei pystynytkään enää ylläpitämään eliittiä. Lähistöllä asui edelleen maanviljelijöitä, ja aivan Suur-Zimbabwen lähellä sijaitsi vielä 1800-luvullakin šonakylä.

title: Mahikeng

text: Mahikeng (vuoteen 1980 Mafeking) on Etelä-Afrikan North West -provinssin entinen pääkaupunki. Nykyinen pääkaupunki on naapurikaupunki Mmabatho. Mafikeng sijaitsee 1 400 kilometriä Kapkaupungista koilliseen. Rautatietä pitkin sieltä on 790 kilometriä Zimbabwessa olevaan Bulawayon kaupunkiin. Idässä olevasta Johannesburgista on Mahikengiin linnuntietä 260 kilometriä. Kaupunki sijaitsee 24 kilometriä Botswanan etelärajasta etelään, ja Madibin kultakentät sijaitsevat 15 kilometriä kaupungista etelään. Vuonna 2001 kaupungissa oli 49 300 asukasta. Vuonna 2007 kaupungissa on ilmoitettu olevan 250 000 asukasta, joista 69 000–75 000 asuu kaupungin liikekeskuksessa.

title: Zimbabwen vaakuna

text: Zimbabwen vaakuna on Zimbabwen valtion tunnus, joka on ollut käytössä 21. syyskuuta 1981 lähtien, vuosi ja viisi kuukautta Zimbabwen lipun käyttöönoton jälkeen. Vaakunan sivuilla on kudut, jotka nojaavat kilpeen. Kudut symboloivat Zimbabwen etnisiä ryhmiä. Kilven alapuolella on vehnää, puuvillaa ja maissintähkiä. Vaakunan alaosassa lukee teksti "Unity, Freedom, Work" ("Yksimielisyys", "Vapaus", "Työ"). Vaakunan yläpuolella oleva kultainen lintu on myös Zimbabwen lipussa.

title: Suur-Zimbabwe

text: Suur-Zimbabwe on merkittävä turistikohde, ja siellä vieraili 1990-luvulla noin 100 000 ihmistä vuosittain. Heinäkuun 1998 ja kesäkuun 1999 välisenä aikana Suur-Zimbabwessa kävi 153 343 maksanutta vierailijaa. Zimbabwen poliittiset ja taloudelliset kriisit vaikuttivat turismiin 2000-luvulla, ja Suur-Zimbabwessa kävi vuonna 2006 hieman yli 20 000 ja vuonna 2008 enää hieman yli 15 000 ihmistä. Tämä vaikeutti Suur-Zimbabwen ylläpitoa, sillä paikallinen museo ja kunnostustyöt saivat rahoituksensa pääsymaksuista. Tilanne on parantunut 2000-vuosikymmenen lopulla, kun Zimbabwessa otettiin käyttöön Yhdysvaltain dollari, mikä tasapainotti maan hintatasoa. Turistien määrän Suur-Zimbabwessa arvioitiin kaksinkertaistuvan vuonna 2010.

title: Suur-Zimbabwe

text: Suur-Zimbabwen merkitys on maailmanlaajuinen, ja Unesco valitsi sen vuonna 1986 maailmanperintöluetteloon. Suur-Zimbabwe täytti kolme maailmanperintökohteen kriteeriä. Unescon mukaan Suur-Zimbabwe on ainutlaatuinen taiteellinen rakennelma, jolla on historiallis-kansallinen merkitys koko Zimbabwen valtiolle ja jonka rauniot ovat todisteena šonakansan kadonneesta valtakunnasta. Suur-Zimbabwen tieteellinen merkitys on erityisen suuri šonakulttuurin ja muiden bantukieliä puhuvien kansojen kehityksen tutkimisessa.

title: Matabeleland South

text: Matabeleland South on yksi Zimbabwen kahdeksasta provinssista. Se sijaitsee maan lounaisosassa, Botswanan vastaisella rajalla. Vuonna 2002 provinssissa oli noin 655 000 asukasta. Sen pääkaupunki on Gwanda. Maan toiseksi suurin kaupunki Bulawayo on provinssin rajalla, mutta se muodostaa oman hallintoalueensa vuodesta 1997 alkaen.

title: Harare

text: Vuoden 1999 jälkeen niin Zimbabwea kuin sen pääkaupunkiakin ovat koetelleet talousromahdus ja hyperinflaatio. Monet Hararen kunnalliset palvelut, kuten jätteiden kerääminen ja katujen kunnossapito ovat lakanneet olemasta. Kaupungin vaaleilla valittu valtuusto on lakkautettu ja nykyisessä valtuustossa on hallituksen nimittämät valtuutetut.

title: Zimbabwen kuningaskunta

text: Zimbabwen kuningaskunta eli Zimbabwen valtakunta oli nykyisten Zimbabwen ja Mosambikin alueilla ja laajemminkin eteläisessä Afrikassa noin vuosina 1220–1450 hallinnut suurvalta. Sen pääkaupunki oli Suur-Zimbabwe, joka on nykyisin UNESCO:n maailmanperintökohde.

title: Masvingo

text: Masvingo on kaupunki Zimbabwessa. Se on samannimisen provinssin pääkaupunki. Masvingossa oli vuonna 2002 arviolta 58 000 asukasta. Kaupungin lähellä sijaitsevat Suur-Zimbabwen rauniot.

title: Mashonaland Central

text: Mashonaland Central eli Keski-Mashonamaa on yksi Zimbabwen kahdeksasta provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisrajalla. Vuonna 2002 provinssissa oli hiukan alle miljoona asukasta. Sen pääkaupunki on Bindura.

title: Mashonaland West

text: Mashonaland West eli Länsi-Mashonamaa on yksi Zimbabwen kahdeksasta provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisrajalla. Vuonna 2002 provinssissa oli noin 1,2 miljoonaa asukasta. Sen pääkaupunki on Chinhoyi.


query: Mitä tynnyrinala tarkoittaa?

title: Vanhat suomalaiset mittayksiköt

text: 1 vanha kapanala (vuoteen 1849) - tynnyrinalaa = 154,26m²[7] 1 uusi kapanala (vuodesta 1849) - tynnyrinalaa = 164,55m²[7] 1 tynnyrinala = 32 vanhaa kapanalaa = 30 uutta kapanalaa = 0,494ha[8][7]

title: Klaes Jenderjan

text: Jenderjanin vanhemmat olivat laivanvarustaja ja kauppias Klaus Jenderjan (k. noin 1663), joka tuli Ouluun 1642, ja Margaretha Ficke. Jenderjan vannoi porvarivalan 1673. Hänestä tuli koko Pohjois-Pohjanmaan varakkain henkilö elinaikanaan. Muun muassa suurten kuolonvuosien ajalta säilyneiden asiakirjojen perusteella hän oli määrätietoinen, jopa häikäilemätön liikemies. Jenderjan hankki omistukseensa myös maaomaisuutta, kaupungin ympäristössä hänellä oli lopulta hallussaan noin 40 tynnyrinalaa pelto- ja niittymaata. Veljensä Zachriksen kanssa hän lisäksi rakennutti Oulun ensimmäisen vesisahan Merikoskeen, Oulujoen suulle. Sen yhteydessä olivat myös mylly, jauhomylly ja nippuvasarapaja. Raastuvanoikeuden apujäsenenä Jenderjan toimi vuodesta 1676.

title: Cneiffin kivi

text: Cneiff toimi Pohjanmaan lääninlampurina vuosina 1743–1766. Hän vuokrasi 1743 Kaskisissa sijainneen Herrmansin kruununtilan ja asui tilalla kuolemaansa saakka. Kun Kaskisten kaupunki perustettiin 1785, Herrmansin tila siirtyi uudelle kaupungille. Cneiff sai kuitenkin pitää tilan pihatontin asuinrakennuksineen. Lisäksi hän sai puoli tynnyrinalaa peltoa, jolla hän saattoi viljellä korvausta vastaan humalaa.

title: Sorkkinen

text: Kun Sorkkisissa oli toimitettu Isojako, nousi esille niin sanottu liikamaa-kysymys. Sitä sai olla 600–1200 tynnyrinalaa manttaalia kohden. Sorkkisissa mantaalia kohden oli liikamaata vain 600 tynnyrinalaa, joten vuonna 1787 antoi kamarikolleegio jakokunnan jakaa metsät keskenään ilman erillistä verollepanoa. Kolleegio määräsi myös jakokunnalle metsälohkoja Kahalankulmalta ja vain Isosuo ja Vähäsuo jäivät jaon ulkopuolelle.

title: Lievijärvi

text: Torppari Johan Henricsson Kolumäki asui Kuoppalankoskella Kolumäen torppaa Kauvatsan Lievikoskella. Hän sai vuonna 1835 luvan laskea Lievijärven vedenpinnan korkeutta. Syntyneelle vesijättömaalle hän raivasi kaksi viljelyyn tarkoitettua kappaletta. Toisen pinta-ala oli 1 tynnyrinalaa ja 25 kapanalaa ja toinen 2 tynnyrinalaa ja 20 kapanalaa. Suomen Talousseura palkitsi hänet tästä työstä hopeamitallilla vuonna 1835. Järven laskemista anottiin myös vuosina 1876 ja 1898.

title: Sorkkinen

text: Isojaon aikoihin Sorkkisiin kuuluvien maatilojen peltojen yhteispinta-ala oli 14 824 tynnyrinalaa. Se oli Euran suurin kylä ja esimerkiksi viereisen Kirkonkylän peltoala oli vain 3 955 tynnyrinalaa. Vaikka Sorkkinen oli Satakunnassa suuri kylä, oli Panelia vielä sitäkin suurempi kylä ja jonka peltoala oli yhteensä 21 383 tynnyrinalaa. Peltoalan lisääminen oli koko ajan ajankohtaista. Euran aukean peltoala oli saatu pääasiassa metsää kaskeamalla ja suota kuivattamalla. Joitakin alueen järviä oli myös laskettu niittyjen ja peltojen lisäämiseksi. Kun lähialueet oli raivattu viljelyyn, siirryttiin vaikeampien kohteiden kimppuun. Isosuota alettiin kuivattamaan vuonna 1766, Pienisuota vuonna 1802, Veteläsuota vuonna 1804 ja Vaaniin Neittamoa kuivatettiin vuodesta 1814. Isosuo oli liian vaikea kuivattaa ja se on edelleen suurimmaksi osaksi suota.

title: Rottajärvi (Pori)

text: Ruosniemeläiset isännät anoivat vuonna 1846 lupaa laskea Rottajärven vedenpintaa ja kuivattaa sitä ympäröivää suota ilmeisesti uusien niittyjen luomista varten. Maanmittarin G. W. Leidenius järjesti vuonna 1946 katselmuksen, jossa arvioitiin kuivattamisen kannattavuutta. Järven pinta-alaksi mitattiin 8 tynnyrinalan ja 11 kapanalan suuruiseksi ja järveä ympäröivien soiden pinta-alaksi 78 tynnyrinalan ja 21 kapanalan suuruisiksi. Järven syvyydeksi saatiin 4 kyynärää eli noin 2,5 metriä ja pohjamudan paksuudeksi saatiin kaksi kyynärää. Soiden pohjalla oli "svartmyllaa" eli mustaa multaa sekä hiekan ja saven seosta. Näistä seikoista arvoitiin alueen soveltuvuutta viljelyyn. Maanmittari ehdotti pohjoiseen kulkevaa ojaa, joka 1 273 kyynärän pituisena yltäisi Pietilän niityllä juoksevaan ojaan. Hän myös ehdotti, että vain pienempi suo kuivatettaisiin sen hyvän mullan vuoksi ja suurempi suo jätettäisiin rauhaan.

title: Leistilänjärvi

text: Vuosina 1814−1816 paljastui vesijättömaata yhteensä yli 1 000 tynnyrinalaa, joista viimeisenä vuonna pelkästään 489 tynnyrinalaa. Tilastojen valossa kuivatustoiminta olikin kannattavaa, sillä 1830-luvulla Leistilänjärvi tuotti puolet kaikesta Nakkilassa tuotetusta heinästä. Järven muuttamiseen kokonaan heinää kasvavaksi niityksi sai odottaa 1800−1820-luvuille asti.

title: Jääli

text: Vuoteen 1865 saakka paikallishallinto oli maaseudulla järjestetty kirkkopitäjiin, mikä tarkoitti sitä, että kirkolliset ja maalliset asiat päätettiin kirkkoherra johtamissa pitäjänkokouksissa, joissa kullakin veroa maksavalla isännällä oli äyrimääränsä mukainen äänivalta. Alun perin Kiiminki kuului Iin pitäjään, mutta saavutti osittaisen itsenäisyyden 1781, jolloin kuningas antoi suostumuksensa Alakiimingin kappeliseurakunnan perustamiseen. Alakiimingin eli nykyisen Kiimingin seurakunta itsenäistyi täysin 1858. Jäälistä Kiimingin seurakunta osti vuonna 1890 kahden tynnyrinalan palstan uudeksi hautausmaaksi ja rakensi seurakuntakodin Laivakankaalle vuonna 1977. Seurakunta ja kunta erotettiin toisistaan vuoden 1865 asetuksella ja kuntana Kiiminki perustettiin vuonna 1867. Kunnan nimen käyttö oli horjuvaa, puhuttiin milloin Alakiimingistä milloin Kiimingistä, mutta 1880 alkaen Kiiminki vakiintui kunnan nimeksi.[3]

title: Pelson vankila

text: Vankilan alue on entistä Pelsonsuota. Laajan suon kuivattamista suunniteltiin jo 1800-luvun alussa, mutta kuivatus aloitettiin vasta 1857. Ensin kuivatettiin noin 60 000 tynnyrinalaa eli 30 000 hehtaaria, josta suota oli yli puolet. Pelson varavankilan perustamispäätös tehtiin 13. syyskuuta 1935. Silloisen Säräisniemen pitäjän Veneheiton kylän alueelle sijoitetun varavankilan toiminta alkoi päätöksestä jo viikon päästä eli 20. syyskuuta 1935.

title: Lenholm

text: Ensimmäisen kerran Lenholm mainitaan aikakirjoissa keskiajan loppupuolella. 1600- ja 1700-lukujen vaihteesta peräisin olevalla kartalla Lenholmenissa oli niiton ja laidunnuksen käyttöön tarkoitettuja rantaniittyjä 23,5 tynnyrinalaa eli noin 11 ha. 1800-luvulla paikalla sijaitsi Lofsdalin tilan torppa.

title: Jäälin hautausmaa

text: Hautausmaiden sijoittaminen kirkonkylien ulkopuolelle yleistyi samaan aikaan, kun Kiimingin seurakunta alkoi suunnitella uutta hautausmaata. Kirkonkokous valitsi vuonna 1889 uuden hautausmaan paikaksi Honkimaan metsäsaran, mutta nykyinen hautausmaan paikka valittiin kuitenkin, kun talollinen Pekka Putkonen tarjosi edullisesti kahden tynnyrinalan palstaa Jäälin Tolpankankaalta. Kauppa toteutui toukokuussa 1890, hautausmaan alue raivattiin ja hautausmaan vihki kirkkoherran apulainen F. F. Alcenius 1. marraskuuta 1890. Ensimmäinen Jäälin hautausmaahan haudattu vainaja on 14. joulukuuta 1890 haudattu jahtivoudin tytär Augusta Tuohino.

title: Enäjärvi (järvi Porissa)

text: Enäjärven vesijätöt, joita syntyi 45 tynnyrinalaa, jaettiin jokaiselle osakkaalle niin, että kunkin vanhaa lohkoa vain laajennettiin suuremmaksi.

title: Euran pappila

text: Isojaossa pappilalla oli kolme vainiota: Sorkkisten puoleinen vainio, Kirkon vainio ja Ylinen vainio. Pappilalla oli peltoa 63 tynnyrinalaa ja 11 kapanalaa lisäksi. Umpiaitoja oli pappilalla 1700-luvun lopulla kaksi: Kirkonvartijan ja Orren umpiaidat. Pappilalla oli osuus myös nuottakunnassa, johon kuuluivat Kirkonkylän, Sorkkisten ja Lähteenojan kylät.

title: Könnin mestarit

text: Könnin asettuessa tilalle se oli autioitunut ja sisälsi vain vähäisiä peltotilkkuja. Mittauskirjan mukaan peltoa tai pelloksi kelpaavaa maata oli alle 4 tynnyrinalaa ja niittyä 45 tynnyrinalaa, mistä parempaa niittyä noin puolet. Koko tilan suuruus oli n. 42 tynnyrinalaa. Jaakko Könni ja hänen poikansa raivasivat suoperäisillä mailla uutta peltoa noin 200 tynnyrinalaa (noin 100 hehtaaria), joka silloisena aikana oli merkittävä saavutus. Myös uusiin viljelytapoihin kiinnitettiin huomiota ja järkiperäiseen metsänhoitoon ja sen käyttöön. Jaakon aikana Könnin tila alkoi jo kohota huomattavaan vaurauteen, ja seuraavien sukupolvien aikana vaurastuminen vain jatkui.

title: Humppilan vanha kirkko

text: Kirkon ympärillä olevaa maata käytettiin vuodesta 1775 lähtien hautausmaana. Puuaidalla ympäröity hautausmaa tosin erotettiin vasta 1833 ja samassa yhteydessä maanmittari A. W. Zitting erotti myös uuden hautausmaan. Vanhan kirkkotarhan pinta-ala oli yksi tynnyrinala ja 29 kapanalaa sekä uuden alueen suuruus yksi tynnyrinala ja 16 kapanalaa.

title: Eekkeri

text: Vanhoissa suomalaisissa mittayksiköissä eekkeriä vastaa tynnyrinala, joka on se pinta-ala, jonka saa kylvettyä yhdellä tynnyrillisellä siemeniä.

title: Johan David Cneiff

text: Cneiff toimi Pohjanmaan lääninlampurina vuodesta 1743 ja jäi tästä virasta lakkautuspalkalle 1766. Hän sai taloustirehtöörin arvonimen 1759. Cneiff asui Kaskisissa Hermansin kruununtilalla, jonka hän vuokrasi 1743. Kun Kaskisten kaupunki perustettiin 1785, Herrmansin tila siirtyi uudelle kaupungille. Cneiff sai kuitenkin pitää tilan pihatontin asuinrakennuksineen. Lisäksi hän sai puoli tynnyrinalaa peltoa, jolla hän saattoi viljellä korvausta vastaan humalaa.

title: Tynnyrinala

text: Tynnyrinala on vanha pinta-alamitta, joka on ollut käytössä Pohjoismaissa. Alkujaan "tynnyrinala" oli peltoala, jolle kylvettiin tynnyrillinen viljaa. Vuonna 1633 tynnyrinala määriteltiin maanmittaustarpeiden vuoksi 13 263 neliökyynäräksi, mutta vuoteen 1688 mennessä mitta oli vakiintunut 56 000 neliöjalaksi, joka vastasi 14 000 neliökyynärää eli noin 0,49 hehtaaria (4940 m²). Arkisemmissa yhteyksissä tynnyrinala määriteltiin siten, että se oli 32 kapanalaa.

title: Niskavuoren Heta

text: Hetan veli Juhani Niskavuori on ostanut siskolleen ja langolleen Muumäen, jonka pinta-ala on neljäsataa tynnyrinalaa, kuten Kustaava muistuttaa, kun Heta pahoinvoivana vetäytyy häähumusta. Yllättäen Heta päättää lähteä Muumäelle kesken häätohinan, vaikka tarkoitus oli lähteä vasta seuraavana päivänä. Akusti ei vastustele, myöntyy vain tyynesti hymyillen nuorikkonsa tahtoon. Muumäki antaa oivat puitteet vaurastumiselle, mutta sen rakennukset ovat pahasti rappiolla. Päätalokin on vain vaatimaton mökkipahanen; vielä kurjempi kuin miksi Heta sen kuvitteli.

title: Kallenaution kestikievari

text: Kallenaution kestikievari on Pirkanmaalla Juupajoen Hyytiälässä kantatie 66:n varrella sijaitseva kestikievarimuseo. Kallenaution rakennukset on sijoitettu perinteisen umpipihan muotoon ja ne sijaitsevat alkuperäisillä paikoillaan. Osa rakennuksista on peräisin 1700-luvulta, mutta kestikievarin nykyinen ulkoasu on pääosin muotoutunut 1800-luvun kuluessa. Kallenaution kestikievarin tilalla oli peltopinta-alaa 12 tynnyrinalaa, ja niityt tuottivat 30 heinäkuormaa vuosittain.

title: Panni

text: Maakaupoissa yksi panninmaa tarkoitti sellaista alaa peltoa, jonka puolikkaaseen ensimmäisenä vuonna kylvettiin kaksi pannia viljaa ja toisena vuonna toiseen puolikkaaseen kaksi pannia viljaa. Tähän aikaan oli käytössä vuoroviljely, jossa pelto lepäsi joka toisen vuoden. Veropanninmaa oli sen suuruinen pinta-ala, joka käsitti neljä panninalaa peltoa ja neljän heinäkuorman alan niittyä. Yhden savun koko oli 16 panninmaata. Savu vastasi yhtä vanhaa manttaalia ja Suomessa myöhemmin 1/4 manttaalia. Eri maakunnissa panninmaan koko oli erilainen eri aikoina. Myöhemmin yksi panni oli 1/2 tynnyrinalaa eli 2 468 neliömetriä.

title: Koukku (verotus)

text: Koukkua maksettiin sekä kirkolle että valtiolle, mutta epäyhtenäisesti (muutamilla alueilla vain kruununverona). Kirkon verona se näkyy asiakirjoissa jo 1200-luvulla, ja tutkijat arvelevat sen tarkoittaneen pakanuuden ajalla kantatilaa ja siitä maksettua veroa. 1300-luvulla se oli koko Länsi-Suomessa yleinen vero. Niinpä vuonna 1413 koukkuja oli Turun läänissä 345 ja 1/6, Satakunnassa 664 ja Hämeen läänissä 958. Kukin koukku oli 12 tynnyrinalaa viljapeltoa. Myös Savossa käytetty vero "arviopunnanmaa" voidaan rinnastaa koukkuun.

title: Juhana Idänpään-Heikkilä

text: Vuosisadan puolimaissa Juhana Idänpään-Heikkilä hän raivautti pelloksi toista tynnyrinalaa kivikkomaata ja yli neljä tynnyrinalaa niittyä, rakensi aikaisekseen suuren kivinavetan ja kiviaitan. Näiden ansioiden ja – ajalleen kuvaavaa – myös pitkän kiviaidan rakentamisen vuoksi, »jotka osoittavat harvinaista tarmoa ja uutteruutta», seurakunnan kirkkoherra pitäjänkokouksen kannattamana ehdotti hänelle julkista tunnustusta. Näin siis vuonna 1857 Suomen Talousseura myönsikin hänelle pienemmän hopeamitalinsa.

title: Leiri (Lappeenranta)

text: Lappeenrannan leirikenttä oli useamman virstan pituinen ja kokonaispinta-alaltaan 905 tynnyrinalaa, ja se ulottui myös nykyisten Lentokentän ja Kesämäen kaupunginosien puolelle. Lentokentän koillisnurkka onkin nimeltään Leirikenttä. Venäläisten majoitusrakennukset sijoittuivat juuri tälle alueelle, jossa nykyisin toimii Maasotakoulu. Suomalaisten rakennukset sijaitsivat siitä kaakkoon kentän toisella puolella.

title: Kynsijärvi (suo Kokemäellä)

text: Rusthollari Henrik Thuresson, Kakkulaisten Hyytin talosta, haki lupaa kuivattaa Kynsijärveä. Hankkeen katselmus suoritettiin syksyllä 1810, josta toimitettiin katselmuspaperit maaherralle vuonna 1811. Näillä selvityksillä hän sai kuivatusluvan saman vuoden syksyllä. Laskuojasta tuli 144 syltä eli noin 256 metriä pitkä. Oja kaivettiin pääosin lapiolla ja kivet raivattiin käsin, mutta 43 1/3 syltä eli noin 77 metriä piti raivata räjäyttämällä (ainakin Kynsimyllynkallion pohjoispäässä). Idea räjäytyksille oli ilmeisesti saatu Leistilänjärven työmaalta tai läheisen Kokemäen Kravin kanavan räjäytystyömaalta. Järven kuivattamisesta syntyi 48 tynnyrinalaa eli 22 hehtaaria heinäniittyä, jotka jaettiin osakkaille 1859.

title: Johan Mattsinpoika Nylander

text: Lasitehtaan yhteyteen Nylander perusti kaksiraamisen sahan, myllyn ja laivaveistämön sekä raivautti 100 tynnyrinalaa peltoa 600 tynnyrinalaa niittyä, eli rakennutti kokonaisen ruukkiyhdyskunnan. Se oli tunnettu sosiaalisista uudistuksistaan. Ansioistaan Nylander saikin vuonna 1788 hovineuvoksen arvonimen kuningas Kustaa III:lta.

title: Näsinmäen hautausmaa

text: Sotaväen, kaupungin ja pitäjän väestön alati kasvaviin hautausmaatarpeisiin löytyi ratkaisuksi maanvaihto. Seurakunta sai neljä tynnyrinalaa (noin kaksi hehtaaria) maata Näsinmäeltä, jonne oli jo vuonna 1710 haudattu ruttoepidemiaan kuolleita kaupunkilaisia, tauti oli vienyt 652 ihmisen hengen. Näsinmäen hautausmaa vihittiin käyttöön vuonna 1789.

title: Karpio

text: "Karpionmaa" tarkoitti pellon tai kasken pinta-alaa, johon voitiin kylvää yksi karpio viljaa. Sen suuruus vaihteli siten, että yksi karpionmaa vastasi puolta panninmaata tai 1/4–1/2 tynnyrinalaa.

title: Enäjärvi (järvi Porissa)

text: Järven vedenpintaa alettiin laskea vuonna 1848. Ennen sitä toimitettiin kesällä 1846 järvellä katselmus, jossa järven tilaa arvioitiin. Maanmittari Wilhelm von Schantzin mukaan järven pinta-ala oli 189 tynnyrinalan ja 24,75 kapanalan suuruinen. Tästä kuului Yyterin ratsutilalle 69 tynnyrinalaa ja 18 kapanalaa ja Kyläsaaren kylälle 120 tynnyrinalaa. Järven pinta-alasta kasvoi 23 tynnyrinalaa kortetta, ruokoa ja kaislikkoa. Järven vedenpinta oli reilut neljä jalkaa korkeammalla kuin ympäröivä meri, jonne järven vedet tuli laskea. Laskuoja mereen oli 1 820 kyynärää pitkä (1 082 metriä). Järven syvyys vaihteli puolesta kyynärästä puoleentoista kyynärään. Pohja oli savista, mutta Yyterin puolella kivistä ja hiekkaista.


query: Mikä on Vatjalaisten alkuperä?

title: Vatjalaiset

text: Vatjalaiset (vatjaksi vad'd'alaizõd) ovat Inkerissä asuva itämerensuomalainen kansa, joka on nykyisin katoamisen partaalla. Perinteinen vatjalaisalue on sijainnut Laukaanjoen ympäristössä Inkerin luoteisosassa melko lähellä Viron rajaa. Venäjällä vatjalaisia eli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 64, eli hieman vähemmän kuin edeltäneessä väestönlaskennassa, jolloin heitä oli 73.

title: Vilho Setälä

text: Vilho Setälä aloitti valokuvausharrastuksensa 14-vuotiaana syntymäpäivälahjaksi saamallaan 9×12 koon laakafilmikameralla. Vuosina 1909 ja 1912 hän oli mukana isänsä kielitieteellisillä tutkimusmatkoilla ja kuvasi vatjalaisten sekä liiviläisten elämää. Etenkin jälkimmäisen matkan kuvat kertovat osaamisesta ja taiteellisesta näkemyksestä.

title: Vatjalaiset

text: Perinteisesti useimmat vatjalaiset osasivat puhua sujuvaa venäjää sekä inkeroista. Joissakin kylissä inkeroinen oli vatjalaisten keskuudessa jopa useammin käytössä kuin vatja. Vatjaa käytettiin ns. kyökkikielenä, kun taas venäjää ja inkeroista käytettiin kylällä. Kaikki kirkolliset toimitukset suoritettiin venäjäksi. Vatjalaiset kutsuivat itseään joskus izooreiksi, koska inkerikot olivat kansallisuutena tunnetumpia. Tätä termiä käytettiin etenkin silloin kun haluttiin erottaa Inkerin ortodoksiset suomalaiset kansat luterilaisista inkeriläisistä.[1] 1900-luvun alussa vatjalaiset koululaiset osallistuivat inkerikkojen kanssa inkeroisenkieliseen perusopetukseen[18]. Vuonna 2000 kielentutkija Mehmet Muslimov kehitti vatjalle sen länsimurteeseen perustuvat kirjakielen[10]. Viime aikoina etenkin vatjalaisten nuorten kiinnostus kieleen on kasvanut[19].

title: Kaprio

text: Kaprio on vanhaa vatjalaisten, inkerikkojen ja inkerinsuomalaisten asuinaluetta. Suomalaiset kuuluivat Kaprion luterilaiseen seurakuntaan. Alueella on vanhastaan ollut myös venäläisasutusta.

title: Kaprio

text: Kaprio on vanhaa vatjalaisten ja inkeroisten asuinaluetta. Arkeologisesti nykyasutuksen jälkiä voidaan seurata rautakauden ja varhaiskeskiajan taitteeseen ja hajanaisempina ajanlaskun alkuun saakka. Seudulla puhuttiin vanhastaan itävatjaa, viimeksi Ikäpäivösin kylässä. Itävatjan murre sammui 1960-luvulla.

title: Inkerikot

text: Suuri uhka inkerikkojen ja samalla alueella vielä elävien vatjalaisten kulttuurille on heidän asuinalueelleen suunnitteilla oleva Ust-Lugan teollisuuskeskus ja satama jonka johdosta ihmisiä joudutaan siirtämään alueelta pois, todennäköisimmin Pietariin, jossa sulautumisriski kasvaa merkittävästi. Kaupungista tulee suunnitelmien mukaan 35 000 asukkaan kokoinen.

title: Vatjalaiset

text: Metsästys ei ole ollut tärkeä elinkeino vatjalaisille, sillä paikallinen aateli oli varannut metsästysoikeuden itselleen. Kylien läheisyyteen tiedetään rakennetun sudenkuoppia (suőőhavvat). Kettuja ja jäniksiä on pyydetty raudoilla ja lintuja lintuansoilla. Mehiläistenhoito on vanha mutta jo kauan sitten kadonnut tapa vatjalaisten keskuudessa. Mehiläisiä hoidettiin usein luonnonpesissä, joita joskus suojattiin karhuilta lyömällä puun tyveen teräviä rautakoukkuja. Joskus metsässä olleista pesäpuista sahattiin pölkky, joka tuotiin sitten kotipihaan.[24]

title: Vatjalaiset

text: Novgorodin luhistumisen jälkeen vatjalaisten alueet joutuivat Moskovan käsiin. Moskova karkotti monia vatjalaisia alueiltaan ja asutti heidän tilalleen venäläisiä. Näitä toimenpiteitä tehtiin erityisesti vuosina 1484 ja 1488. Moskovan vallan aikana alkoi myös ortodoksisen kirkon vaikutus levitä. Vuonna 1384 perustettiin Jaaman eli nykyisen Kingisseppin kaupunki, jonne tuli kirkko ja luostari. Varsinainen vatjalaisten käännytystyö alkoi kuitenkin vasta 1534, sen jälkeen kun Novgorodin arkkipiispa Makarius oli valittanut Moskovan suurruhtinaalle vatjalaisten palvovan edelleen vanhoja jumaliaan. Makarius sai valtuudet lähettää paikalle Ilja-munkin, jonka tehtäväksi tuli hävittää pakanalliset pyhätöt, uhrilehdot ja uhrikivet. Käännytystyö ei kuitenkaan tuonut toivottua tulosta, sillä vuonna 1548 silloinen Novgorodin arkkipiispa Feodosius lähetti samoihin tehtäviin pappi Nikiforin. Hiljalleen vatjalaisten käännyttäminen onnistui, ja heistä tuli hartaita ortodokseja.[8]

title: Lauri Kettunen

text: Suomalaisten sukulaiskansojen kulttuuri ja sen edistäminen oli Lauri Kettuselle sydämenasia. Uransa aikana Kettunen matkusteli runsaasti itämerensuomalaisia kieliä puhuvien kansojen parissa kielinäytteitä keräten. Kettunen vieraili matkoillaan virolaisten, vatjalaisten, vepsäläisten, liiviläisten ja karjalaisten luona sekä myös Ruotsissa Vermlannin metsäsuomalaisten luona.

title: Vatjalaiset

text: Vatjalaisten perinteisiä kesäjuhlia pidetään heinäkuussa Ala-Laukaan Luutsan kylässä. Vuonna 2008 vatjalaiset liitettiin Venäjän alkuperäiskansojen luetteloon, joten he saavat alkuperäiskansojen oikeudet.[14] Suurimmaksi uhaksi vatjalaiskylille on esitetty Venäjän aikomusta rakentaa 35000 asukkaan satamakaupunki Laukaansuuhun.[15] Joitakin ongelmia on ilmennyt myös Luutsan asukkaiden ja puunhakkaajien kanssa. Vuonna 2001 Luutsan vatjalaismuseo tuhottiin polttopulloiskulla, jonka tekijöiksi epäiltiin metsänhakkaajia.[16]

title: Laukaansuu

text: Varsinainen Laukaansuun kylä, Ostrov, mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Kunta on inkerinsuomalaisten, inkerikkojen ja vatjalaisten perinteistä asuinaluetta. Nykyään venäläisiä on 81 % väestöstä. Suomalaisia asuu Hakajan, Kiiskalan, Kirjamon, Konnun ja Vipiän kylissä sekä Laukaansuun taajamassa. Vipiän kylässä pidetään inkerinsuomalaiset kyläjuhlat elokuussa. Inkerikkoja on Pärspäässä, ja Joenperän ja Luutsan kylissä puhutaan vielä inkeroisvaikutteista vatjan kieltä.

title: Inkerikot

text: Toisen maailmansodan aikana inkeroisia evakuoitiin yhdessä vatjalaisten ja inkeriläisten kanssa Suomeen, mutta sodan jälkeen Neuvostoliitto vaati evakkojen luovuttamista takaisin ja inkerikot sijoitettiin Novgorodin, Kalininin ja Jaroslavlin alueille – alueille, jotka eivät ole perinteisiä inkeroisten asuinalueita. Toisen maailmansodan jälkeen inkerikkoja oli enää 1 062. Syynä tähän olivat nimenomaan sodan jalkoihin jääminen, mutta myös sulautuminen venäläiseen valtaväestöön.

title: Pietari (kaupunki)

text: Novgorodin ruhtinas Aleksanteri Nevski kukisti ruotsalaiset lähellä Nevan suuta vuonna 1240. Nevan suistossa oli 1300-luvulla ruotsalainen linnoitus Maankruunu (), jonka kuitenkin Novgorod nopeasti hävitti. Stolbovan rauhassa 1617 alue siirtyi Ruotsille, ja Kustaa II Aadolf perusti sen suistoon Nevanlinnan, joka sai kaupunkioikeudet 1642. Kaupungissa oli Kaarle IX:n vuonna 1611 rakennuttama linnoitus Nyenskans. Alkuaankin suomensukuisten heimojen (vatjalaisten ja inkerikkojen) asuttamalle Inkerin alueelle suuntautui voimakas muuttovirta Savon ja Äyräpään kihlakunnista. Toisaalta alkuperäistä ortodoksiväestöä pakeni voittomaalta Venäjän puolelle erityisesti ruptuurisodan (1656–1658) ja ruotsalaisten jyrkän uskontopolitiikan seurauksena. Vuoteen 1675 mennessä Suomenlahden ja Laatokan välinen Karjalankannas sekä sen eteläpuoliset alueet luterilaistuivat ja suomalaistuivat merkittävästi, niin että Nevanlinnan ympäristön maalaisasutus koostui suurimmaksi osaksi inkeriläisistä.

title: Kattila (Inkeri)

text: Kattila () on entinen luterilainen seurakunta Inkerissä. Se on vanhaa vatjalaisten asuinseutua, jossa luterilaisia inkerinsuomalaisia asui vain muutamissa kylissä.

title: Vatjalaisten lippu

text: Vatjalaisten lipun on suunnitellut Aleksander Gurinov. Se on suunniteltu Inkerinmaalla elävien vatjalaisten kansallissymboliksi, vaikkakin epäviralliseksi sellaiseksi. Siniset kolmiot symboloivat Peipsijärven ja Suomenlahden vesistöjä, v:n muotoinen valkoinen vesistöjen väliin kiilautuvaa rantaa ja vatjalaisten nimen alkukirjainta, punainen risti vatjalaisten uskoa ja vuosisatojen aikana nähtyjä koettelemuksia.

title: E. N. Setälä

text: Setälä opiskeli yliopistossa luonnollisesti kielitiedettä ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1885 saaden laudaturin suomesta, latinasta ja sanskriitista sekä vertailevasta kielentutkimuksesta. Hänen väitöskirjansa suomen kielen modusten ja tempusten kehityksestä valmistui vuoden 1886 lopussa. Ensimmäisenä Suomessa käytti Setälä väitöskirjassaan nuorgrammaattista tutkimusmetodia. Vuosina 1888–1890 Setälä teki tutkimusmatkoja liiviläisten, vepsäläisten ja vatjalaisten pariin, ja matkoilta keräämänsä aineiston pohjalta hän ryhtyi valmistelemaan itämerensuomalaisten kielten vertailevaa äännehistoriaa, jonka konsonantteja käsittelevä ensimmäinen osa ilmestyikin 1891.

title: Vatjalaiset

text: Vatjalaiset asuivat kummuille tai joenvarsille ryhmittyneissä ryhmä- tai rivikylissä. Venäläinen raittikylämalli ei koskaan yleistynyt heidän keskuudessaan.[4] Mäillä asuvilla oli tapana nimittää itseään nimellä mätšiläiset eli mäkeläiset, kun taas laaksoissa asuvia kutsuttiin nimityksellä orgulaiset eli laaksolaiset. Paikkaa, jonne rakennukset oli sijoitettu, kutsuttiin nimityksellä kuja, mikä tarkoitti myös kyläkatua yleensä.[27] Vatjalaisten asuinrakennus oli koto ja sen asuintupa riihi. Vatjalaisten on arveltu asuneen joskus virolaistyylisissä riihituvissa, mutta tapa on myöhemmin kadonnut. Tätä teoriaa tukee kreevinien tapa kutsua asuintaloaan riiheksi.[4] Koto muodostuu kahdesta eri puolesta, asuinhuoneesta ja katoksesta eläinsuojineen. Yksi vanhimmista säilyneistä piirteistä talossa oli erillinen makuuteltta sängyn kohdalla. Tätä sääski- ja kärpäsverhoa nimitettiin uutimeksi (uutimő, uutőmő). Vatjalaisilla oli käytössä myös saunat, joita ei tosin ollut joka perheellä. Saunattomat perheet kävivät peseytymässä naapureilla. Saunaa on käytetty peseytymisen ohella synnytyshuoneena.[28]

title: Niisnova

text: Alue on entistä inkerikkojen, vatjalaisten ja inkerinsuomalaisten asuinseutua. Inkerikot olivat tunnettuja saviesineiden valmistajina. Nykyään heidän jälkeläisensä ovat sulautuneet venäläisiin. Suomalaiset kuuluivat ennen Kaprion, Kattilan ja Soikkolan luterilaisiin seurakuntiin. Järvenperän kylässä oli Soikkolan seurakunnan kirkko.

title: Jäämit

text: Vuonna 1142 jäämit hyökkäsivät Novgorodiin ja hävisivät taistelun lähellä Laatokkaa kokien 400 miehen tappiot. Jäämit organisoivat hyökkäyksensä uudemman kerran 1149, venäläisten tietojen mukaan 1000 miehen voimin. Novgorodilaiset lähtivät takaa-ajoon vatjalaisten kanssa 500 miehen voimalla ja voittivat.

title: Kreevinit

text: Koska kreevinit olivat eläneet eristyksissä muista vatjalaisista ja pitkän aikaa täysin umpiossa, oli heidän keskuudessaan säilyneillä kansatieteellisillä erikoisominaisuuksilla ja heidän kielellään, josta tosin saatiin niukasti muistiinpanoja, erityistä tutkimuksellista arvoa. Esimerkiksi kreevinien tapaa kutsua asuintaloaan riiheksi virolaisten tapaan on nähty todisteeksi vatjalaisten ja virolaisten yhteydelle.

title: Vatjalaiset

text: Vatjalaisten historiallinen asuinalue oli paljon laajempi kuin nykyisin. Asuinalue ei kuitenkaan ollut yhtenäinen, vaan vatjalaisten asuttamat kylät olivat hajallaan ja niissä asui usein muitakin kansallisuuksia. Asutus voitiin jakaa kolmeen ryhmään. Keski-Inkerin ylängön ryhmän keskuksen muodosti Kattilan kylä, jonka eteläpuolella muut tämän ryhmän kylät sijaitsivat. Toinen ryhmä sijaitsi Syväjärven, Jarvikoisjärven, Haapalanjärven ja Babinajärven muodostaman järvialueen itäpuolella. Kolmannen ryhmän muodostivat Laukaanjoen suun itäpuolella sijainneet kolme kylää. Kukkosin ja Ikäpäivösin kylät jäivät näiden alueiden ulkopuolelle. Vatjalaiset käyttivät ylängön alueesta nimeä Ylägö, järvialueesta Orko ja Laukaanjoen suuseudusta Vaipooli. Lisäksi Ikäpäivösiä ympäröineestä historiallisesta itävatjalaisesta alueesta käytettiin nimitystä Kabrio- eli Kabŕo-pooli.[17]

title: Luutsa

text: Luutsa (, ) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa. Se sijaitsee Laukaanlahden pohjukassa muutaman kilometrin päässä Laukaanjoen suusta itään. Luutsa on Liivakylän ja Joenperän ohella yksi kolmesta kylästä, jossa vielä puhutaan vatjaa. Kylässä toimii vatjalaisten kansanmuseo, jonka johtajana on Tatjana Jefimova. Kylässä pidetään myös vatjalaisten perinteisiä kesäjuhlia heinäkuussa.

title: Kattila (Jaaman piiri)

text: Kattila on entisen vatjalaisalueen keskus. Vatjalaisten perinteisiä elinkeinoja olivat maanviljely, kalastus ja rautateollisuus, jonka raaka-aineena käytettiin järvimalmia. Nykyään alueen vatjalaiset ovat sulautuneet venäläisiin. Muutamissa kylissä asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kattilan luterilaiseen seurakuntaan.

title: Vatjalaiset

text: 1990-luvun alkupuolen lähteet mainitsevat vatjalaisten määräksi viitisenkymmentä, joista suurin osa oli vanhuksia. Vatja elää vanhojen ihmisten kotikielenä. Nykyisin vatjan kieltä puhutaan vain Laukaanjoen suulla kolmessa kylässä: Joenperässä, Liivakylässä ja Luutsassa[10], joissa joidenkin arvioiden mukaan asuu 20–100 vatjalaista, jotka virallisesti luetaan venäläisiksi.[13] Koko Venäjällä vatjalaisiksi ilmoittautui vuonna 2010 yhteensä 64 henkilöä ja tämän lisäksi Virossa oli vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 9 vatjalaista. Vuonna 1992 perustettiin Vaddjalista-järjestö Virosta saadulla tuella. Järjestön tarkoituksena on tukea vatjalaista kulttuuria ja kieltä. Vuonna 1998 se esitti kulttuurinsuojelualueen perustamista historiallisten vatjalaiskylien alueelle.[11] Venäläinen Tatjana Jefimova perusti vuonna 1997 Joenperän kylään vatjalaismuseon. Vuonna 2003 otettiin käyttöön vatjalaisten lippu, vaakuna ja kansallishymni.[10]

title: Lauri Posti

text: Posti opiskeli sekä Turun että Helsingin yliopistossa, jossa väitteli vuonna 1942 liivin kielen äännehistoriaa käsitelleellä työllä. 1930-luvulla hän teki tutkimusmatkoja vatjalaisten, vepsäläisten ja liiviläisten luo. Opiskeluaikanaan hän toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa.

title: Kreevinin murre

text: Kreevinin murre () oli Latviassa Bauskan ympäristössä asuneiden vatjalaisten kreevinien puhuma vatjan murre. Murre kuoli 1800-luvun aikana, mutta se jätti jälkiä paikalliseen latvian murteeseen.

title: Inkeroisen kieli

text: Toisen maailmansodan aikana inkeroisia evakuoitiin yhdessä vatjalaisten ja inkeriläisten kanssa Suomeen. Sodan jälkeen Neuvostoliitto kuitenkin vaati evakkojen luovuttamista takaisin ja inkerikot sijoitettiin Novgorodin, Kalininin ja Jaroslavlin alueille – alueille, jotka eivät ole perinteisiä inkeroisten asuinalueita. Toisen maailmansodan jälkeen inkerikkoja oli enää 1 062. Syynä tähän olivat erityisesti sodan jalkoihin jääminen, mutta myös sulautuminen venäläiseen valtaväestöön.

title: Vatja

text: Vanhan teorian mukaan vatja-sana on samaa alkuperää kuin ”vaaja”. Usein on väitetty, että vatja-nimi viittasi alun perin johonkin itämerensuomalaiseen kauppa- tai eräjärjestöön, jonka tunnus oli puunuija tai kiilakuvio. Jorma Koivulehto on kuitenkin hylännyt teorian ja katsonut vatjan olleen alun perin maastotermi. Samaan termiin perustuu myös joidenkin saamelaisten itsestään käyttämä nimitys "vuowjoš" sekä Itä-Virossa sijainneen muinaisen maakunnan nimi "Vaiga". Vatjalaisista on merkintöjä venäläisissä kronikoissa jo 1000-luvulta alkaen, jolloin heistä on käytetty nimitystä водь (vod') sekä thsud'. Nykyvenäjässä vatjan kieli on водский язык (vodskij jazyk) ja vatjalainen водский (vodskij) (adj:na) / вожанин|вожанка (vožanin|vožanka) (subst:na). Venäjällä paikallishallinnon eri yksiköihin kuuluvia vatjalaisia nimitettiin eri nimillä, eivätkä aikoinaan tshuudeiksi kutsutut länsivatjalaiset päässeet väestönlaskussa vatjalaisten ryhmään vielä Neuvostoliitossakaan.

title: Vatjalaiset

text: Ensimmäiset kirjalliset tiedot vatjalaisista ovat peräisin keskiaikaisista venäläisistä lähteistä, joissa on mainintoja voď-kansasta. 1000-luvun alussa vatjalaiset olivat vielä itsenäisiä, mutta joutuivat vähitellen Novgorodin ruhtinaskunnan alaisuuteen. Vielä vuonna 1069 vatjalaisten kerrotaan hyökänneen Novgorodiin Polotskin ruhtinaan Vseslavin kanssa. Kuitenkin jo vuonna 1149 he osallistuivat Novgorodin liittolaisina sotaretkelle jäämejä vastaan. Novgorodilaiset käännyttivät vatjalaiset kristinuskoon 1100-luvun aikana. Yksi Novgorodin ruhtinaskunnan hallintoalue, Vatjan viidennes (venäjäksi Водская пятина, Vodskaja pjatina), oli nimetty vatjalaisten mukaan.[4] Jo tätä ennen vatjalaisten asuinalue on mainittu volost-nimisenä yksikkönä Novgorodin kronikoissa. Vielä sitäkin aikaisemmin oli käytössä nimitys Vatjanmaa muodoissa Watland ja Watlandia. Näitä nimityksiä käytettiin ainakin katolisissa asiakirjoissa, esimerkiksi paavin bullissa. A. M. Tallgren on arvioinut vatjalaisten elinalueen ulottuneen vielä 1200-luvulla Pohjois-Inkeriin sekä idässä Hatsinaan ja Hevaanjoen yläjuoksulle. Etelärajaa hän ei vatjalaisalueelle määritellyt, mutta arveli sen kulkeneen Outovan kaupungin kohdalla. Pljusajoen laakso venäläistyi pikkuhiljaa 800-luvun kuluessa, jolloin venäläisasutus alkoi erottaa vatjalaisia virolaisasutuksesta.[5]

title: Vatjalaiset

text: Voď-nimityksellä uskotaan olevan yhteys Peipsijärveen, sillä ainakin järven luoteisrannikolla sijainnutta virolaista muinaismaakuntaa kutsuttiin Vaigaksi, mikä on samaa etymologista alkuperää vatja-sanan kanssa. Tämän seudun uskotaankin olevan osittain vatjalaisten asuttamaa.[4] Koillis-Viron ja etenkin Peipsijärven pohjois- ja luoteisosiin alettiin 1100-luvulla rakentaa niin sanottuja vatjalaisia kumpuhautoja. Ne ovat samankaltaisia kuin Luoteis-Venäjälle rakennetut kalmistot ja niiden rakentajien uskotaankin olevan kulttuurillisesti ja etnisesti samankaltaisia vatjalaistne kanssa. Kalmistoja rakennettiin 1200-luvulle saakka ja niiden rakentajien uskotaan olleen paikallista väestöä. Vatjalaisia myös muutti 1200-luvun alussa Virumaalle ja muualle Itä-Viroon. Muuttoaallon aiheutti ilmeisesti Louteis-Venäjää vuonna 1215 vaivannut nälänhätä. Aikalaíslähteissä mainitaan vatjalaisia paenneen kylistään tuolloin joukoittain. Viron puolelle muuttaneet vatjalaiset sulautuivat virolaisiin keskiajan kuluessa.[6]

title: Inkeri

text: Inkeri oli itämerensuomalaisiin kansoihin kuuluvien vatjalaisten ja inkerikkojen kotimaa. Myös itäslaavilaista väestöä levittäytyi alueelle jo ensimmäisen vuosituhannen lopulla. Inkeri kuului vuonna 1617 solmitusta Stolbovan rauhasta aina suureen Pohjan sotaan saakka Ruotsin valtakuntaan (Ruotsin Inkeri). Sinä aikana alueelle muutti paljon suomalaisia, joiden jälkeläiset tunnetaan inkerinsuomalaisina eli inkeriläisinä. Vastaavasti Tarton rauhan solmimisen jälkeen osa Länsi-Inkeriä liitettiin Viroon. Tämä alue tunnetaan nimellä Viron Inkeri. Nykyään sekin kuuluu Venäjään.


query: Minä vuonna toinen maailmansota syttyi?

title: Toinen maailmansota

text: Toinen maailmansota oli vuosina 1939–1945 käyty maailmanlaajuinen konflikti, jonka pääasialliset osapuolet olivat Saksan, Italian ja Japanin johtamat akselivallat sekä Britannian, Kiinan tasavallan, Neuvostoliiton, Ranskan ja Yhdysvaltain johtamat liittoutuneet. Yhteensä 73 miljoonaa ihmishenkeä vaatinut toinen maailmansota on ihmiskunnan historian tuhoisin sota. Toinen maailmansota päättyi liittoutuneiden voittoon.

title: Alois Hitler (nuorempi)

text: Alois nuorempi jätti 1914 vaimonsa ja poikansa Britanniaan ja muutti takaisin Saksaan. Samana vuonna syttyi ensimmäinen maailmansota, eikä Saksa ollut turvallinen paikka vaimolle ja lapselle, joiden oli ollut tarkoitus tulla perässä.

title: Palanderin talo (Tampere)

text: Palanderin talo oli aikomus purkaa vuoden 1938 asemakaavan perusteella. Suunnitelmat jäivät kuitenkin toteutumatta, kun toinen maailmansota syttyi.

title: Kesäolympialaiset 1952

text: Toinen maailmansota syttyi 1. syyskuuta 1939 Saksan hyökkäyksellä Puolaan, mikä veti myös Britannian ja Ranskan mukaan sotaan. Olympiakisojen järjestelytoimikunta jatkoi kuitenkin optimistisesti kisoihin valmistautumista. Neuvostoliiton 30. marraskuuta 1939 aloittama talvisota kuitenkin pysäytti toiminnan. Talvisodan jälkeen järjestelytoimikunta päätti luopua kisojen järjestämisestä 20. maaliskuuta 1940 Euroopassa vallinneiden sotatoimien, talvisodan aiheuttaman valmistelujen keskeytyksen ja kurjistuneen taloustilanteen vuoksi. Suomen Olympiakomitean kokouksessa 20. huhtikuuta 1940 ensimmäiset olympiakisat Suomessa ilmoitettiin virallisesti peruutetuiksi. Tällä välin maailmansota oli jo laajentunut, kun Saksa oli miehittänyt Tanskan ja taisteli Norjassa. Kisojen sijasta alkuperäisenä ajankohtana pidettiin talvisodassa kaatuneiden urheilijoiden muistokilpailut, jonka avajaisissa näyttelijä Eino Kaipainen lausui Yrjö Jylhän kirjoittaman runon ”Vaienneet voittajat”. Muistokilpailut pidettiin urheilutoimittaja Sulo Kolkan aloitteesta.

title: Karate

text: Vuonna 1933, vanhojen okinawalaisten mestareiden vastustuksesta huolimatta, Funakoshi muutti karaten kirjoitusmerkin tarkoittamaan "tyhjää kättä". Vasta niinkin myöhään kuin vuonna 1939 Funakoshi perusti Tokioon ensimmäisen harjoitussalin. Syttyi toinen maailmansota ja budolajit taantuivat – moni karateka kaatui rintamalla, ja taidot ja tietämys katosivat.

title: Pride

text: Pride-tapahtumien historia ulottuu 1890-luvun loppuun. Tuolloin tohtori Magnus Hirschfeld perusti Berliinissä ensimmäisen homojen kansalaisoikeusjärjestön. Berliinin järjestön ja muiden homojen kansalaisoikeusjärjestöjen aktiivisuus tyrehtyi kuitenkin useiksi vuosikymmeniksi, kun Adolf Hitler nousi valtaan Saksassa ja toinen maailmansota syttyi. Toisen maailmansodan päätyttyä erityisesti Alankomaat ja Skandinavian maat ryhtyivät elvyttämään homojen kansalaisoikeusliikettä.

title: Quentin Crisp

text: Crisp syntyi vanhempiensa neljäntenä lapsena. Hän vaihtoi nimensä kaksikymmenvuotiaana. Lähdettyään kotoaan hän joutui hyökkäysten kohteeksi homoseksuaalisuutensa takia. Crisp toimi jonkin aikaa rattopoikana. Kun toinen maailmansota syttyi, Crisp halusi armeijaan, mutta hänet hylättiin seksuaalisen suuntautumisen takia.

title: Autoilun historia Suomessa

text: Toinen maailmansota syttyi 1. syyskuuta 1939, ja Suomessa reagoitiin tilanteeseen nopeasti julistamalla jo 4. syyskuuta nestemäiset polttoaineet säännöstelyn alaisiksi. Käytännössä tämä merkitsi yksityisautoilun loppumista ja ammattiliikenteen tuntuvaa supistumista. Tiukalla säännöstelyllä Suomen polttoainevarat saatiin riittämään talvisodan yli. Lokakuussa 1939 julistettiin yleinen liikekannallepano, mutta käytännössä autojen otto puolustusvoimien tarpeisiin ei ollut mitenkään johdonmukaista ja se jakautui hyvin epätasaisesti maan eri osiin. Puolustusvoimien käyttöön otetut autot palvelivat sodan aikana lähinnä rintamajoukkojen huollossa. Talvisodan päätyttyä kaikki suinkin käyttöön saadut autot tarvittiin siirtoväen evakuointiin.[44]

title: Ciano-luokka

text: Ennen suunnitelmien vahvistamista syttyi toinen maailmansota ja vaikka Italia ei liittynytkään sotaan vielä vuonna 1939 muut akselivaltojen edustajat painostivat sitä liittymään siihen. Laivastolle asetettiin uusi arvojärjestys tehtäville, joihin kuului hävittäjät ja torpedoveneet. Tällaisessa tilanteessa alusten suunnittelun viimeistelystä luovuttiin 1940 eikä tilauksia siten jätetty, vaikka niille nimet varattiinkin.

title: City of Villains

text: Arachnos järjestäytyi nopeasti ja keskitti toimintansa saarilla tietojen keruuseen ja Amerikan politiikan ohjailuun. Kun Lord Recluse astui Arachnoksen johtoon, hän ymmärsi Rogue Islen tukikohdan arvon ja lähetti lisää luottamiaan henkilöitä saaristoon. Kun tukikohdan henkilöstö oli Reclusen mieleinen, hän käski näitä painumaan maan alle tulevan myrskyn tieltä. Kun Toinen maailmansota syttyi, monet rikolliset joutuivat kärsimään siitä, mutta Arachnos säilyi lähes vahingoittumattomana matalan profiilinsa ansiosta.[7]

title: Helsingin Saksalainen koulu

text: Samana vuonna Saksassa nousi valtaan Adolf Hitler, mikä ei voinut olla vaikuttamatta myös Helsingin Saksalaiseen kouluun, joka oli tullut varsinkin ylempien luokkien takia riippuvaiseksi Saksan valtiosta. Koulun rehtori, Philipp Krämer, yritti vaihtelevalla menestyksellä pitää politiikan erossa omasta koulustaan. Koulun sisäiset linjakiistat jäivät kuitenkin pian konkreettisempien huolien alle, kun toinen maailmansota syttyi vuonna 1939. Talvisodan aikana Suomi karkotti monia Saksan kansalaisia. Myös jatkosodan aikana koulutoiminnan ylläpitäminen oli vaikeaa monien opettajien rintamapalveluksen ja muiden syiden takia. Huomattava edistysaskel oli kuitenkin se, että vuonna 1943 Suomen valtio vihdoin myönsi koululle oikeuden suomalaismallisten ylioppilaskokeiden järjestämiseen. Vuonna 1944, kun aiemmin Saksan rinnalla Neuvostoliittoa vastaan taistellut Suomi vaihtoi puolia ja ryhtyi taistelemaan Saksaa vastaan Lapin sodassa, Suomi keskeytti koulun toiminnan ja antoi rakennuksen Neuvostoliiton käyttöön. Rehtori Krämer pakeni eräiden muiden suomensaksalaisten tavoin Saksaan syyskuussa 1944, eikä enää koskaan palannut Suomeen.

title: Turun linna

text: 1900-luvun alkuun tultaessa päälinnan useimmat välilattiat olivat lahonneet ja ne oli poistettu. Koko linnan restaurointia ehdotettiin useita kertoja ja ajatus koko linnan restauroinnista heräsi uudelleen 1937. Eduskunta päätti 1939, että asian tutkiminen ja suunnittelu voitaisiin panna alulle ja entistämistöiden arkkitehdiksi valittiin Erik Bryggman. Mitään ei kuitenkaan ehditty tehdä, ennen kuin syttyi toinen maailmansota. Sen aikana linna sai vauriota ilmapommituksissa, varsinkin kesällä 1941 jatkosodan ensimmäisenä päivänä, kun päälinnaan osui palopommeja. Tämän seurauksena päälinnan katto ja kaikki vielä jäljellä olleet välilattiat sekä 1700-luvulla rakennettu linnan kirkko tuhoutuivat.

title: Romania toisessa maailmansodassa

text: Toinen maailmansota syttyi, kun Saksa hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta 1939. Tällöin Kaarle II:n hallitsema Romanian kuningaskunta omaksui puolueettomuuden. Euroopan nopeasti muuttuva poliittinen tilanne ja maan sisäpoliittiset mullistukset hankaloittivat tilannetta. Saksan kanssa liittoutumista ajaneet fasistiset liikkeet kuten Rautakaarti keräsivät suosiota ja vaikutusvaltaa. Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta olivat taanneet Romanialle koskemattomuuden, mutta Saksa oli voittanut taistelun Ranskasta ja tuhonnut liittoutuneiden sotilaallisen voiman manner-Euroopassa. Romania kääntyi Saksan puoleen vastaavien takuiden toivossa, tietämättä, että allekirjoittaessaan Molotov–Ribbentrop-sopimuksen salaisen lisäpöytäkirjan 1939 Saksa oli jo luvannut Romanian alueita Neuvostoliitolle.

title: Georg Lindemann

text: Toinen maailmansota syttyi syyskuussa 1939, kun Saksa hyökkäsi Puolaan ilman sodanjulistusta. Kenraaliluutnantti Lindemannin divisioona oli tuolloin sijoitettuna länsivallille, Saksan ja Ranskan väliselle rajalle. Hän komensi yksikköä Ranskaan suunnatussa hyökkäyksessä kesällä 1940.

title: Hellmuth Stieff

text: Stieff valmistui Münchenin jalkaväen upseerikoulusta 1922. Vain viisi vuotta myöhemmin organisaatiokykyjensä vuoksi arvostettu Stieff siirrettiin Reichswehrin yleisesikuntaan. Toinen maailmansota syttyi Saksan hyökättyä Puolaan syyskuussa 1939. Nähtyään maanmiestensä aiheuttaman tuhon ja joukkomurhat Stieff järkyttyi. Hän kirjoitti näkemistään sotarikoksista useita kirjeitä vaimolleen. Stieff vihasi Adolf Hitleriä, joka myös suhtautui Stieffiin hyvin epäluuloisesti.

title: William Jennings Bryan

text: Presidentti Woodrow Wilson nimitti Bryanin ulkoministerikseen vuonna 1913 Bryanin autettua Wilsonia voittamaan vuoden 1912 presidentinvaalit. Ensimmäinen maailmansota syttyi 1914. Bryan erosi tehtävästään syyskuussa 1915, koska hän rauhanaktivistina vastusti Wilsonin toimia Saksaa vastaan Lusitanian upottamisen jälkeen. Sen jälkeen Wilson teki itse kaikki merkittävät päätökset.

title: Toinen maailmansota (kirja)

text: Toinen maailmansota () on Antony Beevorin kirja toisesta maailmansodasta. Vuonna 2012 julkaistussa teoksessa Beevor on halunnut painottaa sitä seikkaa, että toinen maailmansota ei ollut ainoastaan massiivinen valtioiden välinen ja kahden liittouman, liittoutuneiden ja akselivaltojen, välinen sota. Edellä mainitun suuren kuvan ohella Beevor korostaa yksittäisten konfliktien, kuten Kiinan–Japanin sodan tai Suomen talvisodan omaleimaisuutta. Varsinkin Saksan ja Japanin miehittämissä maissa käytyjä monia taisteluja hän luonnehtii pikemminkin kansainvälistyneiksi sisällissodiksi (international civil war).

title: Aleksandr Alehin

text: Kolmannelle sijalle yltänyt Botvinnik haastoi heti turnauksen jälkeen Alehinin maailmanmestaruusotteluun. Pelaajat sopivat kymmenen tuhannen dollarin rahasummasta, josta kaksi kolmasosaa menisi voittajalle. Pelipaikaksi sovittiin Moskova, jonne Alehin kutsuttaisiin kolme kuukautta aikaisemmin, jotta hän voisi valmistautua otteluun pelaamalla turnauksissa. Muut yksityiskohdat jäivät vielä auki, kun toinen maailmansota syttyi ja keskeytti neuvottelut. Neuvotteluja jatkettiin sodan jälkeen.[96]

title: Lottie Dod

text: Vuonna 1913 Willy ja Lottie muuttivat uuteen taloon Bidefordiin Tonyn mentyä naimisiin. Kun ensimmäinen maailmansota syttyi, Willy liittyi The Royal Fusiliersiin ja Lottie työskenteli sairaanhoitajana Englannissa. Hän sai Punaisen Ristin ansiomitalin yli tuhannesta työtunnista.

title: Laura Henderson

text: Kun toinen maailmansota syttyi ja Lontoo joutui saksalaisten pommitusten kohteeksi, Windmill Theatre oli Lontoon ainoa auki pysynyt teatteri lukuun ottamatta ajanjaksoa 7. syyskuuta 1940 – 11. toukokuuta 1941, jolloin käytiin ”taistelu Britanniasta”. Sodan aikana Hendersonin vieraana kävi teatterissa aikansa kuuluisuuksia, kuten prinsessat Helena Victoria ja Marie Louise (kuningatar Victorian lapsenlapsia) sekä Englannissa maanpaossa ollut Alankomaiden kuningatar Vilhelmiina.

title: John Loder

text: Loder aloitti elokuvauransa Saksassa 1926 ("Rouva ei halua lapsia"). Sieltä hän siirtyi Hollywoodiin, jossa hän esiintyi muun muassa Paramountin ensimmäisessä äänielokuvassa "The Doctor's Secret" (1929). 1930-luvulla hän palasi Britanniaan, jossa hänestä tuli suosittu elokuvatähti. Kun toinen maailmansota syttyi Loder palasi Yhdysvaltoihin, mutta hän sai pääosia vain B-elokuvissa ja pikkurooleja muissa elokuvissa. Hän esiintyi Broadwayllä ennen kuin palasi Britanniaan 1950-luvun alussa. Parin elokuvan jälkeen hän vetäytyi vaimonsa kanssa ranchilleen Argentiinaan. Hän teki vielä kaksi elokuvaa (1965 ja 1970).

title: Peter Aufschnaiter

text: Aufschnaiter syntyi Kitzbühelissa Itävallassa ja kävi lukiota Kufsteinissa. Lukion aikana syttyi ensimmäinen maailmansota ja Aufschnaiter joutui kutsunnoihin vuonna 1917. Lukion jälkeen vuonna 1919 Aufschnaiter muutti Müncheniin, Saksaan, jossa hän opiskeli maataloutta.

title: ARA Moreno

text: Seuraavana kesänä alus oli uudelleen Brasilian aluevesillä itsenäisyyspäiväjuhlallisuuksissa Rio de Janeirossa. Alus matkasi 1937 sisaraluksensa kanssa Euroopan vesillä ja palasi kotimaahan Funchalin kautta. Alus vieraili seuraavan kerran Brasiliassa syyskuussa 1939 sisaraluksensa kanssa, jolloin alusten mukana oli runsaasti merikadetteja koulutuspurjehduksella. Ennen alusten paluuta Puerto Belgranoon 13. syyskuuta syttyi toinen maailmansota, minkä vuoksi alusten suojaksi lähetettiin hävittäjät "ARA Buenos Aires", "ARA Corrientes", "ARA Misiones" ja "ARA Santa Cruz".

title: Oulun palo 1773

text: Vuonna 1773 Oulussa syttyi peräti kolme suurta tulipaloa. Ensimmäisessä tulipalossa heinäkuussa tuhoutui noin kolmannes kaupungista. Tuli raivosi lähinnä Limingantullin lähellä kaupungin keskustan eteläpuolella, minkä lisäksi tuli poltti aittoja Kiikelinsaaressa ja Hahtiperän alueella. Elokuussa syttyi toinen tulipalo, josta kärsi pääasiassa toinen kaupunginosa. Tuli uhkasi myös kirkkoa, mutta palo saatiin kuitenkin pysäytettyä kirkon lähelle. Myöhään syksyllä syttyi vielä kolmaskin tulipalo, joka tuhosi pikiruukin ja tervavaraston Tullisaaressa.

title: Carl Gustaf Emil Mannerheim

text: Ensimmäinen maailmansota syttyi loppukesällä 1914. Mannerheim osallistui taisteluihin Puolassa, Galitsiassa, Bukovinassa ja Romaniassa.

title: Jawaharlal Nehru

text: Kun toinen maailmansota syttyi Nehru ja Kongressipuolue tuomitsivat Intian hallituksen päätöksen liittyä sotaan. Heitä suututti se, että Intian varakuningas oli tehnyt päätöksen kuulematta nationalistien johtoa. Nationalistit olivat eri mieltä siitä miten reagoida tähän. Nehru ja Patel tarjosivat briteille yhteistyötä ja tukea sotaan sillä ehdolla, että britit antaisivat Intialle poliittisen vapauden sodan jälkeen. Gandhi vastusti tätä, ja ensi kertaa Kongressin enemmistö toimi vastoin hänen tahtoaan. Muutamat brittivirkamiehet ja poliitikot tukivat tarjousta ja pitivät Intian tukea tärkeänä, mutta tarjous hylättiin kun Winston Churchillin uusi, kaikille itsenäisyyshankkeille vihamielinen hallitus tuli valtaan.

title: Cicely Saunders

text: Saunders pääsi vuonna 1938 opiskelemaan Oxfordin yliopiston St Anne’s Collegeen. Hänen päaaineensa yhdisti politiikkaa, filosofiaa ja taloustiedettä (PPE). Kun toinen maailmansota syttyi, Saunders halusi tehdä jotain hyödyllisempää ja jätti Oxfordin. Hän alkoi opiskella hoitotyötä St Thomasin sairaalassa, mistä hän valmistui vuonna 1944. Selkäkipujen takia Saundersia neuvottiin lopettamaan sairaanhoidon ammatin, ja siksi hän palasi Oxfordiin. Saunders suoritti 1945 alemman korkeakoulututkinnon ja sai vuonna 1947 paikan St Thomasin sairaan sosiaalihoitajana.

title: Tony Rolt

text: Rolt oli suorittamassa asepalvelusta kiväärikompaniassa, kun toinen maailmansota syttyi. Hänen yksikkönsä jäi puolustamaan Calais'ta, kun britit joutuivat vetäytymään Dunkirkiin. Rolt itse jäi vangiksi, ja hän joutui vankileirille. Leirillä hän yritti pakoa seitsemän kertaa, minkä vuoksi hänet siirrettiin tarkasti vartioituun vankilaan. Hän suunnitteli pakoa vankilasta riippuliitimen avulla, mutta liittoutuneet vapauttivat vankilan, ennen kuin liidin oli valmis.

title: Eberhard von Mackensen

text: Toinen maailmansota syttyi 1. syyskuuta 1939, kun Saksa hyökkäsi Puolaan. Mackensen toimi Puolan valtauksen ajan 14. armeijan esikuntapäällikkönä. Tammikuussa 1940 hän yleni kenraaliluutnantiksi. Ranskan valtauksen aikana hän oli esikuntapäällikkönä 12. armeijassa ja ylennettiin voittoisan kampanjan jälkeen täydeksi ratsuväenkenraaliksi.

title: Belgica (alus)

text: Kun ensimmäinen maailmansota syttyi, Belgica vietiin Norjaan, jossa uuden "Isfjord" -nimen saanut alus toimitti tarvikkeita Huippuvuorten kaivosyhtiöille. Vuonna 1930 sen köysistöt purettiin ja siitä tehtiin proomu.


query: Missä maassa Compiègnen aselepo -sopimus kirjoitettiin?

title: Compiègnen aselepo

text: Compiègnen aselepo oli 11. marraskuuta 1918 ympärysvaltojen ja Saksan välillä solmittu aseleposopimus, joka päätti ensimmäisen maailmansodan. Sopimus allekirjoitettiin Compiègnen metsään ajetussa rautatievaunussa Ranskassa, ja se astui voimaan 11.11. kello 11. Aselevon ehdot olivat Saksalle ankarat, ja ne saneli ympärysvaltojen ylipäällikkö, ranskalainen marsalkka Ferdinand Foch.

title: Compiègnen aselepo (1940)

text: Allekirjoitus tapahtui 22. kesäkuuta klo 18.50 Saksan aikaa. Sopimuksessa määrättiin, että se tulisi voimaan kuuden tunnin kuluttua siitä, kun Italian ja Ranskan välille olisi saatu syntymään aselepo ja Italian hallitus olisi tiedottanut tästä Saksalle. Italian ja Ranskan välinen aselepo allekirjoitettiin 24. kesäkuuta. Molemmat aselevot astuivat voimaan 25. kesäkuuta.

title: Compiègnen aselepo (1940)

text: Compiègnen aselepo oli toisen maailmansodan aikana Saksan ja Ranskan välinen aselepo, joka päätti taistelun Ranskasta. Se allekirjoitettiin 22. kesäkuuta 1940 ja astui voimaan 25. kesäkuuta. Taistelun hävinnyt Ranska joutui taipumaan hyvin ankariin aselepoehtoihin, kuten koko Pohjois-Ranskan luovuttamiseen Saksan miehityshallinnon alle. Saksan johtaja Adolf Hitlerin tahdosta aselepo allekirjoitettiin samassa paikassa ja samassa junavaunussa kuin ensimmäisen maailmansodan päättänyt Compiègnen aselepo oli marraskuussa 1918 allekirjoitettu. Hitler halusi näin nöyryyttää Ranskaa ja kostaa Saksan aiempaan tappioon liittyneen häpeän.

title: Compiègnen aselepo

text: Saksassa syntyi sodan jälkeen niin sanottu puukonpistoteoria (Dolchstosslegende), eli myytti, jonka mukaan Saksan armeija oli säilynyt lyömättömänä ja tappio oli johtunut kotirintaman petturien ja defaitistien suorittamasta selkäänpuukotuksesta. Väite perusteltiin sillä, että Compiègnen aselepo jouduttiin solmimaan Saksassa tapahtuneen vallankumouksen jälkeen, sosiaalidemokraattisen hallituksen hyväksynnällä ja sopimuksen allekirjoittaneen rauhanvaltuuskunnan johdossa oli ollut siviili (Erzberger) eikä asevoimien edustaja. Muun muassa Ludendorff asettui julkisuudessa tukemaan puukonpistoteoriaa, ja siitä tuli myöhemmin keskeinen osa natsien propagandaa.[3] Erzberger sai sodan jälkeen Saksassa suorastaan maanpetturin maineen, ja äärioikeistolainen iskuryhmä salamurhasi hänet vuonna 1921.[6]

title: Compiègne

text: Hävittyään taistelun Ranskasta maa antautui Adolf Hitlerin johtamalle natsi-Saksalle 21. kesäkuuta 1940. Hitlerin vaatimuksesta aselepo allekirjoitettiin samassa paikassa ja samassa sivuraiteelle ajetussa marsalkka Fochin salonkivaunussa kuin vuoden 1918 aselepokin. Tämän jälkeen saksalaiset räjäyttivät paikalle ensimmäisen sodan jälkeen pystytetyn muistomerkin.

title: Compiègnen aselepo

text: Saksan valtuuskuntaan kuuluivat Erzbergerin ohella kenraali von Winterfeldt, kreivi Oberndorff, kommodori Wanselow, kapteeni Geyer ja kapteeni von Helldorff. Ympärysvaltojen valtuuskuntaan kuuluivat marsalkka Foch, amiraali Wemyss, kenraali Weygand, amiraali Hope, kommodori Marriot, komentaja Riedinger ja kapteeni de Miery sekä kaksi tulkkeina toiminutta upseeria.[5]

title: Compiègnen aselepo

text: Foch saneli saksalaisille kovat ehdot. Aseleposopimuksen keskeiset kohdat olivat seuraavat:[1][3][2]

title: Compiègne

text: Compiègnen sopimus vuonna 868 siirsi useita alueita, esimerkiksi Kanaalisaaret, tulevalle Bretagnen hertualle Salomonille. Vuonna 884 frankkien hallitsija ja viikingit tekivät rauhan. Odo, Pariisin kreivi, kruunattiin frankkien kuninkaaksi helmikuussa vuonna 888.

title: Compiègnen aselepo

text: Aseleposopimus solmittiin muodollisesti vain 30 päivän ajaksi, mutta sitä uusittiin myöhemmin säännöllisesti aina Versaillesin rauhansopimuksen voimaanastumiseen saakka. Ympärysvallat ilmoittivat aloittavansa tarvittaessa sotatoimet uudelleen 48 tunnin varoitusajalla, mikäli Saksa rikkoisi mitä tahansa aselepoehdoista.[3]

title: Compiègnen aselepo (1940)

text:
Hitler vaati, että aselepo allekirjoitettaisiin samassa junavaunussa ja samalla paikalla, jossa marsalkka Ferdinand Foch oli marraskuussa 1918 sanellut saksalaisille aselepoehdot. Näin hän saisi häpäistyä Ranskan ja kostettua Saksan aiemmin kokeman häpeän. Ranskalaiset olivat muuttaneet aselevon solmimispaikan – Rethondesin metsäaukion lähellä Compiègnea – isänmaalliseksi muistomerkiksi, ja pystyttäneet sinne Fochin patsaan sekä Elsass-Lothringenin vapauttamisen muistomerkin. Saadakseen junavaunun allekirjoitusseremoniaa varten täsmälleen alkuperäiselle paikalleen saksalaiset joutuivat hajottamaan sen ympärille vuonna 1927 tehdyn suojarakennuksen ja siirtämään sitä jonkin matkaa. Ranskan johdolle ei ilmoitettu etukäteen, missä aselepo solmittaisiin, vaan illalla 20. kesäkuuta rintamalinjan Toursissa ylittänyt Ranskan valtuuskunta ohjattiin sinne.
Ranskan aselepovaltuuskuntaa johti kenraali Charles Huntziger, ja muut jäsenet olivat diplomaatti Léon Noël, vara-amiraali Maurice R. LeLuc, kenraaliluutnantti Georges Parisot ja ilmavoimien kenraali Jean Bergeret. Ranskan ylipäällikkö Maxime Weygand, joka oli itse lukenut Fochin laatimat aselepoehdot vuonna 1918 saksalaisille, jäi päämajaansa Bordeaux’hon. Saksan johdosta paikalla olivat Hitlerin ohella marsalkat Wilhelm Keitel ja Herman Göring, amiraali Erich Raeder, kenraalit Walther von Brauchitsch ja Alfred Jodl sekä ministerit Rudolf Hess ja Joachim von Ribbentrop.

title: Compiègnen aselepo

text: Saksan liittolaisista Bulgaria oli irtautunut sodasta jo 30. syyskuuta ja Turkki seurasi perässä 30. lokakuuta.[3] Saksan viimeinen liittolainen, hajoamistilassa ollut Itävalta-Unkari allekirjoitti aselevon 3. marraskuuta Villa Giustissa Padovan lähellä. Se astui voimaan seuraavana päivänä, ja sen mukaan saksalaisten joukkojen tuli poistua Itävalta-Unkarin alueelta 15 päivän sisällä.[1]

title: Compiègnen aselepo

text: Lokakuun 1918 alkuun mennessä Saksan ylin sodanjohto tajusi sodan olevan hävitty ja pikaisen rauhan välttämätön, mikä paljastettiin pitkän salailun jälkeen myös tärkeimmille puoluejohtajille. Valtakunnankansleri Georg von Hertlingin erottua 30. syyskuuta keisari Vilhelm II nimitti 3. lokakuuta uudeksi kansleriksi rauhan puolestapuhujana tunnetun prinssi Max von Badenin, joka kokosi Saksan historian ensimmäisen parlamentaarisen hallituksen. Prinssi Max tiedusteli heti sähkeitse esikuntapäällikkö Paul von Hindenburgilta sotilaallista tilannetta. Hindenburg vastasi kierrellen, mutta suositteli keskeyttämään sotatoimet enempien turhien kuolonuhrien välttämiseksi. Seuraavana yönä hallitus lähetti Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonille sähkeen, jossa pyydettiin Wilsonia välittämään aselepo Saksan ja ympärysvaltojen välille. Sähkeessä ilmoitettiin Saksan olevan valmis neuvotteluihin Wilsonin tammikuussa 1918 julkistaman neljäntoista kohdan ohjelman pohjalta.[1][2]

title: Compiègnen aselepo (1940)

text: Italian kanssa solmittu aselepo velvoitti Ranskan luovuttamaan kapean kaistaleen Ranskan Italian-vastaiselta rajalta Italian miehitettäväksi.

title: Compiègnen aselepo

text: Viimeisin aselepoon vaikuttanut merkittävä tapahtuma oli Saksassa tapahtunut vallankumous. Se sai alkunsa merisotilaiden kapinasta Kielissä 29. lokakuuta, kun merivoimien ylijohto oli yrittänyt määrätä Saksan laivaston lähtemään sodan viime hetkillä hyökkäykseen. Marraskuun 4. päivään mennessä kapina laajeni vallankumoukseksi, ja työläiset liittoutuivat pian sotilaiden kanssa ja ryhtyivät perustamaan vallankumouksellisia neuvostoja. Kumous levisi Saksan muihin suurkaupunkeihin. Pääministeri Max von Baden ilmoitti 9. marraskuuta oma-aloitteisesti keisarin luopuneen kruunusta ja luovutti hallitusvallan sosiaalidemokraateille. Friedrich Ebert muodosti sosiaalidemokraattisen hallituksen ja Philipp Scheidemann julisti saman tien Saksan tasavallaksi. Seuraavana päivänä valtansa menettänyt Vilhelm II pakeni Spasta Alankomaihin.[1] Keisarin syrjäyttäminen poisti viimeisenkin esteen aselevon tieltä. Muodollisesti Vilhelm tosin ilmoitti kruunustaluopumisestaan vasta 28. marraskuuta.[3]

title: Compiègnen aselepo

text: Luokka:Ensimmäinen maailmansota Luokka:Aselevot Luokka:1918

title: Compiègnen aselepo

text: Toisen maailmansodan aikana lyötyään Ranskan kesäkuussa 1940 Saksan johtaja Adolf Hitler laittoi ranskalaiset allekirjoittamaan aselevon samassa rautatievaunussa kuin vuonna 1918.

title: Compiègnen aselepo

text: Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. Firstworldwar.com Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. Firstworldwar.com

title: Compiègnen aselepo

text: Presidentti Wilsonin piti suostutella muut johtavat ympärysvallat, Iso-Britannia ja Ranska, suostumaan aselepoon Washingtonin ja Berliinin välisen sähkeidenvaihdon pohjalta. Hän itse uskoi neljäntoista kohdan ohjelman takaavan tulevan rauhan ja vakauden Euroopassa, mutta Britannian ja Ranskan johtajat suhtautuivat siihen vähemmän innokkaasti. Britannian hallitus vastusti ohjelman toiseen kohtaan sisältynyttä kauppasaartojen kieltämistä, Ranska taas halusi saada valtavat sotakorvaukset siviiliväestölleen ja näiden omaisuudelle Saksan hyökkäyksestä koituneiden haittojen hyvityksenä. Wilson suostui taipumaan näissä kysymyksissä ja taivutti Britannian ja Ranskan tukemaan muilta osin ohjelmaansa uhkaamalla Yhdysvaltain muuten solmivan erillisrauhan Saksan kanssa. Kun ympärysvallat olivat näin saavuttaneet keskinäisen yhteisymmärryksen, Saksan johdolle ilmoitettiin 5. marraskuuta tarkennetuista ennakkoehdoista.[3][1]

title: Kainuun sopimus

text: Kainuun sopimus eli Kainuun aselepo tarkoittaa Suomen sotaan liittyvää kenraalimajuri Hans H. Gripenbergin antautumista joukkoineen Säivin kylässä Ruotsin Kainuussa (Kalix) 25.3.1809

title: Matthias Erzberger

text: Lokakuun alussa 1918 Erzberger nimitettiin salkuttomaksi jäseneksi prinssi Max von Badenin johtamaan hallitukseen, joka ensi töikseen pyysi ympärysvalloilta aselepoa. Erzberger nimitettiin johtamaan Saksan rauhanvaltuuskuntaa, joka saapui 8. marraskuuta Compiègnen metsään neuvottelemaan ranskalaisen sotamarsalkka Ferdinand Fochin kanssa lopullisesta aselevosta. Saksalle saneltuihin koviin ehtoihin perustunut aselepo allekirjoitettiin 11. marraskuuta, kaksi päivää sen jälkeen kun vallankumous oli muuttanut Saksan keisarikunnasta tasavallaksi. Se, että aselevon allekirjoittaneen saksalaisen delegaation johtajana oli siviili (Erzberger) eikä sotilas, innoitti myöhemmin niin sanotua puukonpistolegendaa – väitettä, jonka mukaan Saksan armeija joutui antautumaan vain koska kotirintaman petturit ”puukottivat sitä selkään”. Esimerkiksi Adolf Hitler julisti aikanaan Erzbergerin yhdessä sosiaalidemokraattien johtajien kanssa ”marraskuun rikollisiksi”.

title: Compiègnen aselepo

text: Saksan hallitus päätti lopullisesti 6. marraskuuta ryhtyä aseleponeuvotteluihin. Saksalaisille oli ilmoitettu, että marsalkka Foch kertoisi lopulliset aselepoehdot suullisesti Saksan valtuuskunnalle. Hindenburg kävi 7. marraskuuta Fochin kanssa sähkeidenvaihdon, jossa sovittiin aika ja paikka lopullisille neuvotteluille. Keskustapuolueen valtiopäiväedustaja Matthias Erzbergerin johtama valtuuskunta saapui 8. marraskuuta Rethondesiin, Compiègnen metsään, noin 65 kilometriä Pariisista koilliseen, tapaamaan Fochia.[1][3][4]

title: Mudroksen aselepo

text: Mudroksen aselepo () oli sopimus vihollisuuksien lopettamisesta ensimmäisen maailmansodan Lähi-idän rintamalla. Se solmittiin ympärysvaltojen ja Osmanivaltion välillä 30. lokakuuta 1918 ja vihollisuudet päättyivät 31. lokakuuta. Varsinaiset rauhansopimukset tehtiin myöhemmin: Sèvresin rauhansopimus 1920 ja Turkin vaatimuksesta solmittu Lausannen sopimus vuonna 1923.

title: Compiègnen aselepo (1940)

text: Saksan armeija oli hyökännyt Ranskaan 12. toukokuuta ja kuukaudessa Ranskan sotilaallinen asema oli käynyt mahdottomaksi. Saksalaiset olivat vallanneet Pariisin 14. kesäkuuta ja jatkoivat yhä etenemistään. Ranskan pääministeri Paul Reynaud erosi 16. kesäkuuta ja iäkäs marsalkka Philippe Pétain muodosti uuden hallituksen, joka pyysi välittömästi aselepoa Saksalta. Tieto välitettiin Hitlerille seuraavana yönä. Seuraavana päivänä Pétain ilmoitti ranskalaisille radiopuheessaan, että taistelu oli hävitty.

title: Compiègnen aselepo

text: Marraskuun 11. päivää juhlitaan monissa maissa ensimmäisen maailmansodan päättymisen muistopäivänä. Britanniassa se tunnetaan nimellä Remembrance Day ja Yhdysvalloissa nimellä Veteran's Day.

title: Compiègnen aselepo

text: Aselevon solmimispaikkana ollut Rethondesin metsäaukio muutettiin vuonna 1922 muistopaikaksi (Clairière de l'Armistice), johon kuului Elsass-Lothringenin palauttamisen muistomerkki ja vuodesta 1937 myös marsalkka Fochin patsas. Alkuperäinen junavaunu oli vuodesta 1921 näytteillä Pariisin Hôtel des Invalidesissa, mutta se siirrettiin vuonna 1927 muistoaukiolle. Toisen maailmansodan aikana Hitler pakotti Ranskan allekirjoittamaan uuden aselevon samassa paikassa ja samassa vaunussa. Saksalaiset hävittivät sen jälkeen muistopaikan Fochin patsasta lukuun ottamatta ja siirsivät vaunun näytteille Berliiniin. He tuhosivat myös vaunun huhtikuussa 1945 Thüringenin Ohrdrufissa. Compiègnen metsän muistoaukio rakennettiin uudelleen toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1946. Paikalla on vuodesta 1950 ollut nähtävyytenä junavaunu, joka kuuluu samaan vaunusarjaan alkuperäisen kanssa.[7][8][9][10]

title: Compiègnen aselepo

text: Lokakuun puolivälissä Saksan sodanjohto uskoi taistelutilanteen helpottaneen, kun ympärysvaltojen syyskuun lopussa käynnistynyt suurhyökkäys länsirintamalla oli hidastunut eikä saksalaisten rintama ollut murtunut, kuten oli pelätty. Päämajoitusmestarina toiminut kenraali Erich Ludendorff kannatti aselepoa, jotta joukot voitaisiin vetää edullisempiin puolustusasemiin Saksan rajoille. Tappiomieliala oli kuitenkin jo ehtinyt levitä siviiliväestön keskuuteen, ja suurin osa kansasta toivoi nyt rauhaa millä tahansa ehdoilla.[1]

title: Compiègne

text: Ensimmäisen maailmansodan päättänyt niin sanottu Compiègnen aselepo Saksan ja ympärysvaltojen välillä allekirjoitettiin 11. marraskuuta 1918 Rethondesissä lähellä kaupunkia.

title: Compiègnen aselepo (1940)

text: Vain muutamaa päivää toisen Compiègnen aselevon allekirjoittamisen jälkeen saksalaiset hävittivät kaikki paikalla olleet muistomerkit Fochin patsasta lukuun ottamatta, joka jostain syystä jätettiin koskemattomaksi. Kuuluisa junavaunu vietiin Berliiniin, jossa se oli näytteillä vuoteen 1943 asti. Sen jälkeen se siirrettiin pommituksilta turvaan Thüringeniin, jossa SS-joukot tuhosivat sen hieman ennen sodan päättymistä huhtikuussa 1945. Muistoaukio rakennettiin uudelleen sodan jälkeen.

title: Compiègnen aselepo (1940)

text: Aselepoehtojen mukaisesti Ranska jaettiin kahteen vyöhykkeeseen. Saksan miehityshallinnon alaisuuteen alistettu alue käsitti kolme viidesosaa Ranskasta, mukaan lukien maan koko pohjoisosan, sen koko Atlantin rannikon sekä Saksan- ja Belgian-vastaiset rajat. Ranskan hallitus säilytti suvereniteettinsa lopussa osassa maata. Poikkeuksena tästä olivat lentokentät, jotka oli annettava kaikkialla maassa Saksan tai Italian valvontaan. Ranskan oli maksettava saksalaisen miehitysarmeijan ylläpitokulut.

title: Taistelu Ranskasta

text: Aselepo Ranskan ja Saksan välille allekirjoitettiin 22. kesäkuuta Compiègnessa samassa junavaunussa, missä oli solmittu myös ensimmäisen maailmansodan päättänyt aselepo vuonna 1918 (sodan lopussa Hitler antoi tuhota vaunun, jottei siellä tehtäisi enää samanlaisia symbolisia sopimuksia). Ehtojen mukaan Saksa otti haltuunsa kolme viidesosaa Ranskasta, muun muassa koko Atlantin rannikon. Etelässä sai toimia ns. Vichyn Ranska, joka sai myös pitää siirtomaansa. Aselepo Italian kanssa solmittiin 24. kesäkuuta, jolloin alkoi tulitauko kaikilla rintamilla. Taistelu Ranskasta oli päättynyt.