query: Milloin Half-Life julkaistiin?

title: Half-Life

text: Half-Life (tyyliteltynä HλLF-LIFE) on Valve Corporationin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, jonka Sierra Entertainment julkaisi alun perin vuonna 1998 Windowsille. Myöhemmin peli käännettiin myös PlayStation 2:lle. Sega Dreamcastille suunniteltu versio saatiin valmiiksi, mutta sitä ei koskaan julkaistu. Linux- ja OS X -versiot julkaistiin tammikuussa 2013.

title: Half-Life: Opposing Force

text: Gearbox Software julkisti "Half-Life: Opposing Forcen" olevan kehityksessä huhtikuussa 1999. Paljon tietoa sekä materiaalia pelistä, kuten karttoja, hahmoja sekä juonta, esiteltiin vuoden 1999 E3-tapahtumassa. Sierra Entertainmentin ylläpitämä virallinen verkkosivu "Opposing Forcelle" julkaistiin heinäkuussa 1999. Valve ja Gearbox tekivät jo varhain päätöksen olla muokkamatta liiaksi pelissä käytettyä "Half-Lifen" pelimoottoria, jottei modaajien tekemän lisäsisällön toimivuus vaarantuisi. Yrityksen perustaja Randy Pitchford epäili, että Valve antoi lisäosan kehityksen heille, ”jotta Valve voisi itse keskittyä muihin projekteihin″.

title: Half-Life

text: Vaikka Half-Lifen tarina katkeaakin cliffhanger-tyylisesti ”kesken”, pelissä epäselväksi jätetty Black Mesan tutkimuslaitoksen lopullinen kohtalo paljastetaan Half-Lifen lisäosassa, Half-Life: Opposing Forcessa.

title: Half-Life: Opposing Force

text: Half-Life: Opposing Force on Gearbox Softwaren ja Valve Corporationin yhdessä kehittämä lisäosa Valven "Half-Life"-videopeliin. Sierra Entertainment julkaisi lisäosan vuonna 1999 Windowsille. Gearboxin perustajajäsenen Randy Pitchfordin mukaan Valve antoi kehityksen Gearboxille, jotta Valve voisi itse keskittyä muihin projekteihinsa. Vuonna 2013 peli julkaistiin OS X:lle ja Linuxille.

title: Half-Life 2

text: Half-Life 2:n kehittäminen alkoi jo vuonna 1999, mutta syyskuussa 2003 Valven tietokoneet joutuivat tietomurron kohteiksi ja pelin lähdekoodi vuoti internetiin. Pelin kehitys oli muutenkin myöhässä, joten koodivuoto johti pelin julkaisun lykkäämiseen.[2] Half-Life 2 julkaistiin 16. marraskuuta 2004. Peli osoittautui suurmenestykseksi niin arvosteluissa kuin myyntilistoillakin.[3][4]

title: Half-Life (pelisarja)

text: Half-Life 2:n lisäosa Half-Life 2: Episode One julkaistiin 1. kesäkuuta 2006.[24] Peli sai pääosin myönteisen vastaanoton, tosin pelin lyhyyttä valiteltiin.[50][51] Sen Metacritic-keskiarvo on 87 pistettä sadasta.[52] Half-Life 2: Episode Two julkaistiin ensimmäisen episodin, Half-Lifen 2:n, Portalin ja Team Fortress 2 -pelien mukana pelikokoelmassa The Orange Box. Episodi sai erinomaisen vastaanoton, tosin edellisen osan tavoin pelin lyhyttä kestoa kritisoitiin.[53][54]

title: Source

text: Counter-Strike: Source Day of Defeat: Source Destinations Half-Life: Source Half-Life Deathmatch: Source Half-Life 2 Half-Life 2: Episode One Half-Life 2: Episode Two Half-Life 2: Deathmatch Portal Portal 2 Team Fortress 2 The Lab Left 4 Dead Left 4 Dead 2 Alien Swarm Counter-Strike: Global Offensive Dota 2

title: Half-Life (pelisarja)

text: Valve on julkaissut Half-Life 2:lle Half-Life 2: Lost Coast -teknologiademon ja Half-Life 2: Deathmatchin, joka sen virallinen moninpeli. Molemmat ovat ladattavissa Steam-palvelusta, tosin HL2DM:n saa myös Counter-Strike: Sourcen hyllyversion mukana. Pakettiin kuuluu myös Day of Defeat: Source, joka on Source-moottorilla tehty uusi versio Half-Life:n modista Day of Defeat.[5]

title: Half-Life

text: Half-Life: Uplink on Half-Lifen yksinpelidemo, joka julkaistiin 12. helmikuuta 1999. Uplink esittelee pelin vihollisia, hahmoja ja aseita, mutta se ei varsinaisesti liity valmiin pelin tapahtumiin toisin kuin ensimmäinen demo Half-Life: Day One. Uplink-demo on leikattu Lambda Core -nimisestä kehitteillä olleesta osiosta Half-Lifeen, jota ei kuitenkaan otettu mukaan valmiiseen peliin.

title: Half-Life: Blue Shift

text: Peli julkaistiin 1. kesäkuuta 2001. "Blue Shift" ja tarkat mallit ja tekstuurit sisältävä Half-Life High Definition Pack julkaistiin elokuussa 2005 Valven Steam-palvelussa. Peli julkaistiin myöhemmin osana Sierran "" -pelipakettia ja "Half-Life 1 Anthology" -pakettia. "Anthology"-pakettiin kuuluu myös alkuperäinen "Half-Life", sen toinen lisäosa "", sekä "Team Fortress Classic".

title: Half-Life (pelisarja)

text: Half-Lifen jatko-osan kehitys kesti kuusi vuotta, ja se ehdittiin julkistaa jo vaporwareksi. Peli oli tarkoitus julkaista alun perin syyskuussa 2003. Saksalainen hakkeri onnistui kuitenkin vuotamaan pelin lähdekoodin vuonna 2003 ja saamaan haltuunsa pelattavan version Half-Life 2:sta ja Counter-Strike: Sourcesta. Pian peli vuodettiin internetiin.[19][20] Syylliseksi nimettiin Axel ”Ago” Gembe, joka itse otti Valveen yhteyttä ja pyysi töitä. Valve huijasi Gembeä ja uskotteli tälle, että Valve haluaisi hänet heille töihin. Gembelle tarjottiin lentolippuja Yhdysvaltoihin; FBI olisi pidättänyt hänet lentokentällä. Saksan hallituksen kuultua asiasta he pidättivät Gemben itse. Hänet asetettiin syytökseen tietovuodosta ja muista kyberrikoksista, kuten Agobot-nimisen viruksen luonnista. Gembe tuomittiin kahden vuoden ehdonalaiseen vankeuteen.[21] Half-Life 2 julkaistiin lopulta 16. marraskuuta 2004,[22] ja se oli yksi ensimmäisistä Valven Steam-palvelussa julkaistuista peleistä.[23]

title: Half-Life 2: Deathmatch

text: Kun "Half-Life 2" julkaistiin, kriitikot valittelivat moninpelin puutetta. Kaksi viikkoa "Half-Life 2:n" julkaisun jälkeen Valve julkaisi "HL2: Deathmatchin" Steam-palvelussaan. Peli julkaistiin myös Source SDK -ohjelman kanssa. Tällöin pelaajat voivat luoda omaa sisältöä, kuten karttoja, hahmoja sekä aseita peliin.

title: Half-Life-universumin paikat

text: Citation error, replace with{{cite book| author = Hodgson, David| title = Half-Life 2: Prima Official Game Guide| publisher = Prima Games| year = 2004| id = ISBN 0-7615-4362-7}} Half-Life ja Half-Life 2 lisäosineen Portal ja Portal 2

title: Half-Life (pelisarja)

text: Valve kehitti Half-Life 2:lle kaksi lisäosaa: Episode Onen, joka julkaistiin vuonna 2006,[24] ja Episode Twon, joka julkaistiin vuonna 2007.[25] Valve aikoi julkaista myös kolmannen lisäosan, Half-Life 2: Episode Threen, jonka ei kuitenkaan ollut tarkoitus olla pelisarjan loppu.[26] Lisäosasta on saatavilla useita konseptikuvia.[27][28][29] Myöhemmin Valven toimitusjohtaja Gabe Newell ilmoitti, että episodimainen malli hylättiin.[30] Useiden haastatteluiden ja monien tuotanto-ongelmien jälkeen Valve ei ole suostunut antamaan peliin liittyviä haastatteluja.[31] Episode Three on nimetty myöhemmin pelihistorian suurimmaksi vaporwareksi.[32]

title: Counter-Strike

text: Counter-Strike julkaistiin vuonna 1999 ilmaiseksi modiksi Half-Lifelle. Kyseinen peli oli suosittu modipiireissä helpon muokattavuudensa ansiosta. 9. kesäkuuta 1999 CS julkaistiin avoimeen betatestiin. Pelaajayhteisö auttoi modin kehittäjiä ja fanit pystyivät muuan muassa julkaista omia karttojaan modin verkkosivuilla toisille pelaajille ladattaviksi. 12. huhtikuuta 2000 Valve ilmoitti että he ja Counter-Striken tekijät ovat liittyneet yhteen luodakseen Counter-Strikestä itsenäisen julkaisun. Peli julkaistiin yhdessä Team Fortress Classicin, Half-Life: Opposing Forcen moninpelin, Half-Life: Absolute Redemptionin ja Firearmsin kanssa.[1]

title: Xen (Half-Life)

text: Bullsquid on useita lonkeroita suussaan omistava kahdella jalalla kulkeva olento. Se on hyvin aggressiivinen, ja ampuu myrkkyä suustaan vihollisen ollessa etäällä sekä lähitaistelussa purren sekä lyöden hännällään. Bullsquid viihtyy ydinjätteen keskellä laitoksen sisällä, sekä Xenissä parantavissa lähteissä joista ne eivät välttämättä edes huomaa pelaajaa. Bullsquidin oli määrä esiintyä Half-Life 2:ssa, mutta ne jäivät tuntemattomasta syystä pois. Half-Lifen eräs käsikirjoittajista, Marc Laidlaw, on kuitenkin maininnut että bullsquideja elää Half-Life 2:n universumissa. Eräs bullsquideista söi Eli Vancen jalan ennen Half-Life 2:sen tapahtumia.

title: Half-Life 2: Episode Two

text: "Half-Life 2: Episode Twon" teemana ovat valtavan kokoiset peliympäristöt, joissa pelaaja joutuu suorittamaan liittolaisilleen erilaisia tehtäviä. "Half-Life 2":sta ja "Half-Life 2: Episode Onesta" poiketen peli ei enää sijoitu itäeurooppalaisen Kaupunki 17:n ympäristöihin, vaan kaupungin lähistöllä sijaitsevaan metsään ja vuoristoon. Uudenlaisen miljöön ansiosta pelissä eteneminen ei ole enää yhtä suoraviivaista kuin aikaisemmissa "Half-Life"-peleissä, joissa pelaajahahmo joutui liikkumaan lineaarisessa ja tarkkaan rajatussa peliympäristössä. "Half-Life 2":n esittelemä ominaisuus ohjata kulkuneuvoja tekee paluun, joten pelaaja liikkuu useimpien peliympäristöjen läpi autossa, johon myös pelaajahahmon kumppani Alyx Vance pääsee matkustajaksi. "Half-Life 2: Episode Onessa" esitellyt Alyxin uudet ominaisuudet ja liikkeet tekevät myös paluun pelissä, vaikka "Half-Life 2":n tavoin pelaaja liikkuu suurimman osan peliajasta yksin.

title: Half-Life 2

text: Half-Life 2:n julkaisun aikoihin ilmestyi pelin grafiikkamoottorille käännetty Counter-Strike -modi, joka tunnetaan nimellä Counter-Strike: Source. Myöhemmin peliä varten julkaistiin moninpelin sisältävä Half-Life 2: Deathmatch sekä HDR-teknologiaa esittelevä yhden pelikentän mittainen Half-Life 2: Lost Coast.

title: Half-Life (pelisarja)

text: Half-Lifen ensimmäisen lisäosan, Opposing Forcen, kehitti nuori texasilainen studio Gearbox Software.[13] Sierra Entertainment julkaisi seuraavan lisäosan, Blue Shiftin, vuonna 2000. Sitä markkinoitiin alun perin Half-Lifen Dreamcast-version lisänä,[14] mutta Dreamcast-version peruunnuttua Blue Shift julkaistiin Windowsille.[15][16] Blue Shift käyttää Half-Life High Definition Packia, joka päivittää pelin tekstuureita sekä malleja.[17] Gearbox kehitti myös kolmannen lisäosan, Decayn, joka julkaistiin vain PlayStation 2:lle.[18]

title: Half-Life 2: Lost Coast

text: Half-Life 2: Lost Coast on 27. lokakuuta 2005 Steam-jakelualustalle ilmestynyt ensimmäisen persoonan ammuntapeli, jonka Valve Corporation kehitti ja julkaisi "Half-Life 2" -pelin lisäkarttana sekä teknologiademona. "Lost Coast" julkaistiin alun perin Steamissä maksullisena myyntiversiona, poikkeuksena "Half-Life 2":n laillisen version omistavat pelaajat, joille "Lost Coast" oli ilmaisjakelussa. 30. maaliskuuta 2007 Valve kuitenkin ilmoitti, että "Lost Coastin" lataaminen on ilmaista myös Radeon-näytönohjaimella varustetuilla tietokoneilla.

title: Half-Life 2

text: Half-Life 2 (tyyliteltynä HλLF-LIFE2 ja lyhennettynä HL2) on Valve Corporationin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on jatko-osa Half-Lifelle. Peli ilmestyi alun perin Microsoft Windowsille, mutta myöhemmin siitä julkaistiin myös Xbox-versio. Peli julkaistiin Xbox 360:lle ja PlayStation 3:lle The Orange Box -pelikokoelmassa, jossa on alkuperäisen Half-Life 2:n lisäksi myös lisäosat Episode One ja Episode Two sekä pelit Portal ja Team Fortress 2. Pelistä on myöhemmin julkaistu myös OS X- (2010) ja Linux-versiot (2013).[1]

title: Half-Life

text: Kun työ oli saatu päätökseen, Valve esitteli uudistetun Half-Lifen vuoden 1998 E3-messuilla, missä Half-Life voitti kaksi Game Critics Awards -palkintoa kategorioista ”paras toimintapeli” ja ”paras tietokonepeli”.[28] Half-Life julkaistiin lopulta 19. marraskuuta 1998.

title: Half-Life (pelisarja)

text: Pelisarjan päähenkilö on Gordon Freeman -niminen tiedemies. Gordon on juonen keskeisin hahmo ja tärkeä juonijatkumon kannalta. Hän esiintyy pelattavana hahmona Half-Lifessa, Half-Life 2:ssa ja sen lisäosissa sekä Half-Life 2: Lost Coastissa.

title: Half-Life

text: Half-Life suunniteltiin alusta asti siten, että sen pohjalta olisi helppo tehdä modeja. Tämän vuoksi Valve julkaisi peliä varten Valve Hammer Editor -nimisen kenttäeditorin, joka pohjautui Quaken ja Quake II:n Worldcraftiin. Vuonna 1999 ilmestyi Minh "Gooseman" Len suunnittelema Half-Life -modi nimeltään Counter-Strike, josta tuli nopeasti valtaisan suosittu. Se on yhä maailman suosituin ammuntapeli. Vaikka Counter-Strike onkin Half-Lifen modeista kuuluisin ja pelaajamääriltään suurin, muita suosittuja modeja ovat Action Half-Life, Day of Defeat, Deathmatch Classic, Firearms, Natural Selection, Team Fortress Classic ja Sven Co-op. Yksi kunnianhimoisimmista modeista oli Black Mesa joka siirsi Half-Lifen Source-moottorille. Vuonna 2015 peli ilmestyi itsenäisenä versiona Steam-palvelussa 19.99€ hintaan Early Access -versiona.

title: Half-Life: Opposing Force

text: Peli julkaistiin 1. marraskuuta 1999, ja myöhemmin myös Valven omalla Steam-jakelualustalla. Se julkaistiin osana Sierran "Half-Life: Generation" -pelikokoelmaa 22. maaliskuuta 2002. Kokoelmaan sisältyi emopeli "Half-Life" ja sen suosittu, myöhemmin virallistettu modi "Counter-Strike". Lisäosa julkaistiin myöhemmin myös "Half-Life 1 Anthology" -kokoelmapaketin mukana.

title: Half-Life 2: Episode One

text:
Half-Life 2: Episode One (aikaisemmalta nimeltä "Half-Life 2: Aftermath") on Valve Corporationin kehittämä ja julkaisema
ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on ensimmäinen "Half-Life 2" -pelin kahdesta virallisesta lisäosasta. Useimmista muista lisäosista poiketen "Episode Onen" toimiminen ei vaadi alkuperäisen pelin asentamista. Lisäosa julkaistiin alun perin Microsoft Windowsille vuonna 2006 sekä myöhemmin PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle "The Orange Box" -kokoelman mukana. Vuonna 2010 peli julkaistiin Steamin kautta OS X:lle ja vuonna 2013 myös Linuxille.

title: Half-Life 2: Episode Two

text: Half-Life 2: Episode Two on Valve Corporationin kehittämä ja julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on toinen "Half-Life 2" -pelin kahdesta virallisesta lisäosasta. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle vuonna 2007. Vuonna 2010 peli julkaistiin Steam-jakeluohjelman kautta OS X:lle ja vuonna 2013 myös Linuxille. "Half-Life 2: Episode Two" on myös julkaistu "The Orange Box-pelikokoelmassa." Steam-palvelun kautta peliin on myös mahdollista saada suomenkieliset tekstitykset, jos käyttäjällä on Steamin suomenkielinen versio.

title: Half-Life: Decay

text: Half-Life: Decay on Gearbox Softwaren kehittämä ja Sierra Entertainmentin julkaisema lisäosa ensimmäisen persoonan ammuntapelille "Half-Life". "Decay" julkaistiin PlayStation 2:lle vuonna 2001.

title: Half-Life

text: Half-Life: Opposing Force (Gearbox Software 1999) Half-Life: Blue Shift (Gearbox Software 2001) Half-Life: Decay (Gearbox Software 2001)

title: Half-Life (pelisarja)

text: Japanissa julkaistiin 7. heinäkuuta 2006 Half-Life 2: Survivor -niminen kolikkopeli.[9]


query: Mistä hiekkakivi koostuu?

title: Hiekkakivi

text: Hiekkakivi on sedimentti- eli kerroskivilaji, joka koostuu pääasiassa maasälvästä ja kvartsista. Koostumus kuitenkin vaihtelee sen mukaan, mitä mineraaleja hiekkakiven muodostaneessa hiekassa on ollut.[1] Hiekkakiven väri voi olla harmaata, punertavaa, ruskeaa tai vihertävää.[1] Hiekkakivi muodostaa usein näkyviä kivimuodostelmia. Hiekkakivi on yleensä varsin pehmeää ja helposti muokattavaa. Siksi se on yleinen rakennus- ja kiveysmateriaali. Hiekkakivi on haurasta ja sen yksittäiset rakeet ovat kovia ja tasakokoisia. Näiden ominaisuuksien ansiosta se soveltuu miekkojen ja muiden terätyökalujen teroittamiseen. Pääosin hiekkakivestä koostuvat kivikerrokset suodattavat vettä ja ovat riittävän huokoisia varastoidakseen vettä suuria määriä.

title: Geologinen kartta

text: Geologisessa maaperäkartassa on esimerkiksi nähtävissä moreeni-, hiekka-, hiesu-, hieta- ja savialueet. Kallioperäkartta havainnollistaa puolestaan kallioperän koostumusta, sitä mistä kivilajeista alueen kallioperä koostuu. Kallioperäkartassa näkyvät esimerkiksi graniitti, gneissi, kvartsikivi, hiekkakivi ja konglomeraattialueet. Pohjavesikartta kuvaa pohjavesialueiden sijoittumista.

title: Guyanan ylänkö

text: Guyanan ylänkö on Etelä-Amerikan pohjoisosissa sijaitseva ylänkö. Brasilian, Guyanan ja Venezuelan rajalla olevan ylängön kallioperä koostuu prekambrisista, Guyanan massiiviin kuuluvista graniiteista sekä niiden päälle kerrostuneista, yli 1 700 miljoonaa vuotta vanhoista hiekkakivistä.

title: Termit (vuoristo)

text: Maantieteellisesti Termitvuoristo kuuluu Tšadin altaan länsiosaan. Sen pohjoispuolella sijaitsee Ténérén autiomaa ja Bilman hiekka-aavikko sekä eteläpuolella Sahelin vyöhyke. Gossololomiksi kutsuttu vuoriston pohjoisosa koostuu hiekan keskeltä kohoavista mustista vuorenhuipuista. Eteläosa on voimakkaasti kulunutta mustaa hiekkakiveä. Termitin lounaista reuna-aluetta kutsutaan Koutous-vuoriksi.

title: Hansonin vene

text: Hansonin vene on pronssikautinen vene, joka löytyi vuonna 1998 Hansonin sorakuopasta läheltä Derbyä. Vene on tehty kovertamalla puunrunko ontoksi, ja se on yli kymmenen metriä pitkä. Englannista on löytynyt monia pronssikautisia veneitä, mutta tämä on ainoa, jossa näyttää olevan lasti jäljellä: sen sisällä on Brongsgroven hiekkakiveä. Tätä kiveä esiintyy joidenkin kilometrien päässä, ja on arveltu, että veneellä on kuljetettu hiekkakiveä pitkin Trent-jokea.

title: Pori

text: Satakunnan maakuntakivi on hiekkakivi. Satakunnan hiekkakivi on rakennetutkimusten perusteella joensuistosedimentti, jossa aineksen pääasialliset kuljetussuunnat ovat olleet luoteeseen ja pohjoiseen. Porin seuduilla, erityisesti Ahlaisissa on ollut käynnissä malmin etsintää. Tutkimuksissa on löytynyt malmimineraaleja, mutta malmipitoisuus on ollut niin pieni, ettei kaivostoimintaa ole kannattanut aloittaa

title: Inkeri

text: Inkerin kallioperä muistuttaa Pohjois-Viron geologisia olosuhteita. Vanhimmat kivilajit, kuten graniitti ja gneissi, ovat Suomeen verrattuna hyvin syvällä, Nevajoen ympäristössä 300 metrin ja etelämpänä jopa 400 metrin syvyydessä. Niitä peittävät nuoremmat kerrostumat, jotka ovat peruskalliona Pohjois-Inkerissä ja suuressa osassa Länsi-Inkeriä. Kambrikauden aikana muodostuneet hiekkakivet, saviliuskeet ja savet leimaavat kapeana vyöhykkeenä maaperää Narvasta aina Laatokalle saakka. Inkerin ylänköä dominoivat ordovikikauden kalkkikivet, dolomiitit ja hiekkakivet. Alueen eteläosista alkaa Venäjälle ulottuvat devonikauden muodostumat, lähinnä punainen hiekkakivi, merkeli ja savi.

title: Fontainebleaun metsä

text: Alueen hiekkakiveä on käytetty hyväksi vuodesta 1330 saakka. 1500-luvulla sitä alettiin käyttää Pariisin katujen kiveämiseen. Vuonna 1831 sieltä kuljetettiin vielä Pariisiin kolme miljoonaa katukiveä. Taiteilijoiden painostuksesta 1800-luvun lopulla kuitenkin hiekkakiven louhintaa, joka tuolloin työllisti 2000 miestä. Viimeinenkin hiekkakivilouhos varsinaisen metsän alueella suljettiin vuonna 1907, jolloin louhinta alueella kiellettiin. Metsän välittömässä läheisyydessä sen ulkopuolella louhintaa kuitenkin jatkettiin, kunnes viimeinenkin louhos Trois-Pignonissa suljettiin vuonna 1983. Louhinnasta on edelleen näkyvissä monia jälkiä. Niihin voi tutustua seuraamalla alueelle vuonna 2012 merkittyä viitoitettua polkua.

title: Blue Mountains

text: Blue Mountains koostuu hiekkakivestä, joka kohoaa itärinteiden 370–550 metrin korkeudesta länsireunan yli kilometrin korkeuteen.

title: Fulltoftan kirkko

text: Kirkko on rakennettu harmaakivestä, paitsi kulmakivet ovat hakattua hiekkakiveä. Aluksi siinä ei ollut tornia, nykyinen torni on rakennettu vuonna 1809. Asehuone on myöhäiskeskiajalta ja siellä on kiinteät kivipenkit. Renessanssialttari on tehty Jakob Krembergin työpajassa Lundissa vuonna 1636 ja se on restauroitu 1969. Hiekkakivestä tehty kastemalja on peräisin kirkon alkuajalta.

title: Hiekkakivi

text: Hiekkakivi on Satakunnan maakuntakivi. Maakuntakivet valittiin vuonna 1998 kansanäänestyksellä, jonka järjestivät GTK ja Suomen Matkailuliitto.

title: Portugalin maantiede

text: Suurin osa, noin 60 prosenttia, Portugalin alle 400 metrin korkeudessa olevasta maasta ovat maan eteläpuoliskolla. Douro- ja Tajojoen alajuoksuilla on triaskautista hiekkakiveä. Siitä sisämaahan triaskautisten hiekkakivialueiden välissä on nuorempaa liitukautista hiekkakiveä ja konglomeraatteja. Alto Alentejon alueella Tajo- ja Guadianajokien välisellä alueella on Espanjan sisämaasta jatkuvaa ylätasankoa. Eteläisessä Algarvessa on muun maan vuoristoista erottuvia kalkkikivisiä ja hiekkakivisiä kukkuloita.[2]

title: Kambodžalainen kulttuuri

text: Varhaisimmat Angkor-kauden monumentaalirakennukset rakennettiin tiilestä ja peitettiin usein stukkolla. Veistoksissa ja ovisuissa käytettiin pehmeää hiekkakiveä. Myöhemmin 1000-luvulta lähtien rakennusmateriaalina alettiin käyttää lähes pelkästään hiekkakiveä. Lateriittia hyödynnettiin esimerkiksi perustuksissa. Khmer-imperiumin arkkitehtuuri monimutkaistui ajan kuluessa ja varsinkin myöhemmät rakennukset peitettiin korkokuvin. Niihin kuvattiin usein "Ramayanan" ja "Mahabharatan" tapahtumia, mutta niiden toteutus oli khmereille tyypillinen. Temppelikompleksien pohjakaavoilla oli kosmologinen, symbolinen merkitys: keskellä on neljän sivuhuipun ympäröimä Meru-vuori, jota ympäröivät vuorostaan vähäisemmät vuorijonot ja meret. Temppeleitä ympäröivät vesialtaat, kanavat ja vallihaudat olivatkin esimerkiksi Angkorissa paitsi käytännöllisiä myös symbolisesti tärkeitä. Temppelit on yleensä suunnattu itään, sillä ne oli omistettu Shivalle, joka asui idässä. Muut, vähäisemmät rakennukset olivat puisia ja tavallinen kansa asui pilareille nostetuissa, harjakattoisissa puurakennuksissa, joita on nykyäänkin Kambodžan maaseudulla. Vedellä oli tärkeä merkitys kansanarkkitehtuurille, ja orgaanisesti ryhmittyneet kylät rakentuivat joenrantoja seuraten.

title: Suomen kallioperä

text: Ediacarakaudella kallioperän rapautuminen jatkui, ja tänä aikana kerrostui hiekkakiviä, joista vain murto-osa on säilynyt näihin päiviin asti. Näitä hiekkakiviä tavataan nykyään Lauhanvuorella ja Hailuodossa. Samanikäisiä sedimenttikiviä esiintyy laajalti myös Selkämeren ja Perämeren pohjassa.

title: Uraanin esiintyminen

text: Inkonformiteetilla tarkoitetaan aluetta, jossa kallion ikä ja ominaisuudet muuttuvat voimakkaasti ohuella vyöhykkeellä[12]. Paikoissa, joissa prekambrinen hiekkakivi on vielä paljon vanhemman prekambrisen graniitin päällä, hiekkakiven uraani valuu happipitoisen pohjaveden mukana inkonformiteetin rakoihin ja halkeamiin muodostaen usein hyvin rikkaan esiintymän. Esimerkiksi Kanadan Saskatchewanin uraaniesiintymät ovat suurelta osin täten syntyneitä.

title: Hiekkakivi

text: Kun hiekkakiven maantieteelliset ominaispiirteet on selvitetty, ne voidaan jakaa kolmeen laajaan ryhmään:[2]

title: Hiekkakivi

text: Hiekkakivi muodostuu sidosaineisista kivirakeista. Raekoko on 0,2–2mm, sidosaineena on yleensä kalsiittia tai kvartsia.[1] Tavallisin hiekkakiven muodostumismekanismi on kerrostuminen nesteestä kuten joesta, järvestä tai merestä. Kerrostumisen ympäristö määrittää syntyvän hiekkakiven ominaisuudet, raekoon, erottautumisen, koostumuksen ja kiven geometrian. Muodostumispaikat voidaan jakaa seuraavasti:

title: Kahrila järv

text: Alue kuuluu Haanjan luonnonpuistoon, missä se edustaa hiekkakiveen syntyneessä Rõuge jõgilaaksossa olevaa järviketjua. Järven ympäristö edustaa perinteistä etelä-virolaista maaseutua, mutta hiekkakiveen syntyneet rehevät laaksot ovat Virossa ainutlaatuisia.

title: Lauhanvuoren kansallispuisto

text: Lauhanvuoren kansallispuiston nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Kivijata, Aumakivi ja näkötorni sekä monien tarinoiden Spitaalijärvi. Kivijata on muinainen rantavalli. Nämä rantavallit kiertävät vuorta, ja suurin kivijadoista on 800 metrin pituinen muinaisrantakivikko. Kivijata koostuu hiekkakivestä, joka on Suomessa melko harvinaista. Kivijadan saa lumettomana aikana ylittää vain pitkospuita pitkin. Erään tarinan mukaan kivijata oli jättiläisten viimeinen asuinpaikka.

title: North York Moors

text: Ylänköalueen kallioperä koostuu hiekka- ja savikivestä sekä alueen eteläosissa kalkkipitoisesta hiekkakivestä ja kalkkikivestä. Siellä täällä on jääkauden kasaamia moreeneita ja hiekka- ja soraesiintymiä. Ylänköä halkovat laaksot, joista suurin osa on loivarinteisiä, mutta jotkut joet ovat uurtaneet jyrkempiä rotkolaaksoja. Alue on harvaan asuttua, asutus keskittyy laaksoihin ja niiden reunamille. Talot on rakennettu kalkki- tai hiekkakivestä, ja niiden katto on joko punaista tiiltä tai mustaa liuskekiveä. Peltoja reunustavat kivimuurit tai pensasaidat. Istutettuja havupuumetsiä on Tabular Hillsillä ja Pickeringin pohjoispuolella. Jäänteitä alkuperäisestä metsästä on lähinnä laaksojen rinteillä.

title: Kivihiilikausi

text: Meren pinta oli korkealla. Se alkoi vaihdella kauden lopulla jäätiköitymisten takia, ja niinpä Pohjois-Amerikassa mantereiset metsät ja planktonia sisältänyt matala meri vuorottelivat. Siksi kerrostumiin syntyi ajoittain kivihiiltä, ajoittain kalkkia. Näiden välissä oli muun muassa hiekkakiveä, jota syntyi jokisuistoihin. Eräs tyypillinen kerrostumasarja on hiili - kalkkikivi - piipitoinen kalkkikivi - hiekkakivi - savi - hiili. Näitä kerrostumia sanotaan sykloteemeiksi.

title: Silttikivi

text: Silttikivi on sedimentti- eli kerroskivilaji, joka muodostuu kivirakeista ja sidosaineesta. Raekoko on pienempi kuin hiekkakivessä, mutta suurempi kuin savikivessä, eli 0,0039-0,063 mm. Sitä syntyy paikoissa, joissa vesi, tuuli tai jää kasaa silttiä, joka sitten tiivistyy kiveksi. Silttiä kasaantuu sedimenttialueilla kaikkialla maailmassa, paikkoihin joissa virtaus, aallot tai tuulienergia ovat hiekkaa ja savea kasaavien voimien väliltä. Siltti on paljon harvinaisempaa kuin hiekkakivi tai savikivi.

title: Valkoinen talo

text: Valkoinen talo () on Yhdysvaltain pääkaupungissa Washingtonissa sijaitseva Yhdysvaltain presidentin virka-asunto ja pääasiallinen työpaikka. Valkoinen talo on valkoiseksi maalattu, uusklassista tyyliä edustava, hiekkakivestä rakennettu kartano. Se koostuu presidenttiperheen kotina toimivasta vuonna 1800 käyttöön otetusta keskusrakennuksesta sekä myöhemmin valmistuneista länsi- ja itäsiivestä. Keskusrakennuksen suunnitteli arkkitehti James Hoban. Keskusrakennuksessa on neljä maanpäällistä ja kaksi maanalaista kerrosta.

title: Maapyramidi

text: Maapyramidit muodostuvat alueille, joissa paksu kerros suhteellisen pehmeää kiveä, kuten mutakiveä, huonosti lujittunutta hiekkakiveä tai tuffia, on peittynyt ohuella kerroksella kovaa kiveä, kuten hyvin lujittunutta hiekkakiveä, kalkkikiveä tai basalttia. Jään peittämillä vuoristoisilla laaksoilla pehmeämpi aine voi olla jäistä ja suojaavat päällyskivet suuria järkäleitä. Tyypillisesti, useimmat maapyramidit muodostuvat kahden kuluttavan prosessin, jotka jatkuvasti syövyttävät kivimuodostuman reunoja. Myös sade kuluttaa kiveä.

title: Tukholman kuninkaanlinna

text:
Koska Kaarle XII:n sodankäynti nieli kaikki valtion varat, linnan rakennustyöt jouduttiin keskeyttämään 1710. Ne käynnistyivät uudelleen 1728, kun valtiopäivillä oli säädetty erityinen linnavero rakennustöiden rahoittamiseksi. Nicodemus Tessin kuoli samana vuonna, ja rakennustöiden valvontaa jatkoi arkkitehti Carl Hårleman. Hårleman seurasi tarkkaan Tessinin rakennuspiirustuksia mutta sisusti linnan edeltäjänsä suosiman raskaan barokin sijaan keveämpään rokokootyyliin. Vuonna 1754 kuningas Aadolf Fredrik ja kuningatar Loviisa Ulrika muuttivat väliaikaisesta asunnostaan linnan kuninkaalliseen huoneistoon, ja linnan viimeiset osat valmistuivat 1770.
Tukholman kuninkaanlinna on rakennettu tiilestä ja hiekkakivestä. Kuparipäällysteinen katto viettää sisäistä linnanpihaa kohti, ja päärakennuksessa sitä kehystävät balustradit. Rakennus koostuu neljästä siivestä, jotka on nimetty arkipäiväisesti ilmansuuntien mukaan.

title: Meteora

text: Meteoran alue sijaitsee Pindos-vuoriston itäosassa ja Thessalian tasangon länsilaidalla. Kalliomuodostelma koostuu 24 suuresta ja noin sadasta pienemmästä kalliopylväästä. Niiden keskimääräinen korkeus on noin 300 metriä. Korkeimpien pylväiden korkeus on 628 metriä. Kallio alueella on hiekkakiveä. Alueen geologinen historia on luettavissa pylväiden seinämistä, sillä ne muodostuvat selvistä kerrostumista. Monilla kalliopylväillä on nimet: pylväisiin lukeutuvat muun muassa Agía, Alyssós, Doúpiani, Módi, Pixári, Pýrgos tou Diavólou (Paholaisen torni), Sourlotí, Taxiárchis sekä Ágio Pnéfma (Pyhän Hengen kallio).

title: Pyhäjärvi (Säkylä)

text: Pyhäjärven pituus on noin 25km ja sen suurin leveys noin 9km. Järven pinta-ala 155km², mutta sen tilavuus on vain 0,85km³. Tämä johtuu järven pienestä keskisyvyydestä 5,5 metriä.[4] Järven pohja on melko tasainen johtuen mannerjäätiköstä, joka kulutti hiekkakiveä liikuessaan kaakkoon. Hiekkakiven pehmeys selittää tasaisen kulumisen lukuun ottamatta länsirannan suuntaista Mannilan edessä olevaa 26-metristä syvännettä, jonka aiheuttaja on täyttymätön kallioruhje. Ruhje alkaa Yläneenjoen keskivaiheelta ja jatkuu järven pohjassa Mestilän kohdalle asti.[5]

title: Lauhanvuoren kansallispuisto

text: Suuria alueita nykyisen Länsi-Suomen rapautuneesta peruskalliosta peittyi ediacarakaudella matalaan veteen. Erityisesti jokisuiden ympäristössä veteen kerrostui kvartsihiekkaa, joka ajan kuluessa iskostui hiekkakiveksi. Lauhanvuorella tätä hiekkakiveä on säilynyt näihin päiviin saakka.

title: Treviglio

text: Treviglio sijaitsee Gera d'Addan alueella Adda- ja Seriojokien välissä noin 30 kilometriä Milanosta itään. Maaperä on alluviaalista ja koostuu pääasiassa sora- ja hiekkakerrostumista sekä syvemmällä myös hiekkakivestä. Italian virallisessa seismisessä luokituksessa Treviglio kuuluu vyöhykkeeseen neljä (zona 4), eli alhaisen maanjäristysriskin alueeseen. Treviglion ilmasto on lauhkea. Kesäisin on usein hyvin lämmintä ja talvisin varsin kylmää sekä sumuista. Lumisadepäiviä on yksi tai useampia vuodessa. Syksyisin ja keväisin on pitkiä sateisia jaksoja.

title: Kiperjärvi

text: Kiperjärven kalliossa esiintyy rinnakkain sekä diabaasia että hiekkakiveä. Hiekkakivi on punaista ja kovaa. Diabaasi on halkaissut hiekkakiven tunkeutuessaan sen läpi ja tämän voi kukin itse käydä katsomassa Myllyojan kanjonin pohjalta. Tästä syystä Kiperjärvi on geologiassa kuuluisa, sillä aikaisemmin ei diabaasin ja hiekkakiven rinnakkaisesiintymien pajastumia tunnettu montakaan.


query: Milloin Dharma Initiative -projekti alkoi?

title: Dharma Initiative

text: Dharma Initiativea ja sen alkuperää tutkitaan ensimmäisen kerran orientaatiofilmin avulla Joutsen-asemalla jaksossa Orientaatio. Tohtori Pierre Chang kertoo projektin alkaneen 1970-luvulla, jolloin sen perusti kaksi lääketieteen kandidaattia Michiganin yliopistosta, Gerald and Karen DeGroot. Dharman rahoitti Hanso Foundationin Alvar Hanso. He suunnittelivat perustavansa ”suuren yhteiskunnallisen tutkimusaloitteen", jossa tutkijat ja vapaasti ajattelevat maailman ympäri tutkisivat meteorologiaa, psykologiaa, parapsykologiaa, eläintiedettä, elektromagnetismia ja kuudetta alaa, jota filmi kuvaa ”utopistiseksi yhdyskunnaksi” - ennen kuin kuudes aihe poistettiin tavoitteesta.[2]

title: Dharma Initiative

text: Aseman tunnus on kani.

title: Dharma Initiative

text: Joutsen on sarjassa ensimmäisenä nähty asema, jonka Locke löytää Boonen kanssa. Joutsen oli alun perin laboratorio, jossa Dharman jäsenet tutkivat sähkömagnetismia. Jaksossa Onnettomuus Dharma Initiativen jäsen Stuart Radzinsky sanoi aseman valmistuttuaan sallivan manipuloida sähkömagneettista voimaa, joka ”muuttaisi maailman”. Dharman rakentaessa asemaa he porasivat energiataskuun, mikä vapautti valtavan määrän sähkömagneettista energiaa. Asema rakennettiin esiintymän päälle korkiksi estääkseen energiaa purkautumasta. Asema suunniteltiin patoamaan energia kunnes huomattiin että energiakenttä kasvaisi rajattomasti, jolloin asemalle rakennettiin ”fail safe” -kytkin, joka tuhoaisi sähkömagneettisen esiintymän hätätilanteessa.

title: Dharma Initiative

text: Vaihtoehtoisessa reality-pelissä Lost Experience, joka sijoittuu vuoteen 2006, paljastetaan että Dharma-aloitteen päämäärä oli muuttaa mikä tahansa Valenzetti-yhtälön kuudesta kertoimesta, yhtälön joka ”ennustaa tarkan vuoden ja kuukauden jolloin ihmisyys kukistaa itsensä”, jotta ihmiset voisivat olla olemassa kauemmin aloitteen muuttamalla tuomiopäivää. Kertoimia kuvataan Valenzetti-yhtölän lukuina sekä numeroina jotka mainitaan sarjassa usein: 4, 8, 15, 16, 23 ja 42.[3]

title: Toiset (Lost)

text: Termin ”Toiset” mainitsee ensimmäisen kerran Danielle Rousseau. Suurin osa Toisista on sarjan päähenkilöiden vastustajia, mutta he vaikuttavat sarjan edetessä vähemmän vihamielisiltä Oceanic Airlinesin lennon 815 selviytyjiä kohtaan ja ovatkin myöhemmin liittoutuneet näiden kanssa vastustaakseen suurempia uhkia. Sayid Jarrahin mukaan ainakin 50 Toista elää saaren pohjoispuolella.[1] Toiset ovat eläneet saarella monien vuosien ajan – kauan ennen kuin lento 815 putosi sinne vuonna 2004 ja jopa ennen kuin Dharma Initiativen jäsenet tulivat saarelle 1970-luvulla. Toisilla ei ole nimeä itselleen, vaikkakin Benjamin Linus on kuvannut heitä ”hyviksi ihmisiksi”. Dharma Initiativen jäsenet kutsuvat heitä ”Vihamielisiksi” tai ”Alkuasukkaiksi”.

title: Dharma Initiative

text: Aseman tunnus on helmi.

title: Dharma Initiative

text: Aseman löytävät ensimmäisinä vahingossa Nikki ja Paulo sekä myöhemmin Locke ja Mr. Eko. Locke katsoo aseman orientaatiofilmin ja ymmärtää väärin sen sisällön, luullen että kaikki mitä Dharma teki oli valhetta. Hän päättää kokeilla mitä tapahtuu kun Joutsen-aseman numeroita ei syötetä. Desmond myöhemmin huomauttaa, että Helmen työntekijät olivat tosiasiassa koehenkilöitä tietämättään, mikä saattoi olla selitys miksi kukaan ei kerännyt viestiputkia.

title: Dharma Initiative

text: Aseman tunnus on orkidea.

title: Dharma Initiative

text: Peili on vedenalainen Dharma-asema 18 metrin syvyydessä. Asema suunniteltiin sukellusveneiden uudelleentoimitukseen, mutta myöhemmin asemalle rakennettiin häirintälaite, joka häiritsi viestittelyä saarella. Asema saa voimansa pitkän kaapelin kautta, jonka Sayid löytää jaksossa Erakko. Asemaa vartioivat naiset nimeltä Greta ja Bonnie. Charlie onnistuu sammuttamaan häirintälaitteet, mutta hukkuu asemalle Mikhailin räjäyttäessä aseman ikkunan kranaatilla.

title: Dharma Initiative

text: Myrsky on saarella oleva kemiallisten aseiden kehityslaitos, jota käytetään hallitsemaan myrkkykaasujen päästämistä saaren ylle. Toiset käyttävät asemaa vuonna 1992 surmatakseen kaikki Dharman työntekijät. Goodwin käy päivittäin asemalla painamassa nappia, mikä estää kaasujen vapautumisen. Kun Ana Lucia tappaa Goodwinin, kaasut alkavat kerääntyä asemalle. Faraday onnistuu mitätöimään kaasut niin, ettei Ben olisi voinut käyttää asemaa saaren vihollisia vastaan.

title: Dharma Initiative

text: Aseman tunnus on lääketieteellinen symboli, kaksi sauvaan kietoutunutta käärmettä.

title: Toiset (Lost)

text: Sarjan alussa Toiset asuvat keltaisiksi maalatuissa taloissa, jotka Dharma-aloitteen jäsenet ovat rakentaneet asuttaen työntekijöitään, jotka Toiset valtaavat Dharma Initiativen jäsenten massamurhan eli ”puhdistuksen” jälkeen.[2] Parakki muistuttaa mieluista lähiötä. Sen taloissa on täydelliset huonekalut, putkistot ja sähköt. Parakeilla on myös moderneja tavaroita, kuten uunit, uusia kirjoja ja CD-soittimia. Paikassa pidetään jopa kirjakerhoa. Parakit on ympäröity puolustusmekanismilla, joka pitää tunkeilijat loitolla, mukaan lukien savuhirviön. Toiset ovat myös ottaneet haltuunsa monia Dharma Initiativen tutkimusasemia. Näyttää siltä, että muutto parakeille oli Benin idea, jota Locke kuitenkin vastustaa. Kun Ben jättää saaren, Toiset eivät palaa tuhotuille parakeille.

title: Dharma Initiative

text: Stuart Radzinskyn pommisuojaoveen maalaamien muistiinpanojen mukaan, onnettomuuden jälkeen Dharma-aloitteen tarvikkeet ränsistyivät. Kartassa mainitaan Cerberus-turvajärjestelmän rikkoutuminen ja aloitteen tarvikkeiden hykääminen sekä useita onnettomuuksia muun muassa 28. lokakuuta 1984, 1985 ja 7. joulukuuta 1987. Aikaan jolloin Danielle Rousseau tutkimusryhmänsä kanssa haaksirikkoutui saarelle vuonna 1988, suurin osa saaren laitteistosta oli hylätty, mukaan lukien radiotorni. Dharma-aloitteen jäsenet eivät kuitenkaan koskaan yrittäneet etsiä tai pelastaa Daniellea tai hänen ryhmäänsä, vaikka Danielle lähettikin hätäkutsua radiotornin avulla useiden vuosien ajan.

title: Dharma Initiative

text: Aseman tunnus on joutsen.

title: Dharma Initiative

text: T-kirjainta muistuttava kuvio mustalla taustalla.

title: Dharma Initiative

text: Helmi on saarella oleva psykologian laitos, jolla tarkkaillaan muita Dharma-asemia. Asemalla on kolmesta kolmeen riviä televisioita, kaksi tuolia ja kirjoitusvälineet tulostimineen. Aseman tietokone vastaanottaa jatkuvasti Joutsen-asemalta tulevaa dataa numeroiden syöttämisestä tietokoneelle. Osa selviytyneistä yrittää myöhemmin saada tietokoneen avulla yhteyden Toisiin, mutta saavat selville aseman tietokoneen voivan vain vastaanottaa tietoa eikä lähettää sitä. Aseman työntekijät kirjoittavat paperille mitä kukin milloin teki muilla asemilla, ja lähettävät viestit ylös paineilmaputken kautta. Myöhemmin paljastuu, että kaikki viestiputket olivat kerääntyneen aseman lähistölle jättimäiseksi kasaksi eikä kukaan ollut kerännyt niitä pois.

title: Dharma Initiative

text: Jaksoissa LaFleur ja Samanlainen mies näytetään, että matemaatikko Horace Goodspeed oli vastuussa Dharma-aloitteen operaatioista Saarella 1970-luvun alusta jakson Onnettomuus aikaan. Avainpäätökset, jotka täytyi tehdä saarella, päätti komitea johon kuului kaikkien alojen päälliköt, muun muassa tutkimustyön päällikkö Stuart Radzinsky ja turvapäällikkö LaFleur (Sawyer). Jaksossa Muuttuja Faraday vahvisti, että Dharma-aloitteen päämaja sijaitsi vuodesta 1977 Ann Arborissa, Michiganissa.

title: Dharma Initiative

text: Pommisuojaovessa esitellään kuusi rakennusta, joista vähintään neljässä on Dharma-aseman nimi ja ikoni: Joutsen, Liekki, Lääkintäasema ja Nuoli. Muita rakennuksia kuvataan kysymysmerkillä tai numerolla. Kahden oletetun aseman välille on piirretty katkoviiva. Kuutta rakennusta ympäröi suuri kysymysmerkki keskellä karttaa. Kartan ylävasemmalla on jokin muu rakennelma (seitsemäs rakennus), joka on kuitenkin pyyhitty yli. Joutsen-aseman pommisuojaoven kartta viittaa valoasemaan, säätieteen asemaan, asemaan ”CVII” ja toisiin joita ei ole koskaan näytetty sarjassa.

title: Toiset (Lost)

text: 1950-luvulla Yhdysvaltain asevoimat saapuu saarelle ja tuo mukanaan vetypommin, jonka koodinimi on Jughead. Richard väittää yrittäneensä suostutella armeijan lähtemään, mutta Toiset tappoivat armeijan jäsenet. 1970-luvulla Dharma Initiative tuli saarelle. Konfliktien jälkeen heidän välilleen solmittiin aselepo, jonka aikana toinen osa saarta kuului Toisille ja toinen Dharma Initiativelle. Aselepo päättyi, kun Ben auttoi tappamaan kaikki dharmalaiset ja palautti saaren vallan Toisille.

title: Dharma Initiative

text: Dharma Initiative (lyhennettynä DHARMA, Department of Heuristics and Research on Material Applications[1], ) on fiktiivinen tutkimusryhmä televisiosarjassa Lost.

title: Lostin mytologia

text: Numerot 4, 8, 15, 16, 23 ja 42 esiintyvät koko sarjan ajan, yhdessä ja erikseen. Numeroiden summa on 108, joka on myös tavallinen numero televisiosarjassa. Dharma Initiativen orientaatiovideon mukaan numerot edustavat Valenzitti Equationin kertoimia, mikä ennustaa milloin ihmisrotu tuhoaa itsensä. Numerot ovat jatkuvan yleisiä sarjassa, erityisesti , missä ne muodostavat koodin, joka täytyy syöttää tietokoneeseen. Kirjoittajat esittelivät numerot ainoastaan siksi, että he saisivat Hurleyn ja Rousseaun välisen kohtauksen eikä siksi, että heillä olisi ollut suunnitelma niille.

title: Dharma Initiative

text: Lamppu on uusin Dharma-asema, joka esiteltiin viidennellä tuotantokaudella. Asema sijaitsee losangelesilaisen kirkon alla. Asema rakennettiin löytämään saari, koska ryhmä havaitsi saaren liikkuvan jatkuvasti. Tutkijat kehittivät yhtälön, jolla voidaan ennustaa missä saari tulee olemaan tulevaisuudessa. Aseman katosta roikkuu suuri heiluri, joka piirtää lattiassa olevaan karttaan viivoja ja aseman tietokoneet merkitsevät seinässä olevaan näyttöön leveys- ja pituusasteita.

title: Dharma Initiative

text: Aseman tunnus on aalto.

title: Dharma Initiative

text: Vuonna 2001 Stuar Radzinskyn itsemurhan jälkeen, Kelvin Joe Inman työskenteli yhä Dharma-aloitteelle Joutsen-asemalla.[8] Lostin tuottaja Carlton Cuse on vahvistanut, että Kelvin oli oikeasti yksi Dharma-aloitteen jäsenistä. Lost Experiencen näyttelijä on sanonut Hanso Foundatioinin lopettaneen Dharma-aloitteen rahoittamisen vuonna 1987.[9] Lostin toisella tuotantokaudella Joutsen-asemalle kuitenkin saapui uusi tarvikelähetys, joka viittaa siihen että joku rahoittaa silti saaren tapahtumia. Epilogissa paljastettiin että Guamilla sijaitsi Dharman logistinen varasto, josta lähetettiin saarelle säännöllinen ruokalähetys aina tietyin väliajoin. Asemalla työskentelivät Hector ja Glenn, jotka olivat tietämättömiä saarella tapahtuneesta ”puhdistuksesta” ja olivat lähettäneet saarelle ruokalähetyksiä yli 20 vuoden ajan heidän saatua saaren sijainnin selville Lamppu-asemalta tulleiden viestien perusteella. Heidän ollessa valmistelemassa seuraavaa ruokalähetystä, Ben Linus ilmestyy heidän luokseen ja kertoo että heidän työnsä on loppunut ja ettei Dharma Initiativea enää ole. Ben näyttää heille Hydra-aseman orientaatiovideon ja antaa heille lompakot, joissa on maksu heidän tekemästään työstä 20 vuoden ajalta.

title: Dharma Initiative

text: Aseman tunnus on liekki.

title: Dharma Initiative

text: Kun Dharma-aloite saapui saarelle, he taistelivat saaren alkuperäiskansaa, joita he kutsuivat ”vihamielisiksi” ja joita lennolta 815 selviytyneet kutsuivat ”Toisiksi”, vastaan.[4] Vihamieliset olivat asuneet saarella jo kauan ennen aloitteen saapumista.[5] Nuoli-aseman tehtävä oli tarkkailla ja kaavoittaa strategioita hyökätä vihamielisiä vastaan. Kun Benjamin Linus saapui saarelle vuonna 1970, vihamielisten ja Dharma-aloitteen välillä oli yhä avoin konflikti. Ennen vuotta 1974, vihamieliset rikkoivat sopimuksensa. Useissa sarjan jaksoissa mainitaan, että kansojen välillä oli ”raja” ja jotkin osat saarta kuuluivat vain toiselle ryhmälle. Tämä kuitenkin loppui vuonna 1992,[6] jolloin Linus liittyi vihamielisiin ja tappoi Dharma-aloitteen jäsenet,[4] tapahtuma jota kutsutaan nimellä ”puhdistus”.[7] Ruumiit haudattiin suureen hautaan.[4]

title: Dharma Initiative

text: Aseman tunnus on suuri katulamppu.

title: Dharma Initiative

text: Dharma esiteltiin toisen tuotantokauden jaksossa Orientaatio ja sille perustettiin nettisivut vuonna 2008.

title: Dharma Initiative

text: Dharma-aloite perusti saarelle yhdeksän asemaa, jotka olivat piilotettuja laitteistoja tai bunkkereita. Oceanicin lennon 815 haaksirikkouduttua saarelle syyskuussa 2004, selviytyjät löysivät useita Dharma-asemia. Ensimmäinen jonka selviytyjät löysivät, oli Joutsen, jota he kutsuivat nimellä ”luukku”. Sen jälkeen sarjassa on vierailtu yhdeksässä muussa asemassa, joista jokaisella on oma logonsa, joihin kaikkiin kuitenkin kuuluu kahdeksankulmio.

title: Dharma Initiative

text: Liekki on Dharma Initiativen käyttämä tarkkailuasema, joka käyttää kaikuluotausta ja satelliittiyhteyksiä kommunikoidakseen ulkomaailmaan ja saarella olevien asemien kanssa. Aseman kautta voidaan myös tilata ruokalähetys saarelle. Tosin kuin muut asemat, Liekki ei ole maanalainen bunkkeri, vaan yksikerroksinen asuintalo, jonka katolla on suuri lautasantenni. Aseman sisällä on oleskelutilat, kuten keittiö ja tietokonehuone. Tilojen alapuolella on kellari, joka sisältää tarvikkeita, kuten kirjaston Dharma Initiativen toimintojen käsikirjoista. Aseman ulkopuolella on puutarha ja olintiloja muun muassa kanoille, lehmille ja vuohille. Asema oli viritetty C4-räjähteillä siltä varalta että vihamieliset yrittäisivät hyökätä asemalle. Radzinsky asui asemalla ja suunnitteli Joutsen-aseman pienoismallia vuonna 1977.


query: Mikä on Dodekanesian suurin saari?

title: Dodekanesia

text: Dodekanesia on saanut nimensä saariryhmän 12 pääsaaresta, jotka ovat Astypálaia, Kálymnos, Kárpathos, Kásos, Kastelórizo, Kos, Léros, Nísyros, Pátmos, Ródos, Sými ja Tílos. Kaiken kaikkiaan saariryhmään kuuluu 163 saarta.[1] Saarista vain 26 on asutettuja.[1] Saarten väkiluku on 190988 (vuonna 2011). Saariryhmän saarista Ródos on ylivoimaisesti suurin sekä kooltaan että väkiluvultaan. Suurimmat kaupungit ovat Ródoksen kaupunki, Kosin kaupunki ja Kálymnoksen Póthia.[2]

title: Strongylí (Nísyros)

text: Strongylí () tai Strongýli (Στρογγύλη) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeren kaakkoisosassa Nísyroksen saaren pohjoispuolella ja Gyalín itäpuolella. Saari asumaton (2011). Hallinnollisesti Strongylí kuuluu Nísyroksen kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

title: Ágios Geórgios (Megísti)

text: Ágios Geórgios () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Välimeressä Turkin etelärannikon edustalla lähellä Kastelórizon eli Megístin saarta. Saari on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Geórgios kuuluu Megístin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

title: Arkoí

text: Arkoí (; myös "Arkí") on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Leipsoí-saarten pohjoispuolella ja Pátmoksesta koilliseen. Saaren pinta-ala on 6,697 km² ja asukasluku 44 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

title: Kásos

text: Kásos on vuoristoinen ja jyrkkärantainen. Pinta-alaa saarella on 66 neliökilometriä ja rantaviivan pituus on 59 kilometriä.[10] Saaren korkein kohta on 601 metriä merenpinnan yläpuolella oleva Príonas eli Aktí.[5] Toisen lähteen mukaan korkein kohta on 597 metriä merenpinnan yläpuolella.[11] Keskimäärin saari on 205 metriä korkea.[12] Kásos on Dodekanesian eteläisin saari, ja se sijaitsee Kreetan ja Kárpathoksen saarten välissä.[2] Kásoksen läheisyydessä sijaitsee 14 pienempää saarta, kuten saarista suurin Armáthia sekä pienemmät Makronísi, Kariofíla, Porióni, Lýtra, Mikró Pontikonísi ja Megálo Pontikonísi.[11]

title: Ro (saari)

text: Ro () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kastelórizon eli Megístin saaren länsipuolella Turkin etelärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 1,476 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ro kuuluu Megístin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

title: Pacheiá

text: Pacheiá (; myös "Pachiá") on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeren kaakkoisosassa Nísyroksen saaren länsipuolella. Sen luoteispuolella sijaitsee Pergoússan saari. Saaren pinta-ala on 1,184 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Pacheiá kuuluu Nísyroksen kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

title: Kásos

text: Runoilija Homeroksen kirjoittamassa Ilias-teoksessa Kásos yhdessä muiden Dodekanesian saarten mukana osallistui myyttiseen Troijan sotaan.[6] Homeroksen ajoista lähtien saari on tunnettu nimellä Kásos. Ennen tätä saarta kutsuttiin nimillä Astravi, Akhni ja Amfi.[8] Legendan mukaan saari sai Kásos-nimensä Kreetan prinssin Kleomahos Kreetalaisen pojan mukaan[18].

title: Dodekanesian valtaus

text: Dodekanesia on saariryhmä lähellä Turkin rannikkoa Egeanmeren kaakkoiskulmassa ja se oli ollut Italian hallinnassa Italian ja Turkin vuonna 1911 käymän sodan jälkeen. Ryhmän suurin saari Ródos oli samalla merkittävin varuskunta ja lentotukikohta. Léroksella oli Porto Lagon syväsatama ja saaresta oli tehty vahvasti linnoitettu lentotukikohta.

title: Kárpathos

text: Kárpathos sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren kaakkoisosassa Kásoksen ja Ródoksen saarten välissä. Se on Dodekanesian eteläisimpiä saaria. Pinta-alaa Kárpathoksen saarella on 300,15 neliökilometriä ja rantaviivan pituus on 180 kilometriä. Kárpathos on Dodekanesian pinta-alaltaan toiseksi suurin saari Ródoksen jälkeen ja Kreikan saarista 15. suurin. Saarta ympäröivät koralliriutat.

title: Léros

text: Léros () on Kreikan saari, joka sijaitsee Egeanmeren itäosassa ja kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Se on yksi saariryhmän kahdestatoista pääsaaresta. Saaren pinta-ala on 53 neliökilometriä ja asukasluku 7 907 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Agía Marína.

title: Márathos (saari)

text: Márathos () eli Maráthi (Μαράθι) on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Saaren pinta-ala on 0,355 km² ja asukasluku 5 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on yksi Leipsoín pohjois- ja Pátmoksen koillispuolella sijaitsevista Arkoín saarista ja sijaitsee Arkoín pääsaaren lounaispuolella.

title: Astypálaia

text:
Astypálaia sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä. Se on Dodekanesian läntisin saari ja sijaitsee Kykladien ja Dodekanesian saarten puolessa välissä erillään muista saariryhmänsä saarista. Aiemmin se itse asiassa luettiin kuuluvaksi Kykladeihin. Astypálaian lähimmät suuremmat saaret ovat Amorgós luoteispuolella, Anáfi lounaispuolella, Sýrna kaakkoispuolella ja Kos itäkoillisessa.
Astypálaia on jotakuinkin perhosen muotoinen. Vuoristoinen saari muodostuu kahdesta niemimaasta, joiden välillä on kapeimmillaan vain 105 metriä leveä mutta korkea kannas. Saaren leveys on suurimmillaan 18 km ja pituus 13 km pinta-alan ollessa noin 97 km. Saaren rannikko on hyvin rikkonainen ja täynnä lahtia ja pienempiä poukamia. Saaren korkein kohta on Várdia (482 metriä). Saari on huomattavasti muita Dodekanesian pääsaaria harvemmin asuttu.

title: Kos

text: Kos (, , , ) on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Se on yksi saariryhmän kahdestatoista pääsaaresta. Saaren pinta-ala on 290,27 km² ja asukasluku 33 388 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Kosin kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Kosin kaupunki.

title: Nísyros

text: Nísyros asutettiin antiikin aikana. Tällöin saari tunnettiin nimellä "Porfyris". Saari on ollut osa Ateenan kaupunkivaltiota ja Bysantin valtakuntaa. Johanniittain ritarikunta valloitti Nísyroksen 1300-luvulla. Ritarit rakensivat saarelle vuonna 1315 linnoituksen. Osmanien valtakunnan osaksi saari liitettiin vuonna 1522. Italia valloitti Nísyroksen ja muun Dodekanesian Kastelórizoa lukuun ottamatta vuonna 1912. Kreikkaan saari liitettiin vuonna 1948.

title: Kos

text: Kos kuuluu hallinnollisesti Kosin kuntaan. Koko saari on ollut samaa kuntaa vuoden 2011 aluehallintouudistuksesta lähtien. Tätä ennen saari oli jaettu kolmeen kuntaan. Kosin kunta kuuluu Kosin alueyksikköön, johon kuuluu myös Nísyroksen saari. Kosin alueyksikkö kuuluu puolestaan muun Dodekanesian tavoin Etelä-Egean saarten alueeseen ja se Egean hajautetun hallinnon alueeseen.

title: Palaiókastro (saari)

text:
Palaiókastro (, ”Vanha linna”) eli Kastrí (, ”Linna”) on pieni Kreikan saari, joka sijaisee Kosin etelärannikolla ja kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Saari on asumaton. Hallinnollisesti saari kuuluu Kosin kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saari sijaitsee Kéfalokseen kuuluvan Kámpoksen kylän edustalla. Sen keskellä kohoaa korkea, jyrkkäreunainen kallio. Kallion huipulla on linnan raunioita, joista saari on saanut nimensä. Linna on aiemmin suojannut rannikkoa merirosvoja vastaan.

title: Dodekanesian valtaus

text: Dodekanesian valtaus oli toisessa maailmansodassa Saksan ja liittoutuneiden joukkojen välinen taistelu Dodekanesian saarista Egeanmerellä 8. syyskuuta – 22. marraskuuta 1943. Italian antauduttua liittoutuneet olisivat voineet käyttää saariryhmää tukikohtana hyökättäessä Balkanin alueelle, tämän estämiseksi saksalaisjoukot valtasivat saaret. Kahden kuukauden taistelujen jälkeen saaret olivat saksalaisten hallussa liittoutuneiden kärsittyä suuria mies- ja kalustotappioita. Voitto oli Saksan viimeinen suuri voitto toisessa maailmansodassa.

title: Kreikan saaret

text: Egeanmeren saaret jaetaan edelleen seitsemään alisaariryhmään, jotka ovat Pohjoisen Egean saaret, (Pohjoiset) Sporadit, Euboia ja sen ympäristön saaret, Argo-Saroniset saaret, Kykladit, Dodekanesia, sekä Kreeta ja sen ympäristön saaret.[2] Kreikan suurin saari Kreeta sijaitsee Egeanmeren etelälaidalla ja osa Kreetan alueen saarista tarkemmin ottaen Egeanmeren sijasta Libyanmeressä saaren eteläpuolella. Lisäksi osa Dodekanesian itäisimmistä saarista Ródoksen itäpuolella sijaitsee Egeanmeren ulkopuolisella itäisellä Välimerellä.

title: Gyalí

text:
Gyalí (; myös "Gialí", "Yialí", "Yalí") on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Se sijaitsee Egeanmeressä Nísyroksen pohjoispuolella ja Kosin eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 4,63 neliökilometriä ja asukasluku 21 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Nísyroksen kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Gyalí on tuliperäinen saari, jonka kallioperä on hohkakiveä, obsidiaania ja perliittiä. Saari koostuu kahdesta korkeammasta osasta, koillis- ja lounaisosasta, joita yhdistää kapeampi ja matalampi kannas. Koillisosa on lähes kokonaan lasinkaltaisia obsidiaania ja perliittiä ja lounaisosa puolestaan hohkakiveä. Myös saaren nimi on suomeksi ”Lasi”. Saaren pituus on noin 5 kilometriä ja sen leveys on noin 250 metrin ja 2 kilometrin väliltä. Saaren suurin korkeus on 180 metriä. Saaren eteläpuolella on pieni Ágios Antónioksen saari ja itäpuolella pieni Strongylín saari.

title: Farmakonísi

text: Farmakonísi (; myös "Farmakos", "Farmakousa"/"Farmakusa" tai "Farmako") on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Saaren pinta-ala on 3,866 neliökilometriä ja asukasluku 10 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

title: Strongyló (Pátmos)

text: Strongyló (; myös "Strongiló") on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin. Se sijaitsee Arkoín pääsaaren ja Argeloússan saaren välissä. Saari on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Strongyló kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

title: Kastelórizo

text: Kastelórizo sijaitsee Dodekanesian saariston kaukaisimmassa ja eristyneimmässä kolkassa suunnilleen Kreikalle kuuluvan Ródoksen saaren ja Turkille kuuluvan Antalyan kaupungin puolivälissä. Lähellä Kastelórizoa sijaitseva ja Megístin kuntaan kuuluva Strongylín saari on koko Kreikan itäisin saari. Saaren pinta-ala on 9 neliökilometriä ja rantaviivan pituus 19 kilometriä. Ródoksen saari sijaitsee 116 kilometrin päässä Kastelórizolta länteen. Kreikan pääkaupungin Ateenan kupeessa sijaitsevaan Pireuksen kaupunkiin on matkaa 328 meripeninkulmaa eli 607 kilometriä. Turkin rannikolle on matkaa vain 3,7 kilometriä.

title: Chiliomódi

text: Chiliomódi (; myös "Hiliomódi") on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeressä Pátmoksen itäpuolella. Saari on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Chiliomódi kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

title: Ródos

text: Ródos on yksi Dodekanesian saariryhmän kahdestatoista pääsaaresta. Se on saariryhmän saarista suurin[12] ja Kreikan saarista neljänneksi suurin Kreetan, Euboian ja Lesboksen jälkeen.[20] Ródos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä ja on sen itäisin saari.[12] Sen lähimmät Kreikan saaret ovat Sými pohjoispuolella, Alimiá ja Chálki länsipuolella sekä Kárpathos lounaispuolella. Turkin rannikko sijaitsee saaren pohjoispuolella, ja etäisyys sinne on noin 18 kilometriä.

title: Archángelos (saari)

text: Archángelos () on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Léroksen saaren luoteispuolella. Saaren pinta-ala on 1,61 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Archángelos kuuluu Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.

title: Nísyros

text: Nísyros (; myös "Nísiros") on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Se on yksi saariryhmän kahdestatoista pääsaaresta. Saaren pinta-ala on 41,263 neliökilometriä ja asukasluku 1 008 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Nísyros kuuluu Nísyroksen kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Mandráki, jossa asuu suurin osa väestöstä.

title: Ródos

text: Ródos[1] (, [ˈro̞ðo̞s]; ; ; ; suom. aiemmin Rhodos) on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Se on Dodekanesian saarista suurin ja sijaitsee Egeanmeren kaakkoisosassa Välimeressä. Saaren pinta-ala on 1401 neliökilometriä ja asukasluku 115490 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.[2] Saaren pääkaupunki on Ródoksen kaupunki.

title: Kos

text: Saari on pitkä ja kapea koillis–lounaissuuntaisesti: pituutta sillä on noin 40 kilometriä ja leveyttä noin 8 kilometriä. Saaren pinta-ala on 290,27 neliökilometriä ja rannikon pituus 112 kilometriä. Kooltaan saari on Dodekanesian saariryhmän kolmanneksi suurin saari ja Kreikan saarista 16. suurin. Kosin pohjoisrannikolla on alavaa tasankoa, mutta eteläosassa kohoaa korkea, saaren pituussuuntainen vuorijono, joka päättyy jyrkästi mereen saaren etelärannikolla. Vuoria on myös saaren länsipäässä. Korkein vuori on Díkaios (846 metriä).

title: Kálymnos

text: Bysanttilaisella ajalla saari vallattiin ja tuhottiin usein. 1300-luvulla sen valtasivat venetsialaiset ja vuonna 1522 osmanit. Vuonna 1912 saari siirtyi muun Dodekanesian tavoin Italian vallan alle. Italialaisten antauduttua saari oli brittien hallinnassa vuoteen 1947 (virallisesti 7. maaliskuuta 1948 saakka), jolloin saaresta tuli osa Kreikkaa.

title: Ágios Theódoros (saari)

text: Ágios Theódoros () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeressä Ródoksen luoteispuolella Chálkin ja Alimián saarten välissä. Saaren pinta-ala on 0,651 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Theódoros kuuluu Chálkin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.


query: Milloin Tu-144 käyttö lopetettiin?

title: Tupolev Tu-144

text: Vuodesta 1981 Tu-144 oli vain koelento- ja tutkimuskäytössä. Sen tuotanto loppui virallisesti vuonna 1983, kun vain 16 konetta oli valmistettu. Tämän jälkeen konetyypillä tehtiin vielä 13 kansainvälisen ilmailuliiton hyväksymää nopeus- ja korkeusennätystä. 1980-luvulla Tu-144-koneilla lennettiin tutkimuslentoja ja koulutettiin kosmonautteja Buran-avaruussukkulaa varten. Vielä 1990-luvulla Tu-144 oli käytössä koealustana venäläis-amerikkalaisessa projektissa, jonka tavoitteena oli luoda uuden sukupolven yliäänimatkustajakone. Viimeisen kerran Tu-144 lensi 14. huhtikuuta 1999.

title: Tupolev Tu-144

text: Todellisuudessa Tu-144 ei kuitenkaan ollut vielä läheskään valmis matkustajaliikenteeseen. Aeroflotin kiinnostus koneeseen väheni seuraavien vuosien aikana, eikä ilmoitusta Tu-144:n käyttöönotosta kuulunut. Koelento-ohjelma oli edelleen vaikeuksissa paljon polttoainetta kuluttaneiden NK-144F-moottoreiden ja heikon matkustusmukavuuden kanssa. Lopulta Tu-144 alkoi 26. joulukuuta 1975 lentää rahti- ja postilentoja Moskovan Domodedovon lentoasemalta Alma-Ataan. Lentoja käytettiin myös kokeilemaan koneen yhteensopivuutta lentokenttäkaluston kanssa ja sitä, miten se saataisiin sopimaan hitaamman liikenteen sekaan lentoonlähdön jälkeen ja lähestymisen aikana. Koneen kuorma olikin lähinnä nimellinen, ja lennot olivat käytännössä koelentoja. Ne lopetettiin joulukuussa 1976.[11]

title: Tupolev Tu-95

text: Tu-95 on ainutlaatuinen siinä suhteessa, että se on ainoa edelleen käytössä oleva potkuriturbiinein varustettu pommikone. Koneessa on neljä moottoria, jotka kukin pyörittävät kahta vastakkain pyörivää potkuria. Konetyyppiä on pidetty yhdysvaltalaisen Republic XF-84H -koehävittäjän ohella yhtenä maailman meluisimmista lentokoneista. Kone on niin äänekäs, että on jopa väitetty Yhdysvaltojen seuranneen kylmän sodan aikana Tu-95:iden liikeitä sukellusveneiden seurantaan tarkoitetun vedenalaisen mikrofoniverkoston avulla. Samaan aikaan Yhdysvalloissa otettiin käyttöön strateginen pommikone B-52, jossa oli suihkuturbiinimoottorit, ja joka on Tupolev Tu-95:n tapaan edelleen käytössä.

title: Yliäänikone

text: Pääosa yliääninopeuden saavuttavista lentokoneista on sotilaslentokoneita. Poikkeuksen tekivät vain kaksi matkustajakonetta, neuvostoliittolainen Tupolev Tu-144 ja ranskalais-englantilainen Concorde, joiden molempien käyttö on taloudellisesti kannattamattomana lopetettu. Koneesta, joka pystyy ylittämään äänivallin vaakalennossa ilman jälkipolttoa, käytetään nimitystä "supercruiser". Tu-144 ja Concorde lensivät useita tunteja kaksinkertaisella äänennopeudella ilman jälkipolttoa. Hävittäjälentokoneet pystyvät yleensä lentämään yliääninopeudella vain muutamia kymmeniä minuutteja.

title: Tupolev Tu-144

text: 1990-luvun alussa Tupolev, NASA, Rockwell Collins, Boeing ja IBP Aerospace muodostivat tutkimusryhmän suunnittelemaan mahdollista tulevaa ääntä nopeampaa matkustajakonetta, joka sai työnimen SST-2. Projektia varten 1980-luvulla ennätyksiä tehnyt Tu-144D, jolla oli lennetty vain 82 tuntia, palautettiin käyttöön projektin lentäväksi koealustaksi. Lisäksi toista Tu-144D:tä käytettiin järjestelmien testaamiseen ja kolmas toimi varakoneena. Kylmä sota oli päättynyt hiljattain, ja Yhdysvalloissa kyseenalaistettiin sitä, kannattaako suurinta osaa 35 miljoonan dollarin budjetista käyttää Venäjällä. Tu-144 soveltui kuitenkin koealustaksi parhaiten, sillä se oli nopeutensa ja siipiensä pinta-alan suhteen lähempänä SST-2:ta kuin Concorde, ja sen tyhjäpainosta 20 prosenttia oli titaania.[12]

title: Tupolev Tu-110

text: Tupolev Tu-110 (, ) oli neuvostoliittolainen suihkuturbiinikäyttöinen pitkän matkan matkustajalentokone. Tupolev Tu-104:n pohjalta kehitetty nelimoottorinen kone suunniteltiin erityisesti vientimarkkinolle. Se lensi ensilentonsa 11. maaliskuuta 1957. Konetyypin valmistus lopetettiin jo vuonna 1958, kun todettiin, ettei sille ollut kysyntää. Niitä ehdittiin valmistaa vain neljä kappaletta.

title: Tupolev Tu-144

text: Valmistetuista 16 Tu-144-koneesta kaksi menetettiin onnettomuuksissa.[15]

title: Tupolev Tu-134

text: Kuten alkuvuosina, vielä Neuvostoliiton hajottuakin Tu-134 pysyi tilastojen perusteella turvallisena konetyyppinä. Onnettomuuden johtivat kuitenkin lopulta sen käytöstä poistamiseen Venäjällä. UTairin lento 671 syöksyi maahan laskeutuessaan Samaraan 17. maaliskuuta 2007. Vaikka onnettomuuden syy oli lentäjän virhe, Aeroflot päätti sen jälkeen poistaa ikääntyvän konetyypin laivastostaan. Sillä oli tuolloin enää 14 konetta, ja viimeinen Tu-134-lento Kaliningradista laskeutui Moskovaan 1. tammikuuta 2008. Tu-134 jäi kuitenkin vielä muiden lentoyhtiöiden käyttöön, kunnes RusAirin lento 9605 syöksyi maahan 20. kesäkuuta 2011. Vaikutti siltä, että tekninen vika oli haitannut miehistön toimintaa, ja niinpä Venäjän viranomaiset antoivat määräyksen poistaa kaikki Tu-134:t kaupallisesta liikenteestä vuoden loppuun mennessä.

title: Tupolev Tu-134

text: Neuvostoliiton asevoimissa Tu-134:n arvo havaittiin jo varhain. Ilmavoimat käytti suunnistajien koulutukseen tarkoitettua Tu-134Š-versiota () tammikuusta 1971 lähtien. Ensimmäiset koneet, jotka oli suunniteltu strategisten pommikoneiden (Tu-22, Tu-22M2 ja Tu-22M3) suunnistajien koulutusta varten, saivat mallinimen Tu-134Š-1. Niitä käyttivät Tšeljabinskin sotilassuunnistajakoulu ja Rjazanin koulutuskeskus. Niiden matkustamoissa oli 12 työpistettä suunnistajaoppilaille. Tammikuussa 1972 tuli käyttöön toinen versio, Tu-134Š-2 (), jolla koulutettiin taktisten pommikoneiden (Jak-28 ja Su-24) suunnistajia. Osa muutettiin myöhemmin VIP-koneiksi laivaston käyttöön, ja yhdellä kuljetettiin kosmonautteja Tškalovskajan lentotukikohdan ja Baikonurin kosmodromin välillä.

title: Tupolev Tu-134

text: Onnettomuuksien lisäksi Tu-134:n käytöstä poistamiseen on johtanut se, ettei se länsimäisiin vastineisiinsa verrattuna ole yhtä taloudellinen, sekä Euroopan tiukentuneet melu- ja päästörajoitukset. Huhtikuussa 2017 liikenteessä oli vielä 103 Tu-134:ää, niistä suurin osa Venäjällä ja entisen Neuvostoliiton maissa. Koneen pääkäyttäjä on Venäjän ilmavoimat, jolla on käytössään 55 konetta. Matkustajaliikenteessä sitä käyttää esimerkiksi Air Koryo, ja lisäksi joitakin VIP-versioita on vielä liikenteessä.Huhtikuussa 2017 Tu-134-koneita on käytössä 103.

title: Tupolev Tu-114

text: Tupolev Tu-114 oli pommikone Tupolev Tu-95:n pohjalle rakennettu pitkänmatkan matkustajalentokone, jonka ensilento lennettiin 3. lokakuuta 1957. Ensimmäiset koneet tulivat Aeroflotin käyttöön vuoden 1961 aikana. Koneet poistuivat käytöstä pääosin vuodesta 1971 alkaen. Tu-114:n sotilasversio oli tyyppimerkinnältään Tupolev Tu-126.

title: Tupolev Tu-22

text: Tupolev Tu-22 (NATO-koodi: Blinder) on neuvostoliittolainen pommitus- ja tiedustelukone, josta tuli Tupolev Tu-16:n seuraaja. Ensimmäinen Tupolev Tu-22 otettiin käyttöön 1962. Vuonna 1972 käyttöön otettu Tu-22M on siitä edelleen kehitetty, täysin uusi kääntyväsiipinen kone, jossa muun muassa moottorit on sijoitettu toiseen paikkaan.

title: Kuznetsov NK-144

text: Kuznetsov NK-144 on neuvostoliittolaisen Kuznetsovin kehittämä jälkipolttimella varustettu matalan ohivirtaussuhteen suihkumoottori. Sitä käytettiin Tupolev Tu-144:n varhaisissa versioissa, mutta myöhemmissä malleissa se korvattiin taloudellisemmalla Kolesov RD-36-51 -moottorilla. Lisäksi moottorin NK-144-22-versiota käytetään Tupolev Tu-22 -pommikoneissa.

title: Tupolev

text: Tunnetuimpiin Tupolevin siviililentokonetyyppeihin kuuluvat Tupolev Tu-134 ja Tupolev Tu-154, joita on runsaasti käytössä Venäjällä ja IVY:ssä. Yhdysvaltain Boeing, Euroopan ranskalais-englantilainen Concorde-konsortio ja Neuvostoliitto pohtivat kaikki yliäänimatkustajakoneen rakentamista 1960-luvun alussa, muun muassa koska yliäänipommikoneista oli saatu kokemusta. Ranskalle ja Englannille hanke oli teknologisen osaamisen osoitus, Neuvostoliitolle eräs kilpailu kapitalismin kanssa. Boeing vetäytyi ensimmäisenä, koska koneen tuotannolle ja käytölle ei ollut taloudellisia perusteita. Tupolev Tu-144 valmistui ensimmäisenä, vuonna 1969. Sitä pidettiin Neuvostoliiton sisäisillä lennoilla pitkään, kunnes se vedettiin pois käytöstä. Ranskalais-brittiläinen Concorde valmistui hieman myöhemmin ja oli käytössä 2000-luvun alkuun.

title: Tupolev Tu-144

text: Tu-144:llä oli vielä reittilentojen loputtuakin tukijansa, ja koelennot jatkuivat. Se sai 20. helmikuuta 1981 ehdollisen tyyppihyväksynnän, mutta koelentojen jatkumisesta huolimatta matkustajalentoihin ei enää palattu. Koneen tuotanto lakkautettiin 1. heinäkuuta 1983 hallituksen päätöksellä numero 461-169. Samalla määritettiin, että konetta tulisi jatkossa käyttää vain tutkimuslentoihin.[12] Tu-144-koneita ehdittiin valmistaa vain 16, ja yksi kone jäi keskeneräisenä tuotantolinjalle.[11] Muutaman viikon sisään tuotannon lakkauttamisesta vasta valmistuneella Tu-144D:llä tehtiin 13 virallista, Kansainvälisen ilmailuliiton hyväksymää nopeus- ja korkeusennätystä. Vuosina 1986–1989 konetta käytettiin korkealla oleskelun radiologisten vaikutusten tutkimiseen. Lisäksi toisella Tu-144D:llä koulutettiin kosmonautteja Buran-avaruussukkulaa varten.[12]

title: NR-23

text: NR-23:a käytettiin hävittäjälentokoneissa, kuten MiG-15, Lavotškin La-15, MiG-17 ja joissain MiG-19 -malleissa. AM-23:a käytettiin Antonov An-12, Iljušin Il-28, Mjasištšev M-4, Tupolev Tu-14, Tupolev Tu-16, Tupolev Tu-22, Tupolev Tu-95/Tu-142 ja Tupolev Tu-98 -prototyypin tykkitorneissa.

title: Tupolev Tu-144

text: Brittiläisessä valtuuskunnassa oli mukana myös Concordea kehittäneen British Aircraft Corporationin puheenjohtaja George Edwards. Hän keskusteli Aleksei Tupolevin kanssa todeten muun muassa, että Tu-144:n moottorit ja niiden ilmanottoaukot olivat väärässä paikassa ja siipi liian yksinkertainen. Lisäksi hän sanoi, että Tu-144:n käyttämät puhallinturbiinit heikensivät koneen taloudellisuutta matkalennossa, vaikka tekivätkin siitä hiljaisemman. Edwards lisäsi, että moottoreiden pitäisi olla noin puolivälissä siipeä, johon Tupolev vastasi olevansa samaa mieltä, mutta hallintalaitteita oli vaikea saada tällöin toimimaan. Sekä Concorden että Tu-144:n suunnittelijoilla oli vaikeuksia saada koneensa toimimaan työntövoiman ollessa epäsymmetrinen, ja tämän korjaamiseksi Tupolevilla tiedettiin, että moottorit oli saatava siirrettyä rungon alta siipien alle. Myös TsAGI teki työtä asian ratkaisemiseksi. Jotta suunnittelijat ja lentäjät saivat tuntumaa koneen hallintaominaisuuksista, MiG-21-hävittäjästä rakennettiin Tu-144:n kaltaisella siivellä varustettu malli MiG-21I Analog, joka lensi ensi kertaa 18. huhtikuuta 1968.[5]

title: Tupolev Tu-154

text:
Ensimmäinen Tu-154 tuli Aeroflotin käyttöön 1972. Aeroflot on käyttänyt kaikkia Kuznetsovin moottoreihin perustuvia tyyppejä. Tu-154A käytti tehokkaampia moottoreita, ja Tu-154B lisäsi edelleen lentoonlähtöpainoa. Tu-154S on Tu-154B:n rahtiversio.
Nämä muunnokset käyttivät polttoaineenaan metaania, Tu-155 keskimoottorissa ja Tu-156 kaikissa kolmessa moottorissa.

title: Tupolev Tu-144

text: Ensimmäisen kerran suunnitelma mallinimen Tu-144 saanesta koneesta esiteltiin yleisölle Pariisin ilmailunäyttelyssä 1965, jossa oli esillä pienoismalli. Tupolevin kertomien tietojen mukaan koneesta oli tarkoitus tulla 120-paikkainen ja 130-tonninen, ja sen suunniteltiin lentävän noin 6400 kilometriä nopeudella Mach2,3. Tu-144:n luvattiin tekevän ensilentonsa vuonna 1968. Britit epäilivät painoarvion olevan liian pieni ja tekivät myöhemmin oikeaksi osoittautuneen arvion siitä, että moottorien tarvittava työntövoima olisi 40000 paunaa. Seuraavan kerran Tu-144:n pienoismalli oli näytillä Montrealin maailmannäyttelyssä vuonna 1967. Tässä vaiheessa moottorit olivat vielä kaikki yhtenä ryhmänä koneen takaosassa, ja niiden ilmanottoaukko oli jaettu kahteen osaan.[1] Kolme kuukautta myöhemmin Britannian teknologiaministeri John Stonehousen johtama kauppavaltuuskunta pääsi tutustumaan Tu-144:n prototyyppiin Žukovskin lentoasemalla lähellä Moskovaa. Hän piti koneen valmistustiloja alkukantaisina, mutta oli kuitenkin vaikuttunut itse koneesta.[5]

title: Tupolev Tu-144

text: Ensimmäinen sarjatuotantokone syöksyi maahan Pariisin ilmailunäyttelyssä 1973. Kun Tu-144:lle sattui toinen kuolemaan johtanut onnettomuus vuonna 1978, se päätettiin poistaa matkustajaliikenteestä. Rahtilennot jatkuivat vielä jonkin aikaa, mutta kaikkiaan Tu-144:llä lennettiin kaupallisia lentoja vain 102. Niistä 55 oli matkustajalentoja, joilla kuljetettiin yhteensä alle 3300 matkustajaa. Kaupallisten lentojen lopettamiseen vaikuttivat osaltaan myös Neuvostoliiton taloudelliset ja yhteiskunnalliset olot. Tupolevilla oli vaikeuksia saada koneesta riittävän taloudellinen, luotettava ja mukava kaupalliseen liikenteeseen. Toisin kuin Tu-144, Concorde oli vakituisessa käytössä vielä 1990-luvulla. Länsimaissa oli matkustajia, joilla oli varaa maksaa tuhansia dollareita nopeasta yliäänilennosta, ja niinpä yliäänikoneilla voitiin lentää kannattavasti. Neuvostoliitossa vastaavaa varakkuutta ei ollut, eikä Tu-144 näin ollen voinut kilpailla laajarunkokoneiden kanssa.

title: Tupolev Tu-144

text: Vaikka Tu-144 oli ensimmäinen äänen nopeuden ylittänyt matkustajakone, ja se voitti siinä suhteessa Concorden, sitä pidetään lyhyen käyttöhistoriansa vuoksi epäonnistumisena. Koneen suunnittelua ja kehitystyötä kiirehdittiin, sillä pääasia oli voittaa Concorde ja osoittaa siten Neuvostoliiton olevan länsimaita kehittyneempi. Sillä oli koneen luotettavuuteen, käytännöllisyyteen, matkustusmukavuuteen ja viimeistelyn laatuun negatiivinen vaikutus. Lisäksi Neuvostoliiton taloudellisissa ja yhteiskunnallisissa oloissa ei ollut todellista tarvetta ääntä nopeammalle matkustamiselle.[9] Toisin kuin Tu-144, Concorde oli vielä vakituisessa käytössä 1990-luvulla, sillä länsimaissa oli matkustajia, joilla oli varaa maksaa tuhansia dollareita nopeasta yliäänilennosta. Niinpä yliäänikoneilla voitiin siellä lentää kannattavasti, kun taas Neuvostoliitossa vastaavaa varakkuutta ei ollut.[14] Lento Alma-Ataan maksoi Tu-144:llä 68 ruplaa, kun tavallisilla koneilla hinta oli 48 ruplaa.[11] Niinpä Tu-144 ei lopulta voinut kilpailla laajarunkokoneiden, kuten Iljušin Il-86:n, kanssa.[13]

title: Tupolev Tu-144

text: Pariisissa 1973 ja Jegorjevskissä 1978 sattuneet onnettomuudet johtivat osaltaan siihen, että Aeroflotin ja Neuvostoliiton johtajat menettivät kiinnostuksensa koneeseen. He olivat kyllästyneet monimutkaisen ohjelman jatkuviin ongelmiin, ja koska taloudellisia syitä koneen käyttämiseen Neuvostoliitossa ei ollut, koneen kehitys lopetettiin.[9]

title: Tupolev Tu-144

text: Järjestyksessään toinen Tu-144S ja ensimmäinen varsinaisen tuotantomallin kone saapui Pariisin ilmailunäyttelyyn 1973 Le Bourget’n lentoasemalle lennettyään Moskovasta tunnin ja 57 minuuttia pääasiassa ääntä nopeammin. Näyttelyn viimeisenä päivänä, 3. kesäkuuta, sen piti tehdä näytöslento kapteeninaan Kozlov, joka oli ollut ensilennolla perämiehenä. Hänen lisäkseen koneessa oli viisi miehistön jäsentä, joista yksi oli koelento-ohjelman johtaja, niin ikään ensilennolla mukana ollut Benderov. Ranskalaisviranomaiset muuttivat kuitenkin aikatauluja niin, että Tu-144:n vuoro lyheni viiteen minuuttiin.[8] Concorden henkeäsalpaavan lennon jälkeen Tu-144 nousi ilmaan ja teki vaikuttavan, joskin typistetyn lennon.[10]

title: Tupolev Tu-144

text: Onnettomuuden seurauksena matkustajalennot lopetettiin; viimeinen edestakainen lento lennettiin 1. kesäkuuta 1978. Tuotanto ja koelennot jatkuivat kuitenkin yhä, vaikkakin 31. heinäkuuta koelennolla olleen Tu-144:n moottorin kompressori hajosi koneen lentäessä ääntä nopeammin. Kompressorin palat vaurioittivat koneen rakenteita ja järjestelmiä, mutta miehistö onnistui hidastamaan ja laskeutumaan turvallisesti Engelsin lentotukikohtaan lähellä Saratovia. Liikennetestaus jatkui jälleen 23. kesäkuuta 1979, kun Tu-144 alkoi taas kuljettaa rahtia, tällä kertaa Habarovskiin Venäjän Kaukoidässä. Lennoilla saatiin osoitettua, että Tu-144D:n uudet moottorit olivat vihdoin korjanneet aiempien mallien kantomatkaongelmat. Kaikkiaan Tu-144 lensi kuitenkin vain 102 kaupallista lentoa, joista 55 oli matkustajalentoja, ja kuljetti 3284 matkustajaa.[12]

title: Tupolev Tu-144

text: Pariisin onnttomuuden jälkeen Tu-144:n tuotantopaikalle Voronežiin saapui yhdysvaltalainen delegaatio, joka oli kutsuttu jo ennen onnettomuutta. He vaikuttuivat tuotannon mittakaavasta: vierailun aikana tehtaalla oli viisi konetta rakenteilla ja alihankkijoilta tulleita osia noin kymmeneen koneeseen. Ilmailuteollisuusministeriön varajohtaja Mihail Mihailov kertoi vierailijoille, että Aeroflot oli tilannut 30 konetta ja kaikkiaan tilauksia odotettiin tulevan 75. Tu-144S aiottiin ottaa ensin käyttöön ”tärkeillä teollisuusreiteillä” Moskovasta Novosibirskiin, Irkutskiin ja Habarovskiin vuonna 1975. Sen jälkeen vuorossa olivat reitit Leningradista samoihin kolmeen kaupunkiin sekä Moskovasta Taškentiin ja Alma-Ataan.[10] Myöhemmin Tu-144 oli tarkoitus ottaa käyttöön lennoilla Yhdysvaltoihin, Singaporeen ja Tokioon.[11]

title: Tupolev Tu-144

text: Lentävä koealusta maalattiin kokovalkoisiin väreihin. Pyrstössä oli yhdistelmä Venäjän ja Yhdysvaltain lipuista, ja rungon tekstit oli kirjoitettu Boeingin Stratotype-fontilla. Koneesen vaihdettiin uudet Kuznetsov NK-321 -moottorit, jotka olivat vastaavat kuin ääntä nopeammassa Tupolev Tu-160 -pommikoneessa. Mallinimekseen Tu-144LL (LL venäjän kielen sanoista ”lentävä laboratorio”) saanut kone lensi ensimmäisen kerran 29. marraskuuta 1996.[12] Kaikkiaan koelentoja tehtiin 27, ja Tu-144LL keräsi tietoa korkealla ja nopeasti lentämisestä suurella koneella. Ohjelman viimeinen koelento lennettiin 28. helmikuuta 1998. Tu-144LL nousi koko konetyypin viimeiselle lennolle 14. huhtikuuta 1999 ja teki kierroksen Žukovskin lentoaseman ympäri.[13]

title: Tupolev Tu-144

text: Tu-144 Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:Neuvostoliittolaiset matkustajalentokoneet Luokka:1960-luvun matkustajalentokoneet<noinclude>

title: Tupolev Tu-95

text: Tupolev Tu-95 (NATO: Bear) on Tupolevin strategiseksi pommikoneeksi Tupolev Tu-4 seuraajaksi suunnittelema nelimoottorinen potkuriturbiinikone, joka otettiin käyttöön Neuvostoliitossa 1956. Koneen käyttötarkoitus on olla pitkän matkan strateginen pommittaja. Sitä käytetään myös meritiedusteluun. Malli on Venäjän, Ukrainan ja Intian käytössä.

title: Tupolev Tu-144

text: Tu-144 – Prototyypin mallimerkintä.[11] Tu-144S – Ensimmäinen sarjatuotantomalli, johon oli lisätty canard-siivet ja runkoon ja moottoreihin tehty muutoksia.[8] Tu-144D – Viimeinen sarjatuotantomalli, jossa voimalaitteeksi oli vaihdettu taloudellisempi ja tehokkaampi RD-36-51 ja jonka toimintamatka oli siksi pidempi.[12] Mallimerkinnän D-kirjain oli peräisin toimintamatkaan viittaavasta sanasta ”дальний” (dalni, kaukainen). Tu-144DA – Suunniteltu pidemmän toimintamatkan versio Tu-144D:stä.[14] Tu-144LL – Venäläis-yhdysvaltalaista tutkimusohjelmaa varten muokattu Tu-144D, jossa oli uudet NK-321-moottorit.[12] Mallimerkinnän kirjaimet ”LL” olivat peräisin sanoista летающая лаборатория (letajuštšaja laboratorija, lentävä laboratorio).

title: Pribytki (lentotukikohta)

text: Pribytki (), myös Zjabrauka () tai Zjabrovka () on Homelista 16 kilometriä kaakkoon, Valko-Venäjän Homelin alueen Homelin piirissä sijaitseva lentotukikohta. Neuvostoliiton aikana, 1960-luvun alkupuolella kenttää käyttivät Tupolev Tu-16R-tiedustelukoneet. Kenttä peruskorjattiin 1963, jonka jälkeen sieltä alettiin toimia noin vuonna 1966 Tu-22R-tiedustelukoneilla. 1967 kaikkiaan 24 konetta oli sijoitettu kentälle. Kentältä toimivat koneet lensivät tiedustelulentoja Baltian maihin ja Pohjois-Eurooppaan. Vuodesta 1973 aina 1980-luvulle saakka libyalaiset ja irakilaiset pilotit saivat koulutusta Tu-22-tyypille Pribytkissä. Tu-22-yksikkö lopetettiin 1994 Neuvostoliiton hajoamisen ja Valko-Venäjän itsenäistymisen jälkeen, ja sen koneet lähetettiin Engels-2-lentotukikohtaan Venäjälle romutettavaksi.


query: Kuinka monta saarta Polynesian saaristoon kuuluu?

title: Oseania

text: Oseanian pinta-ala on 9 008 458 neliökilometriä ja asukaslukuarvio 36,4 miljoonaa asukasta (2014). Oseaniaan katsotaan kuuluvan yli 10000 saarta. Nimitys ”Oseania” (latinan sanasta oceanus, ’valtameri’[1][2]) kuvaa laajaa merialuetta Amerikan ja Aasian mantereiden välissä vastakohtana muille maanosille, jotka koostuvat pääosin maamassasta.

title: Vega (saaristo)

text: Vegan saari asutettiin 10000–11000 ja pienemmät saaret 1500 vuotta sitten. Saaristoon kehittyi vuosisatojen aikana omaperäinen kulttuuri, jossa haahkojen kasvatus on ollut tärkeänä osana toimeentuloa. Vegalaiset ovat keränneet haahkoilta sekä niiden untuvaa että munia. Haahkojen kasvatus ja kalastus ovat muodastaneen saaristoon kulttuurimaiseman, joka on valittu myös Unescon maailmanperintöluetteloon. Perinteinen kulttuuri oli vaikeuksissa erityisesti 1950-luvulla, jolloin Norjassa kannustettiin asutuksen keskittymiseen isoimpiin kaupunkeihin. Vegassakin monia saaria hylättiin, ja nykyään saariston 1300 asuvat enää muutamalla saarella. Saarista kaikkiaan 56 on ollut asuttuna jossain historian vaiheessa.

title: Saaristo

text: Saaristo eli saariryhmä on useiden saarten muodostama ryhmä tai ketju. Se on voinut syntyä esimerkiksi tulivuoritoiminnan, eroosion, sedimentoitumisen tai maankohoamisen seurauksena. Esimerkiksi Havaiji on syntynyt Tyynenmeren mannerlaatan kulkiessa itään niin sanotun kuuman pisteen yli, jolloin paikalle on syntynyt tuliperäisten saarten ketju. Saaristomeri puolestaan on syntynyt jääkauden ja sitä seuranneen maankohoamisen tuloksena. Indonesia muodostaa maailman laajimman saariston, jonka pituus on 5 600 kilometriä ja johon kuuluu noin 17 000 saarta. Eniten saaria ja luotoja maailman saaristoista on kuitenkin Saaristomeressä, noin 40 000.

title: Johor

text: Niemimaan kärjessä oleva Johor rajoittuu lännessä Malakansalmeen, etelässä Johorensalmeen ja idässä Etelä-Kiinan mereen. Maan itärannikolla sijaitsevan Mersingin kaupungin edustalla on Seribuatin saaristo. Saaristoon kuuluu monia matkailijoiden suosimia pieniä saaria. Lähimmät niistä ovat Pulau Sibu ja Pulau Besar ja Pulau Rawa.

title: Kasakeemeemisekak Islands

text: Kasakeemeemisekak Islands on saaristo Manitoban provinssissa, (Kanada) Winnipegjärven itärannalla lähellä Gull Harbourin kylää. Saariston kokonaispinta-ala on noin 24 km². Saariston nimi on creen kieltä ja tarkoittaa "monta saarta".

title: Anuanurunga

text: Anuanurunga on pieni asumaton atolli Ranskan Polynesiassa Tyynellämerellä. Atolli kuuluu Gloucesterin herttuan saariin, joka on osa Tuamotua. Lähin Anuanurungaa oleva saari on 23 kilometrin päässä oleva Nukutepipi. Atollin saarien yhteispinta-ala on noin 7 neliökilometriä.

title: Kreikan maantiede

text: Kreikan saaristoon kuuluu laskutavasta riippuen noin 2 000–6 000 saarta. Niistä suurempia asuttuja saaria on 168. Saariston maapinta-ala on , mikä tekee noin 20 % koko maan pinta-alasta.

title: Punaauia

text: Puna'auia on kunta Papeeten lähellä Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Ranskan merentakaisiin alueisiin Tyynellämerellä. Puna'auia sijaitsee Tahitin saarella, ja on osa Windward-saaria ja Seurasaaria.

title: Turun saaristo

text:
Turunmaan saariston ja Turunmaan ulkopuolista Turun saaristoa on pohjoinen saaristo Turun, Kaarinan ja Naantalin kaupunkien sekä Maskun, Taivassalon ja Kustavin kuntien alueella. Tämä Pohjoinen saaristo, kuten Rymättylä ja muut nykyisin Naantaliin kuuluvat saaret on suomenkielistä aluetta, joskin Turku on kaksikielinen ruotsinkielisellä vähemmistöllä.
Aluepoliittisissa määrittelyissä Turun, Naantalin ja Kaarinan kaupunkien saaret eivät kuulu saaristoon. Joskus käytetään myös käsitettä Lounaissaaristo tai Saaristomeren saaristo, ja tällöin toisinaan luetaan mukaan Saaristomeren ohella myös Ahvenanmaa. Joissain yhteyksissä Turun saaristolla voidaan tarkoittaa myös Turun saaria eli Turun kaupungin nykyiselle alueelle jäävää osaa Turun saaristosta.

title: Huahine

text: Huahine on pieni saaristo, joka on osa Ranskan Polynesiassa sijaitsevaa Seurasaarten saariryhmää. Huahine on myös yksi Ranskan Polynesian kunnista.

title: Luettelo Shetlandinsaarten saarista

text: Tämä on Luettelo Shetlandinsaarten saarista. Shetlannin saaristoon kuuluu noin 300 saarta ja luotoa, joista 16 on asutettuja. Mainlandin lisäksi suuria saaria ovat Unst, Yell ja Fetlar.

title: Georgian Bay Islandsin kansallispuisto

text: Georgian Bay Islandsin kansallispuisto on Kanadassa, lähellä Honey Harbouria ja Port Severniä, saaristossa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuiston alueeseen kuuluu kaikkiaan 59 saarta ja luotoa, jotka ovat osa 30000 saarta käsittävää saaristoa. Alueella elää monia sammakko- ja matelijalajeja, kuten viisijuovaskinkki ja suokalkkarokäärme. Alueen suurin saari on Beausoleil. Sen maasto on kallioista ja se sijaitsee tuulisella paikalla, missä kasvaa vain tuulen vaikutusta kestäviä puulajeja. Saaren eteläosassa maaperä on kallkkikiveä.

title: Göteborgin saaristo

text: Göteborgin saaristo () on saaristo Ruotsin länsirannikolla Göteborgin edustalla. Se jaetaan pohjoiseen- ja eteläiseen saaristoon. Eteläinen saaristo kuuluu Göteborgin kuntaan ja Länsi-Götanmaan maakuntaan, kun taas pohjoinen saaristo on osa Öckerön kuntaa ja Bohuslänin maakuntaa. Saariston suurimpiin saariin on yleensä lauttayhteys. Osa saarista on myös kytköksissä toisiinsa sillan kautta, kuten Fotö ja Hönö. Tärkeimmistä saarista Vinga sijaitsee kauimpana mantereelta. Sen eristäytyneen sijainnin vuoksi sitä ei yleensä lueta kuuluvaksi kumpaankaan saariston osaan: ei eteläiseen eikä pohjoiseen.

title: Tikei

text: Tikei, (joskus käytetään nimiä Manu, Tikai tai Tiku) on saari Tuamotu-saaristossa Ranskan Polynesiassa. Tikei on poikkeuksellisesti saari, kun muut Tuamotussa sijaitsevat maa-alueet ovat atolleja. Tikei kuuluu Kuningas Yrjön saariin.

title: Oseania

text: Syrjäisillä Tyynenmeren saarilla vuosien 1–500 jaa. välinen aika oli jatkuvaa laajenemista ja uudisasutusta. Idässä polynesialaiset jatkoivat itäisen Polynesian saaristojen asuttamista, ja samaan aikaan saapuivat ensimmäiset asukkaat Karoliineille Mikronesiassa. Läntisessä Oseaniassa mantereen ja saariston väliset kauppaverkot kehittyivät ja laajenivat itään päin. Noin ajanlaskun alusta lähtien itäisen Indonesian saariston kauppiaat alkoivat solmia suhteita läntisen Uuteen-Guineaan.[8] Polynesialaiset jatkoivat itään suuntautuvaa uudisasutustaan asuttaen muun muassa Havaijin, Tahitin ja Pääsiäissaaret arviolta noin 800 jaa.[9] Uuden-Seelannin saarille he saapuivat noin 900 jaa. ja asuttivat ne. He kutsuivat saaria nimellä Ao-Tea Roo (pitkän valkoisen pilven maa).[10]

title: Pääsiäissaaren historia

text: Pääsiäissaari on kaukana mantereista ja monista Polynesian saaristakin. Siksi sen kulttuuria on leimannut eristyneisyys. Alkuasukkaiden luurankolöydöt, kieli ja kulttuuri yhdistävät saaren Polynesiaan. Pääsiäissaaren viljelykasvit banaani, bataatti, sokeriruoko ja kotieläin kana olivat tyypillisesti polynesialaisia. Toisaalta Pääsiäissaarelta puuttuvat muulle Polynesialle tyypilliset koirat ja siat. Alkuperäiset pääsiäissaarelaiset purjehtivat saarelle ehkä 1800 kilometrin päässä lännessä olevan Pitcairnin suunnasta. Pääsiäissaarelaiset puhuivat muinaismangarevaa, joka on itäpolynesialainen havaijin ja marquesasin sukuinen kieli. Pääsiäissaaren työkalut olivat polynesialaista tyyppiä ja muistuttivat eniten varhaisia marquesasialaisia malleja. Marquesassaaret saatettiin asuttaa jo 600–800 jaa. Pääsiäissaarelaisten alkuperäinen koti lienee ollut Marquesassaarista itään olleet Mangareva, Pitcairn ja Henderson, jotka sijaitsevat Polynesian saarista lähimpänä Pääsiäissaarta. Mangerevalta Pääsiäissaarelle pääsee kanootilla parhaassa tapauksessa 17 päivässä, ja maan tunnistaa jopa parinsadan kilometrin päähän lintuparvista. Pääsiäissaarten työkalut muistuttavat Mangarevan ja Pitcairnin työkaluja ja jotkut Pääsiäissaaren patsaat erästä Pitcairnin patsasta. Myös Pääsiäissaaren kallot muistuttavat enemmän Pitcairnin ja Hendersonin kalloja kuin Marquesassaarten kalloja. Arkeologisesti Pääsiäissaari muistuttaa Mangarevaa ja Cooksaarten Mangaiaa. Punakuonakiviset isot kiviveistokset viittaavat Pitcairniin ja ehkä Tubuaisaarten Paívaeen.

title: Rauman pohjoinen saaristo

text: Rauman pohjoiseksi saaristoksi kutsutaan Rauman saariston pohjoisosaa, joka ulottuu Rauman kaupungin sekä Eurajoen kunnan alueille. Sen suurimpia saaria ovat Nurmes, Reksaari ja Omenapuumaa sekä Eurajoen Olkiluoto. Muita saaria ovat muun muassa Munakari, Kaunissaari, Kivi-Reksaari, Voitka, Pask-Aikko, Susikari ja Kalla. Merkittäviä vesialueita ovat Nurmeksen, Reksaaren ja Omenapuumaan keskelle jäävä Haapasaarenvesi, Olkiluodon edustan Olkiluodonvesi sekä Sorkanlahti. Osa saaristosta kuuluu myös Selkämeren kansallispuistoon.

title: Islas de la Bahía

text: Islas de la Bahían saariryhmän pääsaaret lähellä rannikkoa ovat Roatán, Utila ja Guanaja. Saaristoon kuuluu lisäksi monia pienempiä saaria. Kauempana Karibianmerellä on lisäksi Islas Santanillas, johon kuuluu useita pieniä saaria ja luotoja. Lisäksi lähempänä mannerta on Cayos Cochinos. Islas de la Bahían on muodostunut neljästä kunnasta.

title: Samoan saaristo

text: Samoan saaristo sijaitsee Polynesiassa, eteläisellä Tyynellä valtamerellä. Siihen kuuluu 20 saarta, joista kuusi (pituuspiirin 171 W länsipuolella) kuuluu Yhdysvalloille, ja yhdeksän asuttua ja viisi asumatonta saarta pituuspiirin itäpuolella muodostavat itsenäisen Samoan valtion.

title: Ranskan Polynesia

text: Ranskan Polynesia on Ranskan merentakainen paikallishallintoalue. Se sijaitsee keskellä Tyyntämerta Polynesian saaristossa. Ranskan Polynesia koostuu 118 saaresta ja atollista, joiden yhteispinta-ala on yli 4 000 neliökilometriä ja asukasluku vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 281 674. Pääosa väestöstä asuu Seurasaariin kuuluvalla Tahitin saarella, jossa sijaitsee myös pääkaupunki Papeete. Vaikka Ranskan Polynesia onkin Ranskan paikallishallintoalue, se ei kuulu Euroopan unioniin. Ranskan Polynesian virallinen kieli on ranska ja valuutta CFP-frangi. Polynesialaiset uudisasukkaat saapuivat Ranskan Polynesian arviolta vuosien 200 eaa. – 400 jaa. välisenä aikana. Ensimmäiset eurooppalaiset havainnot saarista tehtiin 1500-luvun alkupuolella, ja ensimmäiset kohtaamiset tapahtuivat vuosisadan loppupuolella. 1700-luvun lopulta lähtien saarille saapui lähetyssaarnaajia ja 1800-luvulla alue päätyi Ranskan haltuun. Ranska suoritti Tuamotun atolliketjuun kuuluvilla Moruroan ja Fangataufan atolleilla paljon kritiikkiä saaneita ydinkokeita vuodesta 1966 vuoteen 1996.

title: Ranskan Polynesia

text:
Ranskan Polynesia on Ranskan merentakainen paikallishallintoalue, jossa pätee Ranskan perustuslaki ja ranskalainen oikeusjärjestelmä. Ranskan Polynesian kansalaiset ovat Ranskan kansalaisia. Tästä huolimatta se ei kuulu Euroopan unioniin. Valtionpäämies on Ranskan presidentti, jota edustaa paikallisesti tasavallan suurkomissaari. Paikallisemmin hallintoa johtaa Ranskan Polynesian presidentti. Ranskan presidentti nimittää suurkomissaarin Ranskan sisäministeriön suositusten mukaisesti. Hallintoalueen parlamentin jäsenet valitsevat alueen presidentin ja parlamentin puhemiehen viiden vuoden kaudelle. Hallintoalueen parlamentti (Assemblée de la Polynésie française) on yksikamarinen ja siihen kuuluu 57 jäsentä. Jäsenet valitaan kansanäänestyksellä viiden vuoden välein. Ranskan Polynesia lähettää myös kaksi edustajaa Ranskan kansalliskokoukseen.Ranskan Polynesia on alueen varakkaimpia valtioita. Vuoden 2004 arvion mukaan Ranskan Polynesian bruttokansantuote oli 4,718 miljardia Yhdysvaltain dollaria, eli henkeä kohden 18 000 dollaria. Ranskan Polynesian talouskasvuun on vaikuttanut voimakkaasti turismin tuomat tulot sekä Ranskalta saatava taloudellinen tuki. Aktiiviväestön työttömyysluku on virallisesti noin 11 prosenttia, mutta sillä ei ole sinänsä merkitystä, sillä joillain alueilla ei ole lainkaan työmarkkinoita väestön ollessa pääasiassa omavaraista. Kuitenkin esimerkiksi pääkaupunki Papeetessa työttömyys on aiheuttanut samanlaisia sosiaalisia ongelmia kuin muualla maailmassa. Vuonna 1962 Ranska sijoitti sotilashenkilökuntaa saarille, ja siitä lähtien suuri osa työväestöstä oli sotilaallisten tahojen työllistämää. Ranskan lopettaessa ydinkokeensa vuonna 1996 sotilaallinen osuus taloudesta väheni tuntuvasti. Noin neljänneksen bruttokansantuotteesta tuottaa matkailu, joka on suurin ulkomaisen valuutan lähde saarilla. Muita tulonlähteitä ovat helmien viljely ja kaupallinen kalastus. Pieni tuotantosektori käsittelee pääasiassa maataloustuotteita. Ranskan Polynesian valuutta on CFP-frangi (XPF).
Ranskan Polynesiassa on yhteensä yli 50 lentokenttää, joista valtaosalla on päällystetty kiitotie. Faa’an kansainvälinen lentoasema sijaitsee Tahitilla. Alueen sisäisessä lentoliikenteessä toimivat Air Tahiti ja Air Moorea. Ainoastaan Air Tahiti Nui hoitaa kansainvälisiä lentoja. Lisäksi useilla ulkomaalaisilla lentoyhtiöillä on toimisto Papeetessa. Tieverkostoa saarilla on yli 2 500 kilometriä, josta vuonna 1999 päällystämätön osuus käsitti noin 850 kilometriä. Parhaat tieyhteydet ovat Seurasaarilla, joista pääosalla on melko hyväkuntoinen tie, joka kiertää saaren ympäri. Sisämaahan johtavat tieyhteydet ovat yleensä huonommat. Ranskan Polynesiassa on oikeanpuoleinen liikenne, ja onnettomuustilastot ovat melko synkät varsinkin syrjäisemmillä alueilla. Suurten saarten välillä on säännölliset vesi- ja lentoliikenneyhteydet. Jotkut rahtialukset kuljettavat maksusta myös matkustajia, millä on suuri merkitys esimerkiksi Tahitin ja Tuomatusaarten välisessä liikenteessä.

title: Tammisaaren saaristo

text: Saaristosta löytyy jokaista Suomen luonnolle tyypillistä rannikkotyyppiä. Laaja saaristo muodostuu loivasta peneplaanista, jota kallioperän murtumalinjat rikkovat. Saariston länsiosassa monilla saarilla on matalia hietikoiden reunustamia poukamia, jotka ovat linnustollisesti arvokkaita.

title: Pohjanlahti

text: Pohjanlahden rannikolla on paljon kiviä, mutta esimerkiksi Suomenlahteen verrattuna vain vähän saaria; Perämeren rannat ovat erityisen avoimia. Pohjanlahdessa on 4 001 yli 20 neliökilometrin kokoista saarta. Ruotsin puolen saaristoja ovat Haaparannan saaristo (652 saarta), Kalixin saaristo (792), Luulajan saaristo (1 312), Piitimen saaristo (550) ja Skellefteån saaristo (695 saarta). Selkämeren eteläosissa Uudenkaupungin–Rauman–Porin merialueilla on paikoin tiheääkin saaristoa. Suomen puolella on Selkämerellä Ahlaisten saaristo lähellä Poria, Ouran saaristo Merikarvialla, Rauma, Pyhämaan ja Luvian saaristot. Perämeren suurimmat saaret ovat Raippaluoto, Luoto ja Hailuoto.

title: Vega (saaristo)

text: Vegan saaristo sijaitsee Norjan länsirannikolla hieman pohjoisen napapiirin eteläpuolella. Saaristo on muodostunut tuhansista saarista, jotka kohoavat matalasta merestä.[1] Saaristoon kuuluu noin 6500 saarta, luotoa ja karia. Niistä selvästi suurin on Vegan saari, joka sijaitsee 10 kilometrin päässä mantereelta.[2]

title: Puka-Puka

text: Puka-Puka on kuudesta saaresta koostuva atolli Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Tuamotu-saariin, ja muodostaa oman kuntansa. Saarista yksi on asuttu.

title: Tyynimeri

text: Ihmiset tulivat Tyynenmeren saarille alun perin Kaakkois-Aasian mantereelta ja saaristosta. Aluksi he asuttivat Melanesian, mistä he levittäytyivät Mikronesiaan ja itään Polynesiaan pitkien merimatkojen yli. Tämä vaativa muuttoaalto alkoi 3 000 – 4 000 vuotta sitten ja saavutti päätöksensä kun maorit asuttivat Uuden-Seelannin 1 000 vuotta sitten.

title: Luettelo Ranskan Polynesian saarista

text: Tämä on luettelo Ranskan Polynesian saarista järjestettynä saariryhmän mukaan.

title: Galápagossaaret

text: Galápagossaariin kuuluu 13 yli kymmenen neliökilometrin ja 19 yli neliökilometrin kokoista saarta sekä monia luotoja ja kareja. Kaikkiaan saaria on 234. Suurin saarista on Isabela, jonka pinta-ala on 4 588 neliökilometriä. Viisi suurinta saarta, Isabela, Santa Cruz, Fernandina, Santiago ja San Cristóbal, käsittävät 93,2 prosenttia koko saariston pinta-alasta.

title: Samoanlurikki

text: Samoanlurikki elää Samoalla ja Tongalla sekä lähistöllä olevilla Keski-Polynesian saarilla ja Fidžillä Laun saaristossa. Lajin elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja lajin populaation koko on 50 000–100 000 yksilöä. Parvet vaeltelevat kukkivia puita etsien saaresta toiseen. Laji on yleinen, mutta sen kanta on taantumassa rottien takia. Samoanlurikkia pidetään harvoin vankeudessa häkkilintuna.

title: Rönnskär (Maalahti)

text: Rönnskärin saaristo sijaitsee Merenkurkussa noin 40 kilometriä länteen Vaasasta. Saariryhmään kuuluu noin 100 luotoa ja saarta. Useimmiten puhuttaessa Merenkurkun Rönnskäristä tarkoitetaan tähän saaristoon kuuluvaa Fäliskäretin saarta. Saarilla on tavattu 67 pesivää lintulajia joista yleisimpiä ovat riskilä, haahka ja ruokki.

title: Polynesiankottarainen

text: Polynesiankottaraista tavataan hajanaisella alueella Melanesiassa ja Polynesiassa. Vaikka sen levinneisyysalue on pieni, on sen kuvattu olevan yleinen monilla saarilla ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.