query: Onko Kangasalan kirkon seinään muurattu kivi?

title: Kangasalan kirkko

text: Kangasalan kirkko on 1760-luvulla rakennettu kivikirkko. Kirkko, joka on Antti Piimäsen rakentama Ruotsin yli-intendentinviraston laatiman suunnitelman pohjalta, sijaitsee Kangasalan keskustassa Kirkkoharjun kupeessa. Kirkko otettiin käyttöön ilman tornia 1767, mutta lopullisesti kirkko torneineen valmistui syksyllä 1776. Kirkon torni kaatui vuonna 1782 ja uusi torni valmistui syksyllä 1800. Kirkossa on nykyään Kangasalan urkurakentamo Oy:n 1988 rakentamat 34-äänikertaiset urut kolmella sormiolla. Persoonallisena yksityiskohtana kirkon katto muodostuu sadoista raameissa olevista tähdistä. Kirkon vasemman takasivustan seinään on muurattu kivi, joka legendan mukaan on toiminut Kuussalon Kaarinan mestausalustana.[1] Veripisarat Kangasalan vaakunassa symboloivat tätä tapahtumaa.

title: Mariankirkko (Neubrandenburg)

text: Pohjamuodoltaan Mariankirkko oli alun perin kolmilaivainen hallikirkko, jonka sivulaivat olivat leveydeltään puolet keskilaivasta. Keskilaivassa oli yhdeksän ristiholvia. Kirkon torni on länsipäädyssä. Itäpäädyn näyttävä seinä on suora, siinä on alaosassa kolme ikkunaa ja ulkopuoliset tukipilarit. Itäpäädyssä on käytetty tiilien lisäksi kiveä, runsaasti muototiiliä ja taidokasta muuraustekniikkaa. Päädyn kruunaa viisi "fiaalia", koristeellista pikkutornia, jotka jakavat päätykolmion neljään osaan. Näissä osissa on holvikaaret, keskimmäisissä kaksi päällekkäin. Holvikaari-valeikkunoiden eteen on muurattu verhofasadiksi koristeellinen sauvasto ja ruususto (). Kirkon jokaisessa kulmassa on monikulmaiset porrastornit, jotka toimivat myös vinojäykisteinä.

title: Rosettan kivi

text: Kivi löytyi Napoleonin sotaretkellä vuonna 1799 egyptiläisestä Rosettan kaupungista (64 km itään Aleksandriasta). Kivi oli muurattuna vanhaan seinään, jonka sotilaat purkivat linnoittaessaan kaupunkia. Toinen versio on, että kivi lojui maassa ja löytyi, kun paikalla olleen Fort Saint Julienin linnoituksen perustuksia kaivettiin. Kivi oli ehkä tuotu paikalle jonkin laivan painolastina, koska Rosetta oli ollut keskiajalla hyvin vilkas satamakaupunki.[4][5]

title: Keravan kirkko

text: Keravan kirkko on Keravalla sijaitseva kirkko, jonka suunnitteli arkkitehti Ahti Korhonen ja joka valmistui 1963. Istumapaikkoja kirkossa on noin 500. Kirkkorakennus on pohjakaavaltaan epäsymmetrinen, alttari on pisimmällä seinällä ja betoninen kellotorni sekä sakaristo kirkon yhdessä kulmauksessa. Sisutuksessa on käytetty betonin vastapainona tammea. Kirkon pinta-ala on 900 neliötä. Alttarilla on Kauko Räsäsen suunnittelema 1977 hankittu metallinen reliefi "Jumalan voima", minkä lisäksi kirkossa on Lauri Ahlgrénin lasimaalaus "Orjantappurakruunu". Kirkon 25-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas, alun perin vuonna 1963.

title: Kangasalan vaakuna

text: Kangasalan vaakuna on Kangasalan kaupungin virallinen tunnus, ja se on saanut aiheensa laulusta "Kesäpäivä Kangasalla" sekä vanhan kivikirkon seinään muuratusta verta itkevästä kivestä. Vaakunan harppu viittaa sävelmään ja veripisarat kertomukseen kivestä, jonka kerrottiin hikoilleen verta aina siitä saakka, kun sen päälle oli mestauksessa vuotanut viatonta verta.

title: Piikkiön kirkko

text:
Tyylillisesti korkean kallion kupeessa sijaitseva Piikkiön kirkko edustaa myöhäisgotiikkaa. Malliltaan kirkko on särmikäs pitkäkirkko ja tyylillisesti samankaltainen suomalaisten keskiaikaisten kivikirkkojen kanssa. Kirkon runkohuone on korkeapäätyinen, jyrkällä satulakatolla katettu harmaakivinen rakennus. Rakennuksen itäpää on kolmitaitteinen, pohjoispäässä sijaitsee sakaristo ja eteläpäässä asehuone joka on myöhemmin muutettu eteiseksi. Läntiseen päätyyn on tehty katonharjalle kattoratsastaja ja seinälle tiilikoristelua, joista erottaa kirkon suojeluspyhimyksen, Pyhän Nikolauksen nimikirjaimet SN ().
Mainittavia korjauksia kirkkoon on suoritettu vuosina 1775, 1908 (sisäholvin panelointi, keskikäytävän mustavalkoinen klinkkeritiililattia), 1929, 1949 (vesikaton uusiminen sementtitiilikatoksi) ja 1963 (uudet 23-äänikertaiset urut Kangasalan urkutehtaalta ja 2003 (kirkkopenkkien ja saarnastuolin restaurointi, saarnastuolin takaa seinästä löytyneen maalauksen esille otto).

title: Valkeakosken kappelikirkko

text: Valkeakosken kappelikirkko on arkkitehti Pekka Saareman suunnittelema 1958 rakennettu suorakaiteinen ja torniton pitkäkirkko, joka sijaitsee Valkeakosken hautausmaan yhteydessä. Kirkon pinta-ala on 450 neliötä ja siellä on 200 istumapaikkaa. Kirkon seinät ja katto on rakennettu yhteen sulautuviksi. Päädyt ovat sileitä kolmiopintoja, joissa on korkeat porrastetut lasimosaiikki-ikkunat. Kirkon pääsisäänkäynti on runkohuoneen toiselta sivulta ulkonevassa rakennusosassa. 12-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas 1960, urkujen julkisivun suunnitteli Pekka Saarema. Alttarin lasimosaiikit "Maan päältä kohti taivasta nouseva ihmisen toivo ja tuska, odotus ja ahdinko" sekä "Risti ja elämänpuu" on tehnyt taiteilija Mikko Vuorinen, samoin kuin takaikkunan mosaiikin "Pyhän hengen laskeutuminen maan päälle". Kirkko peruskorjattiin 2011. Vuonna 2013 valmistuneen vihkiryijyn "Helka" lahjoittivat kirkkoon Valkeakosken Uudet Martat.

title: Kangasalan kirkko

text: Kirkkoa korjattiin muun muassa vuonna 1839. Silloin uusittiin ikkunoita, lattia tasoitettiin ja korotettiin, ja vanhojen lankkujen päälle vaihdettiin pontatut lankut. Kirjalaudat ja lehterit korjattiin sekä penkit uusittiin. Alttarista tehtiin puoliympyrän muotoinen. Myös kirkon väritystä uusittiin. Ovista tuli mustat ja ikkunanpuitteista siniset. Seinät valkaistiin liimavärillä. Katto maalattiin vaaleansiniseksi, ja sinne tänne maalattiin enkelin kuvia. Vuonna 1823 kirkkoon oli saatu myös uusi alttaritaulu, joka esittää Jeesusta rukoilemassa Getsemanessa. Alttarikokonaisuus on tältä ajalta.

title: Munkkiniemen kirkko

text:
Munkkiniemen kirkko Helsingin Munkkiniemessä on valmistunut vuonna 1954. Ennen Munkkiniemen seurakunnan itsenäistymistä vuonna 1961 se toimi Huopalahden seurakunnan sivukirkkona. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Pauli Salomaa. Kirkko on rakennettu betonista ja puhtaaksi muuratusta tiilestä. Kirkkosalin lattia on porrastettu, se alenee ja kapenee pääovelta alttarille päin. Alttarin yläpuolella on kattoikkuna, josta lankeava valo on keskeinen tekijä muutoin pelkistetyssä kirkkosalissa. Kirkon sisäänkäynti on erikoinen, kirkkosaliin astutaan votiivilaivan ali. Kirkkosalin epäsymmetrinen muoto, materiaalien käyttö ja valaistusratkaisu ovat ominaisia juuri 1950-luvun kirkkoarkkitehtuurille. Kirkon pinta-ala on 302 m ja siellä on istumapaikat 440 henkilölle.
Alttariseinällä on pronssiveistos "Ristiinnaulittu", jonka tekijä on kuvanveistäjä Johannes Haapasalo. Myös saarnastuoli on salin alaosassa, lattian tasossa. Kirkon urut ovat 18-äänikertaiset ja ne on rakentanut Kangasalan Urkutehdas vuonna 1979.

title: Kangasalan kirkko

text: Hytönen, Pentti: Kangasalan kirkko ja sen palvelijat 1400−1995. Kangasalan seurakunta, Kangasala 1995. Hytönen, Pentti; Juvonen, Kirsti; Puula, Leo (toim.): Kangasalan kirkkomaat. Kangasala-Seura ry., Kangasala 1998. Jäntti, Juha: Liuksialan kappeli vaalii vuosisatojen perinnettä. Kotikirkko. Kangasalan seurakunnan juhlaliite 5/2017, 4−5. Ojanen, Eeva: Kuhmalahden seurakunnan historia. Kuhmalahden seurakunta, Kuhmalahti 1992.

title: Värtsilän kirkko

text: Värtsilän kirkko on arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema puusta vuonna 1950 rakennettu torniton pitkäkirkko Tohmajärven Värtsilässä. Suorakaiteen muotoisen kirkon päädyssä on runkohuonetta matalampi ja kapeampi sakasti ja sivulla seurakuntasalisiipi. Seinät ovat matalat ja ulkokatteena oleva satulakatto on jyrkkälappeinen. Sisällä on puinen taitekatto. Erillinen kellotapuli rakennettiin 1950, sen kellot ovat vuosilta 1868 ja 1949. Kirkkoa on korjattu 1956 ja 1967, sen pinta-ala on 270 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 300 hengelle. Kirkon 12 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1952. Alttaritaulu "Ristiinnaulittu" on tuntemattoman venäläisen taiteilijan maalaama, se on tuotu sodassa tuhoutuneesta entisen Värtsilän kirkosta. Toisen alttaritaulun "Passio" on maalannut Seppo Näätänen 1952. Myös kirkkosalin kattokruunut on tuotu entisen Värtsilän kirkosta.

title: Euran kirkko

text: Euran kirkko on kivestä ja tiilestä vuonna 1898 valmistunut Josef Stenbäckin suunnittelema kirkko Euran kunnan kirkonkylässä. Kirkko on oletettavasti järjestyksessään seurakunnan kolmas kirkko. Euran seurakunta on ollut olemassa emäseurakuntana jo vuodesta 1445 ja sen ensimmäinen, Pyhän Mikaelin kirkko oli jo tällöin olemassa. Nykyistä edellinen kirkko oli vuodelta 1728 ja se oli tyypillinen yksinkertainen lounaissuomalainen torniton pitkäkirkko. Tämä kirkko purettiin vuonna 1897. . Nykyisen kirkon seinät ovat muurattu luonnonkivestä ja torni sekä päädyt tiilestä.

title: Lyökin pooki

text: Suurta jättikummelia muistuttava punavalkoruutuinen kivirakennelma on 16,5 metriä korkea ja se on muurattu isoista maakivistä ja saarelta louhituista graniittilohkareista. Alaosan halkaisija on 6,8 m ja yläosan 3,5 m. Rakennelmassa sen leveydestä huolimatta ei ole ainuttakaan huonetta tai muuten säältä suojattua tilaa, sillä 2,5 metriä paksut seinät vievät lähes kaiken tilan. Rakennuksen sisällä on vain ylös johtava portaikko. Pookin katto on pyöreä ja se on muurattu tiilistä ja päällystetty lyijylevyllä.

title: Lakeuden Risti

text: Kirkon seinäpinta on muurattu tiilestä, ja se on slammattu valkoiseksi. Seinien alaosa on päällystetty hiotulla mustalla graniitilla kuten myös toimituskappelin seinät. Kirkon katto on kuparia. Varsinaisen kirkko-osan tilavuus on 17 000 m³. Lattiapinta-alaa koko kirkkorakennuksessa on yli 1 600 m².

title: Kangaslammin kirkko

text: Kangaslammin kirkko sijaitsee entisen Kangaslammin kunnan alueella Varkaudessa. Edellisen vuonna 1972 palaneen kirkon tilalle kirkko rakennettiin tiilinen pitkäkirkko 1972–1973. Kirkon tasakatto taittuu alttaripäädyssä viistoksi pulpettikatoksi. Kirkon pinta-ala on 450 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 250 hengelle. Kirkon on suunnittellut arkkitehti Kaj Michael. Kirkon ohessa oleva betoninen kellotapuli rakennettiin 1973, kellot ovat vuosilta 1972–1973. Alttarin veistoksen "Elämän puut" on suunnitellut taiteilija Eva Ryynänen, samoin kuin kirkkosaliin liitettävissä olevan seurakuntasalin seinällä olevan teoksen "Enkelin siipi". Kirkon alttarin vasemmalla puolella on ikkunaseinä ja oikealla urku- ja kuorotila. Kangasalan urkutehtaan vuodelta 1973 olevat urut ovat 9-äänikertaiset. Entisen kirkon kivijalasta otettu graniittinen paasi on uudessa kirkossa kastemaljana. Alttarilla on Teuvo Tikkasen entisen kirkon isoista nauloista tekemät kolme naularistiä, alttarin tekstiilit on suunnitellut ja valmistanut Leena Mäki-Patola. Kirkon tilat uusittiin vuonna 1990.

title: Lohjan Pyhän Laurin kirkko

text: Hautausmaalla on ollut 1700-luvun alkupuolella tehty hautakappeli, jonka rakennuttajana pidetään Veijolan tilan omistajaa, lääninsihteeri Johan Henriksson Arckenholtzia. Kappeli jäi hoitamattomaksi, ja nykyisin sen paikalla on muistomerkiksi 1923 pystytetty luonnonkivi. Kivi pystytettiin erityisesti historioitsija Johan Arckenholtzin muiston kunnioittamiseksi. Tapulin viereen rakennutti Laakspohjan kartanon omistaja Magnus Erik Ehrnrooth keltaisen uusklassisen hautakappelin. Sen oven yläpuolella on kivilaatassa teksti "Laxpojo Graf 1824" ja seinään on myöhemmin kiinnitetty kivitaulu, jossa on kappeliin haudattujen nimet. Kirkon länsipuolella on Sedolan hautakappeli, jonka rakennutti 1825 Sedolan rusthollin omistaja Henrik Sederström. Kappelin päädyssä on kivitaulu "Sedola Graf Byggnad af H: S: 1825". Hautakappeliin on haudattu Sederström ja hänen vaimonsa Anna Kajsa Wessman. Kappeleissa on hautaholvit, jotka vuoden 1903 määräysten mukaan on täytetty hiekalla. Molemmat kappelit on maalattu ja kunnostettu 1980-luvulla. Kirkon itäpuolella on kumpareessa 1840 tiilestä muurattu Outamon ratsutilan hautakammio, jonka ovena on valurautakansi.

title: Harjavallan kirkko

text: Arkkipiispa John Vikström vihki kirkon käyttöön 4.11.1984. Kirkon peruskiveen on muurattu kivi, mikä on tuotu Israelista siltä vuorelta, missä Jeesuksen uskotaan pitäneen vuorisaarnansa. Kirkon nimi Kaikkien autuuksien kirkko tulee vuorisaarnan aloituksen autuaaksijulistuksista.

title: Kangasalan kirkko

text: Kesällä 2017 tehdyssä remontissa otettiin alttari irti seinästä. Uusi alttari otettiin käyttöön Kangasalan kirkon 250-vuotis- ja Kangasalan seurakunnan 650-vuotisjuhlamessussa Kangasalan kirkossa 29.10.2017 piispa Matti Revon johdolla.

title: Osastoiva seinä

text: Materiaaliltaan tyypillisiä paloseiniä ovat teräsbetoniseinät, palamattomista levyrakenteista ja eristeistä tehdyt seinät sekä muuratut harkko- ja tiilirakenteet. Valmistajat ovat tyyppihyväksyttäneet eri rakennetyyppejä käytettäviksi eri osastointimääräysten mukaisina. Vanhojen rakennusten paloseinien materiaalit ovat vaihtelevia: Esimerkiksi 1940–70-luvuilla eristyksessä käytettiin muun muassa asbestia.

title: Valkeakosken kirkko

text: Valkeakosken kirkko on arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema 1969 rakennettu torniton pitkäkirkko Valkeakoskella. Kirkko oli viimeinen Larkaksen suunnittelemista yhteensä neljästätoista kirkosta. Suorakaiteen muotoisessa kivikirkossa on matalat seinät ja jyrkkälappeinen satulakatto. Kirkkoon liittyy matalampi sakasti. Kirkon pinta-ala on 850 neliötä ja istumapaikkoja siellä on kirkkosali ja parvi mukaan lukien 1000 hengelle. Sisäänkäyntipääty on verhottu vaalealla laatoituksella ja siinä on korkea lasimaalausikkuna, kuten alttaripäädyssäkin. Sisällä kattopalkit on jätetty näkyviin. Niiden ja seinäpilasterien varassa on puinen taitekatto, pilasterien välit ovat kokonaan ikkunoita. Kirkon 39-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1969. Alttarin maalaus "Siunaava Kristus" vuodelta 1969 on Mikko Vuorisen tekemä, kuten lasimaalausikkunatkin.

title: Home Insurance Building

text: Home Insurance Buildingin suunnitteli ja rakennutti yksi Chicagon koulukunnan perustajista, William LeBaron Jenney. Rakennuksen takaseinät olivat muurattuja kantavia seiniä ja kadunpuoleisiin seiniin oli muurattu terästä, joka vahvisti seinää ja mahdollisti siten suurempien aukkojen jättämisen ikkunoita varten. Ikkunat asennettiin syvennyksiin ja se sai rakennuksen vaikuttamaan korkealta. Ulkopinta rapattiin paloturvallisuuden lisäämiseksi.

title: Lammin kirkko

text: Kirkko edustaa myöhäiskeskiaikaista välitystyyliä. Ulkoa se on aidosti keskiaikainen ja sisältä 1920-luvun käsitysten mukainen. Ennen tulipaloa kirkossa oli puinen, koristeellinen tynnyriholvikatto ja sivuilla lehterit. Korjauksessa kirkkoon rakennettiin kaartuvat betoniholvit ja kirkkotila koristeltiin runsain maalauksin. Myös ulkopäätyjen tiilet on koristeltu monipuolisesti. Länsipäädyssä on suuri goottilainen pyöröikkuna ja seinään muurattuna kaksi myllynkiveä. Kirkko on puusisusteinen ja sen alttarikaappi on harvinainen moderni keskiaikaistyylinen puuveistos, joka aikoinaan lienee tarkoitettu Helsingin Johanneksenkirkkoon mutta jonka Lammin seurakunta sai ostaa.

title: Espoonlahden kirkko

text: Rakennusmateriaaleja ovat muun muassa betoni ja kupari sekä rakennuspaikalta kalliosta louhittu kivi. Salin ulkoseinien sisäpinta on pääosiltaan muurattu louhoskivistä, osiltaan se on tehty betonielementeistä. Kirkko on moderni, ja eräät osat ovat metrin verran kallion sisällä.

title: Kangasalan kirkko

text: Seuraava suurempi remontti tehtiin 1890-luvun lopussa, mutta ennen sitä uusittiin muun muassa kellotornin katto 1850-luvulla. Vuonna 1869 kirkko valkaistiin sisältä sammumattomalla kalkilla. Vuonna 1845 kirkko sai ensimmäiset urkunsa. Urut tulivat Suomen ensimmäisestä urkutehtaasta, Kangasalan urkutehtaalta, jonka Anders Thulé perusti vuonna 1843 urkuverstaana. Kangasalan kirkon urut olivat urkutehtaan toiset urut (opus 2/1845). Ensimmäiset urut valmistettiin 1844 Tammisaaren kirkkoon ja toiset 1845 Kangasalan kirkkoon.

title: Kangasalan kirkko

text: Kangasalan kirkko on saanut tunnustusta esteettömyydestään ja saavutettavuudestaan. Vuonna 2000 Kangasalan kirkolle myönnettiin Invalidiliiton kunniakirja vammaisuuden ja esteettömyyden huomioimisesta. Radio Dein kuuntelijat valitsivat vuonna 2016 Kangasalan kirkon Suomen saavutettavimmaksi kirkoksi.

title: Kangasalan kirkko

text: Apostoli Johannesta esittävä puuveistos kirkossa Kattokruunu kirkossa Kangasalan kirkon vanha alttaritaulu Jumalan kaikkinäkevä silmä alttarin yläpuolella Kirkon koristeellinen saarnastuoli 1600-luvulta Kangasalan kirkon tornin rakentamisen muistolaatta Risti kirkon tornissa

title: Kallion kirkko

text: Kirkko on malliltaan pitkäkirkko, johon liittyy kaksi matalampaa sivusiipeä. Kirkon kantavat seinät on muurattu punatiilestä ja verhoiltu suomalaisella graniitilla. Sisätiloja koristavat jugend-tyyliset seinämaalaukset. Kirkon alttaritauluna on puureliefi, Hannes Autereen "Tulkaa minun tyköni" vuodelta 1956. Paavo Tynellin suunnittelemat kookkaat messinkivalaisimet ovat vuodelta 1932. Kirkon sisätiloissa koristeaiheina käytetyt ruusut, liljat, palmunoksat, laakeriseppeleet ja helmet ovat kristillisiä symboleja, jotka välittävät evankeliumin sanomaa.

title: Kangasalan kirkko

text: Vanhojen urkujen fasadin vasemmalla puolella seinässä on Kivennavan kirkon muistotaulu. Kivennavalle rakennettiin asemasodan aikaan 1943 kirkko kenraalimajuri Aaro Pajarin johdolla. Joukkojen perääntyessä 1944 kirkko paloi, mutta everstiluutnantti Valkonen miehineen otti taulun mukaansa. Se toimitettiin Pajarille kotiin. Aaro Pajarin kotiompelija Sylvi Salminen oli Kangasalta kotoisin, ja Pajarin kuoleman jälkeen vuonna 1949 Salmisen ehdotuksesta taulu lahjoitettiin Kangasalan seurakunnalle, koska suurin osa Kivennavan evakoista oli muuttanut Kangasalle.

title: Kangasala

text:
Erään selityksen mukaan Kangasalan nimi johtuu sanasta "kangas", joka on muinaisgermaaninen laina ja sukua saksan Gang- sekä ruotsin gång-sanoille ja tarkoittaa käytävää, kovapohjaista kulkureittiä tms. Kangasala onkin tunnettu harjujonostaan, joka on ollut keskeinen kulkuväylä kautta aikojen. Nimi kokonaisuudessaan tarkoittaa samaa kuin "kankaanala", mutta se kuuluu toiseen sanatyyppiin: kynnysalla/kynnysala, taivasalla/taivasala, katosalla/katosala. Nimen taivutus on näin ollen epäsäännöllinen: mennään "Kangasalle" ( ei "Kangasalaan" tai "Kangasalalle"). Kuitenkin Kangasalla asuvasta henkilöstä käytetään nimitystä "kangasalalainen", ja myös muotoa "Kangasalalle" käytetään muuta kuin liikkumista tarkoittavissa asiayhteyksissä, esim. "Kangasalalle tyypillinen piirre..." tai "Kangasalalle myönnettiin valtionapua..." On myös selitetty, että Kangasala on ugrilaisen termin "kannas" johdannainen. Se tulisi esihistorialliselta ajalta, jolloin vesistöt olivat 8-14 metriä nykyistä korkeammalla. Vesireittejä oli useita ja alueelle tuli parikin merenlahtea joiden väliin jäi korkea harjukannas. Paikalla on ollut asutusta jatkuvasti kivikaudelta lähtien. Ugrisanasto tulee ajalta ennen ajanlaskun alkua, jolloin Pirkkalan alue oli tärkeä liikenteen solmukohta, kuljetettaessa etelään lohta, tervaa ja turkiksia.
Kangasalan nimi tavataan asiakirjoista ensi kerran vuonna 1403, jolloin se oli ollut Pirkkalasta eronneena noin puoli vuosisataa. Kangasalan kirkko sijaitsi aluksi Liuksialan kylässä Roineen rannalla, josta nimi levisi koko pitäjän nimeksi. On arveltu, että kirkon sijainti Pirkkalasta katsottuna "kankaan alla" eli kangasalla, on vaikuttanut nimen syntyyn. Nykyiselle alueelleen kirkko sijoitettiin vasta 1600-luvulla, joten nykyisestä kirkosta tai kirkonkylästä ei nimen syntyminen ole voinut johtua. Muistitietona on tallennettu, että kun väki ennen vanhaan meni Tarpilan, Pikkolan ja Rekiälän pelloille touoille, ruista repimään ja nauriita kylvämään, se sanoi menevänsä kankaan alle. Tämä sopii suunnan ja maaston perusteella hyvin näkemykseen, että Kangasala aluksi sijaitsi Liuksialan suunnalla.

title: Sköllerstan kirkko

text: Kirkon seinät on muurattu kalkkikivestä ja holvit on tehty tiilistä. Kirkko koostuu kolmesta laivasta, joista keskilaiva on sivulaivoja korkeampi. Koillisosassa on sakaristo, joka on kirkon vanhimpia osia. Ikkunoita suurennettiin 1700- ja 1800-luvuilla, mutta eteläseinässä on jäljellä yksi keskiaikainen ikkuna. Kuorin ikkuna on rekonstruoitu 1860-luvulla ja siinä on neljä 1300-luvulta peräisin olevaa lasimaalausta, kun kirkon muut lasimaalaukset ovat 1950-luvulta.


query: Mikä on Jämijärven pinta-ala?

title: Jämijärvi

text: Jämijärven maanpinta sijaitsee Suomen mittakaavassa keskimäärin varsin korkealla merenpinnasta. Maisemakuvaa hallitsee Hämeenkangas, jota pitkin kulkee ikivanha, maisemiltaan erämaisena säilynyt Kyrönkankaantie. Kunnan alueella sijaitseva Soininharju on 185,4metriä merenpinnan yläpuolella. Harjulla on myös muutama syvä suppa eli ”vati” ja pohjoisrinteellä suuri Kylmänmyllynlähde. Kunnan alueella sijaitsevan Jämijärven pinta on puolestaan 100,6metriä merenpinnan yläpuolella. Sokkeloisen järven pinta-ala on vajaat 8,8neliökilometriä, mutta siinä on rantaviivaa peräti 91kilometriä. Kauniista maisemistaan tunnettuun Jämijärveen laskevat Nauris- sekä Palojoki ja järveltä pois virtaa Kyrösjärveen laskeva Jyllinjoki.

title: Jämijärven valuma-alue

text: Jämijärven valuma-alue (35.54) sijaitsee Pirkanmaalla Ikaalisissa ja Satakunnassa Jämijärvellä ja Kankaanpäässä. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (35) ja on Ikaalisten reitin valuma-alueessa (35.5) toisen jakovaiheen neljäs osa-alue, joka laskee Kyrösjärven alueeseen (35.52). Jämijärvi on valuma-alueen pääjärvi ja sen laskujoki on Jyllinjoki, joka laskee Kyrösjärveen. Vedet jatkavat siitä eteenpäin Pappilanjoen kautta Kirkkojärvi-Mahnalanselkään ja sitten Siuronkosken kautta Kuloveteen. Alueen valuma-alue on pinta-alaltaan 398 km² ja sen järvisyys on 3,4%. Valuma-alueen suurimpia järviä ovat Jämijärvi, Valkiajärvi ja Iso Kivijärvi. Valuma-alueella on lähes 20 järveä.

title: Niinisalo

text: Niinisalo on kylä ja taajama Kankaanpäässä. Se sijaitsee noin viiden kilometrin päässä kaupungin keskustasta koilliseen Parkano–Jyväskylä-tien suunnassa Pori–Haapamäki-radan varrella. Kylästä lähtevät myös seututiet Karviaan ja Jämijärven kautta Ikaalisiin. Kylän kaakkoispuolella on matalahko, Jämijärven kautta Kyrösjärveen laskeva Valkiajärvi. Kylässä toimii peruskoulun ala-aste, jossa ovat luokat 1−6. Siellä on myös vuonna 1965 valmistunut seurakuntatalo. Arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema Niinisalon rautatieasemarakennus on vuodelta 1933.

title: Lauttalammit (Jämijärvi)

text: Lammet sijaitsevat Unnannevan ja Lauttakankaan välisellä Lauttalamminnevalla Ikaalisten ja Jämijärven rajalla. Lampia on neljä ja suurimman lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Suurin lampi on 230 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Kuntaraja ylittää lammen kahdesti itärannalla olevan rajapyykin kautta niin, että suurin osa lammesta jää Jämijärven puolelle. Jämijärvellä sijaitsevat kaksi pientä lampea, joiden halkaisijat ovat 30 metriä ja 15 metriä. Neljäs ja eteläisin lampi sijaitsee Ikaalisissa ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 80 metriä. Kaksi suurinta lampea on yhdistetty toisiinsa ojalla. Ympäröivä suo on osittain ojitettu ja lampien vesi päätyy suo-ojiin eteäisen lammen laskuojan kautta, josta ne jatkavat Lauttaojaa myöten Hangasjärveen. Lammille ei johda tietä.

title: Jämijärvi (järvi)

text: Järven pituus on 12kilometriä, leveys kaksi kilometriä ja sen pinta-ala on 879hehtaaria. Se sijaitsee Hämeenkankaan pohjoispuolella ja muodoltaan hyvin rikkonainen järvi. Jämijärvi jakaantuu keskellä Kauppilankylän kohdalla olevan Kauppilanjoen salmesta kahteen järvialtaaseen. Länsipuolen järviallas on 4,5kilometriä pitkä, mutta sen pituutta lisää 2,8kilometriä pitkä Palolahti. Itäinen järviallas 5,4kilometriä pitkä. Kummassakin altaassa on paljon saaria ja lahtia. Altaiden syvyydet vaihtelevat voimakkaasti eri kohdissa lyhyidenkin välimatkojen aikana. Kauppilanjoken kautta virtaa 305neliökilometrin suuruisen valuma-alueen sadevedet, mikä tekee siitä virtaisan uoman.[1][2]

title: Jämijärvi

text: Vuoden 1540 maakirjoissa mainitaan Jämijärvellä olleen 15taloa: Pitkäniemi vanhimpana, toiseksi vanhimpana Soini. Seurakunnallisesti Jämijärvi kuului alkujaan Hämeenkyröön, mutta joutui Ikaalisten yhteyteen sen erottua Hämeenkyröstä vuonna 1641. Saarnahuonekunnaksi Jämijärvi tuli 1852 ja omaksi epäviralliseksi kunnakseen vuonna 1899, mutta ero Ikaalisista toteutui vuonna 1908. Jämijärven itsenäisyyden takana oli Pitkäniemen kylästä Niemen talosta Taavetti Niemi ja muutamia muita sen aikaisia talollisia. Arkkitehti G. Th. Chiewitzin suunnittelema puukirkko valmistui vuonna 1860. Jämijärvelle asutettiin viime sotien jälkeen Pyhäjärven (Vpl) siirtoväkeä. He tulivat rautateitse Jämijärvelle 1946. Siirtoväelle tehtiin 27taloa Jämijärvelle, enimmäkseen Tykköön seudulle.[4]

title: Loukkulampi

text: Lammen pituus on 300 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Se sijaitsee Jämijärven Kauppilankylässä noin 750 metriä Jämijärven kirkosta itään. Siihen laskee kaksi pelto-ojaa, jotka kulkevat lampea ympäröivän metsikön läpi. Lampeen on kaivettu ohitusoja, joka on kuitenkin yhteydessä lampeen ja toimii sen laskuojana. Oja tuo pohjoisesta suo- ja turvetuotantoalueiden vesiä Jämijärven länsiosaan. Rantaviiva on 700 metriä pitkä. Lammen rannat ovat vesijättömaata, ja mataluutensa takia lampi on soistumassa umpeen. Tämän vuoksi aivan rantaan ei ole rakennettu mitään eikä sille johda tietä. Lampi on kuitenkin aivan keskustan vieressä.

title: Mertiöjärvi

text: Järven pituus on 1,3 kilometriä, leveys 650 metriä ja pinta-ala 39 hehtaaria. Se sijaitsee aivan Jämijärven eteläpuolella sen ja Hämeenkankaan kapeassa välissä. Siihen laskevat Poljankeitaan ja Tapoosnevan suo-ojien vedet sekä muutama lyhyt pelto-oja. Järven laskuoja on melkein kanava, joka yhdistää järven Jämijärveen 100-metrisellä kaivetulla uomalla. Uoman yli kulkee seututie 261. Rantaviiva on 3,9 kilometriä pitkä. Puolet rannasta rajautuu peltomaahan ja loput metsään. Järven eteläpäässä on Hangaslahti, joka on matala ja umpeen heinittymässä. Toinen on Kurkilahti, joka kurkottaa länteen 350-metrisenä, mutta joka sekin on heinittymässä pohjastaan umpeen. Järven luusuassa on sama ongelma, mutta veden kulku lasku-uomaan on varmistettu ruoppaamalla rannanmyötäinen vapaanveden kanava. Järven vaikutuspiirissä on kolme maatilaa ja kahdeksan vapaa-ajanasuntoa. Kaakkoisrannassa sijaitsee uusi toimintakeskus.

title: Jämijärvi

text: Jämijärvi on Suomen kunta, joka sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Kunnassa asuu ihmistä,[1] ja sen pinta-ala on km², josta km² on vesistöjä.[2] Väestötiheys on Expression error: Unrecognized punctuation character "[". asukasta/km². Jämijärven naapurikunnat ovat Ikaalinen, Kankaanpää ja Parkano. Jämijärven vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1965.[3]

title: Ikaalisten reitin valuma-alue

text: Ikaalisten reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.5) on Suomen vesistöaluejaotuksessa yksi Kokemäenjoen vesistön (vesistöaluetunnus 35) ensimmäisen jakovaiheen osa-alueista. Se käsittää Kokemäenjoen vesistössä alueen, joka kerää vedet Nokialta, Hämeenkyröstä, Ylöjärveltä, Ikaalisista, Jämijärveltä, Parkanosta, Kihniöstä, Kankaanpäästä, Karvialta ja jopa Virroilta ja laskee ne Nokian Siurossa Siuronkosken kautta Kuloveteen, joka kuuluu Kokemäenjoen alueeseen. Kokemäenjoki laskee Porissa Selkämereen. Valuma-alueen pinta-ala on 3 165 km² ja järvisyys 8,6 %.

title: Jyllinjoki

text: Joen alue käsittää ne maa- ja vesialueet, jossa sadevesi virtaa maanpinnalla ja ojissa niin, että se päätyy lopulta joen uomaan. Tähän alueeseen ei lasketa Jämijärven ja sen yläpuolisten vesistöjen alueita. Jyllinjoen alueen pinta-ala on tämän mukaan 41 km².

title: Jämijärvi (järvi)

text: Läntiseen altaaseen laskevat lukuisat ojat ja joet. Pitkän Palolahden pohjukkaan laskevat vierekkäin Naurisjoki, jonka valuma-alueen pinta-ala on 142, ja Palojoki, jonka valuma-alue on 108neliökilometriä. Naurisjoen keskijuoksua kutsutaan toisinaan Jämijoeksi ja yläjuoksua Kivijoeksi. Nämä muodostavat yhteensä 40kilometriä pitkän joen, jonka lähdejärvi on Iso Kivijärvi. Naurisjoen valuma-alueella sijaitsevat vielä Valkiajärvi, Röömi ja Korvajärvi. Palojoen pituus on noin 20kilometriä ja sen latvahaarassa sijaitsee lähdejärvenä Palolammi. Palojoen sivuhaarassa sijaitsee Tyykköönjärvi. Palolahden suulta länteen laskee lyhyempi Koikonoja, jonka valuma-alue on 24neliökilometriä. Sen valuma-alueella ei ole järviä. Pohjoisrannoilla laskevat järveen vielä kaksi lampea. Tervalampi on pieni ja lyhyen ojan varrella sijaitseva lampi, joka laskee Tervalahteen. Jämijärven keskustaan laskee Loukkulampi ja sen latvaojat tuovat vetensä kaukaa pohjoisilta soilta. Jämijärven etelärannalle laskee vain lyhyitä ojia Hämeenkankaan pohjoisilta rinnesoilta. Poljan kylän kohdalla on sijainnut pieni Pihnarinlammi, joka on kuivatettu kosteikoksi.[1][2]

title: Alinen Teerlammi

text: Lammen pituus on 150 metriä, leveys 120 metriä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee tasaisen peltoalueen keskellä noin 2,1 kilometriä Jämijärven kirkolta koilliseen. Siihen laskee kaksi ojaa, joista toinen tuo Vipusuon vedet ja toinen peltojen pintavesiä. Lammen oma laskuoja yhtyy kilometrin jälkeen pohjoisesta Lauttalamminkulmalta laskevaan soiden ja turvetuotantoalueen johto-ojaan, joka laskee Jämijärven Seeksanlahteen. Samaa laskuojaa myöten tulevat myös Ylisen Teerlammin vedet. Rantaviivan pituus on 400 metriä. Rannat ovat suota, joille ei ole rakennettu mitään. Lammen vierestä kulkee traktoripolku.

title: Jämijärvi (järvi)

text: Jämijärvi [1][2] on Satakunnassa Jämijärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Jämijärven valuma-alueeseen. Jämijärvi on osa Jämijärven aluetta, jonka keskusjärvi sen on. Valuma-alueen laskujoen eli Jyllinjoen luusua sijaitsee järven itäpäässä Tervaselän lahdenpohjassa olevasta Teevalansalmessa, josta se laskee Kyrösjärveen.[1][2]

title: Jämijärven vaakuna

text: Jämijärven vaakuna on Jämijärven kunnan tunnus. Sen aihe viittaa paikkakunnan keskeiseen merkitykseen ilmailussa ja ilmailu-urheilussa. Jämijärven lentokenttä on edelleen yksi tärkeimmistä kevytilmailun keskuksista Suomessa.

text: Luettelo Jämijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Jämijärven kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.

title: Jämijärven lentokenttä

text: Jämijärven lentokenttä eli ”Jämi” on harrasteilmailussa käytetty lentopaikka. Se sijaitsee Jämijärven kunnassa Satakunnassa, noin seitsemän kilometriä Jämijärven kirkonkylältä etelään.

title: Tervalampi (Jämijärvi)

text: Tervalampi on Satakunnassa Jämijärvellä Rannanperällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Jämijärven valuma-alueeseen. Tervalampi on osa Jämijärven aluetta.

title: Jyllinjoki

text: Jyllinjoki on 15 kilometriä pitkä joki Satakunnan Jämijärvellä ja Pirkanmaan Ikaalisissa. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistön Ikaalisten reitin valuma-alueeseen, missä se on Jämijärven valuma-alueen keskusjärven, Jämijärven, ja Kyrösjärven yhdistävä laskujoki. Jyllinjoen luusuan kautta virtaa pinta-alaltaan 350 km² suuruisen valuma-alueen sadevedet ja joen suussa valuma-alue on kasvanut noin 390 km² suuruiseksi. Joki virtaa mutkitellen ja se laskee monien koskien läpi. Matkalla se ohittaa Jyllin kylän ja se laskee Kyrösjärveen Vatulan kylässä.

title: Jämijärven valuma-alue

text: Jämijärveen laskevat lyhyet ojat katsotaan kuuluvan Jämijärven alueeseen. Jämijärven eteläpuolella kulkee varsin lähellä Hämeenkangas, joka selvästi patoaa Jämijärven vedet harjun pohjoispuolelle. Hämeenkangas vaikuttaa myös Jyllinjoen kulkuun. Ainoa järvi, joka laskee Jämijärveen etelän puolelta, on suurehko Mertiöjärvi. Etelästä on laskenut siihen toinenkin järvi, mutta tämä Pihnarinlammi on kuivatettu kosteikoksi. Pohjoispuolelta Jämijärven länsialtaan Tervalahteen laskee pieni Tervalampi, jota on myös laskettu hieman. Länsialtaaseen laskee myös Jämijärven keskustassa sijaitseva Loukkulampi, jonka vierestä juoksee Saari- ja Mustakeitaan sekä Alisen- ja Ylisen Teerilampien yhteinen laskuoja. Järven itäaltaaseen laskee lyhyen ojan kautta Ainajärvi.

title: Ikaalisten reitin valuma-alue

text: Jämijärven valuma-alueen pääjärvi on Jämijärvi ja sen laskujoki on Jyllinjoki, joka laskee Kyrösjärveen. Jyllinjoessa on kaksi suvannon kaltaista lampea Yläinenlammi ja Alainenlammi. Jokilaaksossa on niiden lisäksi vain yksi muu järvi Salavanjärvi. Jämijärven lähialueella sijaitsee kaksi suurempaa järveä ja useita lampia. Mertiöjärvi ja Ainajärvi laskevat suoraan Jämijärveen. Mainitut lammet ovat Tervalampi, Loukkulampi, Alinen Teerlammi ja Ylinen Teerlammi. Jämijärveen laskee kaksi jokea. Palojoki on pitkä ja kapea joki, jonka valuma-alueella sijaitsee vain kaksi järveä: Palolammi ja Tyykköönjärvi. Naurisjoki, jolla on myös nimet Jämijoki ja Kivijoki, on myös pitkä joki. Sen valuma-alueella sijaitsee Valkiajärvi, Korvajärvi, Röömi ja Iso Kivijärvi.

title: Palolammi (Kankaanpää)

text: Lammen pituus on 250 metriä, leveys 120 metriä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Se sijaitsee Kankaanpään itäreunassa Parkanon Kuusijärven ja Jämijärven Kahilanperän välissä Multikeitaalla. Lampeen laskee suo-ojia, mutta myös laskuoja Palokankaalta ja johto-oja Kuusikeitaalta. Rantaviivan pituus on 500 metriä. Rannat ovat suota eikä niille ole rakennettu mitään. Lammelle johtaa vain polku läheisen Eromaan maatilalta, jonne johtaa tie Parkanon Kuusijärveltä.

title: Jämijärvi

text: Vuoden 2017 lopussa Jämijärvellä oli 1 867 asukasta, joista 646 asui taajamissa, 1 193 haja-asutusalueilla ja 28 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Jämijärven taajama-aste on 35,1 %.[11] Jämijärven taajamaväestö kuuluu vain yhteen taajamaan eli kunnan keskustaajamaan Jämijärven kirkonkylään, jossa oli vuoden 2017 lopussa 646 asukasta.[12]

title: Jämijärven lento-onnettomuus

text: Jämijärven lento-onnettomuus sattui 20. huhtikuuta 2014 Jämijärvellä lähellä Jämijärven lentokenttää, kun laskuvarjohyppääjiä kuljettanut pienkone putosi maahan ja syttyi palamaan. Koneessa oli kymmenen matkustajaa sekä lentäjä. Onnettomuudessa sai surmansa kahdeksan henkilöä. Kolme koneessa ollutta pelastautui hyppäämällä koneesta sen pudotessa; yksi pelastautuneista oli koneen lentäjä

title: Jämijärven rautatieasema

text: Jämijärven rautatieasema (lyhenne Jmj) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Haapamäki-Pori-radalla, joka sijaitsi Asematiellä Jämijärven Tykköön kylässä noin 5 kilometriä Jämijärven kirkonkylästä pohjoiseen. Etäisyys Kankaanpään rautatieasemalle noin 16 kilometriä ja Niinisalon rautatieasemalle noin 10 kilometriä. Rata avattiin liikenteelle Porin ja Parkanon välillä vuonna 1935, mutta Jämijärven laiturivaihde avattiin vasta vuonna 1937. Suurehko liikennepaikkarakennus tehtiin muista Haapamäki–Pori-radan asemarakennuksista poikkeavin piirustuksin. Koko pituudeltaan rata Porista Haapamäelle otettiin käyttöön vuonna 1938.

title: Jämijärven seisake

text: Jämijärven asema ei kuulunut Haapamäki–Pori-radan alkuperäisiin liikennepaikkoihin. Junaliikenne Porin ja Parkanon välillä oli alkanut vuonna 1935, mutta Jämijärven laiturivaihde avattiin vasta vuonna 1937. Suurehko liikennepaikkarakennus tehtiin muista rataosan asemarakennuksista poikkeavin piirustuksin. Jämijärven asema sijaitsi melko kaukana kuntakeskuksesta, eikä sen ympäristöön koskaan muodostunut mainittavaa asutusta.

title: Ainajärvi

text: Järven pituus on 1,5 kilometriä, leveys 500 metriä ja sen pinta-ala on 34 hehtaaria. Se sijaitsee Jämijärven kupeessa aivan Jyllinjoen luusuan vieressä. Siihen laskee muutaman lyhyen ojan lisäksi kaksi pitenpää suo-ojaa, jotka tuovat vettä pohjoispuolen tiheästi ojitetuilta soilta. Järven oma laskuoja laskee 150 metriä pitkänä Jämijärven itäpäähän. Rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä. Järvi on lähes kokonaan peltojen ympäröimä, mutta sen kaakkoispäässä on hieman metsäisiä rantoja. Järven vaikutuspiirissä on kuusi maatilaa ja rannoille on rakennettu yli kaksikymmentä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet seututieltä 261. Järven itäpäässä on kapea luonnonsuojelualue.

title: Ikaalinen

text: Ikaalinen () on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu ihmistä,[1] ja sen pinta-ala on km2, josta km2 on vesistöjä.[2] Väestötiheys on Expression error: Unrecognized punctuation character "[". asukasta/km2. Ikaalisten naapurikunnat ovat Hämeenkyrö, Jämijärvi, Kankaanpää, Parkano, Sastamala ja Ylöjärvi.

title: Jämijärvi

text: Jämijärven poikki kulkee Porin ja Haapamäen välinen rautatie, jolla on vielä lähinnä sotaharjoitusaikoihin sijoittuvaa satunnaista liikennettä Parkanon ja Niinisalon Tykistöprikaatin välillä. Entinen Jämijärven seisake on lähellä Tykköön kylää noin viiden kilometrin päässä kirkonkylästä. Rata avattiin liikenteelle Porin ja Parkanon välillä vuonna 1935, mutta Jämijärven laiturivaihde avattiin vasta vuonna 1937. Henkilöliikenne Porin ja Haapamäen välillä lopetettiin vuonna 1981 ja Jämijärven asemarakennus purettiin myöhemmin.[9]

title: Kyrösjärven alue

text: Kyrösjärven alue (35.52) sijaitsee Pirkanmaalla. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (35) ja on Ikaalisten reitin valuma-alueessa (35.5) toisen jakovaiheen yhdeksäs osa-alue. Se laskee Mahnalanselän alueeseen (35.51) ja sen kautta kulkevat Jämijärven valuma-alueen (35.54), Kovesjoen valuma-alueen (35.55), Aurejärven valuma-alueen (35.57) ja Sipsiönjärven valuma-alueen (35.58) vedet. Kyrösjärvi on valuma-alueen pääjärvi ja sen laskujoki on Pappilanjoki, joka virtaa Kirkkojärveen ja jatkaa siitä eteenpäin Siuronkosken kautta Kuloveteen. Valuma-alueen pinta-ala on 580 km². Valuma-alueen suurimpia järviä ovat Kyrösjärvi, Röyhiönjärvi, Iso Karppajärvi ja Vähäjärvi.


query: Mikä on Suomalaisen sodan ajan jääkäripataljoonan miesvahvuus?

title: Pataljoona

text: Pataljoona (lyhenne patl.[1] tai sotilaskäytössä P) on joukkoyksikkö, joka käsittää useamman perusyksikön. Pataljoonan komentajana toimii rauhan aikana everstiluutnantti tai majuri, sodan aikana kapteeni tai yliluutnantti. Komentajan apuna ja sijaisena toimii pataljoonaupseeri. Kenttätykistössä, ilmatorjuntatykistössä tai merivoimiin liitetyssä rannikkotykistössä pataljoona vastaa patteristoa. Prikaatin taistelua tukeva kenttätykistörykmentti koostuu kahdesta patteristosta. Suomalaiseen sodan ajan jääkäripataljoonaan kuuluu pataljoonan komentaja, esikunta, esikunta- ja viestikomppania, kranaatinheitinkomppania, kolme jääkärikomppaniaa ja huoltokomppania, miesvahvuuden ollessa noin 750 sotilasta.

title: Sotatalous Suomessa toisen maailmansodan aikana

text: Talvisodan aikana puhuttiin yleisesti ns. Malli Cajanderista, joka tarkoitti puolustusvoimien sotilaiden henkilökohtaisen varustuksen puutteellisuutta. Vuoden 1938 perushankintaohjelman mukaan sotilaille oli tarkoitus hankkia vain sotilaslakki, vyö, kokardi, leipälaukku sekä kenttäpullo, jonka lisäksi varsinaisille taistelujoukoille suunniteltiin hankittavaksi ase- ja päällystakki. Ohjelmaan ei kuulunut alusvaatetusta ja kylmyyttä vastaan tarvittavia villa- ja turkisvarusteita vaan ne oletettiin saatavan kutsuntamääräysten mukaisesti jokaisen sotilaan siviilivarusteistaan mukaanottamana. Perushankintaohjelmassa laskettiin, että yllä mainitun perusvarustuksen hankkimiseksi olisi tarvittu noin 270 miljoonaa markkaa ( vuoden 2011 euroina n. 87,5 miljoonaa), joilla olisi voitu varustaa perustamissuunnitelmien mukainen noin 275 000 miehen vahvuinen armeija. Perushankintaohjelmassa tarkoitukseen varattiin kuitenkin vain noin 50 miljoonaa markkaa, joista ennen YH:n julistamista ehdittiin käyttää vaivaiset 10 miljoonaa markkaa. Toki puolustusvoimilla oli myös rauhan vuosina kertynyttä varastoa varusesineistä rauhan ajan armeijaa varten, jotka voitiin jakaa YH:n yhteydessä perustettaville joukoille. YH:n ja talvisodan aikana tehdyt hankinnat koti- ja ulkomailta olivat täysin riittämättömiä etenkin siksi, että puolustusvoimien miesvahvuus nousi sodan loppuun mennessä yli 400 000:een mieheen.

title: Suomi 1940-luvulla

text: Sodan jälkeisen ajan ja koko suomalaisen kirjallisuuden kestävimpiä teoksia on Waltarin Sinuhe egyptiläinen, joka tapahtumapaikoistaan ja -ajastaan huolimatta on yhteenveto sotavuosien Suomesta ja Suomen tilasta hävittyjen sotien jälkeen.[47] Sinuhe oli myös kansainvälinen menestys, eritoten Yhdysvalloissa.[59] 1940-luvun lopulla ilmestyivät Waltarin järkälemäiset historialliset romaanit Mikael Karvajalka ja Mikael Hakim.

title: Ernst Gustav von Hertzen

text: Suomen sodan aikana von Hertzen toimi Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajana ja hän onnistui saamaan Siikajoen taistelun kääntymään ruotsalaisille voitokkaaksi. Von Hertzen oli mukana myös Ruonan, Salmin ja Oravaisten taisteluissa ja hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1809. Hän palasi Suomeen Kainuun sopimuksen jälkeen ja erosi palveluksesta vuonna 1810. Eron yhteydessä von Hertzen ylennettiin everstiksi. Hän kieltäytyi vuonna 1812 tarjotusta upseerinvakanssista kun Venäjän keisari Aleksanteri I perusti uusia suomalaisia joukko-osastoja.

title: Odert Reinhold von Essen nuorempi

text: Suomen sodassa Hämeenlinnan jääkäripataljoonaa vuodesta 1798 komentanut eversti von Essen taisteli Yppärissä, Pyhäjoella sekä Siikajoella ja myöhemmin toimiessaan 6. prikaatin päällikkönä hän osallistui Alavuden, Salmin ja Oravaisten taisteluihin. Sodan päätyttyä von Essen sai eron Ruotsin armeijan palveluksesta vuonna 1809 kenraalimajurina.

title: Suomen I armeijakunta (talvisota)

text: Puna-armeijan hyökättyä armeijakunnan joukkoja vastaan kahdella armeijakunnalla T-asema taipui Talissa ja Noskuassa. Armeijakunnan miesvahvuus oli sodan päättyessä 13. maaliskuuta 4539 miestä. Rauhan tultua armeijakunta vetäytyi uuden rajan taakse.

title: Äyräpään–Vuosalmen taistelut

text: Suomalaiset jääkäripataljoonat tekevät vastaiskun 19. heinäkuuta 1944 raskain tappioin.

title: Olli Paloheimo

text: Paloheimo astui Suomen armeijan palvelukseen luutnantiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet määrättiin myöhemmin komppanianpäälliköksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalan kannaksella Kuokkalassa ja Ollilassa sekä etenemiseen Rajajoelle. Sodan jälkeen hän osallistui ratsain Helsingissä järjestettyyn voitonparaatiin kenraali Gösta Theslöfin adjutanttina.

title: Suomen Ruotujakoinen 3. Oulun Tarkk'ampujapataljoona

text: Pataljoonan tarkk'ampujavahvuus oli sodan aikana 600 miestä. Sodan jälkeen 1856 miesvahvuus pudotettiin 400 mieheen ja seuraavana vuonna 320 mieheen. Vuoden 1855 lopulla määrättiin pataljoonalle 160 sotilaan reservi.

title: Hämeen rintama

text: Torstaista 28. maaliskuuta muodostui valkoisten keskuudessa yksi koko sisällissodan tunnetuimmista päivistä, jota ryhdyttiin kutsumaan nimellä ”Verinen torstai”. He tekivät tuolloin rajun hyökkäyksen kohti Tamperetta aikomuksenaan vihdoin ja viimein valloittaa koko kaupunki. Eteneminen jäi kuitenkin pieneksi, mutta sen sijaan valkoiset kärsivät päivän aikana siihen astisen sodan raskaimmat miehistötappionsa. Koko sodan aikana suurempia päivätappiota tuli vain 3. huhtikuuta kaupunkiin tehdyssä hyökkäyksessä. ”Verisen torstain” taistelut keskittyivät pääosin keskustan itäpuolella sijaitsevalle Kalevankankaan hautausmaalle ja sen lähiympäristöön. Taistelut alkoivat yhdeksän aikaan aamulla ja lopulta neljältä iltapäivällä valkoiset onnistuivat saamaan hautausmaan haltuunsa. Suojeluskuntalaisten sijasta valkoiset lähettivät taisteluun asevelvollisten muodostaman II jääkärirykmentin, jota komensi jääkärimajuri Gabriel von Bonsdorff. Asevelvollisten käyttämisen taustalla oli joukkojen parempi toimintakyky mahdollista suurista tappioista huolimatta. Niitä oli vapaaehtoisten muodostamia suojeluskuntajoukkoja helpompi komentaa taisteluun kovaa kuria käyttäen ja rangaistuksilla uhaten. Asevelvollisjoukkojen heikko koulutustaso ja Messukylän pitkistä taisteluista aiheutunut väsymys johti kuitenkin koviin tappioihin Kalevankankaalla, mikä puolestaan aiheutti laajoja karkaamisia. Taisteluun osallistuneesta 6. jääkäripataljoonasta kaatui tai haavoittui joidenkin lähteiden mukaan noin 60 % sen vahvuudesta, 12. jääkäripataljoonasta 49 % ja 4. jääkäripataljoonasta 47 %, eli yhteensä yli 900 miestä. Suomen sotasurmat -tietokanta tuntee 195 Tampereella 28. maaliskuuta kaatunutta valkoista. Lisäksi Kalevankankaalla oli mukana ruotsalaisista vapaaehtoisista koostunut prikaati, jonka tappiot olivat 20 kaatunutta. Punaiset menettivät päivän aikana arviolta 50–70 miestä.

title: Pentti Multanen

text: Multanen valmistui Kadettikoulusta jatkosodan aikana 1943 ja kävi sodan jälkeen Sotakorkeakoulun 1953. Hän työskenteli mm. Pohjanmaan jääkäripataljoonassa sekä 1. divisioonan esikunnassa ja opetti taktiikkaa Sotakorkeakoulussa 1961-1966. Multanen toimi Uudenmaan Jääkäripataljoonan komentajana vuodesta 1966, Taistelukoulun johtajana 1967–1971, jalkaväen tarkastajana 1971–1973, Sotakorkeakoulun johtajana 1973–1975 ja Pääesikunnan koulutuspäällikkönä 1975–1980, josta tehtävästä jäi kenraalikuntaan kuuluvana reserviin.

title: Asemasota Missejoella

text: Asemasota Missejoella (nykyinen Misajoki) käytiin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla, ja siihen osallistui suomalaisista miehistä koottu ja saksalais-suomalaisen päällystön johtama Kuninkaallinen preussilainen jääkäripataljoona 27 kesä–elokuussa 1916. Tämä jakso oli jääkäripataljoonan ensimmäinen rintamapalvelus, jolloin se myös koki ensimmäiset taistelutappionsa.

title: Luettelo jääkäreistä K

text: Kuronen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, mutta siirrettiin myöhemmin vääpeliksi 11. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärän asemalla ja kylässä sekä Viipurissa. Sodassa Kurkela haavoittui Tampereella 6. huhtikuuta 1918 sekä lievästi Viipurissa.

title: Toivo Veistaro

text: Winqvist palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana, lähettiupseerina ja adjutanttina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Jääkäripataljoonasta hänet komennettiin 13. tammikuuta – 18. huhtikuuta 1919 väliseksi ajaksi opetusupseeriksi Viipurin upseerikokelaskursseille. Pohjolan jääkäripataljoonasta hänet siirrettiin 11. maaliskuuta 1919 alkaen komppanianpäälliköksi Karjalan kaartin rykmenttiin 6. komppaniaan, josta hänet siirrettiin rykmentin talouspäälliköksi 1. heinäkuuta 1921 alkaen.

text: Suomalaisen ratsuväen marssi 30-vuotisessa sodassa (joskus myös lyhyesti 30-vuotisen sodan marssi, Suomalaisen ratsuväen marssi tai Hakkapeliittojen marssi) on sotilasmarssi, jota suomalainen ratsuväki käytti 30-vuotisessa sodassa. Säveltäjä on unohtunut. Marssi on suosittu ja se on kansainvälisestikin yksi tunnetuimmista ruotsalaisista/suomalaisista marsseista. Erityisesti hakkapeliittojen kanssa 30-vuotisessa sodassa tekemisissä olleissa Ruotsissa ja Saksassa marssi muistetaan edelleen. Ruotsissa marssi tunnetaan nimellä Finska rytteriets marsch, Saksassa Schwedischer Reitermarsch tai Marsch der Finnländischen Reiterei im 30-jährigen Krieg ja soittokunnat soittavat sitä aika-ajoin. Suomessa se on pääesikunnan kunniamarssi.

title: Ruth Munck

text: Ruth Margareta Munck (12. elokuuta 1886 Lempäälä – 30. syyskuuta 1976) oli suomalainen vapaaherratar ja sairaanhoitaja, joka tunnetaan Jääkäripataljoona 27:n toisena suomalaisena sairaanhoitajana, Schwester Ruthina sekä myöhemmin suomalaisen SS-pataljoonan sairaaloissa toimineena yhdyshenkilönä. Munck sekä jääkäripataljoonan toinen sairaanhoitaja Saara Rampanen on myös merkitty jääkäriluetteloon.

title: Sotilasyksiköt Yhdysvaltain sisällissodassa

text: Rykmentit () olivat sekä Unionilla että Konfederaatiolla kutakuinkin samanlaiset. Rykmentit koottiin usein saman asuinalueen, uskonnon tai etnisen taustan mukaan. Tämän takia sodassa toimi esimerkiksi saksalaistaustaisten, mustien ja juutalaisten omia rykmenttejä. Sisällissodan alussa rykmentit olivat heikosti organisoituja: Yksittäiset ihmiset kiersivät yhteisössä keräämässä vapaaehtoisia sotilaita omaan rykmenttiinsä. Kun vaadittu miesvahvuus oli saavutettu, vapaaehtoiset ilmottautuivat armeijalle ja sopivat rykmenttinsä johtajan sekä joskus jopa omat uniformunsa ja aseensa.

title: Suuret nälkävuodet

text: Suurten nälkävuosien juuret ulottuvat 1850-luvulle saakka, Krimin sotaan. Tuolloin Yhdistynyt kuningaskunta pommitti Oolannin sodassa (1854–1856) Suomen länsirannikkoa ja tuhosi viljavarastoja. Ensimmäinen ponnistus nälänhädän helpottamiseksi oli tuolloin. Toipuminen tuhoista oli erityisen vaikeaa, koska sadot olivat heikkoja sodasta alkaen, seuraavan kymmenen vuoden ajan. Myöhemmin britit kuitenkin potivat Krimin sodan takia huonoa omaatuntoa, ja he avustivat suomalaisia. Myös Pohjoismaat ja Venäjän keskiluokka ja aristokraatit tukivat Suomea. Lisäksi unkarilaiset tukivat suomalaisia heimoaatteen hengessä.

title: Georg Magnus Sprengtporten

text: Sodan päätyttyä Sprengtporten ajautui epäsuosioon Ruotsin tuomittua hänet petturiksi ja Katariina II:n petyttyä Sprengtportenin kyvyttömyyteen kääntää suomalaiset puolelleen. Seuraavien viiden vuoden ajaksi 1793–1798 hän lähti Venäjältä ja vietti ajan Teplicessä, Böömissä, missä hän oli säännöllisessä yhteydessä kreivi Waldsteinin kirjastonhoitajana toimineen Giacomo Casanovan kanssa.

title: Itsenäisen Suomen historia

text: Suomen sisällissota oli osa ensimmäistä maailmansotaa. Sota käytiin Suomen senaatin eli hallituksen ja Suomen kansanvaltuuskunnan johtamien joukkojen välillä 27. tammikuuta – 16. toukokuuta 1918. Senaatin joukkoja kutsuttiin valkoisiksi ja kansanvaltuuskunnan joukkoja punaisiksi. Maailmansota aiheutti, Venäjän keisarikunnan pirstoutumisen kautta, sisäisen hajoamisen ja taistelun vallasta Suomessa, jonka poliittinen järjestelmä oli siirtymävaiheessa säätyvallasta parlamentaristiseen valtajärjestelmään. Lisäksi yhteiskunta oli jakautunut sosiaalisesti ja taloudellisesti kahtia. Hajaannuksen keskeinen seuraus oli kahden aseistetun valtakeskuksen muodostuminen maahan. Kriisi huipentui niiden väliseen sotaan tammikuussa 1918. Valkoiset voittivat sodan keisarillisen Saksan tuella. Neuvosto-Venäjän tukemat punaiset hävisivät sodan. Suomi siirtyi Venäjän valtapiiristä Saksan valtapiiriin. Saksan hävittyä suursodan suomalaisten itsenäisyys varmistui ja maan valtiomuodoksi muotoutui tasavaltainen demokratia. Sisällissodille luonteenomaisesti poliittinen terrori oli sodan aikana yleistä. Suurimmat henkilömenetykset koettiin kuitenkin vasta sodan jälkeen vankileireillä, joissa kuoli noin 13000 punaista. Sisällissota vaati yhteensä noin 37000 uhria, joista noin 75% oli suomalaisia punaisia. Muut uhrit olivat suomalaisia valkoisia, sekä saksalaisia ja venäläisiä. Sisällissota oli psykologisesta ja aineellisesta näkökulmasta tarkasteltuna suomalaisen kansakunnan historian tuhoisin tapahtuma, joka traumatisoi kansaa ja jakoi sen kahtia. Ensimmäisen maailmansodan lopputuloksen seurauksena maltillinen vasemmisto ja oikeisto kykenivät kuitenkin aloittamaan pian sisällissodan jälkeen suomalaisia ajan myötä yhdistäneen yhteistyön.

title: 17. divisioona (jatkosota)

text: Sodan jatkuessa komppanian täydentäminen tuli ongelmalliseksi, kun Ruotsista ei tullut enää uusia vapaaehtoisia. Kesäkuussa 1944 ennen suurhyökkäystä komppania oli kutistunut 64 mieheen (joista 53 ruotsalaisia vapaaehtoisia). Komppania osallistui Talin–Ihantalan taisteluun, jossa se kärsi raskaita tappioita, jonka vuoksi komppanian miesvahvuus kutistui 20 mieheen.17. divisioona jäi perustamisalueelleen ryhmittyen Hangon rintamalle, joka saartoi Neuvostoliitolle talvisodan rauhansopimuksessa vuokratun Hankoniemen alueen.

title: Keltin redutti

text: Keltin redutin miesvahvuus oli rauhan aikana 1 upseeri ja 12 sotamiestä. aikana Kelttiin sijoitettiin kaksi komppaniaa, 24 rakuunaa ja 2 tykkiä, mutta siitä huolimatta venäläiset valtasivat Keltin 1790 polttaen Keltin ja Napan kylät. Suomen sodan aikana talvella 1808 Keltin varusväki koostui aliupseerista ja kuudesta sotamiehestä. Tämä varusväki peräytyi Keltistä ilman vastarintaa 5 000 miehen venäläisjoukkojen tieltä. Kelttiin oli suunniteltu 1800-luvun alussa suurta maalinnoitusta, johon olisi sijoitettu 5 000 - 6 000 miehen varuskunta, mutta nämä hankkeet jäivät toteuttamatta.

title: Johannes Väisänen

text: Hän osallistui sisällissodan valmisteleviin toimiin Oulussa, jonne hän saapui marraskuussa 1917, kouluttaen paikallisia suojeluskuntalaisia. Tammikuussa 1918 hän sai tehtäväkseen noutaa suurehkon räjähdysainelähetyksen Matarengista Ouluun. Sisällissodan varsinaisesti syttyessä hän osallistui Oulun taisteluihin joukkueenjohtajana venäläistä sotaväkeä vastaan. Hän räjäytti 2. helmikuuta 1918 tärkeän rautatien Tuiran ja Kellon asemien välillä. Sisällissodan edistyttyä hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja edelleen 28. maaliskuuta 1918 saman komppanian päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella. Hän haavoittui lievästi Tampereen edustalla 3. huhtikuuta 1918 ja siirrettiin 14. huhtikuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, jossa hän toimi komppanian päällikkönä 15. huhtikuuta - 23. huhtikuuta 1918 välisen ajan. 12. jääkäripataljoonan mukana hän otti osaa taisteluihin Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa.

title: Pohjoismainen taisteluosasto

text: Pohjoismainen taisteluosasto (engl. Nordic Battle Group, lyhenne NBG) on Ruotsin, Suomen, Norjan, Viron ja Irlannin muodostama puolustusosasto. NBG toimii EU:n alaisuudessa ja se on yksi monista EU:n perustamista taisteluosastoista. Taisteluosastojen ja siten myös NBG:n toimenkuvaan kuuluvat evakuointi, humanitaarinen apu, konfliktien estäminen ja riitelevien osapuolten erottaminen. Jokaisen taisteluosaston kuuluu vuorollaan olla lähtövalmiudessa kriisialueille myös Euroopan ulkopuolelle. Lähtövalmiudessa olevan taisteluosaston päivystysvuoro kestää kerrallaan puoli vuotta. NGB:n ensimmäinen päivystysvuoro alkoi vuoden 2011 alusta ja jatkui kesti kesäkuun 2011 loppuun. NBG:n miesvahvuus on noin 2 200 sotilasta, joista suomalaisia 200. Suomalaisista joukkoon kuuluvista keskeinen osa on jääkäreitä.

title: Ottawat

text: Ensimmäinen fox-sota syttyi vuonna 1712, kun foxit, mascoutenit ja kickapoot piirittivät Fort Ponchantrainiin, jonka miesvahvuus oli 20 ranskalaista sotilasta. Linnakkeen komentaja Sieur du Buisson lähetti viestinviejän ottawien ja wyandotien talvileirille. Ehkä foxien tarkoitus oli vain pelästyttää ranskalaiset, mutta valkoisten ystäviensä avuksi kiirehtineet ottawat, wyandotit ja potawatomit katsoivat sodan alkaneen. Seuranneissa verilöylyissä liki tuhat foxia, kickapoota ja mascoutenia menetti henkensä. Vangitut soturit sidottiin kidutuspaaluihin ja poltettiin. Jälkeenpäin väitettiin Fort Ponchantrainin ranskalaisten yllyttäneen intiaaneja sotimaan toisiaan vastaan.

title: Eino Hiltunen

text: Hiltunen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 17. lokakuuta 1915, josta hän kumminkin pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Hiltunen osallistui jääkäripataljoonan toimittaman Suomalaisen sotilaskäsikirjan tykistöä käsittelevän osan tekemiseen ja oli Berliinissä komennettuna ko. käsikirjan oikolukijaksi.

title: Ilmari Järvinen

text: Järvinen toimi Suomalais-venäläisen rajantarkastuskomission jäsenenä vuosina 1922–1923 ja Pohjanmaan jääkäripataljoonan historiatoimikunnan puheenjohtajana vuosina 1925–1927 sekä Pohjanmaan jääkäripataljoonan kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1925. Kunnianeuvoston jäsen Jääkäriprikaatissa hän oli vuosina 1926–1928 ja 3. Divisioonassa vuosina 1930–1932. Puheenjohtajana Tampereen rykmentin kunnianeuvostossa hän toimi vuonna 1933 ja Kymenlaakson sotilasläänin kunnianeuvostossa vuosina 1934–1937. Lahden kaupunginvaltuuston jäsenenä hän toimi vuosina 1933–1936 ja Jääkäriliiton Lahden alaosaston puheenjohtajana vuosina 1930–1937. Jääkäriliiton Kuopion alaosaston puheenjohtajana hän toimi vuosina 1939–1940 ja Suomalais-Saksalaisen seuran Pieksämäen paikallisosaston puheenjohtajana vuosina 1940–1941. Sotainvalidien Veljesliiton Suur-Savon piirin puheenjohtajana hän toimi vuosina 1944–1948 ja Pieksämäen reserviupseerikerhon 1. kunniajäsenenä vuodesta 1945 alkaen.

title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Sodan alkaessa Wehrmactin miesvahvuus oli 181 divisioonaa ja 18 prikaatia eli 5,5 miljoonaa sotilasta, jotka oli jaettu kolmeen suureen armeijaryhmään. Armeijaryhmä koostui useammasta armeijasta, ja niiden koko oli 250000–1000000 miestä. Wehrmachtin armeijaan kuului yleensä kaksi tai kolme armeijakuntaa, ja sen koko oli tavallisesti 40000–100000 sotilasta. Armeijakunta koostui kahdesta tai kolmesta divisioonasta, joiden koko vaihteli sodan aikana suuresti. Vuonna 1944 itärintamalla oli enää noin 3 miljoonaa saksalaista sotilasta.

title: Käsivarren asemasota

text: Suomalaisilla ei missään vaiheessa ollut riittävästi resursseja hyökätä saksalaisten linnoitusta vastaan. Suomalaiset saapuivat Lätäsenolle 29. marraskuuta 1944, jolloin Moskovan välirauhansopimuksen mukaisesti Suomen sodan ajan armeija oli jo kotiutettu. Lätäsenolle saakka saapui vain Ryhmä Puroma, pieni määrä nuoria asevelvollisia, joilla ei ollut sanottavasti taistelukoulutusta. Muodollisesti suomalaisilla oli Käsivarressa kaksi jalkaväkirykmenttiä, mutta todellisuudessa joukko oli hädin tuskin pataljoonan vahvuinen. Suomalaiset kuljettivat mukanaan muutamaa vanhaa tykkiä, joilla ei ollut kuitenkaan mitään käytännön merkitystä taisteluissa. Suomalaisjoukkojen huolto oli myös pitkien etäisyyksien vuoksi huomattavasti vaikeutunut.

title: Taavetti Laatikainen

text: Laatikainen palveli sisällissodan jälkeen Kaartin jääkäripataljoonan adjutanttina, mutta oli komennettuna 22. kesäkuuta – 28. heinäkuuta 1918 väliseksi ajaksi adjutantiksi Vuoristoprikaatiin. Komppanianpäälliköksi hän sai nimityksen 23. lokakuuta 1918 Kaartinjääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Komppanianpäällikön tehtävistä hän oli komennettuna Jääkäriprikaatin aliupseerikoulun johtajaksi 1. kesäkuuta – 10. lokakuuta 1919 väliseksi ajaksi. Seuraavaksi hänet komennettiin Jääkäriprikaatin esikuntaan sotatoimien upseeriksi 10. toukokuuta – 14. heinäkuuta 1920 väliseksi ajaksi. Omien töidensä ohella hän hoiti vuosina 1919–1920 Kaartin Jääkäripataljoonan komentajan viransijaisuuksia.[1][2]

title: Hakkapeliitat

text: Ruotsin armeija kolmikymmenvuotisessa sodassa nojasi määrällisesti ennen muuta ulkomaiseen palkkasotilasjalkaväkeen. Ajalle tyypillisesti myös antautuneet yritettiin värvätä omaan palvelukseen, usein onnistuen. Ruotsin hyökätessä Saksaan 1630 jalkaväki oli monikansallista, mukana oli muun muassa englantilaisia, skotteja, suomalaisia ja ruotsalaisia.[8] Ratsuväki ja tykistö olivat sen sijaan koottu ainoastaan ruotsalaisista ja suomalaisista joukoista.[9]


query: Milloin panssarilaiva Ilmarinen tilattiin?

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Panssarilaiva IlmarinenKuvassa on joko panssarilaiva Ilmarinen tai sen identtinen sisaralus Väinämöinen.AlustyyppiRannikkopanssarilaivaMiehistö330 (sota-aikana 410)TelakkaCrichton-Vulcan, TurkuTilattu1927Vesillelasku9. heinäkuuta 1931Palvelukseenotto17. huhtikuuta 1934Käytöstä poistuminenupposi osuttuaan miinaan 13. syyskuuta 1941MitatUppouma3900tPituus93mLeveys16,9mSyväys5mNopeus15 solmuaVoimanlähdeKoneistoDieselsähköinen, 4 × Krupp 875kW Diesel, kaksi potkuriaTeho3500kWAseistusTykistö4 × 254mm Bofors 8 × 105mm Bofors 4 × 40mm Vickers 2 × 20mm Madsen

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Jatkosodan alussa panssarilaivojen ensimmäinen tehtävä oli suojata Ahvenanmaan miehitystä eli operaatio Kilpapurjehdusta. Laivoja vastaan hyökättiin pommikoneilla heti aamulla 22. kesäkuuta 1941.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Luokka:Suomen merivoimien panssarilaivat Luokka:Itämeren hylyt Luokka:Laivaonnettomuudet Suomessa Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:Varsinais-Suomen historia

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Panssarilaiva Ilmarinen oli vuonna 1931 valmistunut rannikkopanssarilaiva, joka oli Suomen laivaston lippulaiva vuonna 1941 tapahtuneeseen uppoamiseensa saakka. Ilmarinen ja sen sisaralus Väinämöinen olivat Suomen laivaston kaikkien aikojen suurimmat alukset. Ilmarinen upposi törmättyään merimiinaan Utön edustalla 13. syyskuuta 1941, jolloin 271 miestä hukkui.

title: Talvisodan merisotatoimet

text: Suomen merivoimien tavoitteet sodassa olivat rannikon suojaaminen maihinnousuilta ja lännen meriyhteyksien varmistaminen, joten pääosa merivoimien aluksista oli sijoitettu Saaristomerelle suojaamaan meriyhteyksiä länteen. Merivoimien raskaimmat pinta-alukset olivat panssarilaivat Väinämöinen ja Ilmarinen, tykkiveneet Turunmaa, Karjala, Hämeenmaa ja Uusimaa, sekä miinalaiva Louhi.

title: Crichton-Vulcan

text: Vuonna 1928 seurasi kahden panssarilaivan tilaus. Niiden valmistaminen edellytti investointeja nostureihin ja rakennusalustoihin. Uusi rakennusalusta, Panssaripeti, valmistui 1929 ja Crichton-Vulcanin itse suunnittelema ja valmistama 100 tonnin nosturi 1931 joen länsirannalle. Panssarilaivat Väinämöinen ja Ilmarinen laskettiin vesille 1930 ja 1931.

title: Suomenlahden tykistösulku

text: Panssarilaivat Ilmarinen ja Väinämöinen, joilla kummallakin oli neljä 10 tuuman tykkiä, kuuluivat myös järjestelmään, sekä seitsemän sukellusvenettä. Suomalaiset sukellusveneet olivat Saukko, Vesikko, Vesihiisi, Vetehinen ja Iku-Turso, sekä virolaiset Kalev ja Lembit.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Laivat suunnitteli hollantilainen NV Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw (IvS), joka oli saksalainen peiteyhtiö Versailles’n rauhansopimuksen kiertämiseksi. Sama toimisto suunnitteli myös sukellusveneitä useille laivastoille. Laivojen rakentaminen annettiin turkulaisen Ab Crichton-Vulcan Oy:n telakan tehtäväksi vuonna 1928.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Ilmarinen upposi niin nopeasti, etteivät paikalla olleet kaksi tehokkainta mahdollista pelastusalusta – jäänmurtajat Jääkarhu ja Tarmo – ehtineet tehdä mitään. Niissä olisi ollut kaikki tarvittava pelastuskalusto raskaita tyhjennyspumppuja, nostureita ja sukeltajia myöten.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Panssarilaiva Ilmarisen hylky paikannettiin kolmen vuoden etsintöjen jälkeen vuonna 1990. Seuraavana vuonna kuusi aluksesta pelastunutta veteraania kärjessään Ilmarisen raskaan tykistön tulenjohtaja komentajakapteeni Huhta pääsi katsomaan hylkyä pienoissukellusveneellä. Hylky on ylösalaisin 25 meripeninkulman päässä Utöstä etelään 70 metrin syvyydessä. Noin 15 kilometrin päässä Ilmarisen hylystä on vuonna 1994 uponneen matkustaja-alus M/S Estonian uppoamispaikka.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Talvisodan alun panssarilaivat viettivät Ahvenanmaalla suojaten maakuntaa maihinnousun varalta. Tammikuun lopussa 1940, jään estäessä laivasto-operaatiot, panssarilaivat siirtyivät Turkuun avustamaan kaupungin ilmapuolustuksessa.

title: Utö

text: "Panssarilaiva Ilmarinen" ajoi miinaan ja upposi noin 17 meripeninkulman päässä Utöstä etelään jatkosodan aikana syyskuussa 1941. Aluksen miehistöstä hukkui 271 henkilöä.

title: Operaatio Beowulf

text: Maihinnousun harhautukseksi järjesti laivasto kolme valemaihinnousua – Nordwind, Südwind ja Westwind, jotka saivat saarella olleet puna-armeijan joukot uskomaan maihinnousun tapahtuvan merenpuoleiselle rannikolle. Harhautukseen osallistuneiden alusten palatessa kotisatamiinsa Suomen merivoimien panssarilaiva Ilmarinen upposi ajettuaan miinaan 13. syyskuuta.[6]

title: Jatkosodan hyökkäysvaiheen merisotatoimet

text: Suomen laivaston lippulaiva Ilmarisen kohtalon hetket koittivat operaatio Nordwindin myötä, joka oli saksalaisten suunnitelma vallata neuvostojoukkojen haltuun jääneet Hiidenmaan ja Saarenmaan saaret. Maihinnousun peiteoperaatioon saksalaiset pyysivät suomalaisten apua. Suomen merivoimien komentaja Väinö Valveen 7. syyskuuta antaman käskyn mukaan saksalaisten aloittaessa maihinnousunsa saariin suomalaiset keskittäisivät aluksiaan harhautussuunnitelmissa Utön suunnalle ja panssarilaivat estäisivät Bengtskärin suunnassa neuvostojoukkojen pakotien saarista Hankoon. Panssarilaivat Ilmarinen ja Väinämöinen siirtyivät Utöön 13. syyskuuta kello 15..

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Suomalaiset panssarilaivat oli tarkoitettu rannikkopuolustukseen. Ne olivat kokoonsa nähden järeästi aseistettuja mutta pienempiä ja hitaampia kuin saman aikakauden risteilijät. Panssarilaivat oli tarkoitettu lähinnä liikkuviksi korvaajiksi rannikkolinnoituksille eikä avomerioperaatioihin. Pieni syväys, raskas tykkiaseistus ja korkea torni johtivat heikkoon merikelpoisuuteen. Alukset edustivat kuitenkin ajanmukaisinta saatavilla ollutta tekniikkaa. Voimansiirto oli diesel-sähköinen. Tulenjohto- ja suuntausjärjestelmät olivat sähköiset, ja sähkömekaaniset laskimet välittivät suuntausarvot suoraan tykkitorneihin.

title: Estonian uppoaminen

text: Wilhelm Gustloffin uppoaminen 29. tammikuuta 1945 Neuvostoliittolainen matkustaja-alus Josif Stalin upposi 3. joulukuuta 1941 Panssarilaiva Ilmarinen upposi 13. syyskuuta 1941 Rahtilaiva M/S Jan Heweliusz upposi 14. tammikuuta 1993.

title: Talvisodan merisotatoimet

text: 25. joulukuuta panssarilaivat "Ilmarinen" ja "Väinämöinen" joutuivat 25 SB-2:n ilmahyökkäyksen kohteeksi Kihdissä. Suomalaiset saivat ammutuksi neljä konetta alas, mutta "Ilmariseen" kohdistettu konekiväärituli tappoi alukselta yhden ja haavoitti seitsemää merimiestä.

title: Panssarilaiva Väinämöinen

text: Panssarilaiva Väinämöinen oli vuonna 1932 valmistunut Suomen merivoimien rannikkopanssarilaiva. "Väinämöinen" ja sen sisaralus "Ilmarinen" olivat Suomen laivaston kaikkien aikojen suurimmat alukset. "Ilmarisen" tavoin myös "Väinämöinen" oli suunniteltu pääasiallisesti uivaksi rannikkolinnakkeeksi tehtävänään muun muassa demilitarisoidun Ahvenanmaan suojaaminen. Laivat soveltuivat huonosti avomerisodankäyntiin. "Väinämöinen" oli Suomen laivaston käytössä vuoteen 1947, jolloin Neuvostoliitto osti sen Suomessa rauhansopimuksen nojalla takavarikoiduilla entisillä saksalaisilla rahavaroilla. Alus nimettiin uudelleen "Vyborgiksi". Se poistettiin käytöstä ja romutettiin 1966.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Niklander, Tauno: Meidän panssarilaivamme. Gummerus, 1996. ISBN 952-90-7775-0. Penttilä, Eino: Panssarilaivat Ilmarinen ja Väinämöinen. Mainosteknikot Oy, 1986. ISBN 951-99704-3-6. Heinämies, Wilho: Seitsemän minuuttia merellä, WSOY, Porvoo 1945, 198 s.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Ilmarisen sisarlaiva Väinämöinen laskettiin vesille 28. joulukuuta 1930 ja Ilmarinen 9. heinäkuuta 1931.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Saattue purjehti etelään 13. syyskuuta 1941 reittiä, jota ei oltu ehditty ennalta raivata miinoista. Päivällä havaittiin Ilmarisen miinanraivaimeen tarttunut miina, jota ei saatu irrotetuksi käsivoimin merellä. Kun kello 20.30 pimeys koitti ja saattueen piti kääntyä takaisin, Ilmarinen käännettiin oikean kautta, jotta raivaimeen mahdollisesti tarttunut miina ei törmäisi alukseen.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Vuonna 1927 säädettiin laivastolaki, johon kuuluvan suunnitelman mukaan osana laivaston varustamisohjelmaa tilattiin aluksi kaksi suurta rannikkopanssarilaivaa, jotka nimettiin Kalevalan sankareiden mukaan Ilmariseksi ja Väinämöiseksi. Myöhemmin varustusohjelmaa täydennettiin sukellus- ja torpedoveneillä.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Bengtskärin taistelun aikana 27. heinäkuuta 1941 panssarilaivat määrättiin puolustajien tueksi, kun alueella luultiin olevan Neuvostoliiton hävittäjäaluksia. Panssarilaivat joutuivat jälleen pommikoneiden hyökkäyksen kohteeksi. Ilmarinen menetti yhden miehen kaatuneena ja joutui purjehtimaan Turkuun korjattavaksi. Tässä yhteydessä aluksiin lisättiin ilmasuojiksi raskaita hiekkalaatikoita, joiden epäillään vahvasti tehneen aluksista suunniteltua paljon epävakaampia ja siten myötävaikuttaneen Ilmarisen tuhoon.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Panssarilaivat tulittivat useita kertoja Neuvostoliiton joukkoja Hangon tukikohdassa sen evakuointiin asti. Ensimmäisiin ammuntoihin käytettiin tavallisia miinakranaatteja, jotka sopivat tarkoitukseen huonosti. Seuraavia ammuntoja varten kehitettiin rannikkotykistön 254mm kranaateista erityisiä maamaalikranaatteja. Tämä aiheutti noin kuuden viikon katkon ammuntoihin, koska uusien kranaattien taulukot oli ammuttava ensin. Uusien kranaattien menestys osoittautuikin heti hyväksi: jo ensi ammunnalla tuli osuma venäläisten ammusvarastoon, joka tuhoutui.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Turkuun hyökättiin talvisodan aikana 60 kertaa yhteensä yli 400 pommikoneella. 40 millimetrin Vickers-ilmatorjuntatykki osoittautui tällöin tehottomaksi lentokoneita vastaan, ja se korvattiin Välirauhan aikana 40 millimetrin Bofors-tykeillä. Jatkuvan ilmavaaran vuoksi laivoihin lisättiin ilmatorjunta-aseistusta koko sodan ajan.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Panssarilaivat olivat heti talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939 Neuvostoliiton pommikoneiden kohteina. Ensimmäisen hyökkäyksen jälkeen laivat purjehdittiin Lohmiin, jolloin seuraava neuvostokoneiden aalto ei enää löytänyt niitä, ja koneet pudottivat pomminsa varamaaliinsa Helsinkiin.

title: Panssarilaiva Ilmarinen

text: Talvisodan viime vaiheissa laivat siirtyivät Hangon–Porkkalan edustalle suojaamaan aluetta maihinnousun varalta. Jäätilanne ja ilmavaara estivät laivojen siirron lähemmäs rintamaa avustamaan Viipurinlahden taisteluissa.

title: Laivastolaki

text: Laivastolaissa määriteltiin hankittavaksi kaksi panssarilaivaa, Ilmarinen ja Väinänöinen, neljä sukellusvenettä ja neljä moottoritorpedovenettä.

title: Kalevalatalo

text: 1900-luvulla oli hyvin tyypillistä hakea kansanrunoudesta tukea poliittisille intohimoille. Kansallisromantiikan jälkimainingeissa ihailtiin kalevalaisten runojen sankarityyppejä ja väitettiin Kalevalan olevan pohjimmiltaan sotaeepos. Tässä hengessä Suomen laivastolle tilatut panssarilaivat saivat nimikseen Väinämöinen ja Ilmarinen (1930-1931)

title: Operaatio Nordwind (1941)

text: Nordwind oli hämäysoperaatio, jolla koetettiin saada puna-armeija uskomaan, että Saksan joukot aikoivat nousta maihin Viroon kuuluville Saarenmaalle ja Hiidenmaalle lännestä, mereltä päin syyskuussa 1941. Tähän tarkoitukseen koottiin viidentoista aluksen saattue, joka lähti purjehtimaan 13. syyskuuta Utöstä kohti etelää. Tarkoituksena oli ainoastaan, että neuvostotiedustelu huomaisi sen. Operaatio johti täydelliseen epäonnistumiseen, sillä neuvostoliittolaiset eivät ehkä edes havainneet saattuetta, mutta panssarilaiva "Ilmarinen" upposi jouduttuaan miinaan venäläisten 5. elokuuta laskemaan miinoitteeseen. Saattueen muodostivat panssarilaivat "Ilmarinen" ja "Väinämöinen" sekä vartioveneet ("VMV 1", "VMV 14", "VMV 15" ja "VMV 16"). Toisessa osastossa purjehti kahdeksan saksalaista alusta ja kolmannessa jäänmurtajat "Jääkarhu" ja "Tarmo" sekä yksi kuljetusalus.


query: Onko Etelänavalla jääkarhuja?

title: Pohjoisnapa

text: Pohjoisen ja eteläisen napa-alueen eläimistöt eroavat toisistaan huomattavasti. Esimerkiksi jääkarhu ja napakettu eli naali esiintyvät ainoastaan pohjoisella napa-alueella, kun taas pingviinejä on ainoastaan eteläisellä pallonpuoliskolla. Mitä pohjoisemmaksi mennään, sitä harvinaisemmiksi eläimet käyvät. Muuttolintuja pesii arktisilla alueilla kesällä. Merissä on melko runsasta elämää jään alla, sillä auringon valoa siivilöityy jään läpi. Pientä kasviplanktonia syövät erikokoiset ayriäiset, joita kalat ja valaat puolestaan käyttävät ravintonaan.

title: Etelänapa

text: Etelänapa on kesällä yöt ja päivät auringonpaisteen alla, ja talvella siellä vallitsee koko päivän kestävä kaamosyö. Etelän kesä on samaan aikaan kuin pohjoisen talvi ja päinvastoin, sillä vuodenajat johtuvat maapallon akselikallistumasta. Siten joulu–tammikuun tienoilla on etelänavalla keskikesä, ja kesä–heinäkuun aikoihin keskitalvi. Etelänavan ilmastoon vaikuttaa myös se, että jäätikkö on hyvin korkealla merenpinnasta, ja ilma tämän takia monesti kirkasta ja ohutta. Etelänavalla ollaan noin 2800 metrin korkeudessa merenpinnasta. Etelänavan Amundsen-Scott-tutkimusasemaa korkeammalla on vain Vostokin tutkimusasema.

title: Knut (jääkarhu)

text: Knut (5. joulukuuta 2006 – 19. maaliskuuta 2011 Zoologischer Garten Berlin, Berliini) oli vankeudessa syntynyt jääkarhu, joka sai maailmanlaajuista julkisuutta ja josta tuli maailman kuuluisin jääkarhu.

title: Jääkarhu

text: Alaskan ABC-saarilla elää jääkarhujen ja ruskeakarhujen risteymäpopulaatio. Se syntyi, kun urospuoliset ruskeakarhut uivat saarille mantereelta ja parittelivat naaraspuolisten jääkarhujen kanssa.[2]

title: Etelänavan valloitus 1911

text: Norjalaiset olivat olleet koko naparetken ajan selvässä johdossa kilpaileviin britteihin nähden. Heidän voittonsa sinetöitiin lopulta 14. joulukuuta 1911, kun Amundsen saavutti neljän toverinsa kanssa etelänavan. Norjalaiset kyhäsivät suksisauvoistaan lipputangon ja asettivat liehumaan Norjan lipun. Retkikunta vietti etelänavalla kolme päivää, jonka jälkeen miehet lähtivät pitkälle paluumatkalle kohti Framheimia.

title: Temppeliherrojen kätketty kruunu

text: Niinpä Aku, Tupu, Hupu ja Lupu sekä Roope suuntaavat laivallaan Pohjoiselle jäämerelle etsimään lokikirjaa. Roope jää odottelemaan laivaan, kun Aku ja pojat lähtevät etsimään kirjaa. He myös löytävät sen, mutta joutuvat susien ja jääkarhun ahdistelemaksi. Roope kuitenkin pelottaa olennot pois Pelle Pelottoman rakentamalla koneella (jolla on tarkoitus siirrellä laivoja). Heti tämän jälkeen he muistavat olevansa luvatta Brutopian salaisen sotilastukikohdan lähellä. Brutopialainen sota-alus alkaa tulittaa ankkoja ja tässä rytäkässä lokikirja melkein putoaa veteen. Akun onnistuu kuitenkin kopata tämä (ja tavata taas tuttu jääkarhu). Jääkarhu pakenee ja Roope alkaa selailla lokikirjaa turvallisen välimatkan päässä brutopialaisista. Lokikirjasta ilmenee, että Kolumbus oli temppeliherra. Tästä Roope ilahtuu, hän nimittäin tietää paljonkin temppeliherroista. Roope selittää lyhyesti järjestön historian. Roope tarvitsee aarteen salaisuuden selvittämiseen jonkun alan asiantuntijan apua, joten hän suuntaa Pariisiiin, Maailmanpankkineuvoston päämajan luokse, missä hän tapaa herra Molayn. He yhdistävät tietonsa ja suuntaavat Haitiin. He tietävät, että tiettynä päivänä erään kallion varjo osoittaa kruunun kätköpaikan. Roopen huonoksi onneksi varjo lankeaa kaukaiseen laaksoon. Moley poistuu selittäen, ettei voi auttaa enempää ja sanoo palaavansa Ranskaan. Ankat suuntaavat laaksoon.

title: Jääkarhu

text: Yksi ihminen kuoli ja neljä loukkaantui vakavasti, kun jääkarhu hyökkäsi brittiläisen turistiryhmän kimppuun 5. elokuuta 2011 Van Postin jäätiköllä noin 40 kilometrin päässä Longyearbyenistä Norjan Huippuvuorilla.[17] Edellinen vastaava tapaus sattui vuonna 1995, kun kaksi ihmistä kuoli jääkarhun kynsissä. Jääkarhut ovat surmanneet neljä ihmistä 40 viime vuoden aikana.

title: Jääkarhu

text: Jääkarhuja on useissa maailman eläintarhoissa. Korkeasaaren eläintarhassa on ollut ainakin 1890-luvulta 1980-luvun alkuun asti jääkarhuja, mutta nykyään Suomessa voi nähdä eläviä jääkarhuja vain Ranuan eläinpuistossa.

title: Jäänmurtaja Jääkarhu

text:
Jääkarhu herätti Suomessa runsaasti mielenkiintoa sekä lehdistössä että yleisön keskuudessa suuren kokonsa, konetehonsa ja teknisten ominaisuuksiensa takia. Lehdistö ylisti alusta monenlaisilla superlatiiveilla kutsuen sitä jopa maailman voimakkaimmaksi jäänmurtajaksi. Väite ei kuitenkaan pitänyt paikkaansa, sillä Venäjällä oli tuohon aikaan suurempi, 15 000 hevosvoiman tehoinen, murtaja "Svjatogor'.
Koska "Jääkarhun" käyttökustannukset olivat muita jäänmurtajia korkeammat, sen käyttöä pyrittiin säännöstelemään. Normaalisti se lähti avustustehtäviin viimeisenä murtajista ja lopetti ne keväisin ensimmäisenä. 1920- ja 1930-luvuilla Suomella oli vain kaksi varsinaista talvisatamaa (Hanko ja Turku), jotka pidettiin auki kaikkina talvina. Jääolosuhteiden salliessa avustettiin liikennettä usein kuitenkin myös Helsinkiin, Kotkaan, Raumalle ja Mäntyluotoon. Jääkarhu avusti liikennettä kuitenkin etupäässä Suomenlahdella.

title: Knut (jääkarhu)

text: Knut kuoli yllättäen 19. maaliskuuta 2011. Tutkijoiden mukaan kuolema todennäköisesti aiheuttui epileptisestä kohtauksesta, jonka aikana eläin putosi veteen ja hukkui. Ruumiinavauksessa jääkarhun aivoista löydettiin muutoksia, jotka viittasivat sen perineen epilepsian isältään Lars-jääkarhulta, joka myös kärsi sairaudesta. Muualta elimistöstä ei löytynyt vaurioita. Eläin täytettiin ja asetettiin näytteille Berliinin luonnontieteelliseen museoon.

title: Jääkarhu

text: Jääkarhuja elää Venäjän pohjoisosissa, läntisessä ja pohjoisessa Alaskassa, Kanadan arktisilla alueilla, Grönlannissa, Huippuvuorilla ja Pohjois-Siperiassa.[4] Vuonna 2017 jääkarhuja oli yhteensä arviolta 22000–31000 yksilöä, joista Kanadassa 60–80 prosenttia. Populaatioita on 19, joista yksi pienenee, kaksi kasvaa, seitsemän on vakaita ja yhdeksästä ei ole riittävästi tietoja.[5]

title: Tutkimusmatkat Etelämantereelle

text: 1950 ranskalaiset perustivat Etelänavan rannikolle pienen tutkimusaseman nimeltä Port-Martin. Se paloi 1952, lumimyrsky esti sammutuksen. Onneksi yksikään ei kuollut tai vammautunut. Ranskalaisten täytyi rakentaa uusi asema 62 km:n päähän länteen 1956. Se nimettiin Dumont d'Urvillen tutkimusasemaksi.

title: Grönlannin vaakuna

text: Vaakunan versio, jota Grönlannin hallitus nykyisin käyttää, on grönlantilaisen taiteilija Jens Rosingin käsialaa ja otettiin käyttöön 1. toukokuuta 1989 Grönlannin valtiopäivillä. Jääkarhu edustaa Grönlannin eläimistöä ja sininen väri kuvaa Atlanttia ja Pohjoista jäämerta, joissa saari sijaitsee. Vastoin heraldisia perinteitä jääkarhu nostaa vasenta käpäläänsä oikean sijasta, sillä inuiittien kansantarun mukaan jääkarhut ovat vasenkätisiä.

title: Jääkarhu

text: Jääkarhu on uhanalaisuusluokituksessa arvioitu vaarantuneeksi.[4] Kansainvälisen luonnonsuojeluliitto IUCN:n vuonna 2015 julkaiseman ennusteen mukaan jääkarhujen määrä uhkaa vähentyä yli 30 prosentilla vuoteen 2050 mennessä. Vähenemisen tärkeimpiä syitä ovat ilmaston lämpeneminen ja öljynetsintä arktisella alueella. Toisaalta suojelun parantuminen on kasvattanut joitakin jääkarhupopulaatioita.[12] IUCN lisäsi jääkarhun vuonna 2007 uuteen uhanalaisten lajien luetteloon.[13]

title: Etelänapa

text: Ensimmäinen suomalainen, joka saavutti Etelänavan oli Antero Havola. Ensimmäinen hiihtäen rannikolta Etelänavalle päässyt suomalainen oli Veijo Meriläinen. Hän saavutti etelänavan vuosituhannen vaihteessa.

title: Jääkarhu

text: Jääkarhusta on tullut 2000-luvulla eräs tunnetuimmista ilmastonmuutoksen symboleista.[14] Myös Kanadan luoteisterritoriot käyttää sitä symbolinaan. Jääkarhu oli yksi vuoden 2014 talviolympialaisten kolmesta maskotista.

title: Jääkarhu

text: Viime jääkaudella ja sen jälkeisinä kylminä aikoina jääkarhun levinneisyys oli nykyistä laajempi. Esihistoriallisten jääkarhujen jäänteitä on löydetty esimerkiksi Ruotsista ja Tanskasta.[6] Lajin arvellaan eläneen tuolloin myös Suomessa, vaikkakaan asiasta ei ole varmoja todisteita.[6]

title: Roald Amundsenin etelänaparetkikunta

text: Talvehtimisen jälkeen Amundsen vaelsi etelänavalle hiihtäen. Amundsenin mukana etelänavalle lähti neljä miestä, Helmer Hanssen, Olav Bjaaland, Oscar Wisting ja Sverre Hassel. Matka kohti etelänapaa alkoi pitkin lauttajäätä. Retken vaarallisin osa oli kiipeäminen Axel Heibergin jäätikköä pitkin napatasangolle. Suurin osa koirista teurastettiin suunnitelman mukaan napatasangon reunalla jäätikön yläpäässä etelänavalle vievän matkan puolessa välissä. Etelänavalle ryhmä pystytti teltan ja Norjan lipun.

title: Jääkarhu

text: Ruumiinrakenteeltaan jääkarhu on muita karhuja pidempi ja hoikempi vedessä liikkumisen helpottamiseksi. Jääkarhut ovat pituudeltaan runsaasta kahdesta metristä jopa 2,8 metriin,[6] ja niiden säkä yltää 120 senttimetristä 150 senttimetrin korkeuteen. Häntä on noin 18 senttimetrin pituinen.[6] Naaraat painavat 175–300 kilogrammaa[6] ja urokset 350–700 kilogrammaa, vaikkakin suurimmat yksilöt voivat painaa jopa yli 800 kilogrammaa[7][8]. Jääkarhun nahka on musta, karvat ovat kirkkaita (eli niissä ei ole lainkaan pigmenttiä), vaikka näyttävätkin valkoisen eri sävyiltä. Karvat ovat putkilomaisia ja ne heijastavat ja imevät auringonvaloa taittaen sen valkoisen väriseksi. Silmät, kirsu ja kynnet ovat tummat. Jääkarhun etuvarpaiden välissä on räpylämäiset poimut ja pitoa jäällä parantavia ihonystyröitä polkuanturoissa.[9]

title: Jääkarhu

text: Jääkarhu käyttää ravinnokseen pääasiassa hylkeitä. Niiden puuttuessa se syö myös muita eläimiä ja marjoja.[6] Joskus harvoin jääkarhu saalistaa myös sitä jopa puolta painavampia mursuja, mieluiten nuoria tai haavoittuneita, ja nuoria maitovalaita näiden hengitysaukoilta. Useimmat arktisen alueen maaeläimet juoksevat jääkarhua kovempaa ja merieläimet ovat sitä ketterämpiä vedessä. Jään ja veden rajapinta onkin jääkarhun ominta saalistusmaastoa. Jäällä se lähestyy saalistaan hiipimällä ja hyökkää päästyään noin 10 metrin etäisyydelle. Jääkarhu vaanii usein hylkeiden jäässä olevien hengitysreikien kohdalla. Se voi olla käytännöllisesti katsoen liikkumatta useita tunteja. Kun hylje nousee hengittämään, puree karhu sitä päähän tai yläruumiiseen ja kiskoo sen jäälle.

title: Tšuktšimeri

text: Tšuktšimeren alueella elää noin 2 000 jääkarhua, puolet Yhdysvaltojen jääkarhuista ja kymmenesosa maapallon koko jääkarhupopulaatiosta. Jääkarhujen tärkeintä ravintoa ovat norpat, jotka viettävät pääosan elämästään jään pinnalla. Muita jäällä eläviä hyljelajeja ovat juovahylje, partahylje ja täplähylje. Hylkeiden lisäksi merijäätä käyttävät lepopaikkana mursut, joita muuttaa Tyyneltämerelle Tšuktšimerelle kesän ajaksi.

title: Jääkarhu

text: Vuonna 1973 Kanada, Yhdysvallat, Tanska, Norja ja silloinen Neuvostoliitto allekirjoittivat sopimuksen jääkarhun pyyntirajoituksista ja elinympäristön suojelusta. Elinympäristön saastuminen saattaa haitata jääkarhujen lisääntymistä[4] ja aiheuttaa jääkarhuissa epämuodostumia.[14]

title: Roald Amundsenin etelänaparetkikunta

text: Seutu nimettiin Norjan kuninkaan mukaan . Ensimmäiset etelänavalla kävijät olivat Roald Amundsen, Helmer Hanssen, Olav Bjaaland, Oscar Wisting ja Sverre Hassel. Myöhempien laskujen mukaan Amundsen erehtyi tuon ajan epätarkoilla laitteilla noin 2,5 km etelänavasta. Etelänavan valloituksen varmistamiseksi retkikunta teki retkiä Polheimin ympäristöön. Hanssen kävi todennäköisesti alle 100 metrin päässä todellisesta etelänavasta. Kilpailevaa Scottin retkikuntaa varten jätettiin kirje Norjan kuninkaalle siltä varalta, että Amundsen kuolisi paluumatkalla. Toisessa kirjeessään Amundsen toivotti mahdollisesti paikalle saapuvalle Scottille turvallista paluumatkaa. Retkikunta viipyi navalla kolme päivää, kunnes lähtivät paluumatkalle.

title: Jäänmurtaja Jääkarhu

text: Talvisodan syttyessä "Jääkarhu" aseistettiin muiden jäänmurtajien tapaan tykein, ja alus liitettiin Merivoimien alaiseen jäänsärkijälaivueeseen. Jäänmurtajien päätehtävä oli sama kuin rauhankin aikana, talvimerenkulun turvaaminen. Toiminta-alue kuitenkin muuttui. Sotatoimien takia ulkomaille suuntautuva meriliikenne hoidettiin saatettuna Turun ja Pohjanlahden satamien kautta. Talvisodan päätyttyä "Jääkarhu" osallistui Hangon evakuointiin.

title: Jääkarhu

text: Jääkarhu polveutuu ruskeakarhusta. Geenitutkimuksissa jääkarhun syntymisestä on annettu erilaisia ajoituksia. Vuonna 2010 julkaistun mitokondrio-DNA:sta tehdyn tutkimuksen mukaan jääkarhu erosi ruskeakarhusta noin 150000 vuotta sitten ja sopeutui nopeasti elämään arktisella merijäällä.[1] Vuonna 2012 Science-lehdessä julkaistun nDNA-tutkimuksen mukaan ero tapahtui 600000 vuotta sitten. Samana vuonna Proceedings of the National Academy of Sciences -julkaisussa julkaistun tutkimuksen mukaan ero tapahtui 4–5 miljoonaa vuotta sitten, mutta senkin jälkeen lajien välillä tapahtui risteytymistä.[2] Vanhin tunnettu jääkarhufossiili on 110000–130000vuotta vanha leukaluu.[3]

title: Jääkarhu

text: Keväisin erityisesti naarasjääkarhut etsivät hylkeiden poikaspesiä lumesta. Jos karhu kuulee hylkeen tai kuutin olevan pesässä, se nousee äänettömästi takajaloilleen ja koettaa murskata pesän paksun lumisen katon. Aina tämä ei onnistu kerralla, ja saalis voi päästä pakenemaan.[11] Joskus jääkarhu ja naali saalistavat yhdessä. Kun naali havaitsee paremmalla hajuaistillaan hylkeenpesän, se kiinnittää jääkarhun huomion löytöönsä. Jääkarhu jättää pesään kaivauduttuaan yleensä osan saalistaan syömättä ja näin myös napakettu saa ravintoa. Täysikasvuisilla jääkarhuilla on tapana usein syödä ainoastaan energiapitoinen rasva, kasvavat tarvitsevat myös lihan sisältämän proteiinin.

title: Etelänapa

text: Yleensä etelänavalla tarkoitetaan paikkaa, jossa Maan pyörimisakseli ja Maan pinta kohtaavat pohjoisnapaa vastapäätä. Ensimmäinen ihminen, joka kävi etelänavalla, oli Roald Amundsen 14. joulukuuta 1911. Toisena ihmisenä etelänavalle saapui vain hieman myöhemmin Robert Falcon Scott retkikuntineen. Scottin retkikunta tuhoutui paluumatkalla, miehet kuolivat kylmään, uupumukseen ja nälkään.

title: Amundsen–Scott

text: Norjalainen tutkimusmatkailija Roald Amundsen saapui Etelänavalle koiravaljakkoineen 1911. Käsipelillä rekeä vetävä Robert Falcon Scottin johtama retkikunta saapui etelänavalle vuoden 1912 alussa, menehtyäkseen paluumatkalla paleltumiin, uupumukseen ja nälkään. 29. marraskuuta 1929 yhdysvaltain laivaston upseeri Richard Evelyn Byrd lensi tukikohdastaan Little Americasta noin 18 tunnissa etelänavalle ja takaisin.

title: Jäänmurtaja Jääkarhu

text: Vaikka lähes kaikille muille suomalaisille jäänmurtajille sattui sodan aikana vahinkoja, Jääkarhu selvisi sekä talvi- että jatkosodasta lähes ilman vaurioita. Alusta pommitettiin moneen otteeseen, ja helmikuussa 1940 se ajoi merenkulku-upseerin erehdyksen takia kahdesti miinoitettua jääränniä pitkin, mutta miinat eivät kuitenkaan räjähtäneet. Hyvän onnensa takia alusta alkoivat jotkut nimittää "Lentäväksi Hollantilaiseksi."

title: Jäätiköiden virtaus

text: Jäätiköiden sisässä onkin monesti vettä erilaisissa tunneleissa ja onkaloissa. Ne ovat merkittävin tie sulavedelle, joka pyrkii kohti jäätikön pohjaa. Kun etelänavalla porattiin a969 2164 metrin läpimittainen reikä, sen pohjalta löytyi sulaa vettä, vaikka keskilämpötila on pinnalla –30 °C.

title: Jääkarhu

text: Ilmastonmuutoksesta johtuvasta arktisen merijään sulamisesta on ennustettu ongelmia jääkarhuille, jotka saalistavat riistansa jäällä. Riittävä kylmyys on edellytys myös niiden lisääntymiselle, sillä jääkarhuemo synnyttää poikasensa talvella lumeen kaivamaansa luolaan[6]. Vuonna 2005 tutkijat havaitsivat hukkuneiden jääkarhujen määrän lisääntyneen. Vaikka jääkarhut ovat hyviä uimareita, ovat etäisyydet ahtojäälauttojen välillä joskus liian suuria lauttojen sulaessa napa-alueiden ilmaston lämmetessä. Vuonna 2006 Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokitteli jääkarhun lajeihin, joita uhkaa sukupuutto, perusteina ennusteet joiden mukaan jääkarhujen määrä vähenee 50–100 vuodessa 50–100 prosenttia.[15] Jääkarhujen vaikeutunut ruoansaanti on johtanut kannibalismitapauksiin jääkarhujen keskuudessa.[16]