query: Miksi banaanikärpäsiä tutkitaan?

title: Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus

text: Banaanikärpäsen nykyistä tutkimusta tehdään lähes kaikilla biologian ja lääketieteen osa-alueilla. Nykyään banaanikärpänen onkin yksi yleisimmin biologiassa käytetyistä malliorganismeista, jota käytetään sadoissa laboratorioissa ja josta on eristetty kasvatuksiin tuhansia genotyypiltään erilaisia mutanttikantoja. Myös lajin koko genomin emäsjärjestys on selvitetty jo vuonna 2000, vuotta ennen ihmisen genomia. Erityisesti banaanikärpäsiä käytetään geneettisissä ja fysiologisissa tutkimuksissa, sekä lääketieteessä erilaisten sairauksien tautimallina. Koska ihmisen ja banaanikärpäsen geenitoimintojen on havaittu olevan pohjimmiltaan melko samanlaisia, voidaan kärpäsellä saatuja tuloksia soveltaa usein myös ihmisellä.

title: Banaanikärpästutkimuksen historia

text: 1980-luvulla alkoi myös banaanikärpäsen yksilönkehityksen tutkimus. Saksalainen Christiane Nüsslein-Volhard ja yhdysvaltalainen Eric Wieschaus osoittivat, että kärpäsen kehitystä ohjaavat tiettyjen morfogeeneiksi kutsuttujen pitoisuuksien erot. He myös havaitsivat, että morfogeenit muodostivat selkeitä porrasmaisia gradientteja kärpäsen alkiossa. Havainnoistaan he saivat Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä alkionkehitystä tutkineen Edward B. Lewisin kanssa vuonna 1995. Myöhemmin on löydetty useita morfogeenejä koodaavia geenejä ja havaittu sanankaltaisen lokeroitumisen tapahtuvan myös korkeammilla eliöillä.[1][3]

title: Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus

text: Banaanikärpäsiä on myös jo kauan käytetty muussakin neurotieteiden tutkimuksessa. Viime aikoina kehitetyt useat hermostorappeumasairauksien tautimallit ilmentävät esimerkiksi ihmisen tautigeenejä kärpäsen hermostossa. Vaihtoehtoisesti poistogeenisillä yksilöillä joitakin kärpäsen vastingeenejä on muokattu tai hiljennetty ihmisen kaltaisen taudinkuvan aikaansaamiseksi. Myös lisäämällä kärpäsen genomiin ihmisen geenejä, joilla ei ole vastinetta kärpäsessä, on siirtogeenisillä yksilöillä saatu esiin ihmistautien piirteitä. Esimerkkejä banaanikärpäsillä tutkituista ihmisen hermostosairauksista ovat mm. Parkinsonin tauti ja erilaiset polyglutamiinitaudit, kuten Huntingtonin tauti. Kärpästen hermoston yksinkertaisuus kuitenkin asettaa näille tutkimuksille monia rajoituksia.[6]

title: Banaanikärpäsen kasvatus laboratoriossa

text: Banaanikärpäsen kasvatus laboratoriossa tapahtuu tasaisessa lämpötilassa pidetyissä ja ilmavasti suljetuissa lasipulloissa, joiden pohjalle on valettu puuromaista kärpäsen toukkien ja aikuisten ravintoalustaa. Laboratorioissa banaanikärpäsiä käytetään muun muassa erilaisissa geneettisissä ja fysiologisissa tutkimuksissa. Tutkimuksia varten laboratoriossa tulee olla mahdollisuus kasvattaa ja risteyttää useita erilaisia kärpäskantoja.

title: Anneli Hoikkala

text: Anneli Hoikkala on tehnyt tutkimusta varsinkin banaanikärpäsillä. Banaanikärpänen on eräs tarkimmin geneettisesti ja fysiologisesti tutkittu eliölaji. Banaanikärpäsen lisäksi Hoikkalan tutkimuslajina on ollut myös mahlakärpäsiin (Drosophila) lukeutuva "Drosophila montana"-kärpänen, jota hän tutki Oulun yliopistossa ja hän jatkoi siihen liittyvää tutkimustyötä siirryttyään professoriksi Jyväskylään.

title: Petter Portin

text: Portin on tutkinut muun muassa banaanikärpäsen sukupuolisolujen kypsymisjakautumista, geenien vuorovaikutuksia, yksilönkehityksen mekanismeja, ihmisen hampaiston genetiikkaa sekä skitsofrenian genetiikkaa. Hänen eniten siteeratut julkaisunsa koskevat geenin käsitteen teoriaa. Nuorempana Portin tutki myös lintuja, ja julkaisi katsauksen Nokian linnustoon vuonna 1965.

title: Banaanikärpästutkimuksen historia

text: Ensimmäinen tutkija, joka kasvatti suurempia määriä banaanikärpäsiä laboratoriossa oli Kalifornian yliopiston perinnöllisyystieteen professori Charles W. Woodworth. Varsinaisen kokeellisen tutkimuksen banaanikärpäsellä aloitti Woodworthin ehdotuksesta Harvardin yliopiston professori William Ernest Castle, jonka oppilas ja työtoveri Frederic Carpenter julkaisi ensimmäisen tieteellisen artikkelin banaanikärpäsestä vuonna 1905.[1]

title: Banaanikärpänen

text: Alkoholitutkimuksen lisäksi myös muistin mekanismien selvittämisessä banaanikärpänen on osoittautunut oivalliseksi tutkimuskohteeksi. Sen on osoitettu pystyvän oppimaan monenlaisia asioita, kuten erilaisia käyttäytymismalleja. Banaanikärpäseltä onkin onnistuttu löytämään useita tärkeitä oppimiseen ja muistiin vaikuttavia geenejä. Niiden selvittämiseen on käytetty useita erilaisia geneettisiä tutkimusmenetelmiä, kuten esimerkiksi geenien hiljentämistä ja DNA-mikrosirutekniikkaa. Banaanikärpäsellä tehdyissä pavlovilaisissa käyttäytymiskokeissa puolestaan on pystytty eristämään oppimisvaikeuksellisia kärpäskantoja yhdistämällä tietyt tuoksut sähköshokkiin. Näistä eristetyt mutatoituneet geenit (esimerkiksi dunce, rutabaga ja amnesiac) ovat osoittautuneet tärkeiksi muistin kehityksessä. Tuoreet tutkimukset ovat myös paljastaneet banaanikärpäsen pitkäaikaiseen muistiin vaikuttavia geenejä. Eräiden tutkijoiden mukaan banaanikärpäsen muisti- ja oppimistutkimuksessa ollaankin lähitulevaisuudessa pääsemässä vaiheeseen, jossa voidaan siirtyä yksittäisten geenien tutkimisesta jopa koko muistin kehityksen vuorovaikutusverkoston tutkimukseen.[23][24]

title: Banaanikärpästutkimuksen historia

text: Myös evoluutiotutkimusta banaanikärpäsellä tehtiin jo varhain. Alun perin Ukrainasta kotoisin ollut Theodosius Dobzhansky todisti 1930- ja 1940-luvuilla banaanikärpäsen kromosomistotutkimusten avulla luonnonvalinnan toimivan luonnonpopulaatioissa sekä pystyi selvittämään eri Drosophila-lajien fylogenian. Dobzhansky muutti jo vuonna 1927 Yhdysvaltoihin työskennelläkseen Thomas Hunt Morganin kanssa banaanikärpäsen genetiikan parissa. Dobzhansky julkaisi vuonna 1937 evoluutiobiologian mestariteoksensa nimeltä Genetics and the Origin of Species, josta tuli modernin synteettisen evoluutioteorian merkittävimpiä teoksia. Samana vuonna hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden.[1]

title: Banaanikärpänen

text: Banaanikärpänen on yksi tutkituimmista organismeista ja biologian malliorganismeista. Kalifornian yliopiston perinnöllisyystieteen professori Charles W. Woodworth oli ensimmäinen tutkija, joka kasvatti suurempia määriä banaanikärpäsiä laboratoriossa.[7] Kokeellisen tutkimuksen banaanikärpäsellä aloitti Woodworthin ehdotuksesta Harvardin yliopiston professori William Ernest Castle, jonka oppilas ja työtoveri Frederic Carpenter julkaisi ensimmäisen tieteellisen artikkelin banaanikärpäsestä 1905. Merkittävin 1900-luvun alun banaanikärpästutkijoista oli kuitenkin Columbian yliopiston professori Thomas Hunt Morgan ryhmineen. Hän teki monia kokeita banaanikärpäsillä ja löysi muun muassa 1910 banaanikärpäsen ensimmäisen mutantin, white</i>n, joka muutti kärpäsen silmät valkoisiksi. Morgan paikallisti mutatoituneen geenin banaanikärpäsen X-kromosomiin, todistaen samalla, että geenit sijaitsevat kromosomeissa. Thomas Hunt Morganille myönnettiin 1933 Nobelin lääketieteen palkinto banaanikärpästen genetiikkaan kohdistuneista tutkimuksista.[7][19]

title: Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus

text: Banaanikärpäsellä tehdyissä Pavlovilaisissa käyttäytymiskokeissa puolestaan tietyt tuoksut sähköshokkiin yhdistämällä on pystytty eristämään oppimisvaikeuksellisia kärpäskantoja. Näistä eristetyt mutatoituneet geenit (esimerkiksi dunce, rutabaga ja amnesiac) ovat osoittautuneet tärkeiksi muistin kehityksessä. Tuoreet tutkimukset ovat myös paljastaneet banaanikärpäsen pitkäaikaiseen muistiin vaikuttavia geenejä. Eräiden tutkijoiden mukaan banaanikärpäsen muisti- ja oppimistutkimuksessa ollaankin lähitulevaisuudessa pääsemässä vaiheeseen, jossa voidaan siirtyä yksittäisten geenien tutkimisesta jopa koko muistin kehityksen vuorovaikutusverkoston tutkimukseen.[7][8]

title: Alfred Sturtevant

text: Tämän lisäksi Sturtevant teki monia muita löytöjä, jotka yhdessä muodostavat modernin genetiikan perustan. Hän tutki crossing-overin eri muotoja, niiden vaikutusta mutaatioihin ja seksuaalivalinnan genetiikkaa. Juuri (kaksinkertaisia) crossing-overeita ja niiden frekvenssiä Sturtevant käytti määritellessään geenien etäisyyksiä ja keskinäisiä järjestyksiä banaanikärpäsen geenikartalla. Tämä työ mahdollisti myös ihmisen geenikarttojen muodostamisen.

title: Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus

text: Koska koko banaanikärpäsen genomin sekvenssi tunnetaan, voidaan eri ominaisuuksien tunnistamisessa käyttää myös usein vähemmän työlästä käänteistä lähestymistapaa (). Koska useiden geenien toiminta myös muissa organismeissa tunnetaan, voidaan kärpäseltä etsiä mahdollinen vastaava homologinen geeni ja aiheuttaa siinä mutaatioita. Jos homologista geeniä ei kärpäsellä ole, kehittyneet siirtogeenimenetelmät mahdollistavat esimerkiksi ihmisgeenin siirron kärpäseen. Usein käytetty tapa on nk. UAS-GAL4-geenisiirto, joka mahdollistaa banaanikärpäsen oman tai täysin vieraan lajin geenin ekspression kudoksissa, joissa sen tuotetta ei normaalisti synny.[6]

title: Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus

text: Pelkkä sattuma tai tutkimuksen pitkä historia eivät ole syynä banaanikärpäsen suosioon tutkimuskohteena tai sen valintaan tutkimuksen malliorganismiksi. Banaanikärpäsen käyttöön ovat koko tutkimuksen historian ajan vaikuttaneet useat seikat, kuten:

title: Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus

text: Esimerkiksi muistin mekanismien selvittämisessä banaanikärpänen on osoittautunut oivalliseksi tutkimuskohteeksi. Kärpästen hermosto, varsinkin aistitoimintoihin ja liikkumiseen liittyviltä osiltaan, on kärpäsillä hyvin kehittynyt. Banaanikärpäsen on osoitettu pystyvän oppimaan monenlaisia asioita, kuten erilaisia käyttäytymismalleja. Banaanikärpäseltä onkin onnistuttu löytämään useita tärkeitä oppimiseen ja muistiin vaikuttavia geenejä. Niiden selvittämiseen on käytetty useita erilaisia menetelmiä, kuten esimerkiksi geenien hiljentämistä ja DNA-mikrosirutekniikkaa.[7][8]

title: Banaanikärpänen

text: Banaanikärpäsen kehittynein aisti on näkö. Noin kahta kolmasosaa banaanikärpäsen aivoista, yhteensä noin 200000 neuronia, käytetään pelkästään näköaistimusten tulkitsemiseen. Vaikka banaanikärpäsen tilan hahmottamiskyky on huomattavasti huonompi kuin ihmisillä, näköaistimusten käsittelyn nopeus (ajallinen resoluutio) on noin kymmenen kertaa ihmistä nopeampi. Tämä yhdessä lentolihasten ja silmien suoran yhteyden kanssa mahdollistaa petojen tehokkaamman välttämisen ja paremman lennon hallinnan.

title: Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus

text: Tautimallinnus banaanikärpäsessä on kehittynyt nopeasti merkittäväksi ihmisen sairauksien syntymekanismien selvityskeinoksi. Muun muassa useisiin hermostorappeumiin eli neurodegeneratiivisiin sairauksiin on kehitetty geneettinen kärpäsmalli, jossa toistuvat tautien keskeiset piirteet. Yhä useampien geneettiset säätelyjärjestelmien ja biokemiallisten mekanismien onkin havaittu olevan samankaltaisia ihmisen ja banaanikärpäsen välillä. Tämä evolutiivinen samankaltaisuus mahdollistaa mm. edellä mainittujen ihmisellä käyttökelvottomien genomin muokkausmenetelmien käytön tautitutkimuksissa ilman eettisiä ongelmia.[6][5]

title: Mutaatio

text: H.J. Muller tutki eri ulkoisten tekijöiden vaikutusta mutaatioiden määrään banaanikärpäsissä. Hän havaitsi vuonna 1926 röntgensädetyksen kasvattavan mutaatiotaajuutta 15 000 % spontaanimutaatioihin verrattuna. Havainto merkitsi alkua säteilygenetiikalle ja keinolliselle mutaatiotutkimukselle sekä myöhemmin, vuonna 1946, Nobel-palkintoa H.J. Mullerille.

title: Banaanikärpänen

text: Banaanikärpäsen biologisella tutkimuksella on pitkä historia. Nykyäänkin se on yksi yleisimmin käytetyistä malliorganismeista, josta on eristetty laboratoriokasvatuksiin tuhansia genotyypiltään erilaisia mutanttikantoja. Lajin yksilöitä käytetäänkin lähes kaikilla biologian osa-alueilla. Erityisesti banaanikärpäsiä käytetään geneettisissä, kehitysbiologisissa ja fysiologisissa tutkimuksissa, joissa voidaan selvittää muun muassa muistin toimintaa tai alkoholin vaikutuksia. Lajin koko genomin emäsjärjestys selvitettiin jo vuonna 2000. Koska ihmisen ja banaanikärpäsen geenitoimintojen on havaittu olevan pohjimmiltaan melko samanlaisia, voidaan kärpäsellä saatuja tuloksia soveltaa usein myös ihmisellä.

title: Kehitysbiologia

text: Selkärangattomista yksilönkehityksen tutkimuksiin on valjastettu malliorganismien 'grand old man' "Drosophila melanogaster" eli banaanikärpänen. Banaanikärpäsestä on massiivisesti tutkimusdataa, sen genomi on sekvensoitu ja eliötä on helppo kasvattaa ja tutkia. Monet muilla eliöillä tehtävät tutkimukset pohjautuvat banaanikärpäsellä saatuihin tuloksiin. Yllättävän monet selkärangattomien geenit löytävät homologinsa myös selkärankaisilta. Toinen selkärangaton suosikki on sukkulamato "Caenorhabditis elegans". "C. elegansin" kehossa on vain 959 solua, joten siitä on kasvanut tärkeä tutkimusobjekti.

title: Banaanikärpästutkimuksen historia

text: Moderni genomitutkimus banaanikärpäsellä alkoi jo vuonna 1974, jolloin D. S. Hogness kloonasi ensimmäisen kerran pätkän banaanikärpäsen DNA:sta laboratoriossaan Stanfordin yliopistossa. Hogness myös pystyi selvittämään kloonien alkuperäisen paikan kromosomistossa. Koko banaanikärpäsen genomi kloonattiin lambdafaageihin vuoteen 1975 mennessä. Ensimmäinen kloonattu, geeni Ultrabithorax, paikallistettiin vuonna 1979.[3]

title: Charles W. Woodworth

text: Charles W. Woodworth kasvatti Harvardin yliopistossa työskennellessään ensimmäisenä tutkijana suuria määriä banaanikärpäsiä. Thomas Hunt Morganin sanojen mukaan Harvardin professori William E. Castle aloitti Woodworthin ehdotuksesta geneettiset tutkimukset banaanikärpäsellä, tutkien sisäsiittoisuutta. Yhteyksiensä kautta Castle sai myös Morganin kiinnostumaan banaanikärpästutkimuksesta, mikä merkitsi läpimurtoa lajilla tehdylle tutkimukselle.

title: Michael Rosbash

text: Rosbash tutki aluksi aineenvaihduntaa ja RNA:n toimintaa. Saavuttuaan Brandeisiin hän työskenteli yhdessä Jeffrey C. Hallin kanssa ja tutki geenien vaikutusta sisäisen kellon sirkadisiin rytmeihin. He tutkivat erityisesti banaanikärpäsen ("Drosophila melanogaster") vuorokausirytmiä ja tunnistivat kaksi sisäiseen kelloon vaikuttavaa geeniä, jotka saivat nimet "per" (period) ja "tim" (timeless). He havaitsivat, että period-geeniin liittyvän RNAn ja vastaavan proteiinin (PER) tasot vaihtelevat sirkadisen kierroksen aikana, ja myöhemmin he löysivät myös hiireltä vastaavaa tehtävää suorittavan geenin, "mClock". Toukokuussa 1998 Rosbash työtovereineen löysi banaanikärpäseltä myös kellogeenijakson, joka vastaa nisäkkäide "bmal1" -geeniä. Marraskuussa 1998 he löysivät banaanikärpäseltä myös cry-mutantin, mikä johti päätelmään, että kryptokromi-proteiini osallistuu rytmin säätelyyn.

title: Marshall Nirenberg

text: Nirenberg teki myös Nobel-palkintonsa jälkeen merkittäviä tieteellisiä löytöjä genetiikan ja neurobiologian aloilta. Hän teki pioneerityötä hermosolujen viljelyssä ja tutki geenien ilmenemistä, kantasolujen erilaistumista ja hermojärjestelmän kehittymistä. 1980-luvulla Nirenberg löysi banaanikärpäsen geenin, joka on merkittävä sydämen kehittymiselle. Löytö auttaa synnynnäisten sydänsairauksien ymmärtämisessä.

title: Banaanikärpänen

text: Ensimmäisen kromosomikartan banaanikärpäselle laati vuonna 1913 Alfred H. Sturtevant, joka työskenteli myös Morganin ryhmässä. T. H. Morgan itse julkaisi ensimmäiset tarkat fysikaaliset paikat useille banaanikärpäsen geeneille vuonna 1938. Banaanikärpäsellä tehdyn varhaisen mutaatiotutkimuksen uranuurtaja 1920-luvulla puolestaan oli Hermann J. Muller, joka indusoi mutaatioita röntgensäteilyn avulla. Keksinnöstään Muller sai lääketieteen Nobelin 1946. Myös evoluutiotutkimusta banaanikärpäsellä tehtiin jo varhain. Yhdysvaltalainen Theodosius Dobzhansky todisti 1930- ja 1940-luvuilla banaanikärpäsen avulla luonnonvalinnan toimivan luonnonpopulaatioissa sekä pystyi selvittämään eri Drosophila-lajien fylogenian.[7]

title: Banaanikärpänen

text: Luonnosta tai kotoa eri tavoin pyydystettyjä tai lemmikkikaupasta ostettuja banaanikärpäsiä käytetään myös esimerkiksi lemmikkisammakoiden ja akvaariokalojen ruokana. Esimerkiksi veden pinnasta ravintonsa hankkiville labyrinttikaloille banaanikärpäset ovat suositeltua ravintoa. Ruokintaan käytetään useimmiten kaupan olevia siivettömiä mutanttikärpäskantoja, sillä ne eivät voi karata lentämällä pois terraariosta tai akvaariosta.[33][34] Banaanikärpäsiä voidaan kasvattaa myös kotona. Kasvatus onnistuu parhaiten erlenmeyer-pullon kaltaisessa lasiastiassa, johon on valettu hiivaa ja fruktoosisokeria sisältävää agaroosi- ja mannaryynihyytelöä.[35]

title: Banaanikärpänen

text: – Portaali erilaisiin verkossa oleviin banaanikärpässivustoihin Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. – Lyhyt ja yksinkertainen banaanikärpäsen ja sen tutkimuksen esittely Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. – Kattava tietopankki banaanikärpäsen ja sen sukulaislajien genetiikasta ja molekyylibiologiasta Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. – Tietoa ja kuvia banaanikärpäsen kehityksestä ja genetiikasta Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. – Perustelut D. melanogaster</i>in genomin sekvensoinnin tärkeydelle Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. – Ohjeita banaanikärpästen kasvattamiseen kotioloissa Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. – Banaanikärpästen laboratoriokasvatusohjeet ja tietoa niiden taudeista Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. – valtava määrä kuvia ja videoita banaanikärpäsen kehityksestä Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. – Banaanikärpäsen geenien nimien etymologiaa ja selityksiä Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

title: Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus

text: Käytännössä kaikkia modernin molekyylibiologian tutkimusmenetelmiä sovelletaan banaanikärpäseen. Esimerkkejä menetelmistä ovat muun muassa:[2][5]

title: Banaanikärpänen

text: Banaanikärpäsen alkionkehitystä eli embryogeneesiä on tutkittu erittäin paljon, ja varhaisen alkion kehitystä säätelevä geeniverkosto on yksi parhaiten tunnetuista säätelyverkostoista. Suosion taustalla ovat olleet samat ominaisuudet, jotka ovat tehneet banaanikärpäsestä genetiikan malliorganismin. Banaanikärpäsen alkionkehitys eroaa tosin muiden malliorganismien kehityksestä. Sen vakoutuminen nimittäin tapahtuu syncytiumissa, joka on useissa tumanjakautumisissa ilman solunjakautumista syntynyt monitumainen solu. Oogeneesin aikana rengaskanaviksi () kutsutut solulimasillat yhdistävät muodostuvan oosyytin syöttösoluihin, joista kulkeutuu oosyyttiin ravinteita ja kehitystä sääteleviä molekyylejä.[5]

title: Banaanikärpäsen taudit

text: Banaanikärpäsen taudeilla tarkoitetaan erilaisia loisten, mikro-organismien ja virusten aiheuttamia sairauksia, jotka vaikuttavat joko luonnossa tai laboratorio-oloissa eläviin banaanikärpäsiin. Termillä voidaan myös laboratorioissa viitata banaanikärpäsen kasvatusalustassa eläviin pieneliöihin, jotka muuntavat ravintoalustan kärpäsille kelpaamattomaksi. Laboratoriossa useimpia banaanikärpäsen tauteja torjutaan yksinkertaisesti pitämällä kasvatustilat mahdollisimman puhtaina ja pyyhkimällä kärpästen ja niiden ravinnon kanssa tekemisissä olevat alueet säännöllisesti alkoholilla. Tämän lisäksi tauteja torjutaan eristämällä kaikki laboratorioon saapuvat uudet kannat sekä sairastuneet kasvatukset. Luonnosta tuotuja kärpäsiä voidaan pitää eristyksessä jopa neljän sukupolven ajan.


query: Milloin Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin elokuva julkaistiin?

text: Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin on vuonna 1983 julkaistu kahdeksas Uuno Turhapuro -elokuva, joka on jatko-osa edellisenä vuonna julkaistulle Uuno Turhapuro menettää muistinsa -elokuvalle. Elokuva oli vuoden katsotuin elokuva, sillä se keräsi 381 181 katsojaa.

text: Luokka:Uuno Turhapuro -elokuvat Luokka:Vuoden 1983 elokuvat Luokka:Ere Kokkosen ohjaamat elokuvat

title: Helena Notkonen

text:
Helena Notkonen (21. kesäkuuta 1936 Helsinki – 26. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Notkonen näytteli useissa suomalaisissa televisiosarjoissa. Hänet muistetaan esimerkiksi Ruusun aika -sarjasta. Kahdessa Uuno-elokuvassa, "Uuno Turhapuron aviokriisi" ja "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin", niissä hän näytteli Sörsselssönin vaimoa Elviira Sörsselsöniä. Notkosen ensimmäinen merkittävämpi rooli oli elokuvassa "Mies joka ei osannut sanoa ei". Notkonen näytteli Salatuissa elämissä Piitu Uskin esittämän Laura Kivirannan äitiä Eila Kivirantaa vuosina 2000, 2003 ja 2004.
Helena Notkonen teki ainutlaatuisen uran soveltavan teatterin pedagogina erityisesti kehitysvammaisten parissa.
Hän kuoli Helsingissä 71-vuotiaana marraskuussa 2007. Notkonen oli aiemmin naimisissa Jukka Sipilän kanssa, jonka kanssa he saivat kaksi tytärtä.

text: Please use a more specific IMDb template. See the documentation for available templates. (in Finnish)

title: Uuno Turhapuro

text: Uuno Turhapuro on laiska ja epäsiisti mies, jonka tunnusmerkkejä ovat rikkinäinen verkkopaita, harva, osaksi musta hammasrivi (Häpy Endkö? -elokuvassa näytetään kuitenkin, että Turhapuron appi johtaja Tuura lyö Turhapuron hammasrivin harvaksi.), likaiset kasvot ja d:n ääntäminen t:ksi. Hänen vaimonsa Elisabeth Turhapuro (Marjatta Raita) on rikkaan vuorineuvos Tuuran (Tapio Hämäläinen, Pehr-Olof Sirén, Heikki Nousiainen) tytär. Ensimmäisen elokuvan alussa näytetään, miten Uuno oli vielä pariskunnan häissä siisti, mutta rähjääntyi ja laiskistui välittömästi päästyään naimisiin varakkaan perheen tyttären kanssa. Uuno Turhapuron pääasialliset harrastukset ovat sohvalla löhöäminen ja ylensyöminen sekä Tuuran perinnön kärkkyminen. Hänen suurin avunsa ovat puhelahjat, joita hän käyttää niin aviollisten ongelmiensa selvittämiseen, ilmaisten lihapiirakoiden haivittelemiseen grilliltä kuin vieraiden naisten vikittelemiseenkin. Uuno Turhapuron syntymäpäivästä ei ole tarkkaa tietoa mutta Tupla-Uuno elokuvan alussa on Uunon syntymäpäivä, ja vähän myöhemmin elokuvassa Turhapuron ystävä Sörsselssön juhlii vappua johon Turhapuron toinen ystävä Härski Hartikainen tokaisee vapun menneen jo kaksi ja puoli viikkoa sitten. Näin ollen voidaan päätellä että Uunon syntymäpäivä olisi joko 18. tai 19. toukokuuta.

text: Kun Uunon muisti palailee pätkittäin, siitä seuraa tunnetusti harmia, kunnes hän kajahtaa taas ja pitää itseään äitinä, joka odottaa lasta. Kuitenkin kaiken myllerryksen keskellä itse Turhapuron ansiosta suunnitellaan uutta Tuntematon sotilas -elokuvan toista osaa, kun venäläinen kauppavaltuuskunta saapuu Helsinkiin.

title: Esko Salmela

text: Ilmari Esko Johannes Salmela (s. 23. maaliskuuta 1950 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Salmela on esiintynyt muun muassa tv-sarjoissa "Jäinen horisontti" (Kari Ranta, 1984), "Kovaa maata" (Aimo Andersson, 1994), "Nortia" (Konstaapeli Nieminen, 1996) sekä "Pirunpelto" (Vilho Tyrjälä, 2011). Elokuvarooleja hänellä on ollut muun muassa elokuvissa "Tykkimies Kauppalan viimeiset vaiheet" (1977), "Pölhölä" (1981) ja "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin" (1983).

title: Uuno Turhapuron poika

text: Uuno Turhapuron poika on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut 17. Uuno Turhapuro -elokuva. Palattuaan 1980-luvun muutaman filmin tauon jälkeen Spede Pasasen talliin ohjasi Ere Kokkonen kaksi hyvin menestynyttä Turhapuroa. Sen jälkeen hän jätti sarjan jälleen, joten "Uuno Turhapuron pojan" ohjauksesta, käsikirjoituksesta ja tuotannosta vastasi Spede Pasanen. Reilut 120 000 katsojaa kerännyt filmi menestyi heikommin kuin yksikään aikaisempi Turhapuro-filmi, mutta oli kuitenkin vuoden katsotuin kotimainen elokuva. DVD:llä elokuva julkaistiin vasta vuonna 2009.

title: Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies

text: Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (videojulkaisuissa pelkkä "Uuno Turhapuro – Pisnismies") on vuonna 1998 valmistunut 18. Uuno Turhapuro -elokuva. Elokuva tehtiin Uuno Turhapuron 25-vuotisjuhlavuoden kunniaksi.

title: Uuno Turhapuro

text: Spede Show (1971–1976, 1984) Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1986, elokuva 7-osaisena laajennettuna televisiosarjana) Uuno Turhapuro (1996) Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1999, elokuva 5-osaisena laajennettuna televisiosarjana) Uuno Turhapuro – This Is My Life (2006, elokuva 5-osaisena laajennettuna televisiosarjana) Kansalainen Turhapuro (2017, viihteellinen dokumenttisarja Uuno Turhapurosta)

text: Elokuva on jatkoa elokuvalle Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982). Elokuva loppuu siihen, kun Uuno juoksee Moskovaan matkalla olevan junan perään, mikä mitä luultavimmin parodioi Loirin debyyttifilmiä Pojat (1962). Elokuvan loppuun Spede sijoitti vitsiksi tarkoitetun mainoksen, jonka mukaan sarjan seuraava elokuva tulisi olemaan Uuno Turhapuro – Leningradin lemmikki. Tämän nimistä elokuvaa ei kuitenkaan koskaan tullut.

title: Uuno Turhapuro

text: Uunon isä on Hugo Turhapuro (Olavi Ahonen), joka kasvatti hänet yksin. Uuno tapaa vasta myöhemmin äitinsä Gunhild Donnersdotterin (Hannele Lauri) ja lähtee hänen kanssaan Helsinkiin sivistymään. Uuno-elokuvissa tulee ilmi, että Turhapurolla on useita veljiä, kuten Jeremias ja Veijo (Uuno Turhapuro muuttaa maalle), Peni (Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies), "johtaja" Tarmo Turhapuro (Uuno Turhapuron veli) sekä Mr. George Turhapuro (Uunon Amerikassa asuva kaksoisveli Rautakauppias-elokuvasta). Kuitenkin Uuno Turhapuro Juhlakirjan mukaan Jeremias ja Peni olisivat sama henkilö. Uunon nuorempien veljien (kuten Jeremiaksen) äiti on kauppias Rentukka (Mirjam Himberg). Perheeseen kuului isoäitikin, jonka Tarmo myi orjaksi afrikkalaiselle kauppavaltuuskunnalle. Isoäiti oli myöhemmin kirjoittanut Tarmolle ja kiittänyt paljon, että hänet myytiin orjaksi, sillä hän tykkäsi enemmän ulkomaalaisista kuin suomalaisista miehistä.

title: Uuno Turhapuro menettää muistinsa

text:
Elisabeth Turhapuro on kyllästynyt mieheensä Uunoon ja yrittää ottaa hänestä avioeron. Koska Uuno ei kuitenkaan pärjäisi yksin elämässä, Elisabeth alkaa kouluttaa uutta vaimoa isänsä sihteeristä Unelma Säleiköstä. Tämä kuitenkin menee pieleen, kun Uuno ja Sörsselssön törmäävät toisiinsa lyöden päänsä yhteen. Törmäyksen seurauksena Uuno menettää muistinsa ja luulee olevansa nainen. Härski Hartikainen taas puuhaa rauhanliikettä, joka synnyttäisi maailmaan lopullisen rauhan dynamiitilla.
Heikki Hietamiehellä oli elokuvassa rooli, mutta se leikattiin lopullisesta esityksestä pois."Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.

title: Heikki Kinnunen

text: VuosiElokuvaRooli1967LapualaismorsianHessu1968AsfalttilampaatTäällä Pohjantähden allaValenti Leppänen1970PäämajaYlipäällikön sotilaspalvelija1971Aatamin puvussa ja vähän EevankinHeikki Himanen1972LampaansyöjätSepe1973PohjantähtiValenti Leppänen1975Kuolleista herännytTanakan joukkio1980Tup-akka-lakkopostimies alias Interpol agentti/kertoja1981PölhöläKalevi Käppyrä/Äijänkäppyrä1982Kuningas jolla ei ollut sydäntäpääministeri1983KoomikkoRapeRegina ja miehetRaimo HarjanneUuno Turhapuron muisti palailee pätkittäintarjoilija1984Lentävät luupäätMr. SmithKun Hunttalan Matti Suomen ostiVaris1986Pikkupojatkertoja1988Onks Viljoo näkynytuseita hahmoja1987Uuno Turhapuro – kaksoisagenttipoliisi1990Vääpeli Körmy ja marsalkan sauvavääpeli Körmy1991Uuno Turhapuro herra Helsingin herraVääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet1992Vääpeli Körmy ja etelän hetelmät1993Romanovin kivetAarne Partanen1994Vääpeli Körmy – taistelunivääpeli KörmyUuno Turhapuron velipoliisiParatiisin lapsetVeijo Suurmetsä1997Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeavavääpeli Körmy1998Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismieslaulava juoppo2000Hurmaava joukkoitsemurhaHermanni Kemppainen2004Uuno Turhapuro – This Is My Lifeentinen pankkiiriPelikaanimiespostiljooni2007Lieksa!Niccolo, Otto2014Kummeli VRauno Ylimäki2018Ilosia aikoja, MielensäpahoittajaMielensäpahoittaja

title: Uuno Turhapuro

text: Spede Show’n sketseissä Uuno Turhapurolla ja tämän vaimolla ei vielä ollut mitään vakiintunutta nimeä. Marjatta Raita sanoi syyksi, ettei kukaan muistanut mitkä nimet edellisellä kerralla oli valittu.[1] Sarjan ensimmäisessä elokuvassa Uuno Turhapuro (v. 1973) Uunon koko nimeksi mainitaan Uuno Eero Turhapuro. Toisessa elokuvassa Professori Uuno D. G. Turhapuro (v. 1975) nimi on kuitenkin Uuno Daavid Goljat Turhapuro. Kolmannessa elokuvassa Lottovoittaja UKK Turhapuro (v. 1976) Uuno muuttaa nimensä virallisesti muotoon Uuno Kaavit Koljat Turhapuro saadakseen samat nimikirjaimet kuin presidentti Urho Kaleva Kekkosella. Turhapuro kutsuu itse itseään tittelillä johtaja Uuno Turhapuro, vaikka on tavallisesti joko lyhytaikaisissa hanttihommissa tai kokonaan työtön. Elokuvassa Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla (v. 1990) selviää, että Turhapuron isä kutsuu poikaansa "johtaja Uuno Turhapuroksi" jo ennen tämän syntymää, ja ensimmäisessä Uuno-elokuvassa Turhapuro kertoo Härski Hartikaiselle, että tämä on käynyt johtajakurssin kirjeopistossa. Uuno Turhapuron englanninkielinen nimi on Numbskull Emptybrook.[2] Nimen Uuno esikuvana on toiminut Spede Pasasen lukioaikainen saksan opettaja Uuno Hiltunen.

title: Uuno Turhapuro herra Helsingin herra

text: Uuno Turhapuro herra Helsingin herra on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut 15. Uuno Turhapuro -elokuva. Spede Pasanen vastasi elokuvan tuotannosta ja käsikirjoituksesta. Ohjaajaksi palasi viiden vuoden tauon jälkeen Ere Kokkonen. Elokuva oli vuoden 1991 katsotuin Suomessa, katsojia oli 383 706. Elokuva aloittaa eräänlaisen Presidentti-trilogian, jonka jatko-osat ovat seuraavana vuonna valmistunut Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti sekä vuonna 1993 ilmestynyt Uuno Turhapuron poika.

title: Uuno Turhapuro menettää muistinsa

text: Uuno Turhapuro menettää muistinsa on vuonna 1982 julkaistu seitsemäs Uuno Turhapuro -elokuva.

title: Tommi Rinne

text: Vuonna 1964 Rinne sai kiinnityksen Intimiteatteriin ja toimi teatterin johtajana vuosina 1969–1975. Rinteen ohjaustöitä olivat muun muassa "Viisi vekkulia", "Viktorian husaarit", "Lily Piper yllättää", "Tasapeli" ja "Tyttö sopassa". Intimiteatterin jälkeen seurasi televisio- ja radiotyötä ja vuodesta 1983 näyttelijäkiinnitys Kansallisteatteriin. Vuonna 1983 Rinne näytteli sivuosassa Spede Pasasen elokuvassa "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin" ja kymmenen vuotta myöhemmin elokuvassa "Uuno Turhapuron poika". Vuonna 1993 Rinne jäi eläkkeelle Kansallisteatterista. 1990-luvulla hän näytteli vielä televisiosarjoissa "Tapulikylä", "Ihmeidentekijät" ja "Isänmaan toivot".

title: Simo Salminen

text: Spede hyödynsi Simon pellehyppytaitoja parissa Turhapuro-elokuvassa. Salmisen voi nähdä hyppäävän Sörsselssönin roolissa pellehyppyjä elokuvissa "Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon" ja "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin". 1980-luvulla Simolla oli niin Speden televisio-ohjelmissa kuin elokuvissakin kaksi vakiohahmoa; Kultsi, "Auvo & Kultsi" -sketseissä ja elokuvassa sekä Väke "Pikkupojissa", joka myös esitettiin niin teatterissa kuin Spede Show'n jaksoissa. Speden televisiosarjan päätyttyä Simo jatkoi Vesa-Matti Loirin Vesku Show'ssa. Speden kuoltua Ere Kokkonen ohjasi vuonna 2004 jonkinlaisena jälkinäytöksenä elokuvan "Uuno Turhapuro – This Is My Life", joka on Simo Salmisen viimeinen esiintyminen valkokankaalla.

title: Suomi 1980-luvulla

text: Uuno Turhapuro armeijan leivissä (Ere Kokkonen, 1984) katsojia 750 965 Talvisota (Pekka Parikka, 1989) katsojia 628 767 Uuno Epsanjassa (Ere Kokkonen, 1985) katsojia 607 939 Tuntematon sotilas (Rauni Mollberg, 1985) katsojia 590 902 Uuno Turhapuro menettää muistinsa (Ere Kokkonen, 1982) katsojia 572 488 Uuno Turhapuro muuttaa maalle (Ere Kokkonen, 1986) katsojia 556 519 Uuno Turhapuron aviokriisi (Ere Kokkonen, 1981) katsojia 452 656 Täältä tullaan, elämä! (Tapio Suominen, 1980) katsojia 382 024 Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (Ere Kokkonen, 1983) katsojia 381 181 Uuno Turhapuro kaksoisagentti (Spede Pasanen, 1987) katsojia 352 205.

text: Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi elokuvalle yhden tähden, kolme ei sitäkään ja viisi ei ollut elokuvaa arvioinut. Keskiarvoksi tuli 0,4 tähteä neljästä.[3] Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuva saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.[4]

title: Uuno Turhapuro

text: Turhapuron vakituiset apurit ovat hänen autonkorjaajakaverinsa Härski Hartikainen (Spede Pasanen) ja insinööri Sörsselssön (alussa Lettunen ja välillä Lörsson, Simo Salminen). Uuno-elokuvien keskeisiin henkilöihin kuuluu myös Uunon anoppi (Marita Nordberg, Anja Pohjola, Ritva Valkama). Yksi Uuno Turhapuro-elokuvien sivuhahmo on neljässä elokuvassa esiintynyt Uunon isä, Hugo Turhapuro (Olavi Ahonen). Muita merkittäviä näyttelijöitä Uuno-elokuvissa olivat muun muassa Elli Castrén, Helge Herala, Hannele Lauri, Juhani Kumpulainen ja Marja Korhonen. Marjatta Raita on ainoa, joka on esiintynyt jokaisessa elokuvassa, mikäli mukaan lasketaan epäviralliseksi elokuvaksi luokiteltu Uuno Turhapuron veli.[3]

title: Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies

text: Elokuvan suunnittelu aloitettiin tammikuussa 1998. Tällöin Jari Sillanpää ehdotti Uunojen tuotantotiimille, Ere Kokkoselle, Spede Pasaselle ja Vesa-Matti Loirille, uuden Uuno Turhapuro -elokuvan tekemistä. Elokuvaehdotuksen keskeinen idea oli Uuno iskelmätähtenä sekä suomalaisten ruotsalaisia kohtaan tuntemat ennakkoluulot. Elokuvan alkuperäiseksi nimeksi oli tarkoitus tulla "Uuno Turhapuro ja Ruotsin serkku". Ere Kokkonen suunnitteli elokuvalle käsikirjoituksen, joka ei miellyttänyt Sillanpäätä. Niinpä lopullisessa elokuvassa Sillanpää ei näyttele ja iskelmätaivaalla seikkailevan Uunon merkitys jäi taka-alalle. Lopullisessa elokuvassa Jari Sillanpään näyttelemä Ruotsiin muuttanut Uunon serkku on korvattu Uunon Peni-pikkuveljellä. Myöskin Sillanpäälle alkujaan kaavaillun katusoittajan roolin esitti lopullisessa elokuvassa Joel Hallikainen. Tämä Uuno-elokuva oli viimeinen, jossa Spede Pasanen näytteli (lukuun ottamatta arkistomateriaaleja sisältävää "Uuno Turhapuro – This Is My Life"). Spede Pasasen kuoleman takia elokuvan piti jäädä viimeiseksi Uuno Turhapuro -elokuvaksi, mutta vuonna 2003 Kokkonen ryhtyi jälleen suunnittelemaan uutta Turhapuroa.

title: Yrjö Parjanne

text: Parjanne tunnetaan erityisesti ministerinrooleistaan 1980-luvun Uuno Turhapuro -elokuvissa. Liikenneministeri Reino Reenpäätä hän näytteli elokuvissa "Uuno Epsanjassa" (1985) ja "Uuno Turhapuro muuttaa maalle" (1986) sekä ministeri Hujasta elokuvassa "Uuno Turhapuro – kaksoisagentti" (1987). Tämän lisäksi hän näytteli eversti Kaarnaa elokuvassa "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" (1984).

title: Spede Pasanen

text: 1980-luvulla Pasanen tekstasi ja piirsi neljään tuottamaansa elokuvaan myös alkutekstit. Hänen taiteilemansa alkutekstit löytyvät elokuvista Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983), Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986), Pikkupojat (1986), Uuno Turhapuro – kaksoisagentti (1987).

title: Uuno Turhapuro

text: Suurimman osan elokuvista on ohjannut Ere Kokkonen ja käsikirjoittanut Spede Pasanen. Vuonna 1984 ilmestyneestä Uuno Turhapuro armeijan leivissä -elokuvasta lähtien Kokkonen on käsikirjoittanut itse kaikki ohjaamansa Turhapurot. Kun MTV osti Spede Pasasen yritykset ja elokuvat 1980-luvun puolivälissä, Pasanen laittoi itse ehdoksi, että Kokkosen on tultava tuotantopäälliköksi ja ohjaajaksi, jolloin Kokkonen suostui vain jos pääsisi tulevien Uunojen käsikirjoittajaksi, sillä hänen mielestään Uunosta oli ajan myötä tullut liian ilkeä (mitä hän ei missään tapauksessa saisi olla) ja hän halusi pehmentää tämän luonnetta.[4] Vuosina 1987–1990 sekä 1993 Pasanen asettui itse käsikirjoittajaksi riitaannuttuaan Ere Kokkosen kanssa, toimien Hannu Seikkulan ja Pertti Melasniemen ohessa myös ohjaajana. Elokuvien juoni ja monet yksittäiset vitsitkin ovat kuitenkin Pasasen, Kokkosen, Loirin ja joskus myös Simo Salmisenkin yhdessä kehittelemiä kunkin tuoden mukaan omia ideoitaan. Niistä sitten lopullisen käsikirjoituksen kokosi milloin Pasanen, milloin Kokkonen.

title: Vesa-Matti Loiri

text: VuosiElokuvaTehtävä1962PojatJake1967LapualaismorsianVesku1968Noin 7 veljestä1. huovi1969LeikkikalugangsterikamreeriNäköradiomiehen ihmeelliset siekailuttv-toimittaja Antti VasaPohjan tähteetohjaaja Paavali Pohja, käsikirjoitus1970Jussi PussiJussi Lietessalo1971HirttämättömätYksinäinen ratsastaja, ohjausKahdeksas veljesJaska Hujanen1972HellyysOsku1973Uuno TurhapuroUuno Turhapuro1975Professori Uuno D. G. TurhapuroRakastunut rampaSakris Kukkelman1976Lottovoittaja UKK TurhapuroUuno Turhapuro1977Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimonTykkimies Kauppalan viimeiset vaiheetalokas Kauppala1978Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävyUuno Turhapuro1979Koeputkiaikuinen ja Simon enkelitLuigi, vodkaturisti, kirkkoherranviraston virkailija ja Uuno Turhapuro1980Tup-akka-lakkoLuigi, kirkkoherranviraston virkailija ja Uuno Turhapuro1981Pedon merkkiUskoUuno Turhapuron aviokriisiUuno Turhapuro1982Ulvova mylläriGunnar HuttunenUuno Turhapuro menettää muistinsaUuno Turhapuro1983JonHeikki ÖljynenUuno Turhapuron muisti palailee pätkittäinUuno Turhapuro1984Lentävät luupäätrobottiUuno Turhapuro armeijan leivissäUuno Turhapuro1985Hei kliffaa heiAuvoUuno EpsanjassaUuno Turhapuro1986Liian iso keikkaHikkaPikkupojatMake, Upseeri JäpäläUuno Turhapuro muuttaa maalleUuno Turhapuro1987Uuno Turhapuro – kaksoisagenttiÄlä itke Iinespassinväärentäjä1988Tupla-UunoUuno Turhapuro1990Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla1991Uuno Turhapuro herra Helsingin herraVääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet1992Kuka on Joe Louis?valmentajaUuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidenttiUuno Turhapuro1993Ripa ruostuuRipan isäUuno Turhapuron poikaUuno Turhapuro1994Vääpeli Körmy – taistelunitaiteilija Loiri1995RuuvimiesSimo Ålander1997Kummeli Kultakuumeparoni Eugen von Lahtinen1998Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismiesUuno Turhapuro1999Historiaa tehdään öisinkauppiasTalossa on SaatanaKuolemaSokkotanssiHimanen2000Hurmaava joukkoitsemurhaMikko Hekkinen2002RumbleLeo2003Pahat pojatJouko Takkunen2004Uuno Turhapuro – This Is My LifeUuno Turhapuro2005Kaksipäisen kotkan varjossaVerneri2010VeskuOma itsensä2011VarastoMynttinen2012Tie pohjoiseenLeo Porala2015Elämältä kaiken sainUrho

title: Uuno Turhapuro (elokuva)

text: Uuno Turhapuro on vuonna 1973 valmistunut ensimmäinen Uuno Turhapuro -elokuva. Se keräsi elokuvateattereihin 613 409 katsojaa ja on näin toiseksi katsotuin Turhapuro-elokuva. Samalla elokuva on vuoden 1973 ja koko 1970-luvun kotimaisista elokuvista toiseksi katsotuin. Alkujaan oli tarkoituksena tehdä vain yksi ainoa Uuno Turhapuro -elokuva, mutta ensimmäisen elokuvan menestyksestä johtuen elokuvia tehtiin kaikkiaan 20, joista viimeisenä Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004).

title: Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies

text: Elokuvan ensi-illan yhteydessä julkaistiin Tuomas Marjamäen toimittama, Uuno Turhapuro -hahmon 25-vuotista taivalta juhlistava kirja nimeltä "Uuno Turhapuro juhlakirja - 25 vuodessa jääkaapin varjosta kansakunnan kaapin päälle".

text: Ohjaus: Ere Kokkonen Käsikirjoitus: Spede Kuvaus: Martti Kakko, Eki Peltomaa ja Harri Laakso Leikkaus: Eva Jaakontalo Äänitys: Pekka Lampela ja Erkki Vesterinen Musiikki: Jaakko Salo Lavastus: Kristine Elo Valaisu: Kari Kekkonen ja Lasse Sinda Järjestäjä: Tauno Lahtinen Kuvaussihteeri: Marjut Ollila Tuottaja: Pertti Pasanen Jaakko Salon studio-orkesteri: Jaakko Salo (kapellimestari), Juhani Aaltonen, Tom Bildo, Unto Haapa-aho, Markku Hannola, Hannu Koistinen, Kari Kuusamo, Heikki Laurila, Seppo Peltola II, Lill-Jørgen Petersen, Simo Salminen ja Heikki Virtanen Negatiivinleikkaus: Leena Palmu Tuotantoyhtiö: Filmituotanto Spede Pasanen Oy, 1983


query: Milloin modernismi alkoi?

title: Modernismi

text: Modernismi on sarja eri taiteenalojen uudistamiseen pyrkineitä kulttuuriliikkeitä, johon kuuluu monia 1900-luvun alkupuolella alkaneita suuntauksia kuvataiteessa, arkkitehtuurissa, muotoilussa, musiikissa, kirjallisuudessa, tanssissa ja teatterissa. Modernistiset suuntaukset kapinoivat 1800-luvun lopun akateemisia, historistisia ja konservatiivisia traditioita vastaan.

title: Modernismi

text: Modernismi on modernin maailman ja elämän taidetta ja kulttuuria. Toimintastrategiana on usein ajatus taiteen etujoukosta, avantgardesta. Vallankumouksellinen modernismi, niin yhteiskunnallisissa kuin taiteellisissakin liikkeissä ilmaisi usein kannattamiaan periaatteita ja ajatuksia manifesteina, jotka ovat tavallisesti kirjoitettuja julkilausumia. Tyypillistä modernismille oli perinteen hylkääminen. Manifesteissa ja asenteissa aikaisempi, ”vanha” maailma tai kilpailevat taideryhmät tuomittiin, sekä usein pyrittiin täysin ”puhtaaseen”, ”uuteen” ja omintakeiseen muoto- ja merkitysmaailmaan. Vanhaksi katsotut asenteet, muodot ja rakenteet pyrittiin hajottamaan tai purkamaan. Modernismin tavoitteena oli taiteen vallankumous. [1]

title: Kauppis-Heikki

text: Heikki Kauppinen oli toimittajana kesät 1886 ja 1887. Kauppis-Heikin kirjallinen tuotanto alkoi lyhyillä kertomuksilla ja kuvauksilla, joita julkaistiin ja vuodesta 1886 alkaen neljä vihkosta nimellä "Tarinoita ja tapahtumia". Kirjallisissa töissään Kauppinen kuvasi Pohjois-Savon maalaisihmisiä, erityisesti naisia milloin vakavasti, milloin leikkisästi, mutta sangen suopealla ymmärtämyksellä. Hän halusi ajaa heikomman sukupuolen asiaa. Pitempiä kertomuksia Kauppis-Heikki alkoi kirjoittaa 1880-luvun lopulla. Niitä olivat Mäkijärveläiset, Vilja, Kirottua työtä, Laara, Aliina, Uranaukaisijat, Anaski ja Savolainen soittaja.

title: Mitä missä milloin

text: Ensimmäisen kirjan painatus alkoi 25.9.1950 ja päättyi 25.10.1950. Kirjan nimi oli "MITÄ - MISSÄ - MILLOIN Kansalaisen vuosikirja 1951". Esikuvina kirjasarjalle ovat olleet Tanskassa ja Ruotsissa jo aikaisemmin vuosittain ilmestyneet "Hvem Hvad Hvor" ja "När Var Hur". Ensimmäisestä vuosikirjasta otettiin neljä painosta ja sitä painettiin yhteensä 46 000 kappaletta.

title: Venny Soldan-Brofeldt

text:
Soldan avioitui Juhani Ahon kanssa 21. syyskuuta 1891. Hän otti samalla sukunimekseen Soldan-Brofeldt, sillä Ahon virallinen sukunimi oli vielä tuolloin Brofeldt. Tämän jälkeen he matkasivat suomalaisuusaatteen mukaisiin kohteisiin kuten Karjalaan. Soldan-Brofeldt perusti ateljeen Helsinkiin 1892.
Nuoripari vietti vapaata ”kiertolaiselämää” asuen välillä ulkomailla, milloin Iisalmen pappilassa ja milloin missäkin. Vakiintuminen alkoi vasta, kun Soldan-Brofeldt tuli raskaaksi. He muuttivat Hausjärvelle 1895, missä pian naapureina asui vanhoja ystäviä kuten Werner Söderhjelm, J. H. Erkko, Paavo Cajander, Magnus Enckell sekä Saimi ja Eero Järnefelt.

title: Kuva

text: Modernismin aikana taide alkoi viitata nykyaikaan tai tulevaisuuteen, kun ennen sitä se oli aina menneisyyden tulkki. Keskeinen modernismin idea oli hylätä kaikki vanha ja pitää sitä lopullisesti ohitettuna. Kuvista tuli kertakäyttöisiä periaatteella: "katso kerran ja heitä pois". Sellaisia kuvia, joiden pariin ihmiset palaavat yhä uudestaan, sanotaan usein klassikoiksi.

title: Modernismi

text: Toiset tutkijat ajoittavat modernismin kiivaimmaksi kehityskaudeksi ensimmäistä maailmansotaa seuranneet vuodet. Ilmestyiväthän tuolloin lukuisat modernismin klassikoiksi kohonneet teokset. Harry Levin esimerkiksi pitää merkittävänä vuotta 1922, jolloin ilmestyivät muiden muassa James Joycen Odysseus, T. S. Eliotin Autio maa, Virginia Woolfin Jaakobin huone, Eugene O´Neillin Anna Christie ja Rilken Duinon elegiat. Joukko tutkijoita taas väittää modernismin olevan yhä länsimaisen ihmisen ajattelun moottori, ja he pitävät maailmansotien välisiä vuosia modernismin kehityksen pääkautena.

title: Suomalainen musiikki

text: Modernismiin siirryttiin toden teolla vasta 1950-luvulla, kun Erik Bergman aikalaisineen käytti kaksitoistasäveljärjestelmää, sarjallisuutta ja sointi- ja kenttätekniikoita. 1970-luvulla alkoi suomalaisen oopperan renessanssi Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen karvalakkioopperoiden myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa Korvat auki -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten Kaija Saariaho, Magnus Lindberg ja Esa-Pekka Salonen, ovat nousseet kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana.[3]

title: Uustomismi

text: Uustomismi on filosofis-teologinen suuntaus, joka syntyi jatkona klassiselle tomismille modernismiliikkeen yleistymisen myötä. Alkuperäinen tomismi oli jäänyt 1800-luvun lopussa pahasti silloisen fysiikan ja luonnontieteiden jalkoihin aristoteelisen fysiikkakuvansa takia, ja katolisen kirkon sisällä alkoi syntyä liikehdintää tomististen opetusten päivittämisestä vastaamaan moderneja arvoja. Se pyrki myös hylkäämään vanhan skolastiikan, ja synnyttämään Immanuel Kantin ja myöhemmin Henri Bergsonin kaltaisten filosofien työn pohjalta synteesin siitä, uusskolastiikan. Ironista kyllä, katolinen kirkko hyökkäsi modernismia vastoin muutoin kaikilla muilla yhteiskunnan osa-alueilla, ja uustomismi pitäisikin nähdä valtavirtamodernismin ulkopuolella vaikuttavalta vaihtoehtotulkinnalta modernismin arvoista.

title: Genre

text: Maalaustaiteen genrehierarkia alkoi menettää merkitystään 1800-luvun lopulla. Maisemamaalaus nousi merkittäväksi genreksi 1800-luvulla. Myös asetelmamaalauksesta, joka oli ollut aikaisemmin hierakian alimpana, tuli suosittu aihe impressionistimaalareille ja myös modernismin avantgarde-suuntauksille, kuten kubismille.

title: Modernismi

text: Hughes kirjoittaa, että asia on vielä enemmän näin modernismin ollessa kyseessä, koska olemme vielä niin lähellä sitä. Kirjoittajan käsityksen mukaan modernistiset aikaansaannokset jatkavat vaikutustaan kulttuurissamme vielä vuosikymmenien ajan, koska ne olivat niin suuria, muhkeita ja niin kiistattoman vakuuttavia. Hughes kommentoi, että ainakin suhteemme modernismin herättämiin toiveisiin on tullut nostalgiseksi.[3]

title: Postmoderni taide

text: Postmodernismi syntyi Italiassa 1960-luvun lopulla. Esimerkiksi Olivettille paljon muotoillut arkkitehti ja muotoilija Ettore Sottsass pettyi modernismin utooppiseen lupaukseen. Hän alkoi etsiä vaihtoehtoja vallitseville yhteiskunnallisille normeille, markkinoiden käskyvallalle ja oletuksille mausta. Hän tuli tyytymättömäksi ajan arkkitehtuurin vallitseviin suuntauksiin, erityisesti modernismiin. Sottsass alkoi dekonstruoida eli purkaa modernistiseen muottiin valettuja perinteitä. Pelkkä funktionalismi oli hänelle riittämätön.

title: Modernismi

text: Modernistien mukaan perinteinen taide, kirjallisuus, yhteiskunta ja elämäntapa olivat niin vanhentuneita, että ne piti sysätä sivuun ja keksiä kulttuuri uudelleen. Modernismi arvosti uutta ja piti sitä hyvänä ja kauniina. Tämä modernismin kampanjanomainen toteutus taiteissa kulki käsi kädessä modernisaation kanssa ja se näkyi toisen maailmansodan jälkeen varsinkin kehitysmaissa, esimerkiksi Etelä-Amerikassa tai Aasiassa.

title: Romantiikan musiikki

text: Myöhäisromantiikan huipun jälkeen alkoi säveltäjien keskuudessa yleistyä mielipide, jonka mukaan musiikin kehittämisessä ei ollut enää mahdollista jatkaa eteenpäin tonaalisuudessa. Atonaalisuus, joka esiintyi jo Mahlerin myöhäisissä teoksissa, oli ekspressiivisyyden ohella uusi kiinnekohta, johon muun muassa Arnold Schönberg ja Aleksandr Skrjabin siirtyivät. Romantiikka alkoi väistyä modernismin tieltä.

title: Suomalainen kulttuuri

text: Modernismiin siirryttiin toden teolla vasta 1950-luvulla, kun [[Erik Bergman]] aikalaisineen käytti kaksitoistasäveljärjestelmää, [[Sarjallisuus|sarjallisuutta]] ja sointi- ja kenttätekniikoita. 1970-luvulla alkoi [[Suomalainen oopperamusiikki|suomalaisen oopperan]] renessanssi [[Aulis Sallinen|Aulis Sallisen]] ja [[Joonas Kokkonen|Joonas Kokkosen]] sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen [[karvalakkiooppera|karvalakkioopperoiden]] myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa [[Korvat auki]] -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten [[Kaija Saariaho]], [[Magnus Lindberg]] ja [[Esa-Pekka Salonen]], ovat nousseet kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana.

title: Modernismi

text: Modernismin aatteen voimalla valettiin uskoa tekniikan edistykseen. Modernismi herätti joskus myös utopistisia haaveita. Erään latinalaisamerikkalaista abstraktia taidetta käsittelevän näyttelyn otsikko oli "Toivon geometria". [2]

title: Modernismi

text: Vaikka sana on yksiköllinen, modernismi ei ole yhtenäinen tyyli. Se ei ole taiteen yksittäinen "ismi", vaan se sisältää useita eri taiteen suuntauksia, tyylisuuntia ja taiteenaloja, jotka syntyivät modernisoitumisen saatossa eri aikoina, joskus samanaikaisesti, joskus toisiaan seuraten. Jotkut modernismin tyylit, kuten ekspressionismi ja minimalismi ovat toistensa vastakohtia ja ristiriitaisessa asemassa keskenään. Jotkut modernismin suuntaukset syntyivät ja kehittyivät keskinäisen vastakkainasettelun lähtökohdista, mutta toiset kasvoivat myös yhteistyön ja keskinäisen lujittamisen merkeissä.

title: Atlantis – kadonnut kaupunki

text: Eletään loppuvuotta 1914. Milo James Thatch (Pete Lattu) on nuori kielitieteilijä sekä kartanpiirtäjä, joka työskentelee Smithsonian-instituutin pannuhuoneessa. Milo tahtoo kovasti seurata kuolleen isoisänsä Thaddeus Thatchin jalanjäljissä ja löytää Suojelijan Eepokseksi kutsutun kirjan, jolla löytäisi myyttisen, mereen uponneen Atlantiksen kaupungin. Instituutin johtokunta ei kuitenkaan suostu uskomaan Miloa, että Atlantis on joskus ollut olemassa. Myöhemmin Milon isoisän ystävä, miljonääri Preston B. Whitmore (Seppo Mäki), ottaa yhteyttä Miloon ja ojentaa tälle Suojelijan Eepoksen, jonka Milon isoisä oli ehtinyt löytää ennen kuolemaansa. Whitmore paljastaa, että hän on kerännyt kokoon suuren tutkimusryhmän sekä erilaisia varusteita Atlantiksen löytämistä varten, ja tarjoaa Milolle mahdollisuutta johtaa ryhmä Atlantikselle Eepoksen avulla. Milo suostuu tarjoukseen.

title: Suomalainen kulttuuri

text: Modernismin purskahdus suomeksi tapahtui toden teolla vasta sotien jälkeen, kun Koskenniemen ja muiden klassismin suurmiesten varjo alkoi hellittää. Aila Meriluodon "Lasimaalaus" (1946) enteilee jo muutosta.

title: Pietari III (Venäjä)

text: Lyhyeksi jääneen hallituskauden aikana Pietarin outouden puuskat vain pahenivat. Hän kieltäytyi itsepintaisesti kruunauttamasta itseään. Milloin hän pilkkasi pappeja, milloin talonpoikia. Vaimostaan hän ei enää välittänyt laisinkaan, vaan esitti vuoroin avoimempia, vuoroin peitellympiä uhkauksia tätä vastaan. Kun hän alkoi suunnitella avioitumista rakastajattarensa Elisabet Vorontsovan kanssa, päätti hänen vaimonsa toimia. Yhdessä omien suosijoidensa kanssa hän kaappasi mieheltään vallan ja sulki tämän Ropsunhovin palatsiin, jossa tämä oli asunut suuriruhtinaana.

title: Suomi

text: 1950-luvulla Suomeen rantautui niin sanottu modernismin toinen aalto, jossa harjoitettiin 12-säveljärjestelmää, sarjallisuutta sekä sointi- ja kenttätekniikoita. Erik Bergman oli eräs uranuurtajista. 1970-luvulla alkoi suomalaisen oopperan renessanssi Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen sointimaailmaltaan perinteisten oopperoiden myötä. Toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa Korvat auki -yhdistyksen piirissä, keskeisinä niminä Saariaho, Lindberg ja Salonen.

title: Kirjallisuuden henkilöhahmo

text: 1900-luvun kirjallinen suuntaus, modernismi, alkoi horjuttaa realismin perinteen asemaa. Modernismin on kuitenkin yleensä katsottu jatkavan samaa perinnettä kuin realismikin ja ainoastaan vievän sitä hiukan pidemmälle. Modernismiin kuuluu vahvasti henkilöhahmon mielen liikkeiden kuvailu toiminnan sijasta. Tajunnanvirtatekniikka tai sisäinen monologi ovat modernismille tyypillisiä kerronnan tapoja, joissa henkilöhahmon ja kertojan tekstit saattavat sekoittua ja henkilöhahmon rajat hämärtyä. Tämä ei kuitenkaan kumoa oletusta, että kerronta pyrkii kuvaamaan henkilön yksilöllisenä toimijana ja sisäisesti ristiriitaisena kokijana.

title: Pentti Saarikoski

text: Saarikoski julkaisi runokokoelmia vuodesta 1958 lähtien tasaisesti kuolemaansa saakka. 1960-luvulla hänen kirjoitustyylinsä alkoi muuttua erottautuen yhä enemmän muusta suomalaisesta modernismista. Saarikoski itse kuvaili tyyliään "demokraattiseksi" tai "dialektiseksi".

title: Modernismi

text: Toiset tutkijat jakavat 1900-luvun moderniin ja postmoderniin aikakausiin, kun jotkut taas katsovat sen kuuluvan samaan suurempaan jaksoon. Modernismi-sanaa alettiin käyttää 1970-luvulta alkaen erityisesti vastakohtana postmodernismille, joka nousi vastustamaan modernismia.

title: Modernismi

text: Vaikka modernismilla ja modernisuudella oli paljon annettavaa taiteilijoille, myös modernismin arvostelu alkoi toisen maailmansodan jälkeen. Useat taiteen suuntaukset varsinkin 1960-luvulta alkaen olivat usein modernismia vastustavia eli antimodernistisia. Niissä arvostellaan jollakin tapaa formalistista estetiikkaa ja modernisuutta.

title: Moderni taide

text: Taidehistoriassa modernismi tarkoittaa länsimaisten taidesuuntausten jatkumoa, joka hallitsi ja leimasi koko 1900-luvun taidetta. Avantgarde eroaa modernismista siten, että avantgardeen sisältyy pyrkimys mennä modernismin edelle ja ylitse. Modernismi on ilmennyt eri taiteenaloilla eri tavoin tavallaan, esimerkiksi arkkitehtuurissa, musiikissa ja maalaustaiteessa modernismi on näkynyt omalla tavallaan. Nämä erilaiset modernismit samoin kuin nykytaide ovat modernia taidetta, koska ne eroavat vanhemmasta klassisesta taiteesta.

title: Modernismi

text: Modernismia pidetään usein kattokäsitteenä kaikille 1900-luvun alun taidemaailman ilmiöille. Sanalla esimodernismi tarkoitetaan modernistisia pyrkimyksiä ennen 1900-lukua. Kuvataiteessa käsite moderni taide tarkoittaa joko nykyajan tai uutta taidetta tai ajanjaksoa noin 1850–1970. Kaunokirjallisuudessa modernismi rajataan tavallisesti kattamaan vain vuosisadan kolme ensimmäistä vuosikymmentä. Esimerkiksi englantilainen kirjallisuuskriitikko Frank Kermode rajaa sen kattamaan lähinnä vuodet 1907–1925. Modernismin vilkkaimman kehityksen kautena pidetään usein vuosisadan toista vuosikymmentä ennen ensimmäistä maailmansotaa. Virginia Woolf kirjoitti vuonna 1924:

title: Sauvo Puhtila

text: Sauvo Puhtilan ensimmäiset sanoitukset julkaistiin 1951. Aikaa myöten hänestä tulikin Suomen ahkerimpia sanoittajia. Saukki sanoitti ja käänsi etupäässä iskelmiä, 1950-luvulla varsinkin italialaisia. Aikaa myöten mukaan tulivat myös esimerkiksi lastenlaulut ja hengelliset laulut. Saukin hedelmällisin kausi iskelmäsanoittajana sijoittuu aikavälille 1955−1965; tämän jälkeen hän siirtyi suomentamaan pääasiassa ooppera-, operetti- ja musikaalitekstejä. Sanoitustekniikkansa ja rytmitajunsa ansiosta Saukki pystyi synnyttämään tekstejä nopeasti, mikä helpotti Scandian tuotanto-ohjelman suunnittelua. Rahoista tarkka Scandian toimitusjohtaja Harry Orvomaa alkoi jopa maksaa Saukille kuukausipalkkaa, koska hän katsoi saavansa sanoitukset siten halvemmalla. Tästä seurasi, että muilta levy-yhtiöiltä alkoi pian ilmestyä tutulta kuulostavia tekstejä, joiden tekijöiksi oli merkitty milloin Pekka Saarto, milloin Merja tai jokin muu nimimerkki. Orvomaa kysyi Puhtilalta, mitä tämä tiesi niistä. Puhtila tunnusti ne omikseen, asia sovittiin ja yhteistyö jatkui.

title: Modernismi

text: Modernismin tunnistaa ehkä selkeimmin arkkitehtuurissa. Arkkitehtuurin modernismi on laaja termi, jolla tarkoitetaan useita toisiaan muistuttavia rakennustyylejä, pääasiassa muodon yksinkertaistamista ja koristeen hylkäämistä, joka tapahtui aluksi noin vuonna 1900. Vuoteen 1940 mennessä nämä tyylit olivat vakiintuneet ja ne tunnistettiin kansainvälisenä tyylinä (engl. International Style), josta tuli hallitseva rakennustapa 1900–luvun useiden vuosikymmenien ajaksi. Joskus toisen maailmansodan jälkeistä modernismia kutsutaan englanniksi sanalla High Modern (korkea moderni), jolla tarkoitetaan aikakauden modernismin huipentumaa.

title: Clement Greenberg

text: Clement Greenbergin merkitystä on arvioitu uudelleen 2000-luvulla. Esimerkiksi elämäkerrallisessa ja teoreettisessa katsauksessa Eyesight alone (2005) Caroline A. Jones tutkii Greenbergin henkilöitymän ja modernismin visuaalisen järjestyksen välistä suhdetta ja sitä, miksi Greenberg kohtasi modernismin omalla tavallaan. Muutokset herkkyyksissä - tunnussanoina olivat autonomia ja puhtaus - auttoivat kirjoittajan mukaan luomaan ruokahalua modernismille. Jonesin mukaan "Greenberg-efekti" tarkoittaa sitä, miten Greenbergin erityinen subjektiivisuus oli suhteessa amerikkalaisen modernisoitumisen ja moderniteetin laajempiin kuvioihin, varsinkin byrokratisoitumisen järjestelmiin ja modernismissa olevaan visuaalisuuteen.[8]

title: Suomalainen musiikki

text: 1950-luvulla modernismi rantautui Suomeen toden teolla niin sanotun modernismin toisen aallon myötä, jossa siirryttiin jo kaksitoistasäveljärjestelmään ja muihin uusiin sävellystekniikoihin. Ensimmäisiä suomalaisia kaksitoistasäveljärjestelmää käyttäneitä säveltäjiä oli Erik Bergman. 1950-luvulla käytettiin myös sarjallisuutta ja sointi- ja kenttätekniikoita. 1970-luvulla alkoi suomalaisen oopperan renessanssi Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen karvalakkioopperoiden myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa Korvat auki -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten Kaija Saariaho, Magnus Lindberg ja Esa-Pekka Salonen, nousivat kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana.[3]


query: Onko Ídan luola yksi Kreetan merkittävimmistä luolapyhäköistä?

title: Ídan luola

text: Ídan luola on yksi Kreetan merkittävimmistä luolapyhäköistä. Se oli merkittävä kulttipaikka jo neoliittisella ja erityisesti minolaisella kaudella. Siellä palvottiin minolaisen uskonnon miespuolista nuorta jumalaa, joka kuoli ja syntyi uudelleen vuosittain vuodenaikojen kierron mukaan. Luola säilyi kulttikäytössä pitkään aina antiikin ajalle saakka. Tuolloin jumala yhdistettiin Zeukseen.[1][2]

title: Minolainen kulttuuri

text: Minolaisia pyhiä paikkoja olivat vuorenhuippupyhäköt, kuten Gioúchtas- eli Juktasvuoren pyhäkkö ja Petsofás, jotka sijaitsivat yleensä palatsikeskusten tai asutusten lähellä; sekä pyhät luolat, kuten Arkalochórin luola, Díktin luola ja Ídan luola. Minolaisilla vaikuttaa olleen myös temppeleitä, kotipyhäkköjä ja pyhiä puita. Palatseissa oli erityisiä kultille varattuja huoneita.[25][27]

title: Arkalochórin luola

text:
Arkalochórin luola () on luola ja minolaisaikainen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee noin 400 metrin korkeudessa Arkalochórin kaupungin keskustan lounaispuolella pienen Profeetta Elialle ("Profítis Ilías") omistetun kappelin luona.
Luolaan johtaa kapea sisäänkäynti, jonka leveys on noin 0,7 metriä ja korkeus 1,6 metriä. Sisältä luola on noin 30 metriä pitkä, mutta se on nykyisin pienempi kuin muinaisina aikoina, sillä sen katto romahti mahdollisesti maanjäristyksen seurauksena noin vuonna 1500 eaa. Luola oli minolaisena aikana luolapyhäkkönä. Sitä on käytetty ainakin 2500-luvulta eaa. lähtien. Luolasta on löydetty paljon votiiviesineitä, joista monet ovat kultaisia tai hopeisia. Suuri osa löydöistä on erilaisia aseita, kuten "labryksiä" eli kaksoiskirveitä. Tästä on päätelty, että luola on mahdollisesti ollut omistettu sodanjumalalle. Eräs löydöksistä on niin kutsuttu Arkalochórin kirves, jossa on tuntematonta kirjoitusta, mahdollisesti lineaari-A-kirjoitusta.

title: Ídan luola

text: Kreikkalaisessa mytologiassa luola esitettiin Zeuksen syntymäluolana tai tarkemmin luolana, johon Rhea kätki vastasyntyneen Zeuksen, jotta Kronos ei nielisi tätä. Kureettien kerrotaan soittaneen ja tanssineen luolan edessä olevalla tasanteella, jotta Kronos ei kuulisi lapsen itkua. Samaa myyttiä kerrotaan tosin myös Díktivuorella sijaitsevasta Díktin luolasta. Asiasta oli antiikin aikana epäselvyyttä, koska Hesiodoksen Jumalten synty ei mainitse tarkkaa paikkaa.[1]

title: Ídan luola

text: Luokka:Anógeia Luokka:Kreikan luolat Luokka:Minolaiset kohteet Kreetalla

title: Eileithyia

text: Merkittävin Eileithyian kulttipaikka oli niin kutsuttu Eileithyian luola Kreetalla.

title: Minolainen uskonto

text: Myöhemmässä tutkimuksessa on huomioitu, että minolaiseen uskontoon on kuulunut suuren jumalattaren lisäksi kuitenkin myös laajempi jumalmaailma. Joskus jumalattaren ohella esiintyy pienempi miespuolinen hahmo, joka saattaa olla jumaluus, mutta jonka on joskus tulkittu esittävän kuningasta tai jumalatarta palvovaa ihmistä. Nykyisin vallitsevan tulkinnan mukaan kyseessä olisi suuren naispuolisen jumalattaren puoliso (tai lapsi), joka olisi ollut eräänlainen vuodenkiertoa ja kasvillisuuden kukoistusta kuvaava jumala, joka kuolee joka syksy ja syntyy uudelleen keväällä (vertaa Afrodite ja Adonis). Tällöinkin jumalatar olisi uskonnon keskiössä. Toisaalta minolaisessa uskonnossa vaikuttaa esiintyvän myös jonkinlainen miespuolinen ”maanjärisyttäjä”, härkänä tai aurinkona esitetty jumala. Antiikin aikana tämä jumala yhdistettiin ilmeisesti kreikkalaisen mytologian Zeukseen ja Poseidoniin. Tämä jumala näyttäisi kytkeytyvän uudelleen syntyvään ja kuolevaan jumalaan mahdollisesti siten, että Kreetalla on useita minolaisena ja antiikin aikana pyhinä pidettyjä luolia, jotka yhdistettiin alun perin juuri nuoreen miespuoliseen jumalaan ja myöhemmin myyttiin Zeuksen syntymästä (Ídan luola, Díktin luola). Lisäksi antiikin aikana kerrottiin myös Zeuksen hautana pidetystä kreetalaisesta paikasta.

title: Díktin luola

text: Kreikkalaisessa mytologiassa luola esitettiin Zeuksen syntymäluolana tai tarkemmin luolana, johon Rhea kätki vastasyntyneen Zeuksen, jotta Kronos ei nielisi tätä. Kureettien kerrotaan soittaneen ja tanssineen luolan edessä olevalla tasanteella, jotta Kronos ei kuulisi lapsen itkua. Samaa myyttiä kerrotaan tosin myös Ídavuorella sijaitsevasta Ídan luolasta. Asiasta oli antiikin aikana epäselvyyttä, koska Hesiodoksen "Jumalten synty" ei mainitse tarkkaa paikkaa. Erään myytin mukaan kreetalainen tietäjä Epimenides nukkui luolassa 57 vuotta.

title: Díkti

text: Kreikkalaisessa mytologiassa Rhea synnytti ylijumala Zeuksen Díktillä sijaitsevassa luolassa, niin kutsutussa Díktin luolassa (myös Psychrón luola), piilossa isältään titaani Kronokselta, jolla oli tapana syödä lapsensa. Zeuksen itkut eivät kuuluneet luolasta, sillä sotaisat puolijumalat tanssivat hänen ympärillään kilpiään ja aseitaan kalisuttaen. Zeus sai Amalthea-nimiseltä vuohelta maitoa, ja Melissa-mehiläinen toi hänelle hunajaa. Samaa tarinaa kerrotaan tosin myös Ída- eli Psiloreítis-vuorella sijaitsevasta Ídan luolasta.

title: Arkoudiótissan luola

text:
Arkoudiótissan luola (, ”Neitsyt Maria Arkoudiótissan luola” eli Αρκουδόσπηλιος, "Arkoudóspilios") on luola Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Avlákin rotkossa Akrotírin niemellä Chanián kunnassa noin kaksi kilometriä pohjoiseen Gouvernéton luostarista.
Luola on saanut nimensä siitä, että yksi sen stalagmiiteista muistuttaa kyyristynyttä karhua. Luola on ollut antiikin aikana Artemiin kulttipaikkana. Artemis yhdistettiin karhuihin ja tätä palvottiin mahdollisesti itsekin karhunhahmoisena. Luolasta on löydetty Artemiihin sekä Apolloniin liittyviä piirtokirjoituksia.

title: Eileithyian luola

text: Luola oli luolapyhäkkö, joka oli omistettu myöhemmin Eileithyiaksi kutsutulle jumalattarelle, joka suojeli synnytyksiä. Lineaari-B-kirjoituksissa jumalattaren nimi esiintyy muodossa "e-re-u-ti-ja". Kreikkalaisessa mytologiassa luola oli paikka, jossa Hera synnytti Eilethyian. Paikka mainitaan myös Homeroksen "Odysseiassa" (XIX.188). Luola oli käytössä neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Erityisen merkittävä se oli minolaisella ajalla. Luola oli merkittävin Eilethyialle omistettu pyhäkkö. Paikka on ollut kulttikäytössä myös varhaiskristillisenä aikana.

title: Zeus

text: Zeus oli titaanien Kronoksen ja Rhean poika. Zeuksen isovanhemmat olivat Uranos (taivas) ja Gaia (maa). Hän syntyi ja kasvoi Kreetalla. Saatuaan tietää lapsiensa kukistavan isänsä vallasta Kronos nieli kaikki lapsensa paitsi nuoren Zeuksen. Rhea nimittäin syötti Kronokselle kiven Zeuksen sijasta ja piilotti Zeuksen luolaan (Ídan luola tai Díktin luola). Zeus tuli ylijumalaksi vapautettuaan veljensä ja siskonsa sekä kukistettuaan Kronoksen ja tämän kannattajat titaanit kymmenvuotisessa sodassa.

title: Nída

text: Ídavuoren rinteessä tasangon laidalla sijaitsee niin kutsuttu Ídan luola, joka on eräs ehdokas Zeuksen syntymäpaikaksi kreikkalaisessa mytologiassa ja merkittävä minolaisaikainen kulttipaikka. Mytologiassa tasanko on myös paikka, jossa Demeter rakastui Iasioniin.

title: Ídan luola

text: Ídan luola (; myös Idéo(n) Ándro(n)) eli Zeuksen luola on luola ja arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee 1498 metrin korkeudessa Ídavuoren itärinteellä Nídan tasangon länsilaidalla saaren keskiosissa. Luola tunnetaan myös nimellä Spiliára tis Voskopoúlas (Σπηλιάρα της βοσκοπούλας, ”Paimentytön luola”).[1]

title: Minolainen kulttuuri

text: Achládia, huvila Agía Eiríni, Kéa, asutus Agía Fotiá, huvila Agía Triáda, pieni palatsi tai huvila Ágios Geórgios, huvila Akrotíri, Thíra, kaupunki (siirtokunta) Amnisos, kaupunki ja satama Anemóspilia, pyhäkkö Áno Zákros, huvila Apodoúlou, huvila ja asutus Aptera, asutus Archánes, palatsikeskus ja asutus Arkalochórin luola, luolapyhäkkö Arménoi, hautausmaa Atsipádes, vuorenhuippupyhäkkö Chamézi, huvila Chalasménos, asutus Díktin luola, luolapyhäkkö Eileithyian luola, luolapyhäkkö Faistos, palatsikeskus ja kaupunki Fourní, hautausmaa Foúrnou Koryfí, asutus Galatás, palatsikeskus ja kaupunki Gioúchtas (Juktas), vuorenhuippupyhäkkö Gortyn, asutus Gourniá, palatsikeskus ja kaupunki Ídan luola, luolapyhäkkö Itanos, asutus Kamáresin luola, luolapyhäkkö Karfí, asutus Káto Zákros, palatsikeskus ja kaupunki Kavoúsi Kástro, asutus Kavoúsi Vrontás, asutus Klimatariá, huvila Knossos, palatsikeskus ja kaupunki Kommós, kaupunki ja satama Kuolleiden rotko, hautausmaa Kydonia, palatsikeskus ja kaupunki Makrygialós, huvila Mália (Mállia), palatsikeskus ja kaupunki Móchlos, asutus Monastiráki, palatsikeskus(?) ja asutus Mýrtos Pýrgos, huvila ja asutus Nerokoúros, huvila ja asutus Nírou Cháni, huvila Petrás, palatsikeskus(?) ja asutus Petsofás, vuorenhuippupyhäkkö Piskokéfalo, huvila Pitsídia, huvila Prassás, asutus Priniátikos Pýrgos, asutus Pseíra, asutus Rousolákos, kaupunki Sklavókampos, huvila Stýlos, asutus Traóstalos, vuorenhuippupyhäkkö Trypití, asutus Tylissos, asutus Vasilikí, asutus Vathýpetro, huvila Vrókastro, asutus Zóminthos, asutus Zou, huvila

title: Arkalochóri

text:
Arkalochóri (; myös "Arkalohóri"; ) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Minóa Pediádan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αρκαλοχωρίου, "Dimotikí Enótita Arkalochoríou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 10 476 ja varsinaisen Arkalochórin kaupungin väkiluku 4 313 (vuonna 2011).
Arkalochórin kaupunki sijaitsee Kreetan saaren keskiosissa noin 25 kilometriä Iraklionista kaakkoon. Kaupungin nimi on suomeksi ”Mäyräkylä”. Arkalochórin kunnallisyksikkö käsittää alueen, joka ulottuu saaren etelärannikolle saakka. Arkalochóri on Arkalochórin, Kástellin ja Viánnoksen hiippakunnan piispanistuin ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali. Kaupungin lounaispuolella sijaitsee Arkalochórin luola, joka oli minolaisaikainen luolapyhäkkö. Sieltä on löydetty muun muassa niin kutsuttu Arkalochórin kirves, jossa on tuntematonta kirjoitusta.

title: Apollon Hypoakraioksen luola

text: Pyhäkölle johti kukkulan ympäri kiertänyt Peripatos-tie. Luolan itäpuolella sijaitsee kaksi muuta luolapyhäkköä, Olympoksen Zeuksen luola ja Panin luola, ja länsipuolella Klepsydran lähdekaivo.

title: Kynthoksen luola

text:
Kynthoksen luola eli "Herakleen luola" on luola ja antiikin aikainen Herakleelle omistettu pyhäkkö Kýnthos-vuoren länsirinteessä Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Luolapyhäkkö on rakennettu hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Se muodostuu luonnollisesta kallionhalkeamasta, jonka suuaukko on katettu kymmenellä suurella harjakaton muotoon asetetulla kivipaadella. Niiden alla oli Herakleen kuvapatsas. Sen jalusta on säilynyt. Luolan edessä on pyöreä marmorinen alttari.

title: Réthymno (alueyksikkö)

text: Alueen pääkaupunki Réthymno on Kreetan kolmanneksi suurin kaupunki. Alueen pohjoisrannikolla on pitkiä hiekkarantoja ja hotelleja. Agía Galíni on etelärannikon suosituin rantalomakohde. Alueella sijaitsevia nähtävyyksiä ja käyntikohteita ovat esimerkiksi Arkádin ja Prévelin luostarit, Réthymnon historiallinen satama ja keskusta sekä Ídan luola.

title: Día

text: Kreikkalaisen mytologian mukaan Kreetalla syntynyt ylijumala Zeus yllättyi katsoessaan kerran, mitä Kreetalla tehtiin. Kreetalaiset olivat keihäin ja jousin aseistautuneina jahtaamassa villivuohia.[6] Rhea oli synnyttänyt Zeuksen Díkti-vuorella sijaitsevaan Díktin luolaan piiloon isältään Kronokselta.[15] Luolassa sotaisat puolijumalat tanssivat hänen ympärillään kilpiään ja aseitaan kalisuttaen, ettei Zeuksen itku olisi kantautunut luolasta Kronoksen korviin.[15] Zeus sai luolassa maitoa Amalthea-nimiseltä vuohelta.[15] Kreetan vuohet olivat Amalthean jälkeläisiä. Tämän vuoksi Zeus rakasti vuohia. Suutuksissaan Zeus päätti tappaa kaikki kreetalaiset. Hän puhalsi mereen salaman ja merestä nousi valtava hirviö. Muut jumalat yrittivät tuloksetta saada Zeusta muuttamaan mieltään. Meren jumala Poseidon kysyi Zeukselta, kuinka tämä saattaisi surmata luolassa kilpiään ja aseitaan kalisuttaneet puolijumalat. Poseidonin kysymys sai Zeuksen luopumaan aikeistaan. Zeus heitti tämän jälkeen kaksi korppua kohti Kreetaa. Hirviö yritti syödä korput, mutta Zeus kivetti hirviön ja korput salamallaan. Näin syntyivät Día ja pienet Paximádin ja Petalídin saaret.[6]

title: Zonianá

text: Zonianán nimi viittaa kreikkalaisen mytologian ylijumala Zeukseen.[5] Zeus syntyi ja kasvoi Kreetan saarella.[6] Zeuksen on sanottu myös olevan haudattu Kreetan saarelle. Yksi väitetyistä hautapaikoista on Zoun luola Zonianássa Kefála-kukkulan kaakkoisrinteellä. Luolan katto on romahtanut, mahdollisesti maanjäristyksen seurauksena. Kerrotaan, että luola on täynnä kultaa. Toiset taas sanovat Zeuksen olevan kuolematon.[7]

title: Ídan luola

text: Luolan päätila on 40 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Antiikin aikana luolassa kerrotaan olleen norsunluusta tehty valtaistuin Zeuksen kunniaksi. Luolan edustalla on luonnonkallioon hakattu alttari, joka on edelleen nähtävillä. Luolalla järjestettiin vuosittain juhlat. Mytologiassa kuningas Minoksen kerrotaan käyneen luolalla joka yhdeksäs vuosi vastaanottamassa uudet lait isältään Zeukselta. Pythagoraan kerrotaan vierailleen luolalla ja vihkiytyneen Kreetan Zeuksen mysteereihin.[1]

title: Díktin luola

text:
Díktin luola (; myös "Diktéo(n) Ándro(n)") eli Psychrón luola (Σπήλαιο Ψυχρού, "Spílaio Psychroú") on luola ja arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee 1 025 metrin korkeudessa Díktivuoren pohjoisrinteellä Lasíthin ylätasangon lounaislaidalla Oropédio Lasithíoun kunnassa lähellä Psychrón kylää.
Díktin luola on yksi Kreetan merkittävimmistä luolapyhäköistä. Se oli merkittävä kulttipaikka jo neoliittisella ja erityisesti minolaisella kaudella. Alun perin se oli ilmeisesti asuin- ja hautapaikka. Minolaisesta ajasta lähtien siellä palvottiin minolaisen uskonnon miespuolista nuorta jumalaa, joka kuoli ja syntyi uudelleen vuosittain vuodenaikojen kierron mukaan. Luola säilyi kulttikäytössä pitkään aina antiikin ajalle saakka. Tuolloin jumala yhdistettiin Zeukseen. Luola oli kulttikäytössä vielä roomalaisella ajalla. 1500-luvulta 1800-luvulle luola toimi paikallisten paimenten suojana.

title: Ídan luola

text: Luolassa on suoritettu arkeologisia kaivauksia kahdesti. Ensimmäiset kaivaukset suoritti Federico Halbherr vuonna 1885. Kaivauksia jatkoi Ateenan arkeologinen seura Giánnis Sakellarákiksen johdolla vuonna 1982.[1][3] Arkeologisissa kaivauksissa luolasta on löydetty paljon votiiviesineitä. Kaivauksia varten luolan edustalle rakennettiin vaunuja varten kiskot, jotta maa-aines ja talvella luolaan kerääntynyt lumi saataisiin pois.[2]

title: Ídan luola

text: Luola on avoin yleisölle. Sinne voi laskeutua portaita pitkin.

title: Zeuksen luola (Náxos)

text:
Zeuksen luola (myös "Zasin luola") on luola Zas-vuorella Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee vuoren luoteisrinteessä Filótin kylän kaakkoispuolella noin 630 metrin korkeudessa.
Paikallisissa myyteissä luola on paikka, jossa ylijumala Zeus vietti lapsuutensa. Hänen syntymäpaikakseen esitetään sen sijaan joku Kreetalla sijaitsevista luolista (Díktin luola tai Ídan luola). Zas-vuorella Zeus sai muun muassa hallintavaltansa tunnusmerkin salaman, jonka kotka hänelle toi. Luolassa on useita kammioita ja niissä on useita stalagtiitteja ja stalagmiitteja.

title: Minolainen uskonto

text:
Vuorenhuippupyhäkköjä tunnetaan varmuudella ainakin 20. Ne sijaitsevat usein merkittävien paikallisten kukkuloiden huipulla tai hieman huipun alapuolella, eivät välttämättä varsinaisten vuorten huipuilla. Tällaisissa paikoissa ei ilmeisesti ole suoritettu eläinuhreja; niiden sijasta paikoilta on löydetty paljon eläinhahmoja, jotka ovat mahdollisesti korvanneet uhrin tai toimineet ilmaisuna jossain muualla suoritetusta uhritoimituksesta. Lisäksi vuorenhuippujen pyhiltä paikoilta on löydetty paljon ihmisruumiin osia esittäviä esineitä. Arkeologisten löydösten perusteella vuorenhuipuilla on vietetty jonkinlaisia tulijuhlia, joissa on mahdollisesti poltettu osallistujien tuomia esineitä. Pyhäköt sijaitsivat usein palatsien läheisyydessä paikalla, josta ne näkyivät palatsille, ja ne olivat mahdollisesti niiden hallinnassa. Merkittävimmät tunnetut vuorenhuippupyhäköt ovat keskisen Kreetan Gioúchtas (Juktas, 811 m), joka palveli Knossosta ja Archánesta, sekä itäisen Kreetan Petsofás (korkeus 215 m), joka palveli Rousolákoksen (Palaíkastron) minolaisaikaista asutusta. Kummastakin paikasta on löydetty rakennusten jäännöksiä.
Pyhiä luolia on tunnistettu varmuudella ainakin 15. Tunnetuimpia pyhinä paikkoina pidettyjä luolia ovat Ídan luola eli niin kutsuttu Zeuksen luola Ídavuoren pohjoisrinteellä; Kamáresin luola saman vuoren etelärinteellä; Díktin eli Psychrón luola Díktivuorella; niin kutsuttu Eileithyian luola, joka mainitaan myös Homeroksen "Odysseiassa", Amnisoksessa; sekä Arkalochórin luola lähellä Galatáksen palatsia.

title: Ída

text: Vuori on lähes puuton, puustoa on ainoastaan sen alarinteillä. Aiemmin puustoa oli enemmän. Yli 2 000 metrin korkeudessa ei ole kasvillisuutta lainkaan. Vuorelta on louhittu kultaa, kuparia ja rautaa. Nykyisin Psiloreítiksen ympäristö muodostaa suojelualueen. Skínakas (Σκίνακας) -huipulla 1 750 metrin korkeudessa sijaitsee Kreetan yliopiston observatorio. Vuoren itäpuolella sijaitsee Nídan ylätasanko. Tasangon laidalla vuoren itärinteessä 1 495 metrin korkeudessa sijaitsee Ídan luola ("Idaío ántro"), jota pidettiin antiikin aikana Zeuksen syntymäpaikkana (yhdessä Díktin luolan kanssa). Paras polku vuorelle kulkee Nídan tasangolta.

title: Kreeta

text: Antiikin kreikkalaisten ylijumala Zeus kasvoi Díktin luolassa Kreetalla piilossa isältään titaani Kronokselta, jolla oli tapana syödä lapsensa. Tämän ansiosta saarella on merkittävä asema kreikkalaisessa mytologiassa.[39]

title: Zas (vuori)

text: Vuori on saanut nimensä ylijumala Zeuksesta. Erään version mukaan Zeus olisi syntynyt saarella vuorella olevassa niin kutsutussa Zeuksen luolassa (myös Zasin luola).[1] (Samaa tarinaa kerrotaan myös mm. Kreetalla sijaitsevista Díktin luolasta ja Ídan luolasta.)


query: Missä Clement Greenberg syntyi?

title: Clement Greenberg

text: Greenberg syntyi Bronxissa, New Yorkissa juutalaiseen perheeseen. Vuonna 1914 perhe muutti Norfolkiin, Virginiaan jossa perheen isä toimi kauppiaana. Greenbergit muuttivat kuusi vuotta myöhemmin Brooklyniin, New Yorkiin, jossa isä toimi tehtailijana.

title: Clement Greenberg

text: Esseessä "The Crisis of the Easel Picture" (Maalaustelineessä maalatun kuvan kriisi, 1948) Greenberg julisti, että abstrakti ekspressionismi ja erityisesti Jackson Pollock ovat tyypillinen esimerkki esteettisestä arvosta. Hän tarkasteli Pollockin töitä formalistisin perustein toteamalla, että ne ovat yksinkertaisesti aikansa parasta maalaustaidetta ja taiteen kulminaatiopiste siinä traditiossa, joka takautuu kubismin ja Cézannen kautta Monet'iin, jolloin maalaus tuli "puhtaammaksi" ja tiiviimmäksi suhteessa maalauksille olennaisiin litteälle kuvapinnalle maalattuihin merkkeihin.

title: Clement Greenberg

text: Greenberg selostaa, että Braque käytti ensin teoksen pinnan korostamiseksi tehokeinona painojäljen jäljittelyä, joka herättää katsojassa kirjaimellisen viittauksen litteyteen. Braque lisäsi vuonna 1910 maalaukseensa pölkkykirjaimia, mutta ne olivat ensin melko luonnosmaisia. Vasta seuraavana vuonna tulivat mukaan isot ja pienet kirjaimet sekä numerot, jotka toivat mukaan painojäljen jäljittelyn ja kaavainsapluunalla tekemisen yhä suoremmin. Greenbergin mukaan painojäljen ilmestyminen maalaukseen pysäyttää silmän sanatarkalla tasolla, ja muistuttaa taiteilijan signeerausta.[3]

title: Clement Greenberg

text: Greenberg valmistui vuonna 1930 Syracusen yliopistosta pääaineenaan kirjallisuus. Valmistuttuaan Greenbergin oli vaikea löytää töitä, joten hän opiskeli saksaa, italiaa, ranskaa ja latinaa. Vuonna 1933 hän aloitti isänsä kanssa liikeyrityksen, josta kuitenkin luopui pari vuotta myöhemmin. Greenberg sai työpaikan valtion satamavirkailijana ja alkoi toimia New Yorkin satamalaitoksen tullin arviointitarkastajana. Tässä asemassa hänelle tarjoutui mahdollisuus aloittaa ura esseistinä. Talvella 1939 Greenberg julkaisi ensimmäisen arvostelunsa, jonka aihe oli Bertolt Brechtin romaani. Näin alkoi viisikymmentä vuotta jatkunut kriittinen kirjoittaminen taiteesta ja kulttuurista.

title: Clement Greenberg

text: Greenbergin lähestymistapa taidekritiikkiin oli avoimesti formalistinen. Hän uskoi, että vaikka muoto ei ole taiteen lopullinen kokonaisuus, se tarjoaa ainoan kiinteän perustan, jonka mukaan voi tehdä sekä arvioita laadusta, että olettamuksia eri taideteosten suhteellisesta luonteesta.[1]

title: Clement Greenberg

text: Greenbergin varhaiseen ajatteluun vaikuttivat Karl Marxin ja Hans Hofmannin teoriat. Hän kiinnostui avantgardesta tutkiessaan marxilaista teoriaa, joka Greenbergin mukaan antoi aihetta arvella, että abstrakti taide oli vallankumouksellinen siirtymä pois esittävän maalaustaiteen laajan suosion vetovoimasta Yhdysvalloissa. Vielä tärkeämpi oli kuitenkin saksalaisyntyisen taidemaalarin ja taideopettajan Hans Hofmannin vaikutus. Vuonna 1938 ja 1939 Greenberg opiskeli kurssilla, joilla Hofman hän korosti maalauksen muodollisten ominaisuuksien tärkeyttä – väriä, viivaa, tasoa sekä ”työntöjä” ja ”vetoja” litteällä maalauskankaalla. Taidekritiikissään 1940- ja 1950-luvuilla Greenberg kehitti nämä ajatukset ainutlaatuiseksi kriittiseksi työkaluksi.

title: Clement Greenberg

text: Myöhemmin Greenberg jatkojalosti ajatuksiaan taiteesta ja taidekritiikistä kirjoittamisesta. Tiiviissä proosamuodossa hän yhdisti viittauksensa modernin taiteen historiaan ja analyysiin maalausten muodollisista ominaisuuksista siten, että taiteilijoiden abstraktit teokset tulivat helposti lähestyttäviksi kriitikoille ja taideopiskelijoille. Hänen kritiikkiään luonnehti persoonallinen ja intohimoinen painotus kiintymyksessä taiteeseen. Vuonna 1961 Greenberg julkaisi esseekokoelmansa kirjassa Art and Culture, joka vaikutti seuraavan sukupolven kriitikoihin.

title: Clement Greenberg

text: 1960-luvun alussa Greenberg julkaisi erään eniten vaikuttaneista esseistään. "Modernist Paintingissa" hän luonnosteli formalistisen historian, jossa modernin taiteen historian johtolankana oli taidemaalareiden syventyminen maalauksen muodollisiin elementteihin, erityisesti kuvapinnan litteyteen. Alkaen Edouard Manetista ja päätyen New Yorkin koulukunnan eli aikansa nykytaiteen teoksiin Greenberg jäljitti jatkumon, jossa pyyhittiin pois maalauksen aihepiiri, illuusio ja kuvatilan syvyys. Mediumiensa sisäisen logiikan takia maalarit hylkäsivät kerronnan maalaustensa ainutlaatuisten, muodollisten ominaisuuksien vuoksi.

title: Clement Greenberg

text: Clement Greenbergin asema Yhdysvaltain johtavana taidekriitikkona tuli esille yhä selvemmin 1960-luvulta alkaen. Esimerkiksi Tom Wolfe totesi kirjassaan Painted Word (1975), että Greenberg oli "kulttuurilinnan kuningas". 1970-luvun alussa Yhdysvaltain taidekritiikissä "Jack Burnhamin artikkeleita lukuun ottamatta koko kenttä oli ... greenbergiläisten hallussa."[6]

title: Clement Greenberg

text: Clement Greenberg (16. tammikuuta 1909 – 7. toukokuuta 1994) oli yhdysvaltalainen taidekriitikko. Hän tuli tunnetuksi abstraktin ekspressionismin ja muun muassa Jackson Pollockin puolestapuhujana. Greenberg asetti vastakkain kitschin ja "korkean" modernismin, puolusti avantgarden, formalismin ja modernismin teoriaa sekä kehitti jyrkkää ja selkeää formalistista taidekritiikkiä.

title: Julian Schnabel

text: Omaelämäkerrallisessa kirjassaan "C.V.J." (1987) Schnabel kertoo joutuneensa erimielisyyksiin vaikutusvaltaisen yhdysvaltalaisen taidekriitikon Clement Greenbergin kanssa. Hänen mielestään Greenberg ikään kuin sanoo: ”…olen auktoriteetti, koska minulla on hyvä maku.” Schnabel väitti, että ”…hän (Greenberg) nauttii uskottavuudesta ja vallasta, joka on ollut eräs kaikkein tuhoavin, sisällyksettömin, positivististin ja jäykistävin voima, joka on kohdistettu taiteen kasvua vastaan tässä maassa (tällainen positivismi on vielä voimissaan muissa formalistisissa valepuvuissa).”

title: Clement Greenberg

text: Esseessään "The New Sculpture" (Uusi kuvanveisto, 1948, 1958) Greenberg kirjoitti siitä, miten pelkkä näkökyky, "paljas silmä" korvaa renessanssin kuvanveiston tradition, jota hän kutsui monoliittiseksi.:

title: Clement Greenberg

text: Myöskään 1960-luvulla syntynyt minimalismi ei kelvannut korkean modernismin teoreetikolle, jonka mielestä minimalismi jäljitteli abstraktia ekspressionismia ja oli aivan liian pelkistävää. Greenberg koki, että minimalismin rappiota seurasi taiteen kuolema "uutuustaiteessa", jolla hän tarkoitti pop-taidetta ja dadaismin tyyppistä taidetta yleensä. Greenberg kehitti ajatuskulkuja toisiaan seuraavista taiteen synnyistä, huippukausista ja rappioista aikoinaan Winckelmannin kehittämään tapaan.[4]

title: Formalismi

text: Toisen maailmansodan jälkeen amerikkalainen taidekriitikko Clement Greenberg käytti formalistista kritiikkiä osoittaakseen abstraktin ekspressionismin ylivoimaisuutta aikaisempaan taiteeseen verrattuna. Suosiessaan abstraktia ekspressionismia Greenberg jätti pois valinnoistaan muun muassa American Scene -suuntauksen realistisia taiteilijoita, kuten Edward Hopperin ja Charles Burchfieldin.

title: Clement Greenberg

text: Vuonna 2000 Portlandin taidemuseo hankki Clement Greenbergin taidekokoelman, jossa on 159 maalausta, grafiikan vedosta, piirustusta ja veistosta 1900-luvun puolivälin taiteilijoilta muun muassa Kenneth Nolandin, Helen Frankenthalerin, Jules Olitskin, ja Sir Anthony Caron teoksia. Samassa taidemuseossa on myös kriitikon kirjastokokoelma.[9]

title: Clement Greenberg

text: Greenberg alkoi korostaa 1950-luvulla käsitystään siitä, että kuvapinnan litteys oli modernin maalaustaiteen pyrkimys, tuntomerkki ja tendenssi. "Sillä pelkästään litteys oli kuvataiteelle ainutlaatuinen ja yksinomainen piirre", hän kirjoitti.[2] Hän oli päätynyt tähän tulkintaan tutkiessaan kubismin kehitystä 1900-luvun alussa. Artikkelissaan "Collage" (1958) Greenberg kiinnitti huomiota varsinkin kollaasin syntyyn Picasson ja Braquen tuotannossa.

title: Clement Greenberg

text: Esseessään ”Towards a Newer Laocoon” (Kohti uudempaa Laokoonia), joka julkaistiin Partisan Review</i>issä vuonna 1940 Greenberg selvitti, miksi avantgardetaiteilijoiden täytyi välttämättä erota traditionaalisesta aihepiiristä ja antaa uutta painoarvoa muodolle.

title: Clement Greenberg

text: Pari vuotta aikaisemmin Greenberg oli julkaissut kaksi esseetä Partisan Review</i>issä. ”Avantgarde ja Kitsch” (1939) oli manifesti, jossa Greenberg erotti jyrkästi ”oikean kulttuurin” ja ”populaaritaiteen”. Hän väitti, että taideteoksen laadulla ei ollut mitään tekemistä aikansa yhteiskunnallisten tai poliittisten arvojen kanssa. ”Vetäytymällä pois kokonaan julkisuudesta”, hän kirjoitti, ”avantgarde runoilija tai taiteilija pyrkii pitämään yllä taiteensa korkeaa tasoa sekä kaventamalla sitä että nostamalla sen absoluuttiseen ilmaisuun…” Hän väitti, että tämä oli välttämätöntä, koska moderni yhteiskunta oli alentanut korkean taiteen kitschiksi.

title: Clement Greenberg

text: Greenberg toimi kriitikkona paitsi kirjoittamalla, myös harjoittamalla "studiokritiikkiä". Hän saattoi arvostella esimerkiksi Jackson Pollockin maalauksia hänen ateljeessaan säälimättä ja perusteellisesti. Eräällä kerralla pitkän ja perusteellisen yhteenoton päätyttyä Greenberg osoitti erästä lattialla olevaa maalausta ja sanoi: "Tuohan on kiinnostava. Miksi et tekisi kahdeksan tai kymmenen tuollaista?"[5]

title: Clement Greenberg

text: Greenberg taisteli 1940-luvun puolessa välissä ensimmäisenä New Yorkin abstraktien taiteilijoiden, kuten Jackson Pollockin, Willem de Kooningin, Robert Motherwellin ja David Smithin teosten puolesta sekä otti suosikeikseen myös Clyfford Stillin, Mark Rothkon, Barnett Newmanin, Adolph Gottliebin ja Hans Hofmannin. Kun New Yorkin koulukunnan taidemaalarit saavuttivat tunnustusta 1950-luvulla, Greenbergin kritiikki tuli huomion kohteeksi. Häntä pyydettiin organisoimaan taidenäyttelyitä ja kutsuttiin opettamaan ja luennoimaan muun muassa Black Mountain Collegessa, Yalen yliopistossa, Bennington Collegessa ja Princetonin yliopistossa.

title: Clement Greenberg

text: Pop-taiteen tullessa esiin 1960-luvulla Greenbergin formalistinen lähestymistapa ei ollut enää ajankohtainen. Pop-taide, joka painotti käsitteellistä nokkeluutta käyttäen lähteinään ”matalaa” populaarikulttuuria, oli Greenbergin formalististen teorioiden vastakohta. Vastauksena pop-taiteen menestykselle Greenberg organisoi näyttelyn otsikolla ”Jälkimaalauksellinen abstraktio” (Post-painterly Abstraction). Sen näyttelyluettelossa hän laajensi kriittisiä periaatteitaan väittämällä, että sellaiset maalaukset jotka osoittivat avoimuutta, linjakasta muotoilun selkeyttä ja voimakkaita, tasaisia värejä, olivat luonnollinen kehitys siinä formaalissa taiteen historiassa, jonka hän jo aikaisemmin oli hahmotellut esseessään "Modernist Painting”. Väitteistään huolimatta Greenbergin painottamia formalistisia tulkintoja alettiin kritisoida yhä enemmän 1970- ja 1980-luvuilla.

title: Clement Greenberg

text: John O'Brian (toim.) Clement Greenberg: The Collected Essays and Criticism 1-4, 1986 ja 1993. ISBN 0-226-30617-8 Art and Culture: Critical Essays, 1961 (1989). ISBN 0-8070-6681-8 Esseet (suom. Leevi Lehto) Avantgarde ja kitsch (1939), "Amerikkalaistyyppisestä" maalauksesta (1955, 1960), Modernistinen maalaustaide (1961). Teoksessa Jakko Lintinen (toim.), Modernin ulottuvuuksia, Fragmentteja modernista ja postmodernista, Kustannusosakeyhtiö Taide, 1989. ISBN 951-891-210-6

title: Clement Greenberg

text: Donald Kuspit, Clement Greenberg: Art and Critic, 1979. Caroline A. Jones, Eyesight Alone, Clement Greenberg´s Modernism and the Bureaucratization of the Senses, 2005. ISBN 0-226-40951-1 Alice Goldfarb Marquis, Art Czar: The rise and fall of Clement Greenberg, 2006.

title: Clement Greenberg

text: Greenberg omistautui vuoteen 1941 asti pääasiassa kirjallisuuskritiikille. Toukokuussa 1941 hän julkaisi Nation</i>issa ylistävän kirjoituksen Paul Kleestä.

title: Clement Greenberg

text: Greenbergin johtopäätös oli, että Picasso ja Braque olivat saman ongelman edessä, heidän oli valittava joko illuusio tai representaatio. Syvyyden illuusion valinta sulkisi pois representaation ja johtaisi takaisin kolmiulotteisen maailman kuvaamiseen. Juuri kollaasi selvitti ongelman, representaatio voitaisiin säilyttää vain litteän ja kirjaimellisen maalauspinnan puitteissa ja näin illuusiosta tuli Greenbergin tulkinnan mukaan ensimmäistä kertaa pois suljettu vaihtoehto.[3]

title: Moderni taide

text: Modernin maalauksen katsotaan yleisimmin alkaneen vuonna 1863, jolloin Édouard Manet asetti esille "Aamiainen ruohikolla"-teoksensa reputettujen salonkiin Pariisissa. Myös aiempia ajankohtia on ehdotettu, ja muutos olikin ollut vähittäinen. Modernin taiteen juuria voidaan löytää jo valistuksesta. Esimerkiksi Clement Greenberg kutsui Immanuel Kantia ensimmäiseksi todelliseksi modernistiksi, vaikka Greenbergin mukaan erona on kuitenkin se, että valistus esitti kritiikkiä ulkopuolelta, modernismi taas sisäpuolelta.

title: Clement Greenberg

text: Braque pyrki pääsemään eroon silmää harhauttavasta trompe l’œil-maalauksen traditiosta, totesi Greenberg. Vuosina 1911 ja 1912 Picasso ja Braque alkoivat sekoittaa hiekkaa ja muita maalauksen ulkoisia aineksia maaliin, jonka rakeisuus kiinnitti yhä enemmän huomiota maalauksen pintaan. Joissakin kuvissaan Braque alkoi maalata jäljittelemällä tarkasti puun syitä tai marmoria. Greenberg totesi Braquen ottaneen syyskuussa 1912 radikaalin ja kumouksellisen askeleen liimatessaan puun syitä jäljittelevän tapetin palasia paperilla olevaan piirustukseen, sen sijaan että olisi yrittänyt simuloida sen pintarakennetta maalilla. Picasso sanoi tehneensä ensimmäisen kollaasinsa vuoden 1911 lopulla liimatessaan ruokoa jäljittelevää öljykangasta kankaalle tehtyyn maalaukseen.[3]

title: Clement Greenberg

text: Greenbergin kriitikon työ oli aktiivista 1940-luvulla. Hän toimi trotskilaisen Partisan Review aikakauslehden toimittajana 1940-1942 ja 1942-1949 vasemmistolaisen The Nation lehden taidekriitikkona. Elokuussa 1944 hän aloitti kaksi kertaa kuukaudessa ilmestyneen Contemporary Jewish Record</i>in toimituspäällikkönä. Nimellä Commentary jatkaneen lehden avustajana hän toimi vuoteen 1957 asti.

title: Clement Greenberg

text: Clement Greenbergin merkitystä on arvioitu uudelleen 2000-luvulla. Esimerkiksi elämäkerrallisessa ja teoreettisessa katsauksessa Eyesight alone (2005) Caroline A. Jones tutkii Greenbergin henkilöitymän ja modernismin visuaalisen järjestyksen välistä suhdetta ja sitä, miksi Greenberg kohtasi modernismin omalla tavallaan. Muutokset herkkyyksissä - tunnussanoina olivat autonomia ja puhtaus - auttoivat kirjoittajan mukaan luomaan ruokahalua modernismille. Jonesin mukaan "Greenberg-efekti" tarkoittaa sitä, miten Greenbergin erityinen subjektiivisuus oli suhteessa amerikkalaisen modernisoitumisen ja moderniteetin laajempiin kuvioihin, varsinkin byrokratisoitumisen järjestelmiin ja modernismissa olevaan visuaalisuuteen.[8]

title: Clement Greenberg

text: Kritiikki suuntautui sekä Greenbergin valta-asemaan, että modernismin kritiikkiin ja vanhenevaa Greenbergiä alettiin pitää formalismin ja modernismin henkilöitymänä. Formalismin heikkoutena on pidetty sitä, että se jättää huomiotta taiteessa vallitsevana piirteenä olevan psykologisen kontekstin. [4] Esimerkiksi taiteilija Julian Schnabel kertoo omaelämäkerrassaan, kuinka hän joutui keskusteluun kriitikon kanssa Los Angelesin lentokentällä vuonna 1982. Schnabelin mielestä Greenberg ikään kuin sanoo: ”…olen auktoriteetti, koska minulla on hyvä maku.” [7]