query: Onko Elafónisoksen saarella asutusta?

title: Elafónisos

text: Elafónisos (, suom. ”Peurasaari”[1]) on Kreikan saari, joka sijaitsee Välimeressä Peloponnesoksen niemimaan etelärannikon edustalla.[2] Se oli vuoden 365 maanjäristykseen saakka kapealla kannaksella yhteydessä Peloponnesokseen. Saaren pinta-ala on 18 neliökilometriä[3] ja asukasluku 1024 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Elafónisoksen kuntaan, Lakonian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen.[4]

title: Elafónisos

text: Nykyään enemmistö saaren asukkaista saa elantonsa kalastuksesta,[6] ja saarella onkin yksi Kreikan suurimmista kalastuslaivastoista. Lisäksi kesäaikaan Elafónisoksella vierailee runsaasti matkailijoita.[7] Saaren suurimpiin nähtävyyksiin kuuluvat kaksi kirkkoa ja linna. Lisäksi saaren lähistöllä on mereen uponneen Pavlopétrin kaupungin jäännökset. Saaren suojeluspyhimys on Pyhä Spyridon, jonka juhlaa vietetään joulukuussa.

title: Elafónisos

text: Elafónisoksen suojeluspyhimys on Pyhä Spyridon, jota juhlitaan 12. joulukuuta. Panagíaa eli Neitseen Marian kuolonuneen nukkumista juhlitaan 15. elokuuta. Elokuun lopussa saarella vietetään kymmenen päivän ajan ”kalastajafestivaalia”[12], sillä enemmistö saarelaisista saa elantonsa kalastuksesta.[48] Saaren Kreikkaan liittämistä juhlitaan 6.–9. kesäkuuta.[12]

title: Pavlopétri (saari)

text: Pavlopétri () on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Välimeressä Elafónisoksen saaren ja Lakonian rannikon välissä. Saari on asumaton (vuonna 2011).

title: Elafónisos

text: Elafónisokselta kulkee lauttoja Peloponnesoksen Poúntaan, Neápoliin ja Gýtheioon[14][31] sekä Kytheran saarelle. Lisäksi saari kuuluu linjaan, johon kuuluvat Elafónisoksen lisäksi Ateenan kupeessa sijaitseva Pireus, eteläinen Peloponnesos, Kythera sekä Kreetan Kíssamos. Linjalla liikennöi joko lautta tai kantosiipialus. Matka-aika Poúntasta Elafónisokselle on kuusi minuuttia ja Neápolista puolestaan puoli tuntia.[20] Lautta Poúntasta saarelle kulkee seitsemänä päivänä viikossa myös talvisin. Suurimman osan vuodesta lautta aloittaa liikennöinnin varhain aamulla, ja se päättyy melko myöhään.[32] Saaren tiestö on kapeaa ja osin päällystämätöntä. Elafónisoksella liikutaan autolla, moottoripyörällä tai jalan. Linja-autoliikennettä saarella ei ole.[33]

title: Lakonianlahti

text: Evrótas-joki laskee lahteen sen pohjoisrannikolla. Lahden pohjukassa sijaitsee Gýtheion kaupunki. Lahden suulla sijaitsevat Elafónisoksen ja Kytheran saaret.

title: Elafónisos

text: Saaren nykyisen väestön juuret ovat enimmäkseen vastapäisellä mantereella, Mánin niemimaalla ja Kytheran saarella.[5] Elafónisoksen saaren väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1024.[4] Vuoden 2001 väestönlaskennassa saarella oli 732 asukasta.[34] Vuoden 1991 väestönlaskennassa saaren väkiluku oli 725.[35] Talviaikaan saaren väkiluku putoaa noin 400–450 asukkaaseen, mutta asukkaat palaavat kesäksi saarelle. Kesäaikaan saarella vierailee noin 5000 ihmistä päivittäin.[13]

title: Elafónisos

text: Elafónisoksen saaren pinta-ala on 18 neliökilometriä, ja korkein kohta on Várdia, 276 metriä merenpinnan yläpuolella.[18][19] Rantaviivaa on noin 25 kilometriä.[20]

title: Elafónisos

text: Saarelle tyypillisiä ovat kalaruoat, kuten kalakeitto sekä grillattu mustekala, sillä enemmistö elafónisoslaisista saa elantonsa kalastuksesta. Perinteisiä ruokalajeja ovat myös hummerispagetti, saitia eli riisiä tomaatin, mintun ja sipulin kanssa[45] sekä paistetut piirakat, joissa on täytteenä mausteita ja juustoa.[46] Saarella on kahviloita ja ravintoloita, kuten esimerkiksi ouzeríoita eli niissä tarjoillaan perinteistä ouzo-nimistä alkoholijuomaa sekä meze-alkuruokalajitelmia. Elafónisoksen yöelämä on hiljaista, ja saarella on vain muutamia baareja.[47]

title: Elafónisoksen taistelu (1717)

text: Vuonna 1717 venetsialaisamiraali Pizanis lähti hyökkäämään 33 aluksen laivastolla Mánilta osmanien laivaston kimppuun, joka oli ankkuroituneena Sarakínikonlahdella Elafónisoksen eteläpuolella. Osmanien laivastoon kuului 52 purjealusta, neljä kaleeria sekä useita pienempiä aluksia. Laivastot kohtasivat Elafónisoksen länsirannikon edustan pienten Aglýftiksen ja Panagían saarten tuntumassa, jossa alkoi kahdeksan tuntia kestänyt taistelu. Taistelussa Venetsian laivasto upotti kreikkalaisten polttolaivojen auttamana osmanilaivaston. Osmanien laivastoon kuulunut merirosvo Kanka Moustis pelastui taistelusta ja meni Strofádes-nimiselle saariryhmälle Zákynthoksen saaren eteläpuolelle, jossa hän pahoinpiteli 20 erakkoa sekä ryösti Strofádeksen Pantokrátorin luostarin.

title: Elafónisos

text: Kreikkalaisen mytologian mukaan rakkauden jumalatar Afrodite erotti Elafónisoksen Kytheran saaresta suojellakseen khariitteja.[5]

title: Elafónisos

text: Suuren maanjäristyksen seurauksena vuonna 365 osia Elafónisoksesta vajosi mereen, sen maayhteys Peloponnesokseen katosi ja siitä tuli saari. Saaresta tuli osa Itä-Roomaa eli Bysantin valtakuntaa, kun Rooman valtakunta jaettiin itä- ja länsiosaan vuonna 395. Elafónisokselle rakennettiin 500- ja 600-luvuilla linnoitus valvomaan lännen ja idän välistä merireittiä. Linnoitus mainitaan eräässä arabialaisessa käsikirjoituksessa nimellä Ashab al Baqar eli ”peurojen saari”. Saraseenit saapuivat saarelle 800-luvun puolivälissä vallattuaan ensin Kreetan. Saraseenit tappoivat saaren väestön ja tuhosivat linnoituksen. Näin Elafónisos autioitui sadoiksi vuosiksi ja etelärannikon Sarakínikonlahdesta tuli saraseenien ”tukikohta” yli sadan vuoden ajaksi.[5][20]

title: Elafónisoksen taistelu (1718)

text: Elafónisoksen taistelu käytiin 20.–22. heinäkuuta 1718 nykyisin Kreikkaan kuuluvan Elafónisoksen saaren edustalla, kun Venetsian laivasto otti yhteen osmanien laivaston kanssa. Taistelu päättyi Venetsian voittoon.

title: Islannin saari

text: Islanti sijaitsee Grönlannista itään juuri pohjoisen napapiirin eteläpuolella. Pohjois-Amerikan ja Euroopan mannerlaattojen välinen sauma kulkee saaren läpi lounaasta koilliseen. Asutetut alueet sijaitsevat rannikolla ja saaren keskiosissa ei ole asutusta lainkaan. Islannin luontoon kuuluvat maanjäristykset, vulkaaninen aktiivisuus, lumivyöryt sekä ns. "Jökulhlaup"it eli jäätikköjokitulvat. Saari onkin yksi maailman vulkaanisesti aktiivisimmista.

title: Islannin maantiede

text: Islanti on Euroopan toiseksi suurin saari, joka sijaitsee Grönlannista itään juuri pohjoisen napapiirin eteläpuolella. Pohjois-Amerikan ja Euroopan mannerlaattojen välinen sauma kulkee saaren läpi lounaasta koilliseen. Asutetut alueet sijaitsevat rannikolla ja saaren keskiosissa ei ole asutusta lainkaan. Islannin luontoon kuuluvat maanjäristykset, vulkaaninen aktiivisuus, lumivyöryt sekä niin sanotut "jökulhlaup"it eli jäätikköjokitulvat. Saari onkin yksi maailman vulkaanisesti aktiivisimmista. Islannin luonnonvaroja ovat kala, vesivoima, geoterminen energia ja piimaa.

title: Elafónisos

text: Elafónisoksessa toimii maalaisklinikka. Lähin terveyskeskus sijaitsee mantereen Neápolissa ja lähimmät sairaalat Spártissa ja Monemvasian kunnan Moláoissa.[38] Saarella on myös apteekki.[39]

title: Elafónisos

text: Saaren arkkitehtuuri on uudenaikaista, sillä saari asutettiin uudelleen 1800-luvulla. Saaren vanhat rakennukset on rakennettu kivestä, ja niissä on holvikaaren muotoiset oviaukot. Parvekkeiden kaiteet on tehty raudasta. Elafónisoksen uudempien rakennusten katot ovat kaltevia ja päällystetty tiilillä. Rakennusten ovet on valmistettu puusta ja ikkunanreunat maalattu kirkkain värein. Useissa rakennuksissa on puinen parveke, jolta on näkymä joko laiturille tai kadulle.[44]

title: Elafónisos

text: On väitetty, että elafónisoslaiset olisivat ohikulkumatkallaan kutsuneet pientä Kreetan lounaisrannikon edustalla sijaitsevaa saarta nimellä Elafonísi, sillä siellä meri oli samanvärinen kuin Elafónisoksen Sarakínikonlahdella, Símoksessa, Poúntassa sekä Panagían saarilla () saaren länsirannikon edustalla. Nykyisin tämä saari tunnetaan tällä nimellä.[5] Myös Elafónisoksen saarta kutsutaan nimellä Elafonísi tai Lafonísi ().[13]

title: Elafónisos

text: Troijan kuninkaan pojan Pariksen ja Spartan kuningattaren Helenan on kerrottu hakeneen Elafónisoksen Athenen temppelistä turvaa matkallaan Spartasta kohti Troijaa. Kreikkalainen tarusankari Odysseus kohtasi Maléanniemen luona vastustusta, kun hän oli palaamassa Troijan sodasta kotiinsa Ithakaan. Odysseus yritti tuloksetta päästä Elafónisoksen ja Kytheran väliseen salmeen, mutta hän joutui eroon laivastostaan. Tämän jälkeen Odysseus nousi maihin Elafónisoksella eli kyklooppien maalla. Paikallisen perinteen mukaan Káto Nisín kylää pidetään saarella kyklooppien maana. Elafónisoksen länsirannikon pieniä Panagían saaria kutsutaan myös nimellä Cyclopetres eli ”kyklooppien kivet”.[5]

title: Elafónisos

text: Elafónisos oli alun perin niemimaa, joka irtosi Peloponnesoksesta vuoden 365 jaa. maanjäristyksessä. Elafónisos on asutettu ensimmäisen kerran neoliittisella kaudella 3000-vuosituhannella eaa. muun muassa Víglassa, Léfkissä ja Káto Nisíssä sekä Pavlopétrissä saaren edustalta tehtyjen arkeologisten kaivausten perusteella.[8] Toisen lähteen mukaan Elafónisos on asutettu vasta 2000- ja 1000-vuosituhansilta lähtien.[14] Suurimman osan seuraavista vuosisadoista Elafónisos oli kuitenkin asuttamaton. Niemimaan ensimmäisinä asukkaina on pidetty lelegejä. Esihistoriallisena aikana Elafónisos oli tekemisissä Kytheran, Euboian, Kreetan ja Egeanmeren saarten kanssa. Elafónisoksella vaikutti noin vuosina 1600–1100 eaa. mykeneläinen kulttuuri, jonka aikana Panagían alueelle nykyiseen Káto Nisín kylään rakennettiin mykeneläinen kaupunki. Mykeneläisiä seurasivat muun muassa doorilaiset. Antiikin aikana Elafónisoksella palvottiin kreikkalaisen mytologian olympolaisia jumalia. Erityisesti palvonnan kohteena oli villin luonnon ja metsästyksen jumalatar Artemis, jolle oli niemimaalla oma temppelikin. Antiikin aikana Elafónisoksella harjoitettiin paljon metsästystä, sillä niemimaalla oli suuri saksanhirvipopulaatio. Juuri näistä eläimistä saari on saanut ”peurojen saarta” tarkoittavan nimensä. Näistä asioista on saatu tietää 100-luvulla eläneen kreikkalaisen maantieteilijän Pausaniaan kuvauksista sekä 1400-luvun venetsialaisista kartoista.[8] Antiikin kreikkalaisen historioitsijan Thukydideen mukaan Elafónisoksella vastapäätä Kytheran saarta, mahdollisesti etelärannikon Léfkin alueella, sijaitsi ennen 500- ja 400-lukuja eaa. rakennettu Apollonin temppeli. Elafónisoksella on sijainnut myös meren jumala Poseidonin temppeli.[5]

title: Elafónisos

text: Kreikan vapaussodan aikana syksyllä 1821 Kytheran saarella sijaitsevan Karaváksen kylän asukkaat surmasivat 50 osmania, jonka jälkeen he lähtivät turvaan Elafónisokselle ja asettuivat sinne myös asumaan. Andréas Vókos Miaoúlis vastaanotti Kreikan merivoimien komentajuuden 11. helmikuuta 1822 Elafónisoksella. Saaresta tuli merivoimien tukikohta vapaussodan aikana, ja merivoimien laivasto vieraili saarella usein. Hydran saarelta lähtenyt merivoimien alus Nireus räjähti 12. kesäkuuta 1825 saaren edustalla ja surmasi 50 henkilöä laivalla. Britannian laivaston amiraali Edward Codrington, Venäjän keisarikunnan laivaston kontra-amiraali Lodewijk van Heiden ja Ranskan laivaston kontra-amiraali Henri de Rigny kokoontuivat Elafónisoksen Sarakínikonlahdella Asia-nimisen laivan kannella varhain aamulla 8. lokakuuta 1827 päättämään, että Egyptin kuninkaan pojan Ibrahim Pashan tuli lopettaa kaikki sotilaalliset toimet Kreikassa tai muuten liittoutuneet eli edellä mainitut laivastot hyökkäisivät hänen joukkojensa kimppuun, kuten tapahtuikin myöhemmin Navarinon taistelussa.[5]

title: Elafónisos

text: Elafónisoksen asukkaat saavat elantonsa muun muassa kalastuksesta, ja väestöstä 60 prosenttia on kalastajia[6]. Saarella onkin yksi Kreikan suurimmista kalastuslaivastoista, ja saaren asukkaat tunnetaan puisten laivojen rakennustaidostaan. Saaren alukset, jotka enimmäkseen ovat puisia trechantíri-tyyppisiä (), soveltuvat rannikkoalueilla tapahtuvaan kalastukseen. Saarelaiset kalastavat Peloponnesoksen etelärannikolla sekä Kytheran ja Antikytheran vesillä.[5] Kesäaikaan saarella vierailee ja majoittuu runsaasti matkailijoita.[7] Saaren matkailukausi alkaa toukokuussa ja päättyy syyskuussa, ja eniten matkailijoita vierailee heinä–elokuussa.[6]

title: Elafónisoksen taistelu (1717)

title: Elafónisoksen taistelu (1718)

text: Taistelu käytiin venetsialaisten ja osmanien välillä saaren edustalla 20.–22. heinäkuuta 1718, kun Markantónis Diedoksen johtama 26 aluksesta muodostunut laivasto otti yhteen Souleiman Kotzan johtaman 36 purjealuksen osmanilaivaston kanssa. Taistelu päättyi Venetsian voittoon ja osa osmanien laivastosta pelastautui Kytheran saarelle.

title: Neápoli (Lakonia)

text: Neápolista on matkaa Lakonian alueyksikön pääkaupunkiin Spártiin 137 kilometriä ja Kreikan pääkaupunkiin Ateenaan 360 km. Neápolista kulkee laivoja muun muassa Ateenan kupeessa sijaitsevaan Pireukseen, Kytheran saarelle, Gýtheioon sekä Elafónisoksen saarelle.

title: Elafónisos (kunta)

text: Elafónisoksen kunta käsittää pääasiassa Elafónisoksen saaren, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan ja Kytheran saaren välissä. Saaren pinta-ala on 18 km². Kuntaan kuuluu myös joukko Elafónisoksen lähellä sijaitsevia pienempiä saaria, mukaan lukien Pavlopétrin saari. Muu osa Elafónisoksen kunnasta Poúntan kylä mukaan lukien sijaitsee mantereella vastapäätä saarta.

title: Poúnta (Lakonia)

text: Pääosa Elafónisoksen kunnasta sijaitsee Poúntan edustalla sijaitsevalla Elafónisoksen saarella. Matkaa Poúntasta saarelle on noin 300 metriä. Kylästä kulkee lauttoja saarelle, ja matka-aika on noin kuusi minuuttia. Kylässä on uimaranta.

title: Elafónisos

text: Merirosvot käyttivät saarta tukikohtanaan 1500- ja 1600-luvuilla, sillä tuohonkin aikaan alukset käyttivät Elafónisoksen ja Kytheran saaren välistä salmea matkallaan itäiselle Välimerelle.[8] Sarakínikonlahdella ja saaren eteläpuolisella merialueella käytiin 7.–10. elokuuta 1572 meritaistelu, jossa ottivat yhteen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle V:n pojan Espanjan prinssin Juhana Itävaltalaisen komentamat venetsialaisjoukot sekä algerialaisen, osmanien amiraaliksi ylentämän, merirosvon Ulutzalin osmanijoukot. Taistelu päättyi siihen, kun Juhana Itävaltalaisen joukot ajoivat osmanit Mánin niemimaalle. Karlowitzin rauhassa vuonna 1699 osmanien valtakunta tunnusti Venetsian oikeudet Elafónisokseen, mutta vuonna 1715 osmanit miehittivät saaren. Toinen Venetsian ja osmanien välinen meritaistelu Elafónisoksen edustalla käytiin vuonna 1717, kun venetsialaisamiraali Pizanis lähti hyökkäämään 33 aluksen laivastolla osmanien laivaston kimppuun, joka oli ankkuroituneena Sarakínikonlahdella. Laivastot kohtasivat Elafónisoksen länsirannikon edustan pienten Panagían saarten tuntumassa, jossa alkoi kahdeksan tuntia kestänyt ja venetsialaisten voittoon päättynyt taistelu.[5] Seuraava meritaistelu venetsialaisten ja osmanien välillä saaren edustalla käytiin 20.–22. heinäkuuta 1718, kun Markantónis Diedoksen johtama 26 aluksesta muodostunut laivasto otti yhteen Souleiman Kotzan johtaman 36 aluksen osmanilaivaston kanssa. Tämäkin taistelu päättyi Venetsian voittoon.[30][5]

title: Elafónisos

text: Ioannis Kapodistrias julisti vuonna 1828 Elafónisoksen kuuluvan Kreikkaan de facto, mutta silti se virallisesti kuului vielä Jooniansaarten yhdysvaltoihin. Brittiläinen komissaari () vieraili vuonna 1839 saarella ja vaikuttui Elafónisoksen satamasta ja strategisesta sijainnista, joten Britannia alkoi vaatia saarta hallintaansa. Britit myös vaativat, että saaren asukkaiden tulisi poistua saarelta.[5] Saarta alettiin kuitenkin asuttaa enenevissä määrin 1830-luvun jälkeen, kun Mánin niemimaalta ja vastapäätä saarta sijaitsevalta alueelta alkoi muuttaa ihmisiä saarelle Kreikan hallituksen luvalla.[8][14] Britannia luopui vaatimuksistaan, ja saari liitettiin 6. heinäkuuta 1850 yhdessä lännempänä sijaitsevan Sapiéntzan kanssa virallisesti Kreikkaa.,[20] Tämän jälkeen saarelle saapui lisää asukkaita mantereelta. Samana vuonna Kreikan merivoimat sai nujerrettua Elafónisosta vaivanneen merirosvouksen. Uudet asukkaat elättivät itsensä kalastuksella ja maata viljelemällä. Vielä nykyisinkin saarella on yksi Kreikan suurimmista kalastuslaivastoista. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1940 Saksa miehitti saaren. Sodan aikana saarella oli useita tähystyspaikkoja, jotka tunnettiin nimellä vígla (). Näistä tarkkailtiin saarta lähestyviä aluksia, jotta asukkaita osattaisiin varoittaa. Esimerkiksi Elafónisoksen korkeimmalta kohdalta, Várdialta, paikallisväestö tähysti ilmahyökkäysten ja Saksan pikaveneiden varalta. Saksalla oli läheisessä Gýtheiossa laivastotukikohta. Sodan aikana saaren asukkaita piilotteli luoteisosan Maroudín alueen luolissa. Elafónisoksen talous kääntyi laskuun 1950- ja 1960-luvuilla ja monet asukkaat päätyivät muuttamaan joko pääkaupunkiin Ateenaan tai ulkomaille.[8][5] Kallikrates-suunnitelman mukaan vuoden 2011 alusta lukien Elafónisoksen itsenäinen kyläkunta () muutettiin kunnaksi () ja saaresta tuli Lakonian prefektuurin sijasta osa Lakonian alueyksikköä.[16]

title: Saponaria jagelii

text: Kasvi on Kreikan kotoperäinen laji ja sitä tavataan ainoastaan Peloponnesoksen niemimaan edustan pienen Elafónisoksen saaren länsiosasta. Saarella kasvilla on kaksi hyvin pienialaista kasvualuetta. Kasvin populaatio saattaa pienentyä jopa 80 prosenttia tulevien sukupolvien aikana.

title: Elafónisoksen taistelu (1717)

text: Elafónisoksen taistelu käytiin vuonna 1717 nykyisin Kreikkaan kuuluvan Elafónisoksen saaren edustalla, kun Venetsian laivasto hyökkäsi osmanien laivaston kimppuun. Taistelu päättyi Venetsian voittoon.


query: Missä pretoriaanikaarti perustettiin?

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaarti eli pretoriaanit ( tai praetoriani) oli Rooman keisarien henkivartiokaarti. Ryhmä koostui valiosotilaista, jotka saivat huomattavasti parempaa palkkaa kuin tavalliset sotilaat.[1] Kaarti oli sijoitettu Roomaan, ja sen avulla keisari pystyi ehkäisemään kapinoita ja murskaamaan levottomuudet. Se oli keisarin tärkein suoja vallankaappauksia vastaan, mutta oli toisinaan myös hänen vaarallisimpia vihollisiaan.[2]

title: Septimius Severus

text: Severus valtasi Rooman ilman taistelua, ja kansa otti hänet vastaan riemunosoituksin. Severus päätti hajottaa pretoriaanikaartin, joka oli häpeällisesti osallistunut Pertinaxin murhaan. Hän tuomitsi Pertinaxin murhaan osallistuneet sotilaat kuolemaan, ja riisui muut kaartin jäsenet aseista ja karkotti heidät Roomasta. Severuksen uusi pretoriaanikaarti koostui hänen entisistä legioonalaisistaan.

title: Pretoriaanikaarti

text: Kohorttien koosta on kiistelty, ja ne ovat varmasti vaihdelleet vuosien aikana. Jos ne olivat samankokoisia kuin legioonien kohortit, niin kussakin kohortissa oli aluksi noin 500 miestä, jotka oli organisoitu kuuteen 80 miehen kenturiaan. Tacitus kertoo, että Vitelliuksen kohortit olivat kukin 1000 miehen vahvuisia, mutta niiden oikea koko oli ehkä 800 miestä eli samanvahvuinen kuin legioonien ensimmäinen kohortti. Eräiden todisteiden mukaan kohorttien kokoa nostettiin 1500 mieheen Commoduksen tai Septimius Severuksen aikana. On arvioitu, että koko pretoriaanikaartin miesvahvuus oli Augustuksen aikana 4500–6000 miestä, 12800 Vitelliuksen aikana, 7200 Vespasianuksen aikana, 8000 Domitianuksen ja Commoduksen tai Severuksen välisenä aikana ja 15000 näiden jälkeen.[22]

title: Pretoriaanikaarti

text: Tiberiuksen seuraaja oli Caligula, joka nousi keisariksi vuonna 37 pretoriaanikaartin prefektin Quintus Sutorius Macron tuella. Caligulan kausi kesti kuitenkin vain neljä vuotta. Se päättyi hänen murhaansa 24. tammikuuta 41. Murhan takana saattoi olla henkilökohtaisia syitä, ja salaliittoon osallistui useita pretoriaanikaartin upseereita. Caligula oli pilkannut erästä kaartin tribuunia Cassius Chaereaa tämän vikisevästä äänestä.[6] Chaerea oli yhdessä kahden muun kaartin upseerin kanssa tavannut Caligulan syrjäisessä käytävässä palatsissa ja murhannut hänet.[7]

title: Didius Julianus

text: Marcus Didius Severus Julianus (noin 133 tai 137 – 1./2. kesäkuuta 193) oli Rooman keisari kahden kuukauden ajan vuonna 193. Didius Julianus oli vuoden keisareista toinen. Hän tuli keisariksi 28. maaliskuuta 193 lahjottuaan pretoriaanikaartin Pertinaxin kuoleman jälkeen. Didius Julianus voitti Flavius Sulpicianuksen pretoriaanikaartin parakkien luona järjestetyn ex tempore -huutokaupan keisariudesta viidellä tuhannella sestertiuksella. Rooman senaatti hyväksyi jälleen pretoriaanikaartin valinnan ilman vastalauseita, epäilemättä viisaasti oman turvallisuuteensa kannalta. Pian keisariksi julistautui Septimius Severus Pannoniassa ja hän lähti armeijansa kanssa kohti Roomaa. Pretoriaanikaarti hylkäsi Didiuksen ja senaatti tuomitsi hänet kuolemaan. Lopulta Didius surmattiin Roomassa. Hän ehti hallita 66 päivää.

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaartin arvoasteikko ylenevässä järjestyksessä[24]milestavalliset sotilaat.immunessotilaat, jotka toimivat erikoisviroissa, kuten kirjurina tai teknikkona. Heidät oli vapautettu raskaista tehtävistä.[25]principaleskenturioita alempiarvoisia upseereita.[26] Toimivat vartiopäälliköinä, kenturion apulaisena, kenturian sotamerkinkantajana, tai prefektin esikunnassa.[23]evocati Augusti16 vuotta palvelleet, jotka eivät halunneet eläkkeelle.kenturiokomensi 80 miehen yksikköä, kenturiaa. Erittäin arvovaltainen ja hyvin palkattu virka.[23] Vanhempi kenturio, trecenarius, toimi tribuunin alaisena.[22]tribuunikohortin komentaja.prokuraattoriprefektikaartin komentaja.

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaartissa oli aluksi yhdeksän kohorttia, mutta Augustus lisäsi määrää lyhyeksi ajaksi 12 kohorttiin. Vuoden 12 jaa. tienoilla pretoriaanikohorttien määräksi tuli jälleen yhdeksän, kun kolme kohorttia muutettiin cohortes urbanae -joukoiksi. Piirtokirjoitukset paljastavat, että kohorttien määrää lisättiin uudestaan Caligulan tai Claudiuksen aikana 12:een. Vitellius nosti lukumäärän lyhyeksi ajaksi 16 kohorttiin, mutta Vespasianus palautti lukumäärän taas vuonna 76 yhdeksään. Domitianus perusti yhden uuden pretoriaanikohortin, jolloin kohorttien määrä nousi kymmeneen. Kymmenessä kohorttien määrä pysyi aina kaartin lakkauttamiseen saakka.[22]

title: Septimius Severus

text: Heti Pertinaxin murhan jälkeen pretoriaanikaartin lahjonut Didius Julianus valittiin Roomassa uudeksi keisariksi. Julianuksella oli kuitenkin suuria vaikeuksia hallita ja kun hän sai kuulla Severuksen lähestyvän Roomaa, hän pyysi senaattia julistamaan Severuksen valtion viholliseksi. Severuksen saapuessa lähemmäs Roomaa Julianuksen kannattajat loikkasivat vähitellen Severuksen puolelle. Severus valtasi Ravennan ilman taistelua. Jonka jälkeen hätääntynyt Julianus lähetti Severukselle ehdotuksen, jonka mukaan hän saisi jakaa keisarinvallan Julianuksen kanssa. Pian myös pretoriaanikaarti, jonka ansiosta Julianus oli noussut keisariksi, asettui tukemaan Severusta. Tämän jälkeen myös senaatti julisti Severuksen keisariksi ja langetti kuolemantuomion Julianukselle.

title: Cassius Chaerea

text: Gaius Cassius Chaerea (kuoli 41) oli roomalainen sotilas. Hän aloitti uransa legioonalaisena jo Augustuksen aikana ja oli keisari Caligulan aikana pretoriaanikaartin tribuuni. Caligula pilkkasi Chaereaa, koska hän piti tätä naisellisena. Chaerea muodosti muiden pretoriaanikaartin upseerien kanssa salaliiton, johon osallistui myös senaatin ja ritarisäädyn jäseniä. Chaerea ja muut salaliittolaiset murhasivat Caligulan, kun tämä oli siirtymässä katettua käytävää pitkin palatsiinsa lounastauolle teatterinäytöksen jälkeen 24. tammikuuta 41. Caligulan seuraaja Claudius antoi teloittaa Chaerean.

title: Pretoriaanikaarti

text: Tämän jälkeen sattui kuuluisa tapahtuma, kun kaarti huutokauppasi keisarin viran eniten maksavalle. Voiton vei senaattori Didius Julianus, joka maksoi kullekin kaartilaiselle 25000 sestertiusta. Pannonian maaherra Septimius Severus kuitenkin julistautui Pertinaxin murhan jälkeen keisariksi ja lähti valloittamaan Roomaa. Kesäkuun alussa 193 Severuksen joukot olivat jo melkein Rooman porteilla, kun pretoriaanit ilmoittivat hylkäävänsä Didiuksen ja tukevansa Severusta. Didius tapettiin ja Severus marssi ilman taistelua Roomaan. Severus ei kuitenkaan luottanut kaartiin, vaan huijasi kaartilaiset aseettomina ulos. Koko kaarti lakkautettiin ja perustettiin uudestaan. Uuteen pretoriaanikaartiin Severus otti sotilaat omista joukoistaan.[12][13][14]

title: Galba

text: Galba tuli keisariksi yli 70-vuotiaana. Roomaan saapumisen jälkeen Galba osoittautui kitsaaksi ja ankaraksi. Tacitus kertoo pretoriaanikaartin vaatineen rahalahjoitusta, joka Galban nimissä oli aiemmin annettu. Galban vastaus oli: "En osta joukkojani, vaan värvään ne." Hän mitätöi kaikki Neron antamat lahjoitukset ja vaati niistä yhdeksän kymmenesosaa takaisin. Ylimielisyys sotilaita kohtaan oli vakava virhe. Ylä- ja Ala-Germanian legioonat nousivat tammikuun alussa kapinaan häntä vastaan julistaen Aulus Vitelliuksen uudeksi keisariksi. Legioonat luopuivat hänestä ja pretoriaanikaarti surmasi hänet. Otho, joka oli suunnitellut vallankaappauksen, nostettiin keisariksi.

title: Antiikin Rooman armeija

text: Prinsipaatin aikana Italiaan ei sijoitettu legioonaa kuin vasta 100-luvun lopulla koska Augustus ja hänen seuraajansa eivät halunneet näyttää olevansa riippuvaisia sotilaallisesta tuesta. Augustus perusti kuitenkin keisarin henkivartijoina toimineen pretoriaanikaartin, jossa oli yhdeksän 480 miehen kohorttia. Roomassa palveli aluksi vain kolme kohorttia kerrallaan mutta Tiberiuksen aikana kaikki yhdeksän kohorttia sijoitettiin pretoriaanikaartin kasarmeihin () Rooman sisäpuolelle. Myöhemmin kohorttien kokoa kasvatettiin 1000 mieheen. Kaartiin oli liitetty myös ratsuväkiyksikkö, joka oli suurimmillaan 2000 miehen kokoinen. Roomassa oli pretoriaanikaartin lisäksi myös kaksi puolisotilaallista yksikköä. "Cohortes urbanae" -joukot, joita oli aluksi kolme kohorttia mutta myöhemmin viisi, toimivat poliisivoimina ja vartioivat myös keisarillista rahapajaa Lugdunumissa. Sekä seitsemän "vigiles"-kohorttia, jotka toimivat palokuntana ja järjestyksenpitäjinä öisin. Vuonna 197 keisari Septimius Severuksen perustama Legio II Parthica sijoitettiin Rooman lähistölle Albaan.

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaartilla oli hyvin suuri vaikutus keisarin valintaan. Kaarti muun muassa surmasi Caligulan ja nosti Claudiuksen keisariksi, osallistui salaliittoon Neroa vastaan sekä nosti Pertinaxin valtaistuimelle, mutta surmasi hänet pian.[1] Se saattoi uhata väkivallalla, toteuttaa uhkauksensa ja pakottaa tahtoonsa poliittiset laitokset, etenkin senaatin. Henkivartiokaarti ja sen prefekti osoittautuivat usein keisarille monin verroin vaarallisemmiksi kuin ulkoiset uhat. Jos sotilaiden säännöllinen suosiminen oli laiminlyöty, kaarti saattoi surutta hankkiutua eroon keisarista ja nostaa tilalle uuden.

title: Pretoriaanikaarti

text: Keisarit Diocletianus ja Maximianus jäivät vuonna 305 eläkkeelle. Heidän seuraajikseen nousivat Galerius ja Constantius, joka kuitenkin kuoli seuraavana vuonna. Sen jälkeen Britannian armeija julisti Constantiuksen pojan Konstantinuksen keisariksi. Pretoriaanikaarti teki viimeisen keisarinsa julistamalla Maximianuksen pojan Maxentiuksen keisariksi 28. lokakuuta 306. Maxentius vainosi kristittyjä, ja hänen sanotaan antaneen kaartille tehtäväksi surmata heitä.[12]

title: Pretoriaanikaarti

text: Murhan jälkeen pretoriaanit ryhtyivät ryöstelemään palatsia, kun he tarinan mukaan huomasivat Caligulan sedän Claudiuksen piilossa verhon takana. Pretoriaanit huusivat Claudiuksen keisariksi ja kantoivat hänet leiriinsä. Tämä oli virallinen tarina, jota Claudius itse suosi. Toisen tarinan mukaan pretoriaanit olivat Caligulan murhan jälkeen keskustelleet tilanteesta leirissään. Rooman senaatti oli palauttamassa tasavaltaa, mutta jos ei olisi keisaria, ei olisi myöskään tarvetta pretoriaanikaartille. Pretoriaanit tarvitsivat uuden keisarin, ja koska Claudius oli ainoa aikuisiässä oleva hallitsijasuvun jäsen, he lähtivät heti etsimään häntä julistaakseen hänet keisariksi.[8] Valtaannousunsa jälkeen Claudius antoi kaartille palkkioksi viiden vuoden palkan etukäteen. Piirtokirjoitusten mukaan hän otti vuonna 43 kaartin mukaansa Britannian sotaretkelle.[6]

title: Pretoriaanikaarti

text: Palvelus pretoriaanikaartissa oli erittäin haluttua. Miehet nauttivat lyhyemmästä palvelusajasta ja paremmasta palkasta kuin legioonissa. Lisäksi kaartilaiset asuivat mukavissa ja turvallisemmissa oloissa leirissään Roomassa kuin tavalliset sotilaat. Piirtokirjoitusten perusteella tiedetään, että värvätyt miehet olivat 15–32 vuotiaita, mikä on suurempi haarukka kuin legioonissa, joissa ikähaarukka oli 18–23. Vitelliuksen (hallitsi 69) aikana ja Septimius Severuksen (hallitsi 193–211) valtakaudesta eteenpäin pretoriaanikaartiin saatettiin siirtää miehiä Rooman vigiles-yksiköstä, cohortes urbanae -joukoista ja legioonista. Tästä tuli 200-luvulla normaali rekrytoinnin muoto.[23]

title: Pupienus

text: Balbinus päätettiinkin pian lähettää Tonavalle sotimaan gootteja vastaan ja Pupienus taas itään torjumaan persialaisten hyökkäystä. Pretoriaanikaarti kuitenkin hyökkäsi keisarien kimppuun Palatiumilla. Pupienus yritti kutsua henkivartioitaan apuun mutta Balbinus luuli tätä Pupienuksen juoneksi ja esti häntä. Eutropiuksen ja Aurelius Victorin mukaan pretoriaanit murhasivat keisarit heti mutta Herodianos kertoo, että heidät riisuttiin alasti ja vietiin pretoriaanien leiriin, jossa heitä pilkattiin ja kidutettiin. Kun Pupienuksen germanialaiset henkivartijat saivat kuulla tapahtuneesta he lähtivät kohti pretoriaanikaartin leiriä. Pretoriaanit kuitenkin surmasivat vankinsa jolloin germaanit palasivat leiriinsä. Tämän jälkeen pretoriaanit julistivat 13-vuotiaan Gordianus III:n keisariksi. Pupienuksen hallituskausi oli kestänyt noin 99 päivää.

title: Pretoriaanikaarti

text: Sisällissota ei kuitenkaan ollut vielä ohi. Severuksen joukot kukistivat vuonna 194 keisariutta tavoitelleen Pescennius Nigerin, joka sai surmansa. Severuksen uusi pretoriaanikaarti taisteli Clodius Albinuksen joukkoja vastaan Lugdunumin taistelussa vuonna 197. Hävittyään Albinus teki itsemurhan, ja sisällissota päättyi. Pretoriaanikaarti osallistui Severuksen sotaretkeen idässä vuosina 197–202 ja Britanniassa vuodesta 208 Severuksen kuolemaan 211.[12]

title: Sejanus

text: Sejanus syntyi Etrurian Volsiniissa (nykyinen Bolsena) ritarisäätyiseen perheeseen. Hänen isänsä Lucius Seius Strabo oli keisari Augustuksen hallintokaudella pretoriaanikaartin prefekti. Sejanuksesta tuli itsestäänkin pretoriaanien prefekti isänsä rinnalle Tiberiuksen noustua valtaistuimelle 14. Vuonna 15, kun hänen isänsä lähetettiin Egyptiin käskynhaltijaksi, Sejanus yleni koko pretoriaanikaartin komentajaksi.

title: Pretoriaanikaarti

text: Augustuksen kuoltua vuonna 14 jaa. hänen seuraajansa Tiberiuksen aikana puhkesi kapinoita oloihinsa tyytymättömissä Reinin ja Pannonian armeijoissa. Pretoriaanikaartin yksiköitä lähetettiin sotaan ensimmäistä kertaa. Kaksi pretoriaanikohorttia ja kaartin ratsuväki palvelivat Tiberiuksen poikaa Drususta Pannonian kapinan kukistamisessa. Pretoriaaneja osallistui myös Germanicuksen germaaneja vastaan käytyyn sotaretkeen vuosina 14–16.[4]

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaartin loppu koitti 300-luvun alussa. Keisari Diocletianus vähensi pretoriaanikaartin merkitystä omalla hallintokaudellaan, ja lopulta keisari Konstantinus Suuri hajotti kaartin vuonna 312 ja hävitti sen Roomassa sijainneen tukikohdan Castra praetorian.

title: Balbinus

text: Balbinus päätettiinkin pian lähettää Tonavalle sotimaan gootteja vastaan ja Pupienus taas itään torjumaan persialaisten hyökkäystä. Pretoriaanikaarti kuitenkin hyökkäsi keisarien kimppuun Palatiumilla, ennen kuin nämä ehtivät lähteä. Pupienus yritti kutsua henkivartioitaan apuun, mutta Balbinus luuli tätä Pupienuksen juoneksi ja esti häntä. Eutropiuksen ja Aurelius Victorin mukaan pretoriaanit murhasivat keisarit heti, mutta Herodianos kertoo, että heidät riisuttiin alasti ja vietiin pretoriaanien leiriin, jossa heitä pilkattiin ja kidutettiin. Kun Pupienuksen germanialaiset henkivartijat saivat kuulla tapahtuneesta, he lähtivät kohti pretoriaanikaartin leiriä. Pretoriaanit kuitenkin surmasivat vankinsa, jolloin germaanit palasivat leiriinsä. Tämän jälkeen pretoriaanit huusivat 13-vuotiaan Gordianus III:n keisariksi. Balbinuksen hallituskausi oli kestänyt noin 99 päivää.

title: Nerva

text: Suurin haaste Nervan arvovallalle tuli armeijan suunnalta. Sotaintoilija Domitianus oli ollut arvostettu armeijan piirissä, kun taas Nervalta puuttui sotakokemus. Armeija olisi myös halunnut että Domitianus olisi julistettu jumalaksi, mutta senaatti ei tätä halunnut. Nerva joutui pian vaikeuksiin pretoriaanikaartin kanssa, joka vaati hyvitystä Domitianuksen murhasta. Vuonna 97 pretoriaanikaarti piiritti Casperius Aelianuksen johdolla keisarillisen palatsin ja otti Nervan panttivangiksi vaatien Domitianuksen murhaajien rankaisemista. Dio Cassius kertoo, että Nerva vastusti pretoriaaneja rohkeasti mutta että sotilaat ottivat lopulta oikeuden omiin käsiinsä ja murhasivat kaksi Domitianuksen vastaisen salaliiton jäsentä. Lopuksi Nerva pakotettiin pitämään puhe, jossa hän kiitteli sotilaita tästä veriteosta. Nöyryytys heikensi entisestään Nervan arvostusta sotilaiden keskuudessa.

title: Pretoriaanikaarti

text: Vuonna 68 pretoriaanikaarti hylkäsi epäsuositun Neron ja asettui tukemaan Galbaa. Nero teki itsemurhan ja Galbasta tuli uusi keisari. Hän kuitenkin kieltäytyi maksamasta prefekti Sabinuksen kaartille lupaamia rahalahjoja. Tämä antoi Marcus Salvius Otholle tilaisuuden vallankaappaukseen. Otho lahjoi muutamia kaartin sotilaita ja julistautui näiden tuella keisariksi 15. tammikuuta 69. Hän onnistui saamaan loput kaartista puolelleen, ja Galba murhattiin.[6]

title: Pretoriaanikaarti

text: Claudius kuoli 13. lokakuuta 54. Antiikin lähteiden mukaan hänen vaimonsa Agrippina murhasi hänet myrkyttämällä. Agrippinan pojasta Nerosta tuli uusi keisari, ja pretoriaanikaarti ryhtyi pian tukemaan häntä. Neron kaudella pretoriaaniprefekti Sextus Afranius Burruksella oli paljon vaikutusvaltaa. Burruksen kuoltua vuonna 62 uusiksi prefekteiksi nousivat Faenius Rufus ja Ofonius Tigellinus. Neron toimet aiheuttivat tyytymättömyyttä joidenkin kaartin upseereiden keskuudessa, ja Rufus osallistui Neron vastaiseen salaliittoon vuonna 65. Tigellinus kuitenkin kukisti salaliiton ja monia ihmisiä teloitettiin, mukaan lukien Rufus. Pretoriaanit palkittiin antamalla 500 denaaria jokaiselle kaartilaiselle.[6]

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaarti osallistui Lucius Veruksen Parthian sotaan vuosina 162–166 ja Marcus Aureliuksen sotaan germaaneja vastaan vuosina 169–175 ja 178–180. Kaksi pretoriaaniprefektiä sai surmansa sodissa, ja kaartin kyvykkyyttä juhlistettiin Marcus Aureliuksen pylväässä.[12]

title: Pretoriaanikaarti

text: Ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alussa kaarti osallistui lukuisiin sotiin Rooman vihollisia vastaan ja osoitti kyvykkyytensä taisteluissa. Nerva kuoli 27. tammikuuta 98 ja Trajanus seurasi häntä valtaistuimelle. Trajanus teloitutti kaartin prefektin ja tämän tukijat. Hänen kaudellaan pretoriaanikaarti osallistui sotiin Daakiaa vastaan vuosina 101–102 ja 105–106 ja Parthian sotaan vuosina 113–117. Kaarti esiintyy näkyvästi Trajanuksen pylväässä, joka kuvaa Daakian sotaretkiä.[9]

title: Pretoriaanikaarti

text: Taistelun jälkeen Konstantinus lakkautti pretoriaanikaartin lopullisesti ja määräsi Castra praetorian läntisen muurin tuhottavaksi. Henkiin jääneet pretoriaanit siirrettiin muihin tehtäviin eri puolille valtakuntaa.[13] Kaartin korvasivat Konstantinuksen omat henkivartiojoukot, scholaet. Pretoriaaniprefektin virka säilytettiin, mutta siitä tuli siviilivirka. Pretoriaaneja ei enää perustettu uudelleen.[12]

title: Pretoriaanikaarti

text: Augustuksen perustamassa pretoriaanikaartissa oli yhdeksän 500 miehen kohorttia, joita komensivat sotatribuunit.[1] Augustuksen aikana vain kolme kohorttia oli sijoitettu Roomaan, ja niitäkään ei ollut majoitettu samaan paikkaan vaan eri puolille kaupunkia. Loput kohortit oli sijoitettu kaupunkeihin eri puolille Italiaa. Augustus oli varuillaan kaartin suhteen eikä halunnut näyttää olevansa riippuvainen pretoriaaneista. Aluksi jokainen kohortti oli itsenäinen yksikkö, jota komensi ritarisäätyinen tribuuni, mutta vuonna 2 eaa. Augustus nimitti kaksi vanhempaa ritarisäätyistä miestä koko kaartin pretoriaaniprefekteiksi.[4]

title: Pretoriaanikaarti

text: Suurin osa kaartista oli jalkaväkeä, mutta joukkoon kuului myös osasto ratsuväkeä. Piirtokirjoitusten perusteella kaartin sotilaat saivat värväytyä ratsuväkeen noin viiden vuoden palveluksen jälkeen. Nämä miehet pysyivät alkuperäisen kenturiansa listoilla mutta toimivat yhdessä 30 miehen turmae-yksiköissä, joita komensi optio equitum -niminen upseeri. Erään piirtokirjoituksen perusteella näiden ratsuväkiyksiköiden määrä oli Augustuksen aikana kolme jokaista kohorttia kohti, ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvulla viisi ja 200-luvulla kymmenen jokaista kohorttia kohti. Pretoriaanikaartiin kuului myös yksikkö eliittiratsuväkeä, speculatores Augusti, jotka toimivat keisarin henkivartioratsuväkenä. Tämän yksikön koko on epävarmaa.[22]


query: Onko sopraano kaikista äänialoista korkein?

title: Ääniala

text: Oopperassa äänialojen luokitteluun käytetään saksalaista Fach-systeemiä. Se sisältää korkeimmasta matalimpaan sopraanon, mezzosopraanon, kontra-alton, tenorin, baritonin ja basson. Lisäksi luokittelu on hienosyisempi, sillä jokaisen kategorian sisältä löytyy tarkempia äänityyppejä. Esimerkiksi sopraanokategoriassa on toisistaan poikkeavat koloratuurisopraano, lyyrinen sopraano, spinto-sopraano ja dramaattinen sopraano. Äänityypit eivät perustu vain laulukelpoiseen äänialaan, vaan äänen sointiväriin ja muihin ominaisuuksiin.

title: Ypäjän Musiikkiteatteri

text: Jäseneksi voivat liittyä kaikki musiikkiteatterin teosta kiinnostuneet henkilöt nuoresta vanhaan, kaikista äänialoista. Myös ne innokkaat teatteriharrastuksesta kiinnostuneet, jotka eivät laula, eivätkä halua olla näyttämöllä, voivat osallistua tuotantoon monituisissa muissa tuotannon osatehtävissä.

title: Die Kalewainen in Pochjola

text: Oopperan keskeiset henkilöhahmot ovat Louchi (sopraano), Wäinämöinen (basso), Achti eli Lemminkäinen (tenori), Ilmarinen (baritoni), Ismo (Pohjolan tytär; korkea sopraano) ja Luonnotar (Lemminkäisen äiti; mezzosopraano). Lisäksi teokseen kuuluu suuri kuoro.

title: Altto

text: Altto (latinan sanasta "altus", korkea) on kuoron osuus. Altto on tenoria korkeampi ja sopraanoa matalampi osuus. Alttoa kutsutaan altoksi, koska se on tenoria korkeampi ääni.

title: Sopraano

text: Sopraano on korkein äänialoista. Sopraano tarkoittaa kuorossa korkeinta stemmaa jota kutsutaan ykkössopraanoksi. Oopperassa sopraanot laulavat korkeimmat roolit. Äänityyppinä sopraano tyypitetään väliksi C4-C6 ja tyypillisesti sopraano pystyy laulamaan myös tätä korkeampia säveliä, mutta sävelet C4:n alapuolella tuottavat sopraanolle tyypillisesti haasteita.

title: Carlo Gesualdo

text: Gesualdon musiikille tyypillisiä piirteitä ovat muoto, jossa hitaat osat, joissa välillä käytetään hyvin yllättäviä kromaattisia kulkuja, vuorottelevat nopeiden diatonisten osien kanssa. Kromaattisissa osioissa saatetaan käyttää kaikki sävelasteikon 12 puolisävelaskelta, tosin hajotettuina eri äänialoille. Musiikin ja tekstin suhde on hyvin läheinen ja usein yksittäisiä sanoja korostetaan voimakkaasti.

title: Birgit Nilsson

text: Birgit Nilsson, synt. Märta Birgit Svensson (17. toukokuuta 1918 Svenstad, Ruotsi – 25. joulukuuta 2005 Bjärlöv) oli ruotsalainen sopraano. Nilsson oli aikansa merkittävin Wagner-sopraano ja seurasi norjalaista Kirsten Flagstadia varsinkin Brünnhilden esittäjänä. Hän esitti myös muita kuuluisia sopraano-osia, kuten Leonora, Aida, Turandot, Tosca, Elektra ja Salome. Nilsson levytti kaikki suurimmat roolinsa, mukaan lukien myös Brünnhilden roolin koko Ring-sarjassa.

title: Ooppera

text: Laulajat sijoitetaan rooleihin äänialansa mukaan. Oopperalaulajien äänialoja ovat miehillä basso, baritoni, tenori ja kontratenori, ja naisilla kontra-altto, altto, mezzosopraano ja sopraano. Oopperat esitetään nykyisin yleensä alkukielellä, joten laulajat joutuvat laulamaan useilla eri kielillä. Joissain oopperoissa on laulukuoro, ja joissain esiintyy balettitanssijoita. Lavalla on usein myös statisteja, jotka eivät puhu tai laula.

title: Oopperan historia

text:
Vielä vuosisadan alussa pienen yläluokan suojeluksessa toiminut ooppera kaupallistui 1600-luvun puoliväliin mennessä ja levisi uusiin yhteiskuntakerroksiin. Suuriin kaupunkeihin perustettiin julkisia oopperataloja, joihin myös porvaristo saattoi ostaa pääsylippuja. Yleisö oli kiinnostunut laulajien taiturimaisista suorituksista ja hienoista lavasteista, joihin liittyi usein näyttäviä erikoistehosteita. Nämä mieltymykset johtivat oopperoiden aaria-osien lukumäärän kasvuun. Taitavista laulajista tuli hyvin suosittuja diivoja, jotka saattoivat ansaita moninkertaisesti oopperan säveltäjää enemmän. Äänialoista suosittiin erityisesti korkeita sopraanoja ja varsinkin kastraattilaulajia, joiden notkeille äänille ja suurelle keuhkokapasiteetille italialainen oopperatyyli pitkine ja voimakkaasti koristeltuine melodioineen sopi erittäin hyvin. 1600-luvulta eteenpäin miesten pääroolit sävellettiinkin lähes poikkeuksetta heille. Jotkut kastraattilaulajat, kuten Farinelli (Carlo Broschi) ja Senesino (Francesco Bernardi), nousivat suuriksi kansainvälisiksi tähdiksi ja konsertoivat ympäri Eurooppaa.
Italialaistyylisen vakavan oopperan, "opera serian", merkittävimmäksi keskukseksi 1700-luvulla nousi Wien, missä Habsburgien hovin hovirunoilijat kuten Apostolo Zeno ja erityisesti Pietro Metastasio loivat oopperamusiikin vallitsevat esteettiset ihanteet. Kun ennen oli pyritty viihdyttämään kuulijoita, nyt yleisöä pyrittiin valistamaan. Oopperoiden henkilöt alkoivat vuorosanoissaan viljellä mietelmiä ja moraalista opetusta. Pietro Metastasio librettoja sävelsivät lukuisat eri säveltäjät ja hän oli aikanaan erittäin vaikutusvaltainen oopperamaailmassa. Metastasion sankarillisissa oopperoissa esitetään usein ristiriitoja eri ihmisten intohimojen välillä, esimerkiksi rakkauden ja velvollisuudentunnon välisenä valintana. Oopperoissa on lähes poikkeuksetta kolme näytöstä, joissa resitatiivit ja aariat vuorottelevat. Resitatiivit kuljettavat juonta eteenpäin, ja aarioissa joku oopperan hahmoista kuvailee yksinpuheluna näytöksen tapahtumien herättämiä tunteitaan. Metastasio kirjoitti uransa aikana 27 librettoa, mutta monet niistä sävellettiin lukuisia kertoja: "Artaserse" peräti yli 80 kertaa.

title: Michael Maniaci

text: Michael Maniaci (s. 1976) on yhdysvaltalainen oopperalaulaja. Maniaci on kontratenori jolla on sopraanon ääniala. Maniaci pystyy laulamaan sävelen C6 ("sopraano-c"). Maniacin korkea ääni johtuu vain vähäisesti murrosiässä kehittyneestä kurkunpäästä. Maniacin äänihuulet pidentyivät ja paksuuntuivat murrosiässä vain hieman. Maniacia kutsutaan miessopraanoksi. Maniaci on esiintynyt oopperassa ja levyttänyt oopperamusiikkia. Toinen puoli Maniacin kasvoista on halvaantunut.

title: Pepe & Saimaa

text: Albumille ensimmäisenä äänitetty singlekappale ”Lyhyenä hetkenä” oli tyyliltään 1970-luvun henkinen, ja sovitukset saivat siksi vaikutteita 1960- ja 1970-luvun musiikista. Kappaleiden sovituksissa on hyödynnetty ”suurieleisiä” orkesteriosuuksia. Orkesteriosuuksissa on käytetty 13-henkistä Lumos-jousiorkesteria ja puhallinosuudet on soittanut Kaartin Soittokunnan 20-henkinen orkesteri. Kuoro-osuuksissa puolestaan laulaa 37 kuorolaista, jotka ovat äänialoiltaan sopraanoja, alttoja, tenoreita sekä bassoja. Bändiosuudet ovat äänittäneet pääosin Matti Mikkolan, Tommi Suutarisen, Thomas Rönnholmin, Juho Kanervon, Toni Kulkun ja Nicholas Rehnin muodostama Saimaa-yhtye.

title: Ruuvikierre (ooppera)

text: Ooppera koostuu prologista ja kuudestatoista kohtauksesta, joista jokaista edeltää ruuvin teeman 12-nuottinen muunnelma. Teosta kuvaillaan usein draamaltaan kaikkein vaikuttavimmaksi englantilaiseksi oopperaksi. Oopperan roolit ovat kertoja (tenori), kotiopettaja (sopraano), Miles (poikasopraano), Flora (sopraano), Mrs. Grose (sopraano), Peter Quint (tenori) ja Miss Jessel (sopraano).

title: Örinälaulu

text: Örinälaulu lähtee pallealihaksen supistuksesta ja muotoutuu kurkunpäässä. Ilman pallealihaksen käyttöä örinä rasittaa äänihuulia. Varsinaista ääntä hallitaan suun muodoilla ja säätelemällä äänen muotoutumisaluetta kurkunpään etuosasta (jossa yleensä muodostuu matalammat örinät) kurkunpään takaosaan (josta vuorostaan korkea kirkuna). Kuten muutkin laulutyylit, örinälaulukin edellyttää pitkäjännitteistä harjoittelua: kurkunpää ja äänihuulet tottuvat rasitukseen vasta vähitellen. örinätyyliin erikoistuneen lauluopettajan Melissa Crossin mukaan tyypillisiä aloittelevien örinälaulajien virheitä ovatkin muun muassa itselleen liian korkeiden tai matalien äänialojen varomaton käyttö, pelkkä äänihuulien käyttö örinän muodostamisessa ja varomaton äänenvoimakkuuden säätely. örinälaulu tulee aloittaa varovasti ja kehittää asteittain. Ammattimaiset örinälaulajat ovat opetelleet säätelemään örinäänissä tasapainoisesti hengitystiheyden, kurkunpään ja suun kosteuden sekä äänen raspin yhteisvaikutusta.

title: Äänityyppi

text: Pelkkä ääniala on äänityypin määrittämisessä riittämätön. Henkilö saattaa osua huomattavan mataliin tai korkeisiin säveliin, mutta ne eivät kuulu tessituraan ja niiden laatu on heikko. Monet mezzosopraanot pystyvät laulamaan yhtä korkealle kuin sopraanot. Toisaalta harjaantumattoman sopraanon tekniikka korkeimpien sävelten saavuttamiseen voi olla heikko.

title: Äänityyppi

text: Ihmisen korkein äänityyppi. Kevein ja kirkkain äänityyppi. Tyypitetään väliksi C4-C6. Sopraano voi kyetä C6 korkeampiin ja C4 matalampiin säveliin.

title: Ukulele

text: Sopraano-, konsertti- ja tenoriukulelet viritetään yleensä C-duuriin, alhaalta ylös joko g¹–c¹–e¹–a¹ (korkea g) tai g–c¹–e¹–a¹ (matala g). Tämä vastaa tavallisen kuusikielisen kitaran neljän ylimmän kielen (d–g–h–e¹) säveliä viidenneltä nauhalta otettuna, joten kitaran sointuotteita on helppo soveltaa ukulelen soittoon. Neljäs (alin) kieli viritetään yleensä yläoktaaviin kun ukulelella kompataan sointuja ja alaoktaaviin kun sillä soitetaan melodiaa. Aiemmin, varsinkin vaudeville-kokoonpanoissa, esiintyi myös virityksiä kokosävelaskelta ylemmäs D-duuriin: a¹–d¹–fis¹–h¹. Tätä viritystä voidaan käyttää sopraano- ja konserttiukulelessa, mutta ei yleensä tenoriukulelessa.

title: Sopraano

text: Diskanttiavaimen eli g-avaimen korkeimman osoittaman nuottiviivan sävel on F5. Välittömästi viivan yläpuolella on sävel G5 ja ensimmäinen apuviiva tarvitaan säveleen A5. C6-sävel merkitään kahden apuviivan avulla. Sopraanon laulamat korkeimmat sävelet siis merkitään apuviivoilla nuottiviivaston yläpuolelle. Sopraanolle sopii sävellaji F-duuri, johon kuuluvat sävelet F4 sekä F5 ja C6 on korkein sävel.

title: John Sedgwick

text: Sedgwick oli korkea-arvoisin unionin kaatunut (nimityspäivästään vanhin kaikista kaatuneista kenraalimajureista) sisällissodassa. Kuultuaan hänen kuolemastaa kenraalimajuri Ulysses S. Grant kysyi toistuvasti "onko hän todella kuollut?".

title: Mezzosopraano

text: Mezzosopraanon ääniala on matalampi kuin sopraanolla. Mezzosopraano laulaa säveliä A3-A5 jotka kuuluvat äänityypin vahvuusalueeseen. Kuorossa korkein mezzosopraanon sävel on usein F5. Mezzosopraanolla on enemmän matalia säveliä kuin sopraanolla ja matalat sävelet onnistuvat tyypillisesti paremmin kuin sopraanolta. Mezzosopraano kykenee laulamaan 3. oktaavissa rintaäänellä. Mezzosopraanon äänen sointiväri on tummempi ja rikkaampi kuin sopraanolla, sillä yläsävelsarja on runsas. Mezzosopraanot kykenevät usein laulamaan samoja säveliä kuin sopraano eli A5 ei ole mezzosopraanon korkein sävel, vaan myös B5 ja C6 tyypillisesti onnistuvat harjaantuneilta mezzosopraanoilta. Mezzosopraano voi siis kyetä laulamaan yhtä korkealta kuin sopraano, mutta ei kuitenkaan viihdy korkealla kuten sopraano vaan väsyy korkealla laulamiseen.

title: Barokkimusiikki

text:
Vielä vuosisadan alussa pienen eliitin suojeluksessa toiminut ooppera kaupallistui ja levisi uusiin yhteiskuntakerroksiin 1600-luvun puoliväliin mennessä. Suuriin kaupunkeihin perustettiin julkisia oopperataloja, joihin myös porvaristo saattoi ostaa pääsylippuja. Yleisö oli kiinnostunut laulajien virtuoosimaisista suorituksista ja hienoista lavasteista, joihin liittyi usein näyttäviä erikoistehosteita. Nämä mieltymykset johtivat oopperoiden aaria-osien lukumäärän kasvuun. Taitavista laulajista tuli hyvin suosittuja diivoja, jotka saattoivat ansaita moninkertaisesti oopperan säveltäjää enemmän. Äänialoista suosittiin erityisesti korkeita sopraanoja ja varsinkin kastraattilaulajia, joiden notkeille äänille ja suurelle keuhkokapasiteetille italialainen oopperatyyli pitkine ja voimakkaasti koristeltuine melodioineen sopi äärimmäisen hyvin. 1600-luvulta eteenpäin miesten pääroolit sävellettiinkin lähes poikkeuksetta heille. Jotkut kastraattilaulajat kuten Farinelli (Carlo Broschi 1705–1782) nousivat suuriksi kansainvälisiksi tähdiksi ja konsertoivat ympäri Eurooppaa.
Arcangelo Corelli vaikutti barokkisonaatin lisäksi merkittävästi myös konserttomuotoon. Roomalaisen tavan mukaisesti orkesteri oli jaettu "concertinoon" ja "ripienoon", minkä vuoksi Corelli sävelsi pääasiassa concerto grossoja. Corellin "Concerti grossi, op. 6", joka alun perin oli sävelletty 1680-luvulla ja jota hän muokkasi ennen sen julkaisua vuonna 1714, koostuu käytännössä kahdesta triosonaatista, jotka on jaettu soolon ja orkesterin "tutin" kesken. "Tutti" toistaa usein pienemmän ryhmän esittelemiä teemoja ja säestää kadenssi-jaksoja. Tästä Corellin käyttöön ottamasta käytännöstä tuli nopeasti hyvin suosittu ja se levisi myös Saksaan ja Englantiin.

title: Tikli

text: Äänet ovat helisevän korkeita ”tik-li, stig-lits”, mistä lintu on nimensäkin saanut. Laulua kuulee maaliskuulta alkaen puun latvasta, ja se on hyvin kirkasta, helisevää livertelyä. Tikli onkin ollut yksi kaikkein suosituimmista häkkilinnuista.

title: Sävellaji

text: Musiikkikappaleiden sävellajeja joudutaan usein muuttamaan laulajien tarpeisiin, sillä sävellajin tulee sisältää laulajalle sopivia säveliä. Sävellajin säätöä, muuttamista matalammaksi tai korkeammaksi, kutsutaan transponoinniksi. Kappaleen alkuperäisesittäjä on voinut olla korkeaäänisempi ja korkeiden sävelien laulaminen osoittautuu vaikeaksi tai kappaleen alkuperäisesittäjä on ollut matalaäänisempi ja matalien sävelien laulaminen osoittautuu vaikeaksi.[3] Sopraanolle sopivat sävelet C4-G5, altolle A3-C5, tenorille C3-G4 ja bassolle G2-C4.[4] Laulajien vahvuusalueista voi esimerkiksi päätellä, että sopraanolle ja tenorille sopivat samat C- ja G-säveliä sisältävät sävellajit, mutta sopraano vain laulaa saman sävellajin oktaavia ylempää kuin tenori ja tenori vastaavasti oktaavia alempaa kuin sopraano. Oktaavin verran korottamisesta käytetään merkintää 8va ja oktaavin verran alentamisesta merkintöjä 8va bassa tai 8vb[5].

title: Koloratuuri

text: Koloratuuri on erityisesti italialaisessa bel canto -laulutyylissä tyypillistä melodisen linjan runsasta koristelua. Termiä käytetään kaikista äänialoista, mutta erityisesti sillä voidaan tarkoittaa notkeaa ja korkeaa äänialaa (kts. koloratuurisopraano). Koloratuurisopraanon lisäksi on olemassa matalampi ja tummasävyinen koloratuurimezzosopraano.

title: Sopraano

text: Sopraano viihtyy korkealla paremmin kuin mezzosopraano eikä väsy korkealla laulamiseen. Henkilö voi olla sopraano, jonka ylärekisteri vain on kehittymätön. Sopraanon ääni elää ja on joustava G5-C6 paikkeilla. Lyyrisen sopraanon korkein sävel on D6:n paikkeilla. Tunnetun lyyrisen sopraanon Anna Netrebkon mukaan jo sävelet B♭5 ja B5 ovat korkeita säveliä. Koloratuurisopraanon korkeimmat sävelet ovat tyypillisesti F#6:n ja G6:n paikkeilla. Koloratuurisopraano saattaa pystyä laulamaan A6:n. Korkeimman laulettavan sävelen jälkeen sopraano siirtyy vihellysrekisteriin jossa äänihuulten välistä pääsee lauluäänen sijaan vihellys.

title: Yvonne Minton

text: Yvonne Minton CBE (s. 4. joulukuuta 1938 Sydney, Australia) on australialainen oopperalaulaja, jonka roolit ovat äänialoiltaan vaihdelleet kontra-altosta sopraanoon. Hän aloitti opintonsa Sydneyssä, jatkoi niitä Lontoossa ja voitti muun muassa Kathleen Ferrier -palkinnon parhaana kontra-alttona. Hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa Englannissa oli Maggie Dempsterin osuus Nicholas Mawin oopperassa "One Man Show".

title: Kastraattilaulaja

text: Kastraatioperinteen kieltämisen jälkeen vanhaa musiikkia esittäessä on tullut ongelmaksi se, miten alun perin sopraano- tai alttoäänille kirjoitetut miesroolit tulisi miehittää. 1900-luvulla oli pitkään tyypillistä, että kastraattiosat transponoitiin tavallisille miesten äänialoille. Myöhemmin on tullut vallalle näkemys, että äänialan muuttaminen rikkoo kappaleen rakenteen. Tämä on tärkeää esimerkiksi barokin oopperoiden rakkausduetoissa, jotka usein oli kirjoitettu samalle äänialalle. Siksi nykyään kastraattiosissa käytetään mieluummin naislaulajaa tai kontratenoria. Tosin falsetin käyttäminen tuottaa erilaisen soinnin kuin alkuperäinen kastraattiääni.

title: Ääniala

text: Miesten äänialat sijaitsevat tyypillisesti matalammalla kuin naisten äänialat, sillä miespuolisten kurkunpää kasvaa murrosiässä kun pojan ääni madaltuu. Ennen murrosiän fysiologisia muutoksia tyttöjen ja poikien äänialat ovat samankaltaiset. Eri äänialat johtuvat keskeisesti äänihuulten pituudesta: korkeaäänisillä äänihuulet ovat lyhyet ja matalaäänisillä äänihuulet ovat pitkät. Laulajien äänialoja on jaettu kuorolaulamisen ja oopperaroolituksen helpottamiseksi erilaisiin kategorioihin. Nämä ovat perinteisesti korkeimmasta matalimpaan: sopraano, mezzosopraano, kontra-altto, tenori, baritoni ja basso. Erityisen tarkka äänialojen luokitus on saksalainen Fach-systeemi. Jokainen ääni ja äänen rekisterisiirtymien kohdat ovat kuitenkin yksilöllisiä, joten ääniluokitusten kategoriat ovat vain yleistyksiä ja laulajat, etenkin harjaantuneet, pystyvät tuottamaan säveliä laajemmalta alalta kuin mitä ääniluokituksissa edellytetään. Laulajilla on kuitenkin tietyissä kohdissa fysiologisista syistä johtuvat äänirekisterien siirtymäkohdat joita ei kyetä siirtämään ylöspäin tai alaspäin.

title: Steelband

text: Pannut jaetaan karkeasti kolmeen eri ryhmään; sopraanot, komppiryhmä ja bassot. Sopraanopannu on kaikista pienin soitin, ja tällöin siitä lähtee myös koko orkesterin korkeimmat äänet. Sopraanoilla soitetaan kappaleen melodiaa. Yhdessä sopraanopannussa on noin 30 säveltä, ja yhdellä sopraanon soittajalla on vain yksi pannu.

title: Sopraano

text: Tyypillisesti oopperateosten korkein sävel on C6, mutta on joitain oopperoita joissa esiintyy säveliä tätä korkeammalta. Tunnettu korkea sävel F6 esiintyy Mozartin Taikahuilun "Queen of the Night" -osan loppuhuipennuksena.

title: Sopraano

text: Sopraano on äänityypeistä korkein ja sopraanon tessitura on korkeimmalla. Sopraanon vahvuusalue on kuorolaulamisessa sävelissä C4-F5. Kuorossa sopraano laulaa kuoron korkeimmat sävelet. Harjaantuneella sopraanolla ei ole vaikeuksia laulaa C6-säveltä jota kutsutaan sopraano-c:ksi, mutta kuorossa sopraanon korkein sävel jää usein A5:een. Kuorossa sopraano yleensä kuljettaa melodiaa. Sopraano laulaa pää-äänellä eli ylärekisterissä ja sopraanon pää-ääni on voimakas. Sopraanon äänelle on tyypillistä puhtaus joka johtuu yläsävelsarjan niukkuudesta. Oopperalaulamisessa sopraano pyrkii usein lisäämään ääneen tenorin tumman äänenvärin.


query: Mikä on New South Walesin pääkaupunki?

title: Uusi Etelä-Wales

text: Uusi Etelä-Wales () on Australian vanhin osavaltio. Se sijaitsee Australian mantereen kaakkoisosassa, ja sen pääkaupunki on Sydney, joka on väkiluvultaan koko Australian suurin kaupunki. Uuden Etelä-Walesin pinta-ala on 809444km² ja väkiluku oli 7480228 vuoden 2016 väestönlaskennassa.[1] Osavaltio ympäröi sen kaakkoiskulmassa olevaa Australian pääkaupunkiterritoriota.

title: Tamarama

text: Syvän vetensä, pienen kokonsa ja itätuulen vuoksi Tamarama on vaarallinen suurimmalle osalle uimareista. Tamaraman uskotaan olevan vaarallisin valvottu uimaranta koko New South Walesin alueella.

title: Christian Guttmann

text: Guttmann toimii vanhempana tutkijana Karoliinisessa instituutissa Ruotsissa (Karolinska Institute). Hän ohjaa väitöskirjaopiskelijoita ja hankkeita, jotka sijoittuvat tekoälyn, terveydenhoidon, diagnoosin ja hoidon välimaastoon, sekä terveydenhuollon johtamiseen ja palveluntarjontaan liittyviä hankkeita. Hän toimii myös apulaisprofessorina New South Walesin yliopistossa Australiassa.

title: The Shallows

text: Elokuva kuvattiin Australian New South Walesissa sekä Lord Howe-saarella.

title: Comrades

text: "Comrades" kertoo Tolpuddlen marttyyreista, kuudesta brittiläisestä maatyöläisestä, jotka muodostavat ammattiyhdistyksen paremman palkan ja parempien työolojen ajamiseksi vuoden 1834 Dorsetin Tolpuddlessa. Heidät tuomitaan lähtemään seitsemäksi vuodeksi rangaistussiirtolaan Australian New South Walesiin.

title: Punahelttamesikko

text: Punahelttamesikko ("Anthochaera carunculata") on naakan kokoinen, mettä syövä australialainen varpuslintu. Alun perin lajin kuvaili englantilainen John White kirjoituksessaan "Journal of a Voyage to New South Wales" (1790).

title: Malcolm Turnbull

text: Vuonna 1987 33.vuotias Turnbull lopetti asianajajana ja perusti investointipankki Whitlam Turnbull & Co Ltd:in yhdessä New South Walesin osavaltion pääministeri Neville Wranin ja entisen pankinjohtajan Nicholas Whitlamin kanssa.

title: Catharine Lumby

text: Catharine Lumby on australialainen New South Walesin yliopiston journalismin professori ja Journalism and Media Research Centren johtaja. Hän on työskennellyt toimittajana ja on kirjoittanut seitsemän kirjaa. Tutkijana hän on ollut kiinnostunut erityisesti media- ja sukupuolitutkimuksesta.

title: Kulta-akaasia

text:
Kulta-akaasiaa kasvaa luonnonvaraisena Australiassa New South Walesin osavaltiossa.
Se on levinnyt tulokaslajina muuallekin. Se kestää pakkasta 7 asteeseen asti, ja viihtyy monenlaisessa maaperässä aurinkoisilla kasvupaikoilla. Kulta-akaasiaa käytetään pensasaitoina ja tuulensuojakasveina.

title: Sydney International

text: Sydney International ("Sydneyn kansainvälinen tennisturnaus") on tenniksen ammattilaisturnaus Sydneyssä, Australiassa, joka kuuluu miesten ATP World Tour 250 -turnauksiin ja naisten WTA-kiertueen Premier-turnauksiin. Turnaus tunnettiin pitkään nimellä New South Wales Open ("Uuden Etelä-Walesin avoimet"), ja vuodesta 2012 alkaen se on tunnettu sponsorin mukaan nimellä Apia International Sydney. Turnaus pelataan vuosittain NSW Tennis Centressä, Sydneyn olympiapuistossa, Homebushissa. Sydney International on yksi maailman vanhimmista tennisturnauksia, juontaen juurensa vuoteen 1885.

title: Jason Belmonte

text: Belmonte syntyi Orangen kaupungissa, New South Walesissa, Australiassa. Keilauksen hän aloitti jo kaksivuotiaana vanhempiensa keilahallissa, joka on edelleenkin hänen kotihallinsa.

title: Rugby league

text: States of Origins (Queensland / New South Wales)

title: Jozef Vengloš

text: Vengloš aloitti valmennusuransa australialaisseura New South Wales FC:n peräsimessä 1966 ja siirtyi Australian maajoukkueen peräsimeen 1967. Vengloš palasi Tšekkoslovakiaan 1969 VSS Košicen peräsimeen. 1970–1973 hän toimi Tšekkoslovakian alle 23-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana.

title: Bob Graham (kirjailija)

text: Robert Donald (Bob) Graham (s. 20. lokakuuta 1942 Sydney, New South Wales, Australia) on australialainen kirjailija ja kuvittaja.

title: Jacob Esposito

text: Esposito aloitti uransa Australian juniorisarjoissa ja siirtyi New South Walesin (NSW) pääsarjaan Sydney Unitedin ja Maccabi Hakoahin joukkueissa kausina 2014–2015. Syksyllä 2015 hän siirtyi Skotlantiin kausiksi 2015–2016 ja edusti Livingston FC:tä ja Airdrieonians FC:tä.

title: Ruby Langford

text: Ruby Langford Ginibi (26. tammikuuta 1934 Coraki, New South Wales, Australia – 2. lokakuuta 2011 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija

title: Anja Coleby

text: Anja Coleby syntyi ja kasvoi Sydneyssä, Australiassa. Hän suoritti journalismin tutkinnon yliopistossa New South Walesissa. Hän valmistui myös luonnontieteilijäksi yliopistossa Sydneyssä ja työskenteli tutkijana National Geographicissa.

title: HMAS Condamine

text: Alus tilattiin 23. joulukuuta 1942 New South Wales State Dockyardilta Newcastlesta ja sen köli laskettiin 30. lokakuuta 1943. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1944 kumminaan Uuden Etelä-Walesin pääministeri McKellin puoliso ja se otettiin palvelukseen 22. helmikuuta 1946 Sydneyssä ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Robert J. Hodge.

title: Pirjo Wesaniemi

text: Koulutukseltaan Wesaniemi on sosionomi, suorittanut toimittajatutkinnon Tampereen yliopistossa 1977 sekä täydentänyt tiedotusalan ja sosiologian opintoja Sydneyssä Australiassa (New South Wales Institute of Technology 1981–82) Rotary International Journalism Awardin turvin.

title: Blair Parry-Okeden

text: Blair Parry-Okeden (s. ; Honolulu, Hawaii, Yhdysvallat) on taustaltaan yhdysvaltalainen perijätär, miljardööri ja hyväntekijä. Hän on asunut pitkään Australiassa (Scone, New South Wales) ja on saanut Australian kansalaisuuden.

title: Jarryd Hayne

text: Jarryd Lee Hayne (s. 15. helmikuuta 1988 Minto, New South Wales, Australia) on australialais-fidžiläinen rugby-7:n pelaaja, ja entinen amerikkalaisen jalkapallon sekä rugby leaguen pelaaja.

title: Jeremy Doyle

text: Doyle nimitettiin vuonna 2009 Don't DIS my ABILITY -lähettilääksi. Vuonna 2010 hänet palkitsi New South Wales Institute of Sport Awards.

title: Bronte (Sydney)

text: Lowesta tuli New South Walesin piirikunnan hallituksen jäsen ja hän muutti myöhemmin takaisin Englantiiin, jossa hänestä tuli "The Times" -lehden kirjoittaja.

title: Kenneth Cook

text: Bert Kenneth Cook, myös: "Kenneth Bernard Cook", kirjailijanimiä: "Alan Hale", "John Duffy" (5. toukokuuta 1929 Lakemba, Sydney, New South Wales, Australia – 18. huhtikuuta 1987 Narromine, New South Wales, Australia) oli australialainen toimittaja, kirjailija ja elokuvantekijä. Hän oli Australian yleisradioyhtiön Australian Broadcasting Commissionin (ABC1) palveluksessa 1952–1961 ja omistautui sitten kirjoittamiselle. Myöhemmin hän teki jälleen töitä ABC:lle tuottamalla kymmeniä lyhytelokuvia, lähinnä lastenfilmejä, oman yhtiönsä Patrician Filmsin kautta.

title: Troy Bayliss

text: Troy Bayliss (s. 30. maaliskuuta 1969 Taree, New South Wales) on australialainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän on Superbiken kolminkertainen maailmanmestari.

title: Valkohai

text: Elokuvat haista: Valkohain purentavoimaa on mitattu tietokonemallinnuksella, ja tutkimusta on johtanut Steve Wroe New South Walesin yliopistosta. Kalojen kallon ja lihasten anatomiaa ja biomekaniikkaa analysoitiin, ja purentavoimaksi saatiin 1,8 tonnia, jota pidetään voimakkaimpana mitä nykyeläimillä on.

title: Mervyn Finlay

text: Finlay työkenteli myöhemmin merkittävissä oikeudellisissa toimissa, kuten New South Walesin korkeimman oikeusasteen tuomarina. Hän kuoli kotonaan 89-vuotiaana 2. heinäkuuta 2014.

title: Matthew Brabham

text: Brabhamin kilpa-ajajan ura alkoi kartingista, jossa hän voitti New South Walesin kevytjuniorisarjan mestaruuden vuonna 2008 ja oli samana vuonna toinen Australian Nationalin kevytjuniorisarjassa. Vuosina 2009–2011 hän ajoi Australian Nationalin ja Victorian osavaltion Formula Ford -sarjoja, joissa voitti kilpailuja, mutta ei mestaruuksia.

title: Paavo Simelius

text: Paavo Ilmari Simelius (15. syyskuuta 1893 Haukivuori – 25. elokuuta 1978 Mona Vale, New South Wales, Australia) oli suomalainen juristi ja diplomaatti.

title: John Hawthorne

text: Hawthorne väitteli tohtoriksi Syracusen yliopistosta, jossa hän opiskeli William Alstonin ja Jonathan F. Bennettin kanssa. Aiemmin hän on opettanut New South Walesin, Arizonan ja Syracusen yliopistoissa.

title: Edward Pierson Ramsay

text: 1863 hän oli "Entomological Society of New South Wales"in taloudenhoitaja. 1865 hän toimitti tutkielman "Oology of Australia" "Philosophical Society"lle, ja kun em. seura yhdistettiin "Royal Society of New South Wales"iin, hän sai vapaajäsenyyden seuran hyväksi tekemästään työstä.


query: Mitä Kālidāsan nimi tarkoittaa?

title: Kālidāsa

text: Kālidāsa (, ’Kalin palvelija’) oli intialainen runoilija, joka lienee elänyt vuoden 400 paikkeilla Gupta-valtakunnassa. Sanskritiksi kirjoittanutta Kālidāsaa on sanottu Intian klassisen kirjallisuuden merkittävimmäksi hahmoksi. Hänen tunnetuin teoksensa on Śakuntalā-näytelmä; toinen kuuluisa teos on runoelma Meghadūta (Pilvisanansaattaja). Hänen teoksensa perustuvat hindulaiseen mytologiaan.

title: Kālidāsa

text: Abhijñānaśākuntalam eli lyhyemmin Śakuntalā kertoo Dushyanta-kuninkaasta, joka rakastuu alempiarvoiseen Śakuntalā-tyttöön. He menevät naimisiin, mutta kohtalo puuttuu peliin. Kirouksen takia kuningas menettää osan muististaan, morsian hukkaa sormuksensa ja on vieläpä raskaana. Rakkaus voittaa ja tarina päättyy onnellisesti.[3] Näytelmää pidetään yleensä Kālidāsan parhaana teoksena ja klassisen intialaisen kirjallisuuden merkittävimpänä klassikona.[2] Se perustuu löyhästi Mahābhārata-eepoksen tarinaan.[1]

title: Kālidāsa

text: Kālidāsan näytelmiä saatettiin esittää Gupta-valtakunnan palatseihin rakennetuissa teattereissa, joissa työskenteli vakituisesti hovin palkkaamia näyttelijöitä ja tanssijoita. Katsojina saattoi ainakin aluksi olla myös tavallisia kansalaisia, ei vain hovin jäseniä ja papistoa. Näytelmiä voitiin nähdä merkittävien uskonnollisten juhlien sekä poliittisten ja kuninkaallisten tapahtumien aikaan.[2]

title: Kālidāsa

text: Luokka:Intialaiset runoilijat Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

title: Kālidāsa

text: Myös Ṛtusaṃhāra-runoteosta pidetään todennäköisesti Kālidāsan kirjoittamana. Se saattaa olla nuoruudentyö.[1]

title: Kālidāsa

text: Kālidāsan elämää ei juuri tunneta. On varmaa, että hän eli toisen Shunga-valtakunnan kuninkaan Agnimitran hallintokauden (noin 170 eaa.) ja vuoden 634 välillä. Agnimitra esiintyy hänen näytelmässään, ja vuoden 634 piirtokirjoitus ylistää hänen työtään. Toisessa Mandsaurista löydetyssä piirtokirjoituksessa vuodelta 473 jäljitellään hänen tyyliään, mutta häntä ei manita nimeltä. Monet tutkijat liittävät Kālidāsan Gupta-valtakuntaan ja sen hallitsijaan Chandragupta II:een, joka hallitsi noin vuosina 380–415. Tätä puoltaa hänen teostensa sivistynyt, aristokraattinen luonne.[1]

title: Kālidāsa

text: Kālidāsan kehityksestä kirjailijana ja henkilönä on vaikea päätellä mitään hänen teostensa perusteella, sillä ne eivät ole luonteeltaan henkilökohtaisia.[1]

title: Pontoise

text: Kaupungin nimi tarkoittaa Oisejoen siltaa ("pont" tarkoittaa siltaa, "Oise" on joen nimi)

title: Mango

text: Mangolla on myös huomattava kulttuurillinen merkitys osissa Aasiaa. Puun hedelmiä ja lehtiä käytetään useissa kulttuurillisissa ja uskonnollisissa seremonioissa. Muinaisintialainen runoilija Kālidāsa ylisti hedelmää. Nykyisin mango on Intian kansallishedelmä.

title: Friedrich Max Müller

text: Müller alkoi jo 1840-luvulla julkaista itämaisten tekstien käännöksiä, aluksi saksan kieleen ja sittemmin englannin kieleen. Näistä mainittakoon "Hitopadeśa" (Leipzig 1844), Kālidāsan "Meghadūta" (Königsberg 1847) ja "Rigveda" (Lontoo 1849–1874). Hän käytti ensimmäisenä sanskritista omaksuttua sanaa "arjalainen" ("āryā") tarkoittamaan erästä indoeurooppalaista kieliryhmää, mutta sittemmin sanalla alettiin tarkoittaa pohjoista herrarotua (mm. Arthur de Gobineau) ja se sai rasistista sävyä.

title: Leon (nimi)

text:
Leon, myös León tai Léon, on monessa maassa käytetty miehen etunimi.
Nimi johtuu kreikan kielen sanasta λεων ("leon"), joka tarkoittaa leijonaa. Samaa tarkoittaa myös latinalainen miehen nimi Leo.

title: Kālidāsa

text: Śakuntalā onkin sittemmin käännetty kaikille merkittäville eurooppalaisille kielille. Sen sovittaminen eurooppalaiselle näyttämölle osoittautui kuitenkin vaikeaksi, eikä se ole löytänyt vielä paikkaansa länsimaisessa teatterikaanonissa.[2][4]

title: Džengiš Tšokusu

text: Vuoren virallinen nimi kirgiisiksi on "Džengiš Tšokusu", joka tarkoittaa "Voiton huippua". Venäjänkielinen nimi "Pik Pobedy" tarkoittaa samaa. Uiguuriksi nimi on "Tömür" (rauta), joka Kiinassa on myös vuoren virallinen nimi. Kiinankielinen nimi "Tuōmù'ěr Fēng" 托木尔峰 on yhdistelmä uiguurinkielisestä nimestä ja kiinan kielen sanasta "feng", joka tarkoittaa "huippua". Vuori nimettiin Pik Pobedyksi pian toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliiton voiton kunniaksi.

title: Laura (nimi)

text: Laura tulee latinankielisestä sanasta "laurus", joka tarkoittaa laakeripuuta. Antiikin Roomassa laakeripuun lehtiä käytettiin voitonseppeleissä (laakeriseppeleissä) ja vaatteiden koristeluissa. Nimi tarkoittaa myös kunniaa, kuuluisuutta ja henkeä (spirit). Kreikaksi nimi kirjoitetaan Λάυρα ja kyrillisillä kirjaimilla Лаура. Nimi Laura liitetään Kreikan mytologiassa Daphne-nymfiin, joka paetessaan Apollon lempeä muuttui laakeripuuksi.

title: Kālidāsa

text: Mālavikāgnimitram on koominen, leikkisä näytelmä, joka kertoo hovin lemmenseikkailuista. Kālidāsan näytelmistä ainoana siinä on mainittu tietoja, joita voidaan pitää historiallisina, ja niiden todenperäisyys onkin herättänyt keskustelua.[1]

title: Kālidāsa

text: Kālidāsalle on attribuoitu varmasti kuusi teosta: kolme näytelmää, kaksi eeppistä runoa ja yksi lyyrinen runo. Toinen lyyrinen runo on todennäköisesti hänen käsialaansa.[1]

title: Kālidāsa

text: Citation error, replace with{{cite book| author = Gopal, Ram| title = Kālidāsa. His Art and Culture| location = New Delhi| publisher = Concept| year = 1984| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Kirja Googlen teoshaussa]}} Citation error, replace with{{cite book| author = Kaalidaasa| title = Šakuntalaa| location = Helsinki| publisher = Suomen itämainen seura| year = 1988| version = (Śakuntalā, 400-luku.) Sanskritista ja prākritista suomentanut sekä johdannon ja selitykset laatinut Klaus Karttunen| isbn = 951-9380-08-6}} Citation error, replace with{{cite book| author = Krishnamoorthy, K.| title = Kālidāsa| location = New Delhi| publisher = Sahitya Akademi| year = 1994| isbn = 978-81-7201-688-3| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Kirja Googlen teoshaussa]}} Citation error, replace with{{cite book| author = Shastri, Gaurinath Bhattacharyya| title = A Concise History of Classical Sanskrit Literature| location = Delhi| publisher = Motilal Banarsidass| year = 1987| isbn = 978-81-208-0027-4| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Kirja Googlen teoshaussa]}}

title: Kālidāsa

text: Meghadūta eli ”pilvisanansaattaja” on lyyrinen runo, joka kertoo maanpakoon lähetetystä vaurauden jumalasta, joka lähettää puolisolleen viestin pilven välityksellä. Samalla kuvaillaan intialaisia paikkoja ja maisemia, jotka pilvi ohittaa matkallaan.[5]

title: Kālidāsa

text: Kālidāsa tunnustetaan laajalti klassisen sanskritinkielisen kirjallisuuden merkittävimmäksi runoilijaksi ja näytelmäkirjailijaksi. Monien mielestä hän on Intian historian merkittävin kirjailija. Hänen kirjoitustyyliään pidetään sanskritinkielisen kirjallisuuden arkkityyppinä: sen nähdään heijastelevan sanskritille ja sanskritinkieliselle kultturille sisäsyntyisiä piirteitä. Hänen teoksensa kuuluvat hovikirjallisuuden perinteeseen, joka lienee syntynyt ehkä jopa tuhat vuotta hänen elämäänsä mutta jonka tuotoksia ei ole juuri säilynyt jälkipolville. Kālidāsa liitti varhaisemman vedalaisen uskonnollisen perinteen ajan uuteen, maallistuneempaan hindulaisuuteen.[1][2]

title: Ari

text: Juutalainen nimi Ari tarkoittaa ’leijonaa’. Armeniassa nimi merkitsee ’rohkeaa’, ja muinaisessa Skandinaviassa se on tarkoittanut ’kotkaa’, jota se myös Saksassa tarkoittaa. Ari on suhteellisen yleinen miehen nimi Islannissa, ja sitä esiintyy myös Norjassa.

title: Kālidāsa

text: Kālidāsan näytelmistä on säilynyt jälkipolville useita eri versioita; esimerkiksi Śakuntalāsta on löydetty bengalilainen, kashmirilainen, keski-intialainen ja eteläintialainen versio.[4]

title: Kālidāsa

text: Kālidāsan näytelmissä käytetäänkin sekä sanskritia, joka oli jo hänen aikaansa klassinen kieli, että kansan puhumia prakrit-kieliä. Sanskritia puhuvat näytelmissä hovi, papisto ja miespuoliset askeetikot, erilaisia prakrit-murteita naiset, pojat ja alempien kastien miehet. Koska prakrit-murteet kehittyivät jatkuvasti ja niistä tuli vaikeita ymmärtää, toisin kuin sanskrit, näytelmiin alettiin liittää sanskritinkielinen kommentaari (chāyā eli ”varjo”) ja lopulta niitä esitettiin vain sanskritiksi. Niinpä Kālidāsan näytelmistä tuli vähitellen vain sanskritia puhuvan eliitin kiinnostuksen kohde.[2]

title: Biograd na Moru

text: Kaupungin kroatiankielinen nimi on suomeksi ”valkoinen kaupunki meren äärellä”. Nimi "Biograd" on yhdyssana ja tarkoittaa kirjaimellisesti ”valkoista kaupunkia”. Etymologisesti se vastaa monia slaavilaisia paikannimiä, kuten "Beograd", "Belgorod" ja "Białogard". Nimi mainittiin ensimmäisen kerran 1100-luvulla kroaattien perustamana kaupunkina. Latinaksi sen nimi on "Alba maritama", joka tarkoittaa ”valkoista merenrantakaupunkia”.

title: Kālidāsa

text: Kālidāsan nimi tarkoittaa kirjaimellisesti ’Kalin palvelijaa’, mistä voidaan päätellä, että hän oli shaivisti eli Shivan seuraaja; Kali on Shivan puoliso. Hän lienee ollut bramiini eli pappi.[1][2] Legendan mukaan hän olisi ollut yksi Ujjainin kuninkaan Vikramādityan ”yhdeksästä jalokivestä” eli hovimiehestä. Vikramāditya-nimeä käyttäneitä kuninkaita on kuitenkin useita. Srilankalaisen tarinan mukaan hän olisi kuollut saarella vuonna 517 valtaan nousseen Kumāradāsan hallintokaudella.[1]

title: Kālidāsa

text: Ensimmäisenä Śakuntalā-näytelmän englannin kielelle käänsi William Jones vuonna 1789. Käännöksensä esipuheessa hän kutsuu Kālidāsaa ”Intian Shakespeareksi”; näin syvä ihailu on eräänlainen huipentuma 1700-luvun loppupuolen kehitykselle, jossa lännessä löydettiin sanskritinkielinen kirjallisuus.[6] Kālidāsan teokset innostivat monia eurooppalaisia kirjailijoita ja säveltäjiä, kuten Johann Wolfgang von Goethea ja Johann Gottfried von Herderiä. Ensimmäisen saksankielisen käännöksen laati Georg Forster jo vuonna 1791, ja Saksassa Kālidāsa saikin erityisen innostuneen vastaanoton. Vuonna 1830 Goethe kirjoitti näytelmän ranskaksi kääntäneelle Antoine-Léonard de Chézylle:[4]

title: Mango (hedelmä)

text: Mangolla on huomattava kulttuurillinen merkitys osissa Aasiaa. Hedelmiä käytetään useissa kulttuurillisissa ja uskonnollisissa seremonioissa. Muinaisintialainen runoilija Kālidāsa ylisti mangoa. Nykyisin mango on Intian kansallishedelmä.

title: Boudicca

text: Boudiccan nimi on juonnettu kelttiläisistä kielistä, ja se tarkoittaa voittoisaa naista.[1] Aikanaan nimi on saattanut olle pikemminkin arvonimi kuin henkilönnimi. Boudiccan henkilökohtaisena nimenä sitä alkoi käyttää Tacitus.[3] Vastaava nimi nykyisessä kymrissä on Buddug, ja muinaisiirissä buadach tarkoittaa voittoisaa. Muinaiskornissa ja bretonissa esiintyy miehen nimi Budic. Boudiccan nimi kirjoitetaan joskus myös virheellisessä muodossa Boadicea.[1]

title: Kālidāsa

text: Myös Vikramōrvaśīyam perustuu legendaan, joka tunnetaan jo Veda-kirjallisuudesta. Se kertoo kuolevaisen rakkaudesta taivaalliseen nymfiin (apsaraan).[1]

title: Kālidāsa

text: Vuoden 1931 tamilinkielinen elokuva Kalidas kertoo Kālidāsan elämästä. Vuoden 1940 tamilinkielinen elokuva Sakuntalai. Śakuntalān tanskankielisen version kuvitusta, 1845. Kālidāsaa juhlistava neuvostoliittolainen postimerkki.

title: Kālidāsa

text: Raghuvaṃśa edustaa eeppistä kāvya-runoutta ja kertoo Rāma-jumalan sukuun liittyviä tarinoita. Kumārasambhava puolestaan käsittelee Pārvatīn ja Shivan rakkaustarinaa.[1]


query: Minkä ikäisenä Albus Dumbledore kuoli?

title: Albus Dumbledore

text: Ensimmäisen kerran Harry kiinnittää paljon huomiota Dumbledoren vanhuuteen neljäntenä kouluvuonnaan (luvussa Ajatuseula): Dumbledore kuvataan "vanhemmaksi kuin koskaan" kolmasti. Dumbledore näyttää vanhalta - tosin onhan hän kuollessaan jo noin 115-vuotias.

title: Albus Dumbledore

text: Kirjassa Harry Potter ja puoliverinen prinssi Dumbledoren sauvakäsi näyttää palaneelta ja pahoin vaurioituneelta, koska Dumbledore on ollut tuhoamassa hirnyrkkiä. Dumbledorella on omien sanojensa mukaan vasemman polvensa alapuolella arpi, joka on täydellinen Lontoon maanalaisen kartta.[8]

title: Albus Dumbledore

text: Albus on latinaa (mask. albus, fem. alba,n.album) ja tarkoittaa valkoista, mikä viittaa Dumbledoren harjoittamaan valkeaan (eli hyvään) magiaan.

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledore ja Harry lainaavat kylästä luudat ja lentävät Tylypahkaan, koska Gibbon-niminen kuolonsyöjä on loihtinut Pimeän piirron linnan korkeimman tornin ylle. Komennuskirouksen alainen Matami Rosmerta ilmoittaa asiasta kuolonsyöjä Draco Malfoylle. Dumbledore ja Harry suuntaavat torniin luullen jonkun oppilaan kuolleen, mutta heitä odottaa siellä väijytys. Dumbledore uhraa itsensä pelastaakseen Harryn. Dumbledore tietää, että hänen on aika kuolla. Severus Kalkaros tappaa Dumbledoren kuolettavalla Avada Kedavra -kirouksella.

title: Gellert Grindelwald

text: Grindelwald syntyi vuoden 1883 tienoilla. Hän opiskeli Durmstrangin velhokoulussa ja oli älykäs oppilas ja Grindelwald hurmaantui pimeyden voimiin jo nuorena. Hän oli lahjakas ja teki kouluaikoinaan lähes kuolettavia kokeiluja muihin koululaisiin. Grindelwald pystyi loitsimaan niin voimakkaan harhautus-loitsun, että se teki hänet kokonaan näkymättömäksi. Grindelwald erotettiin hänen kuudentena opiskeluvuonna, kun hänen kieroutuneita pimeyden voimien kokeilujaan ei voitu enää katsoa sormien läpi. Erotetuksi tulemisensa jälkeen Grindelwald matkusti kesäksi Godrickin notkoon isotätinsä Bathilda Bagshotin luokse kyläilemään. Hän solmi todella läheisen ystävyyssuhteen nuoren Albus Dumbledoren kanssa, joka asui Notkossa Bathildan naapurissa. Nämä kaksi poikkeuksellisen nerokasta, ja kyvyiltään varhaiskypsää nuorta miestä, aikoivat etsiä Kuoleman varjeluksia ja alkoivat kehittelemään suunnitelmia jästien alistamisen ja velhojen ylivallan toimeen panemiseksi. Kumpikin tosin halusi kuoleman varjelukset hieman eri syistä; Albuksen hartain toive oli saada käsiinsä Elpymyskivi, nähdäkseen sukunsa taas ja saadakseen pyytää anteeksi. Gellert taas halusi voimaikkaimmin Seljasauvan, Elpymiskivi tarkoitti hänelle pääasiassa manaliusarmeijaa. Grindelwald omaksui Dumbledoren lausahduksen "yhteiseksi hyväksi" oikeutukseksi teoilleen. Grindelwald oli loistava manipuloimaan ihmisiä. Jotain kertoo se, että hänen onnistui vietellä Albus Dumbledore, joka jo tuolloin oli äärimmäisen loistava ja nerokas velho, auttamaan häntä suunnitelmissaan, käyttämällä Dumbledoren kokemaa vetovoimaa hyväkseen. Grindelwald oli myös todella kyvykäs okklumoija. Hän pystyi peittämään todelliset ajatuksensa Albus Dumbledorelta.

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledorea pidetään velhoyhteisössä ainoana velhona, jota lordi Voldemort pelkäsi. Dumbledore käyttääkin viimeiset elinvuotensa Voldemortin salaisuuksien paljastamiseen.[19]

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledorea pidetään aikansa mahtavimpana velhona ja lisäksi ainoana, jota lordi Voldemort on koskaan pelännyt. Dumbledore voitti velhoyhteiskuntaa uhanneen pimeyden velhon Grindelwaldin kaksintaistelussa vuonna 1945. Voldemortin noustua valtaan ensimmäisen kerran, Dumbledore perusti häntä vastaan taistelevan salajärjestön Feeniksin killan. Velhoyhteisössä kunnioitettavassa asemassa olevaa Dumbledorea ehdotettiin usein taikaministeriksi, mutta hän kieltäytyi virasta joka kerta, muistaen kuinka hänen pyrkimyksensä valtaan oli ollut hänen heikkoutensa.

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledoren koko nimi on Albus Percival Wulfric Brian Dumbledore.[5] Dumbledoren jokaisella nimellä on oma merkityksensä:

title: Ihmeotukset: Grindelwaldin rikokset

text: Ohjaaja David Yates kertoi "Entertainment Weeklyn" haastattelussa, että toisen elokuvan käsikirjoitus kuljettaisi tarinaa aivan uuteen suuntaan. Syksyllä 2016 hän kertoi elokuvan sijoittuvan Britanniaan ja Ranskaan; elokuvassa esiteltäisiin uusia hahmoja ja ja tavattaisiin tuttuja, esimerkiksi Albus Dumbledore. Sosiaalinen media täyttyi ensimmäisen elokuvan jälkeen ihailijoiden Dumbledore-rooliehdotuksista. Monet tahtoivat Michael Gambonin palavaan rooliinsa, kun taas toiset halusivat edesmenneen Richard Harrisin pojan Jared Harrisin kunnioittavan isänsä roolityötä. Keväällä 2017 Jude Law valittiin näyttelemään nuorta Albus Dumbledorea, joka elokuvan tapahtuma-aikaan toimi muodonmuutosten opettajana Tylypahkassa.

title: Albus Dumbledore

text: Tylypahkan noitien ja velhojen koulu on Dumbledoren elämäntyö. Dumbledoresta tuleekin ainoa koulun rehtori, joka on haudattu koulun maille.

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledore oli ensimmäinen velho, joka tapasi Lordi Voldemortin (silloisen Tom Lomen Valedron). Silloinen muodonmuutoksien opettaja Dumbledore kertoi Voldemortille Tylypahkasta ja tarjoutui opastamaan tätä koulutarvikkeiden hankkimisessa.

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledore on hyvin suosittu henkilö velhoyhteisössä ja häntä on pyydetty ainakin neljä kertaa taikaministeriksi,[16] mutta Dumbledore ei ole halunnut jättää Tylypahkan noitien ja velhojen koulua, joten hän on kieltäytynyt kunniasta. Dumbledore sanoo kirjassa Harry Potter ja Kuoleman Varjelukset, että hänelle ei pitäisi myöntää valtaa. Harry Potter -kirjoissa Dumbledoren arvonimiksi velhoyhteisössä mainitaan Suurtaikuri, Ylihörhö ja Päänoita sekä Noitien neuvoston puheenjohtaja. Lisäksi Dumbledorella on Merlinin ritarikunnan ensimmäisen luokan arvomerkki. Dumbledore on kuitenkin sanonut, että hän ei välitä näistä arvonimistä, kunhan häntä ei vain poistettaisi suklaasammakkokortteista.

title: Albus Dumbledore

text: Kahdessa ensimmäisessä elokuvassa, Harry Potter ja viisasten kivi (2001) ja Harry Potter ja salaisuuksien kammio (2002) Dumbledorea näytteli Richard Harris, joka kuoli vuonna 2002. Tämän jälkeen Michael Gambon esitti roolia elokuvissa Azkabanin vanki (2004), Liekehtivä pikari (2005), Feeniksin kilta (2007), Puoliverinen prinssi (2009), Kuoleman varjelukset, osa 1 (2010) ja Kuoleman varjelukset, osa 2 (2011). Jude Law tulee näyttelemään nuorempaa Dumbledorea vuosikymmeniä ennen Harry Potter -elokuvien aikaa sijoittuvan Ihmeotukset-elokuvasarjan toisessa elokuvassa Ihmeotukset: Grindelwaldin rikokset (2018).

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledore taas on muinaisenglantia ja tarkoittaa mehiläistä. Sana voidaan kirjoittaa myös muodossa dumbledorr, jolloin se merkitsee kimalaista.[6]

title: Albus Dumbledore

text: Nuoruudessaan Dumbledore oli Grindelwaldin ystävä. Dumbledore ja Grindelwald olivat molemmat lahjakkaita nuoria ja heidän tavoitteensa oli jästien hallitseminen ja kuoleman varjelusten hankkiminen. Dumbledore keksi myös iskulauseen "Yhteiseksi hyväksi", josta tuli myöhemmin Grindlewaldin vankilan Nurmengårdenin tunnus. Myöhemmin Dumbledore on tullut tunnetuksi jästien oikeuksien puolustajana ja Grindelwaldin ajatuksien tukeminen oli Dumbledorelle vain nuoruuden hairahdus. Heidän ystävyytensä loppui Dumbledoren sisaren Arianan kuolemaan. Monien vuosien jälkeen, kun Grindelwald kokosi armeijaansa, Dumbledore päätti kohdata tämän ja lopettaa tämän ilkityöt (Grindewaldin kukistamisesta mainitaan jo ensimmäisessä kirjassa, suklaasammakkokorteissa).

title: Albus Dumbledore

text: Albus Dumbledore syntyi vuonna 1881 Percival ja Kendra Dumbledorelle.[2] Hänen jälkeensä syntyivät veli Aberforth ja sisko Ariana. Kun Ariana oli kuusivuotias, joukko jästipoikia kävivät hänen kimppuunsa nähtyään hänen tekevän taikoja. Tapaus vaikutti Arianan mielenterveyteen haitallisesti eikä hän kyennyt enää taikomaan muuta kuin satunnaisilla hetkillä ja usein tuhoisin seurauksin. Albusin isä Percival etsi jästipojat käsiinsä ja kävi heidän kimppuunsa samalla tavoin. Percival tuomittiin Azkabanin velhovankilaan, jossa hän myöhemmin kuoli. Hän otti tuomionsa vastaan sen sijaan, että olisi kertonut miksi hyökkäsi jästien kimppuun, jotta Arianaa ei vietäisi pois. Kendra Dumbledore muutti hänen nuoren perheensä Godrickin notkoon, missä he kääntyivät omiin oloihinsa piilotellen Arianaa.

title: Richard Harris

text: Harris kuoli Hodgkinin tautiin vuonna 2002. Vuodesta 2004 Michael Gambon jatkoi Albus Dumbledoren roolissa.

title: Draco Malfoy

text: Teoksessa Harry Potter ja Feeniksin kilta Dracon isä Lucius Malfoy joutuu Azkabanin velhovankilaan jäätyään kiinni taikaministeriössä useiden kuolonsyöjien kanssa yrittäessään saada haltuunsa Harry Potterille ja lordi Voldemortille osoitettua ennustuspalloa. Teoksessa Harry Potter ja puoliverinen prinssi Draco liittyy kuolonsyöjiin ja saa lordi Voldemortilta tehtäväksi murhata rehtori Albus Dumbledore, mutta hän ei onnistu siinä. Draco ei ollut kaikesta ilkeydestään huolimatta tappaja. Dracon äiti Narcissa oli vannonut Severus Kalkaroksen kanssa rikkumattoman valan: Kalkaroksen täytyisi tappaa Albus Dumbledore, jos Draco ei pystyisi siihen. Kalkaroksen tapettua Dumbledore hän, Draco ja muut kuolonsyöjät pakenivat Tylypahkasta.

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledore opetti ennen rehtoriksi tuloaan Tylypahkassa muodonmuutoksia. J. K. Rowlingin mukaan hän aloitti opettamisen noin 40 vuoden iässä. Hänestä tuli rehtori hieman yli 70 vuoden ikäisenä entisen rehtori Dippetin jälkeen (syytä rehtorin vaihtumiseen ei ole Harry Potter -kirjoissa kerrottu). Muiden suurten eurooppalaisten taikakoulujen rehtorit ovat kateellisia Dumbledorelle, joka on nostettu lähes yli-inhimilliseksi velhoksi.

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledore oli lämpimissä väleissä Tylypahkan opettajakunnan kanssa. Esimerkkinä ystävien lojaalisuudesta Dumbledorea kohtaan mainittakoon Minerva McGarmiwa, joka oli valmis taistelemaan taikaministeriä, kahta auroria ja ministeriön virkailijaa vastaan auttaakseen Dumbledorea. Poikkeuksen tekee Dolores Pimento, joka yritti kaikkensa Dumbledoren potkujen eteen.[3]

title: Albus Dumbledore

text: Harry Potter ja kuoleman varjelukset. Vaikka Dumbledore on kuollut, hänet nähdään, kun Voldemort on yrittänyt surmata Harryn ja Harry on menettänyt tajuntansa. Dumbledore ja Harry tapaavat Harryn pään sisällä ja puhuvat Kuoleman varjeluksista, Dumbledoren sisaren kohtalosta ja siitä, miten Harryn pitäisi jatkaa eteenpäin. Lopulta Harry palaa taas tajuihinsa ja kuollut Dumbledore katoaa. Myös Dumbedoren puhuva taulu esiintyy kirjassa muutaman kerran, ja hänet nähdään myös Harryn tutkiessa Kalkaroksen muistoja, joista osassa Dumbledore esiintyy.

title: Albus Dumbledore

text: Harry Potter ja liekehtivä pikari -kirjan aikana Dumbledore ahertaa Kolmivelhoturnajaisten eteen. Kirjan lopussa Dumbledore saa kuulla Lordi Voldemortin paluusta. Lisäksi Dumbledore pelastaa Harry Potterin kuolonsyöjältä yhdessä Minerva McGarmiwan ja Severus Kalkaroksen kanssa. Dumbledore lähettää Sirius Mustan kokoamaan Feeniksin killan takaisin. Lopussa Dumbledoren ja taikaministeri Toffeen välit katkeavat lopullisesti.

title: Albus Dumbledore

text: Albus Dumbledore on kuvitteellinen hahmo J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjassa. Hän on Tylypahkan velhokoulun rehtori ja päähenkilö Harry Potterin mentori.[1]

title: Albus Dumbledore

text: Percival viittaa todennäköisesti kuningas Arthurin pyöreän pöydän ritari Percivaliin.[6] Alkuperäisen tarinan mukaan Percival-ritari löysi Graalin maljan, tappoi mustan ja punaisen ritarin, joita pidetään kuolemansyntinä ja kuolemana. Albus Dumbledoren isän nimi oli Percival.

title: Albus Dumbledore

text: Toinen Dumbledoren hyvä ystävä Tylypahkassa oli riistanvartija Rubeus Hagrid, jonka käsiin Dumbledore olisi sanojensa mukaan ollut valmis luovuttamaan henkensä.[4] Lisäksi Harry Potter ja Dumbledore olivat lämpimämmissä väleissä kuin opettaja ja oppilas yleensä.

title: Albus Dumbledore

text: Teoksessa Harry Potter ja kuoleman varjelukset selviää, että Dumbledore on sopinut kuolemansa Kalkaroksen kanssa etukäteen. Dumbledore uhrasi itsensä, koska hän ei halunnut turmella Dracon sielua. Dumbledoren elinaika oli vähissä Kolkon sormuksen aiheuttamasta kirouksesta.

title: Albus Dumbledore

text: Tylypahkassa Dumbledore oli ainoita opettajia, jotka epäilivät nuorta Voldemortia. Dumbledore pitikin tätä tiukasti silmällä. Dumbledore alkoi jo aavistella Voldemortin pyrkimyksiä tämän tultua pyytämään opettajan paikkaa rehtoriksi kohonneelta Dumbledorelta. Dumbledore teki selväksi, ettei Voldemort ole enää tervetullut Tylypahkaan. Sen jälkeen Voldemort katosi pitkäksi aikaa ja palasi vasta kaikkien pelkäämänä pimeyden velhona.

title: Albus Dumbledore

text: Dumbledore on vahva rakkauden puolestapuhuja, ja hän pitää rakkautta suurimpana mahdollisena voimana. J.K. Rowling on paljastanut Dumbledoren olleen homo ja kertonut tämän olleen syvästi rakastunut lahjakkaaseen ystäväänsä Grindelwaldiin. Myöhemmin Dumbledore sanoutui irti Grindelwaldin arvomaailmasta ja voitti tämän lopulta kaksintaistelussa. Rowlingin mukaan Dumbledore ei enää tämän epäonnistuneen ensirakkautensa jälkeen luottanut arvostelukykyynsä vaan päätti valita elämän ilman parisuhdetta.[13]

title: Albus Dumbledore

text: Yksi Dumbledoren hyvistä nuoruuden ystävistä oli Elfias "Koiranhenki" Doze. Doze oli Dumbledoren koulutoveri, kun opiskeli Tylypahkassa. Rita Luodiko kuvailee Dozea kirjassaan, "Dumbledoren elämä ja valheet" näin: "Vähä-älyinen, mutta uskollinen apuri ja kaveri, jonka hän oli pyydystänyt koulusta"

title: Albus Dumbledore

text: Eräänä päivänä Albus aikoi lähteä ystävänsä Grindelwaldin kanssa pois, mutta Aberforth vaati hänen jäämistään. Syntyi taistelu, kun Grindelwald hyökkäsi Aberforthin kimppuun ja Albuksen, Grindelwaldin ja Aberforthin taistelessa Ariana joutui taistelun keskelle ja kuoli. Grindelwald pakeni eikä palannut.