query: Kuinka suuren alueen Yellowstonen ekosysteemi kattaa?

title: Yellowstonen eläimistö

text: Yellowstonen kansallispuisto on Yhdysvaltojen luoteisosassa sijaitseva kansallispuisto, jonka eläimistö on erittäin runsas ja monipuolinen. Eläimet ovat osa suurempaa Yellowstonen ekosysteemiä (), joka kattaa jopa 80 000 km2:n alan kansallispuiston ympäriltä.

title: Akvaattiset tieteet

text: Akvaattiset tieteet eli vesistötieteet ovat monitieteellistä akvaattisten systeemien tutkimusta, joka kattaa sekä makean veden ekosysteemit että merialueet. Akvaattiset tieteet pitävät sisällään useita tieteitä ja tieteenaloja. Akvaattiset tieteet tarkastelevat vesiekosysteemejä monitieteisesti ja kokonaisvaltaisesti. Tavoitteena on ymmärtää vesistöihin ja niiden ekosysteemeihin liittyviä eri tekijöitä ja niiden vuorovaikutussuhteita.

title: Yellowstonen ekosysteemi

text:
Ekosysteemin kasvillisuuden hallitseva laji on kontortamänty muiden havupuiden kanssa, mutta alueella tavataan myös jonkin verran lehtipuita kuten haapoja. Korkeammilla seuduilla kasvaa runsaasti mäntypuihin kuuluvaa valkorunkosembraa . Ekosysteemissä esiintyviä kukkalajeja ovat muun muassa neidonkenkä, vuorijumaltenkukka, lupiini, kastilja ja apinankukka. Alueella on kolme suurta jokea, Yellowstone, Snake ja Green. Yellowstone-joki on osaltaan ollut kuluttamassa alueen suurta Grand Canyonia. Ekosysteemin alueella sijaitsee yksi suuri järvi, Yellowstone. Ekosysteemin suurin vulkaaninen ilmiö on Yellowstonen kaldera. Alueen geologiaan kuuluvat muun muassa myös sadat geysirit ja useat kuumat lähteet, joissa alueen bakteerit ja levät viihtyvät hyvin.
Yellowstonen ekosysteemi on yksi Yhdysvaltain muutamista jäljellä olevista alueista, missä luonnon suuriin tapahtumasarjoihin ei puututa. Esimerkiksi normaaliin ekosysteemiin kuuluvat, uudistavat tulipalot saavat palaa ja saalistajaeläimet metsästää. Kahden kansallispuiston alueella ihminen ei saa metsästää, ja kalastustakin on rajoitettu. Alun perin Yellowstonen ekosysteemiin ei kuitenkaan pelätty puuttua; ihmiset esimerkiksi suosivat tiettyjä eläinlajeja, hävittävät toiset lajit näiden tieltä ja sammuttivat luontoa uudistavat tulipalot. Ajan myötä kävi selväksi, että ihmisten puuttuminen luonnon toimintaan ei auttanut luontoa, vaan päinvastoin jopa tuhosi sitä. 1960-luvulta alkaen puiston henkilökunnan linja on ollut puuttua puiston elämään mahdollisimman vähän ja antaa ekosysteemin elää rauhassa omaa elämäänsä.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text:
Yellowstonen kalderan suuri purkaus olisi todennäköisesti katastrofaalinen elämälle Pohjois-Amerikassa. Purkausta edeltäisivät voimakkaat maanjäristykset ja laavaa nousisi maan pinnalle. Lopulta supertulivuori purkautuisi ja nostattaisi maan ilmakehään suuren määrän kaasuja ja tuhkaa, jotka yhdessä muodostaisivat ilmakehään peiton. Auringosta tuleva säteily ei kykenisi läpäisemään tätä peittoa, jolloin maapallon lämpötilat laskisivat äkillisesti. Seurauksena olisi ydintalvi, joka johtaisi uuteen jääkauteen. Jo itse purkaus luultavasti tuhoaisi paljon maata ja eliöitä, mutta ydintalven kylmyydellä ja siitä seurauksena olevalla nälänhädällä olisi katastrofaalisemmat seuraukset. Ensin purkaus vaikuttaisi vain Pohjois-Amerikkaan, mutta leviäisi nopeasti koskemaan muutakin maailmaa.
Yellowstonen alueella on noin 10 000 vulkaanista kohdetta, joista vain kolme prosenttia on geysireitä. Siitä huolimatta suurin osa maailman geysireistä sijaitsee Yellowstonessa. Useimmat alueen geysirit ovat pieniä ja purkautuvat vain muutaman metrin korkuisina, mutta tunnetaan kuusi geysiriä, jotka purkautuvat säännöllisesti yli 30 metrin korkeuteen. Yellowstonen kuuluisin geysir lienee "Old Faithful" eli "Vanha Uskollinen", josta purkautuu jopa 14 000–32 000 litraa kiehuvaa vettä noin 30–55 metrin korkeuteen. "Old Faithful" houkuttelee paikalle paljon turisteja, vaikka se ei ole edes puiston suurin geysir. Geysirin suosio ei perustukaan sen kokoon vaan purkauksien säännöllisyyteen: "Old Faithful" purkautuu 65–92 minuutin välein noin viiden minuutin ajan. Maailman suurin toimiva geysir on samaten puistossa sijaitseva "Steamboat" (). Yellowstonessa on myös fumaroleja, travertiiniterasseja, kuplivia muta-altaita ja kuumia lähteitä, jotka ovat puiston yleisimpiä vulkaanisia kohteita.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text: Yellowstonessa on monien jokien latvavesiä. Puistosta saa alkuunsa muun muassa kaksi kolmesta Missourin haarasta, Columbiajoen sivujoki Snake River ja Yellowstonejoki, joka on Yhdysvaltain pisin patoamaton joki. Pohjois-Amerikan suuri vedenjakaja kiemurtelee halki Yellowstonen kaakkoisosien ja jakaa vedet Tyynenmeren ja Atlantin valuma-alueisiin. Puiston tärkeimmät joet esimerkiksi valuvat eri suuntiin, sillä Snake Riverin vedet päätyvät Columbiajoen kautta Tyynenmereen ja Yellowstonen Missourin kautta Meksikonlahteen. Yellowstone on kahdesta joesta lyhyempi; se on noin 1 114 kilometriä pitkä. Snakejoki () puolestaan on 1 670 kilometriä pitkä, ja se on Columbiajoen suurin sivujoki. Snakejoen varren vesivoimalat ovat alueen tärkeitä sähköntuottajia. Molemmat joet ovat perhokalastajien suosiossa.

title: Billings (Montana)

text: Billingsin kaupunki sijaitsee Montanan osavaltion eteläosassa Yellowstone-joen laaksossa. Joki virtaa kaupungin hallinnollisen alueen itärajaa pitkin ja kaupunkia ympäröivällä alueella on vuoria. Billingsin hallinnollisen alueen pinta-ala on 113 km² (vettä 2,8 km²). Kaupungin metropolialue koostuu Yellowstonen, Carbonin ja Golden Valleyn piirikunnista. Jonkin matkan päässä kaupungista sijaitsevat Yellowstonen kansallispuisto ja Little Bighorn Battlefield National Monument.

title: Yellowstonen eläimistö

text: Yellowstonessa elää vuohieläimiin kuuluvia villejä paksusarvilampaita (Ovis canadensis). Ne olivat muinoin yleisiä Yhdysvaltain länsiosissa, mutta metsästyksen seurauksena niiden kanta väheni muutamiin satoihin yksilöihin. Vuonna 1912 Yellowstonen vuoristoseuduilla arvioitiin olevan yli 200 ja 1920-luvulta lähtien jopa 500 yksilöä. Nykyään on laskettu puiston pohjoisosissa elävän lauman sisältävän 150–225 paksusarvilammasta. Lammaslaumat tekevät laajoja vaelluksia vuodenaikojen mukaan. Paksusarvilampaan turkki on lyhyt ja harmaa ja urosten sarvet suuret, vaaleat ja kaartuvat.[12]

title: Yellowstonen kansallispuisto

text: Yellowstonen kansallispuisto () on Yhdysvalloissa sijaitseva, maailman ensimmäinen ja täten myös vanhin kansallispuisto. Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Wyomingin, mutta myös osittain Idahon ja Montanan alueella. Pinta-alaltaan se on 8 983 neliökilometriä. Yellowstone on pääasiassa vuoristoseutua, ja sen alueella on esimerkiksi puistolle nimen antaneen Yellowstonejoen ja Snake Riverin lähdevedet.

title: Ekosysteemi

text: Ekosysteemi tarkoittaa luonnoltaan verraten yhtenäisen alueen eliöiden ja elottomien ympäristötekijöiden muodostamaa toiminnallista kokonaisuutta. Siihen sisältyvät niin luonnon elolliset kuin elottomatkin kohteet tietyllä rajatulla alueella, esimerkiksi metsässä tai lammessa. Ekosysteemejä rajaavat maantieteelliset rajat kuten vuoret, valtameret tai aavikot, tai niiden elottoman osan luontaiset rajat (lammen ekosysteemi ulottuu sen rannoille, mutta ei kauemmaksi). Koska rajat eivät ole jäykkiä, koko maapallo voidaan käsittää yhdeksi ekosysteemiksi, jolla on erikokoisia alasysteemejä. Toisaalta yksi järvikin voidaan jakaa edelleen eri syvyydellä toimiviin ekosysteemeihin. Ekosysteemin eliöt ovat yleensä tasapainossa keskenään ja ympäröivän elottoman ympäristön kanssa. Kaikissa ekosysteemeissä elämän perustana on yhteyttäminen eli energian sitominen elottomasta luonnosta eliöihin. Yhteyttäminen tapahtuu joko fotosynteesillä (esimerkiksi kasvi sitoo auringon valoenergiaa sokeriin) tai kemosynteesillä (esimerkiksi jokin bakteeri saa käyttöönsä energiaa epäorgaanisia yhdisteitä hajottamalla).

title: Yellowstonen ekosysteemi

text: Yellowstonen kansallispuisto perustettiin alun perin suojelemaan sen vulkaanisia alueita ja piirteitä kuten geysireitä ja kuumia lähteitä. Puiston rajat vedettiin sisällyttämään kaikki nämä vulkaaniset ilmiöt; sinne, missä ei enää vulkaanista toimintaa ollut, vedettiin kansallispuiston rajat. Huomioon ei ollenkaan otettu puiston eläimistöä. Otaksuttiin, että Yellowstonen ekosysteemin rajat olivat samat kuin kansallispuistonkin. Vasta 1970-luvulla ekosysteemin tajuttiin olevan paljon suurempi ja että kansallispuisto oli vain pieni osa sitä. Ensi arvio Yellowstonen ekosysteemin koosta oli noin 16 000 km², mutta nykyään tiedetään systeemin olevan vähintäänkin 80 000 km² laajuinen.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text:
Ennen 1960-lukua puiston suojelu kuitenkin tarkoitti lähinnä sitä, että metsää ”vahingoittavat” tulipalot sammutettiin ja tiettyjä eläinlajeja suosittiin ylitse muiden. Esimerkiksi alueen sudet hävitettiin 1910- ja 1920-luvuilla, jotta ne eivät vahingoittaisi puiston vapitikantaa. Puiston luontoa alistettiin ihmisten tarkoitusperiä varten. Eläimiä tuotiin näytteille, jotta vierailijat saisivat ihailla niitä. Vaarallisimmat eläimet, esimerkiksi karhut, kahlehdittiin näytöksen ajaksi puihin, jotta ne eivät vahingoittaisi katselijoita. Turisteilla oli myös lupa ruokkia eläimiä ja siten opettaa ne riippuvaisiksi ihmisistä. Osia luonnosta tuhottiin, jotta kyettiin rakentamaan palveluja ja teitä puistoon saapuville matkailijoille. Myös salametsästystä esiintyi edelleen, vaikka vain murto-osan entisestä.
Kokemus kuitenkin osoitti, että ”suojelutoimet” ennemminkin vahingoittivat luontoa kuin suojasivat sitä, ja 1960-luvulta alkaen Yellowstonea alettiinkin hitaasti muuttaa kohti nykyistä toimintamallia. Nykyään ihminen puuttuu mahdollisimman vähän puiston luonnon elämään. Esimerkiksi normaaliin ekosysteemiin kuuluvia tulipaloja ei enää sammuteta. Yksittäisen lajin tilaan ei puututa eikä yhtäkään lajia suosita, vaan sen sijaan seurataan, että Yellowstonen koko ekosysteemi pysyy tasapainossa. Jo 1970-luvulla kiellettiin eläinten ruokkiminen ja niiden vangitseminen ja esitteleminen yleisölle lopetettiin. Puistoon rakennettiin myös valmiita kulkureittejä, jotta mahdollisimman suuri ala luontoa ei kärsisi vierailevista ihmismassoista. Kansallispuiston luonto ja sen säilyminen palautettiin jälleen etusijalle.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text: Ensimmäinen valkoihoinen, joka kävi Yellowstonessa, oli todennäköisesti John Colter, joka vieraili siellä 1800-luvun alussa. Alueen tutkimus käynnistyi kunnolla vasta 1860-luvulla, ja pian alettiin miettiä sen julistamista suojelukohteeksi. Presidentti Ulysses S. Grant perusti kansallispuiston 1872, mutta sen suojelulle ei alkuun ollut varoja ja vasta kun armeija saapui sinne 1886 puiston suojelua pystyttiin valvomaan. National Park Service otti puiston omistukseensa 1918. Suojelutoimissa päästiin nykyiselle tasolle vasta 1960-luvulla, jolloin lopetettiin ekosysteemiin puuttuminen ja tiettyjen lajien suosiminen.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text: Yellowstonen alueen asuttaminen alkoi todennäköisesti jo melko pian jäätikön vetäydyttyä sieltä, 14 000–12 000 vuotta sitten. Ensimmäiset asukkaat olivat metsästäjä-keräilijöitä. Puistosta ei ole löytynyt aineistoa, jonka avulla alueen varhaiset asukkaat voitaisiin yhdistää tiettyyn intiaaniheimoon. Intiaanien suullisesta perinteestä on löytynyt kuitenkin yhteyksiä puistoon. Flatheadit väittävät esi-isiensä asuneen siellä, ja shoshonit ovat omien sanojensa mukaan peräisin alueelta. Yellowstonen alueen käyttö lisääntyi 3 000 vuotta sitten.

title: Fort Yellowstone

text: Yellowstone, maailman ensimmäinen ja vanhin kansallispuisto, perustettiin 1. maaliskuuta vuonna 1872. Aluksi kongressi ei myöntänyt puistolle tukia, eikä palkannut henkilökuntaa. Tämä johti nopeasti siihen, että Yellowstonen alueella alkoi esiintyä salametsästystä ja vandalismia, jota puiston pieni määrä vapaaehtoista henkilökuntaa ei kyennyt torjumaan. Vuonna 1886 Yhdysvaltain armeija saapui Yellowstoneen rauhoittamaan tilanteen ja valvomaan siitä eteenpäin puistoa, ja he rakensivat itselleen Camp Sheridaniksi kutsutun leirin. Seuraavan 22 vuoden aikana Camp Sheridanista kehittyi nykyinen Fort Yellowstone. Vuonna 1918 armeija siirsi puiston vastamuodostetun National Park Servicen harteille. NPS jatkoi Fort Yellowstonen käyttöä ja teki siitä puiston hallinnollisen keskuksen, puiston päämajan.

title: Yellowstonen ekosysteemi

text: Yellowstonen kansallispuiston lisäksi Yellowstonen ekosysteemiin kuuluvat myös Gallatinin, Custerin, Caribou-Targheen, Bridger-Tetonin ja Shoshonen kansalliset metsät sekä kansallinen vapitien suojelualue ja Grand Tetonin kansallispuisto. Osa Yellowstonen ekosysteemiin kuuluvista maista on yksityisessä omistuksessa. Kaiken kaikkiaan ekosysteemi ulottuu viiteen Yhdysvaltain osavaltioon aina Etelä-Dakotasta Utahiin, mutta sijaitsee kaikkein laajimmin Idahon, Montanan ja Wyomingin osavaltioissa.

title: Soča

text: Joen suu on suojeltu alue () ja suosittu turistikohde. Luonnonsuojelualue kattaa 2 400 hehtaaria. Joen suun ekosysteemiä on kuvattu ainutlaatuiseksi ja alueella elääkin lukuisia kasveja ja eläimiä. Alueella arvioidaan olevan noin 300 eri lintulajia. Alueelle on myös tuotu camarguenhevosia ylläpitämään alueen luonnollista ekosysteemiä.

title: Yellowstonen eläimistö

text: Puiston suurimmassa järvessä, Yellowstonessa, elää maailman suurin punakurkkulohikanta. Yellowstonen alueelta on kotoisin myös sen mukaan nimetty Yellowstonen punakurkkulohi (Oncorhynchus clarki bouvieri). Sen kanta vähentyi huomattavasti 1900-luvulla kalastajien saapuessa Yellowstoneen ja puiston henkilökunnan laskiessa uusia, eksoottisia kalalajeja samoille vesille, jolloin Yellowstonen punakurkkulohi joutui entistä tiukempaan kilpailuun elintilastaan. Kalastus on viime vuosina saatu kuriin "pyydystä ja laske vapaaksi" -säännön avulla, mutta lajien välistä kilpailua ei ole pystytty rajoittamaan. Muun muassa järven harmaanieriät ovat todellinen uhka Yellowstonen punakurkkulohelle. Myöskään sairauksilta ei ole vältytty: vuonna 1998 Yellowstone-järvestä löydettiin lohikalojen kierretautia aiheuttavaa Myxobolus cerebralis -itiöeläintä[15]. Molemmat, sekä tauti että harmaanieriä, ovat vahingoittaneet merkittävästi punakurkkulohikantaa, mutta ei osata sanoa kummalla loppujen lopuksi on ollut enemmän vaikutusta kannan vähenemiseen.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text: Yellowstonen kasvillisuus on tyypillistä Kalliovuorten kasvillisuutta. Paikoin siihen on sekoittunut Suurten tasankojen ja Great Basinin kasvillisuutta. Kaikkiaan puiston alueella kasvaa noin 1 150 koppisiemenistä kasvilajia. Puiston alueella kasvaa myös kaksi kotoperäistä lajia, ihmekukkakasveihin kuuluva "Abronia ammophila" ja rölleihin kuuluva "Agrostis rossiae". Lisäksi yksi tatarkasveihin kuuluvan "Eriogonum umbellatumin" muunnoksista kasvaa vain Yellowstonessa.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text: Yellowstone sijaitsee Snake River Plain -nimellä kutsutun muodostuman koillisena jatkeena. Yellowstonen runsas tulivuoritoiminta aiheutuu siitä, että se on kuuman kohdan päällä. Yhdysvaltojen suurin vulkaaninen alue onkin kansallispuiston alueella sijaitseva Yellowstonen kaldera, romahtanut kraatteri eli supertulivuori, joka on läpimitaltaan noin 55×72 kilometriä. Ensimmäisen kerran se purkautui yli kaksi miljoonaa vuotta sitten ja synnytti läpimitaltaan 50×80 kilometrin mittaisen kraatterin, joka oli satoja metrejä syvä. Kraatteri on sittemmin täyttynyt, ja syntynyttä muodostumaa kutsutaan nimellä Huckleberry Ridge Tuff. Yellowstonen kalderan useat purkaukset vapauttivat kaasuja ja tuhkaa maan ilmakehään ja aiheuttivat luultavasti säähäiriöitä. Siten purkaukset ehkä edistivät joidenkin lajien sukupuuttoa Pohjois-Amerikan mantereella. Viimeksi Yellowstonen kaldera purkautui noin 13 000 vuotta sitten, jolloin se synnytti viiden kilometrin mittaisen kraatterin.

title: Ekologinen kynnysarvo

text:
Groffman
määrittelee ekologisen kynnysarvon sellaiseksi muutoskohdaksi, jossa tapahtuu raju muutos ekosysteemin laadussa, ominaispiirteissä tai ilmiöissä, tai jossa pieni muutos ympäristökuormituksessa aiheuttaa suuren vasteen ekosysteemissä. Yleisellä tasolla ekologiset kynnysarvot voidaan määritellä ekosysteemien murroskohdiksi joissa kuormitus johtaa rajuun ja äkilliseen muutokseen ekosysteemissä.

title: Yellowstonen ekosysteemi

text: Poikkeuksia tähän linjaan on silti nähty useita. Puistossa on vuosien varrella ollut lukuisia suojeluohjelmia, kuten susien palautus alueelle vuonna 1995 ja yhä käynnissä oleva valkopäämerikotkan suojeluohjelma. Suojeluohjelmien tarkoitus on pyrkiä paikkaamaan ihmisen aiempia, luontoa tuhonneita toimia. Ihminen itse asetetaan ekosysteemin edelle tilanteissa, joissa ihmishenki on vaarassa. On myös tilanteita, joissa tulipaloja saatetaan sammuttaa. Lisäksi joitakin eksoottisia kasvi- ja eläinlajeja pyritään kontrolloimaan, jotta ne eivät olisi haitaksi puiston alkuperäisille eliöille. Nämä kosketukset ekosysteemiin on kuitenkin pyritty pitämään mahdollisimman pieninä, kuten puiston linjan mukaan kuuluu.

title: Yellowstonen ekosysteemi

text: Suuri Yellowstonen ekosysteemi, tai pelkkä Yellowstonen ekosysteemi, (engl. "Greater Yellowstone Ecosystem") on viimeinen laaja lähes koskematon ekosysteemi Maapallon pohjoisella lauhkealla vyöhykkeellä. Se sijaitsee Yhdysvaltain luoteisosassa. Yellowstonen ekosysteemi käsittää koko Yellowstonen kansallispuiston ja sen lisäksi vielä laajan alueen puiston lähistöllä. Tämä ekosysteemi on yksi maailman huomattavimmista luonnon "laboratorioista" maisemien, ekologian ja geologian kannalta. Yellowstonen ekosysteemin eläimistö on myös merkittävä.

title: Yellowstone (joki)

text: Yellowstonen valuma-alue on 182 336 neliökilometriä, ja sen yhdekstästä merkittävimmästä sivujoesta seitsemän virtaa siihen etelästä. Valuma-alueen korkeuserot ovat suuret, sillä korkeimmillaan se on 3 660 metrissä ja matalimmillaan joen suulla 660 metrissä. Korkeuseron takia ilmastokin muuttuu joen matkan aikana. Vuoristossa sataa yli 2100 millimetriä vuodessa ja lumi tulee pääosin lumena lopputalvesta tai varhaiskeväällä. Sen sijaan tasankoalueilla on kuivaa, siellä sataa alle 300 millimetriä vuodessa, ja sade tulee pääosin vetenä alkukesästä. Ilmaston lisäksi joenvarren kasvillisuus muuttuu. Yellowstonen kosteimmilla alueilla on douglaskuusimetsiköitä, ja keskijuoksulla valtalaji on kalliovuortenkataja. Montanan keski- ja itäosissa Yellowstonen varrella kasvaa tasangon ruohikoita ja muun muassa gammaheinää ja "Pascopyrum smithii" -heinäkasvia. Joen alajuoksulla on metsiköitä, joissa kasvaa punasaarnia ja takiaistammeja.

title: Yellowstonen ekosysteemi

text: Yellowstonen ekosysteemiin kuuluu eliöitä aina bakteereista suuriin nisäkkäisiin. Sen vulkaanisissa vesissä elää monenlaisia bakteereja ja leviä, sen avovesissä eri kalalajeja. Ekosysteemin eläimistöön kuuluu myös suuri määrä lintuja ja nisäkkäitä aina pienistä oravista suuriin harmaakarhuihin. Yellowstonen ekosysteemin vapiti- ja punakurkkulohikanta kuuluvat molemmat maailman suurimpiin. Alue on lisäksi ainoa, jossa on ollut biisoneita esihistoriallisista ajoista lähtien. Ekosysteemin eläimistöön kuuluu myös ihmislaji. Ihmisiä Yellowstonen ekosysteemin alueella asuu noin 370 000. Osa heistä on maanviljelijöitä tai karjatilallisia, mutta suurin osa saa nykyään elantonsa erilaisista palveluammateista.

title: Fort Yellowstone

text: Fort Yellowstone on Yellowstonen kansallispuistossa sijaitseva entinen Yhdysvaltain armeijan tukikohta ja nykyinen puiston hallinnollinen keskus. Se sijaitsee puiston Wyomingin puoleisella alueella.

title: Yellowstonen kaldera

text: Yellowstonen kaldera () on Yhdysvalloissa Yellowstonen kansallispuistossa sijaitseva supertulivuori, jonka mitat ovat 55×72 kilometriä. Suurpurkaus tuotti Lava Creekin tuffin 640 000 vuotta sitten. Tällöin purkautui arviolta 2 500 km³ vulkaanista ainetta, kuten laavaa ja tuhkaa. Pienempiä purkauksia on sattunut noin 20 000 vuoden välein. Viime aikoina alueella on tapahtunut enemmän maanjäristyksiä kuin kahteenkymmeneen vuoteen, mutta tutkijoiden mukaan viitteitä suuresta purkauksesta ei ole.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text: David E. Folsomin kolmimiehinen retkikunta tutki Yellowstonen aluetta 1869. He olivat siviilejä, vaikkakin Folsomilla oli jonkun verran työkokemusta maanmittaajana. Retkikunta muun muassa mittasi ensimmäisenä Yellowstonen putousten korkeuden. He parantivat myös alueen karttoja, julkaisivat artikkelin retkestä Western Monthly Magazinessa 1870 ja näin innostivat seuraavia tutkimusmatkailijoita alueelle. Samana vuonna Henry D. Washburnin johtama 19-henkinen retkikunta lähti alueelle. Retkikuntaan kuului myös asianajaja ja kirjailija Cornelius Hedges, joka ensimmäisten joukossa ehdotti alueen julistamista kansallispuistoksi.

title: Fort Yellowstone

text: Armeijan suorittama tarkka valvonta ja suuri henkilötyövoima puistossa johti siihen, että kyettiin viimein pysäyttämään vandaalit ja suojaamaan puistoa nyt aivan uudelle tavalla. National Park Service jatkoi pitkälti samolla linjolla kuin armeija; NPS jopa omaksui säännöksensä armeijalta. Luonnonsuojelijoiden mukaan Fort Yellowstone auttoi määrittämään, kuinka muitakin kansallispuistoja tulisi hallinnoida ja auttoi säästämään ne Yellowstonea kohdanneelta vandalismilta.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text:
Yellowstonen yleisiin pienempiin nisäkkäisiin kuuluu muun muassa viisi näätäeläinlajia, neljä lepakkolajia, neljä jänislajia, amerikanpiiskujänis, kolme päästäislajia, seitsemän oravalajia ja kanadanpuupiikkisika.
Yellowstonessa on havaittu 330 lintulajia, joista noin 148 pesii alueella. Lintulajeista muuttohaukka, valkopäämerikotka ja trumpettikurki ovat luokiteltu vaarantuneiksi. Muuttohaukka asuu Yellowstonessa huhtikuusta lokakuuhun ja talvehtii Meksikossa. Vuotta 1970 edeltänyt torjunta-aineiden liikakäyttö vahingoitti merkittävästi muuttohaukkakantaa, mutta viime vuosien suojelutoimet ovat johtaneet kannan kasvuun. Myös myrkytyksistä kärsinyt Yhdysvaltain kansallislintu valkopäämerikotka elää puistossa koko vuoden eikä muuta ulkomaille talvehtimaan. Yellowstonessa on parhaillaan käynnissä suojeluohjelma, jonka tavoitteena on saada puistoon 62 kotkaparia, jotka tuottaisivat yhteensä 53 poikasta vuosittain. Trumpettikurki on yksi Pohjois-Amerikan uhanalaisimmista lajeista. Laji kärsi ihmisen levittäytyessä yhä laajemmalle Yhdysvaltoihin 1700- ja 1800-luvuilla. Yellowstonessa ne viipyvät kesät. Vuonna 1999 Yellowstonessa oli vain kaksi aikuista trumpettikurkea, joista toinen kuoli vuotta myöhemmin. Tavallisimpia lintulajeja Yellowstonessa sen sijaan ovat muun muassa vuoritiainen, kanadanhanhi, preerialokki ja korppi.

title: Yellowstonen kansallispuisto

text: Yellowstone sijaitsee geologisesti aktiivisella alueella, ja se sijaitsee Yellowstonen kalderana tunnetun supertulivuoren päällä. Alueella on lisäksi monia geysireitä ja kuumia lähteitä, muun muassa maailman ehkä kuuluisin geysir, "Old Faithful" eli "Vanha Uskollinen". Alue on tunnettu monipuolisesta luonnostaan kuten kanjoneistaan ja vesiputouksistaan. Sen kasvillisuus on tyypillistä Kalliovuorten kasvillisuutta, ja 80 prosenttia puiston pinta-alasta peittää metsä. Yellowstonessa on lisäksi rikas eläimistö, johon kuuluu muun muassa karhuja, biisoneita ja puumia.


query: Milloin Ray Harryhausen syntyi?

title: Ray Harryhausen

text: Raymond Frederick ”Ray” Harryhausen (29. kesäkuuta 1920 Los Angeles, Yhdysvallat – 7. toukokuuta 2013 Lontoo, Englanti) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja animaattori, joka tunnetaan stop motion -tekniikalla tehdyistä erikoistehosteista. Harryhausen teki pitkän yhteistyön tuottaja Charles H. Schneerin kanssa ja loi erikoistehosteita moniin tieteis- ja fantasiaelokuviin. Harryhausenin tunnetuimpia luomuksia on Taistelu kultaisesta taljasta -elokuvan luurankoarmeija.

title: Ray Harryhausen

text: Vaikka Harryhausen tunnetaan erityisesti stop motion -tekniikasta, hän käytti elokuvissaan useita erilaisia visuaalisia efektejä. Lisäksi hänellä oli useassa elokuvassa myös laajempi rooli, sillä hän muun muassa etsi kuvauspaikkoja ja vaikutti käsikirjoitukseen sekä lavastukseen.[1]

title: Rachael Ray

text: Ray syntyi Massachusettsissa Elsa Scuderin ja James Rayn tyttäreksi ja kasvoi New Yorkissa. Hänen perheellään oli oma ravintola Massachusettsissa.

title: Ray Harryhausen

text: Ray Harryhausen syntyi Los Angelesissa vuonna 1920.[1] Hänen vanhemmillaan Frederick ja Martha Harryhausenilla oli saksalaiset sukujuuret. Ray kiinnostui lapsena esihistoriallisista eläimistä ja teki niistä vahamalleja.[2] Elokuva-alasta hän innostui nähtyään vuoden 1933 elokuvan King Kong, joka oli ensimmäisiä stop motion -tekniikoita käyttäneitä elokuvia. Pian hän alkoi koneenrakentaja- ja keksijäisänsä avustuksella opiskella stop motion -tekniikan perusteita ja tehdä autotallissa lyhytelokuvia dinosauruksista ja apinoista. High school -ikäisenä Harryhausen tapasi King Kongin animaatioista vastanneen Willis O’Brienin, joka neuvoi häntä opiskelemaan anatomiaa ja kuvanveistoa.[1]

title: Ray Harryhausen

text: Animaattori George Pal oli paennut vuonna 1940 Euroopasta Yhdysvaltoihin. Harryhausen näytti hänelle töitään ja sai paikan Paramountilta, joka tuotti Palin elokuvien lyhytelokuvasarjan. Harryhausen liittyi 1942 armeijaan, ja hänet määrättiin viestijoukkoihin Frank Capran johtamaan propagandaelokuvia tuottavaan osastoon.[2]

title: Ray Harryhausen

text: Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

title: Ray Harryhausen

text: Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat Luokka:Yhdysvaltalaiset animaattorit Luokka:Erikoistehosteiden suunnittelijat Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet Luokka:77.4 Elokuvataide

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausen suunnitteli erikoistehosteet hyvin luonnollisen näköisiksi, toisin kuin esimerkiksi hänen jälkeensä nousseet animaattorit Tim Burton ja Nick Park, joiden animaatiot ovat hyvin tyyliteltyjä. Harryhausen etsikin jatkuvasti uusia tapoja, joilla hänen hahmonsa voisivat kanssakäydä oikeiden näyttelijöiden kanssa mahdollisimman luonnollisesti. Harryhausen käytti erityisesti kehittämäänsä niin sanottua Dynamation-tekniikkaa.[1] Yksinkertaistettuna Harryhausen heijasti elokuvaa läpikuultavalle kankaalle, jonka eteen hän asetti mallihahmonsa. Sen eteen sijoitettiin osittain tummennettu lasi. Kamera kuvasi lasin läpi ja tummennetun alueen kohdalle luotiin toisessa otoksessa hahmon etualalla olevat kohteet.[6]

title: Lisa Ray

text: Ray syntyi Torontossa intialaiselle isälle ja puolalaiselle äidille. Hän kasvoi Etobicoken lähiössä, ja aloitti mallin työt 16-vuotiaana.

title: Ray Danton

text: Ray Danton syntyi juutalaisperheeseen, opiskeli Pittsburghin yliopistossa ja Carnegien teknisessä koulussa sekä näytteli teatterissa. Korean sodan aikana hän palveli Yhdysvaltain maavoimissa.

title: Sinbadin uudet seikkailut

text: Elokuvan erikoistehosteista vastaa Ray Harryhausen. Tämän elokuvan myötä Harryhausen siirtyi hirviöelokuvista fantasiaan. Elokuvasta tuli sekä kaupallinen menestys että arvostelumenestys. Se oli myös Harryhausenin ensimmäinen värielokuva, ja siinä nähtävää Sinbadin ja luurangon välistä taistelua pidettiin Britanniassa liian pelottavana.

title: Ray Harryhausen

text: Jumalten taistelu ei ollut kuitenkaan Harryhausenin viimeinen elokuva, sillä hän viimeisteli vielä vuonna 2002 kahden nuoremman animaattorin avustuksella aiemmin keskeneräisen Hanhiemo-animaation The Story of The Tortoise & the Hare.[1]

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausen eli viimeiset vuotensa Britanniassa vaimonsa Dianan kanssa. Hän kuoli Lontoossa 7. toukokuuta 2013.[4]

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausen suunnitteli 1950-luvun alussa uuden stop motion -tekniikan, joka säästi tuotantokustannuksissa. Ensimmäinen tekniikkaa käyttänyt elokuva oli Harryhausenin pitkäaikaisen ystävän Ray Bradburyn novelliin perustunut Syvyyksien hirviö (1953).[3] Elokuvan jälkeen Harryhausen teki muutamia satuanimaatiota ja mainoksia, kunnes tapasi tuottaja Charles H. Schneerin, jonka kanssa hän aloitti pitkän yhteistyön.[2]

title: Sinbad, merten sankari

text:
Sinbad, merten sankari (engl. "The Golden Voyage of Sinbad") on Gordon Hesslerin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen fantasiaseikkailuelokuva vuodelta 1973. Pääosissa ovat John Phillip Law, Tom Baker, Takis Emmanuel, Caroline Munro, Douglas Wilmer ja Martin Shaw. Elokuvan erikoistehosteista vastaa Ray Harryhausen.
"Sinbad, merten sankari" on toinen kolmesta Columbia Picturesin tuottamasta Sinbad-elokuvasta. Ensimmäinen on "Sindbadin uudet seikkailut" ("The 7th Voyage of Sinbad", 1958) ja kolmas "Sinbad ja tiikerinsilmä" ("Sinbad and the Eye of the Tiger", 1977).

title: Sinbad ja tiikerinsilmä

text: Sinbad ja tiikerinsilmä (engl. "Sinbad and the Eye of the Tiger") on Sam Wanamakerin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen fantasiaseikkailuelokuva vuodelta 1977. Pääosissa ovat Patrick Wayne, Taryn Power, Margaret Whiting, Jane Seymour ja Patrick Troughton. Elokuvan erikoistehosteista vastaa Ray Harryhausen.

title: Ray Harryhausen

text: Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link) Check date values in: |accessdate=, |date= (help)CS1 maint: unrecognized language (link) Check date values in: |accessdate=, |date= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)

title: Ray Harryhausen

text: Jäätyään eläkkeelle elokuva-alalta Harryhausen palasi kuvanveistoharrastukseensa ja kiersi maailmaa luennoimassa. Hän myös julkaisi vuonna 2004 omaelämäkerran An Animated Life. Vuonna 2012 ilmestyi Harryhausenia käsitellyt dokumenttielokuva Ray Harryhausen: Special Effects Titan.[2] Harryhausen lahjoitti vuonna 2010 Bradfordissa sijaitsevaan Kansalliseen mediamuseoon noin 20000 esinettä käsittäneen kokoelmansa.[4] Siihen kuuluu muun muassa malleja, piirroksia, maalauksia ja kuvasuunnitelma Harryhausenin elokuvista.[5]

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausenin ja Schneerin yhteistyö kesti 1980-luvun alkuun asti. Heidän elokuviaan olivat Salaperäinen saari (1961), Taistelu kultaisesta taljasta (1963), Ensimmäiset miehet kuussa (1964), The Valley of Gwangi (1969), Sinbad, merten sankari (1973), Sinbad ja tiikerinsilmä (1977) ja Jumalten taistelu (1981).[3] Näistä Taistelu kultaisesta taljasta on erityisen tunnettu Harryhausenin luomasta kreikkalaissankarien ja luurankoarmeijan välisestä miekkataistelusta.[1] Jumalten taistelu oli hänen ja Schneerin yhteistyön tietynlainen huipennus, sillä siinä yhdistyivät ensimmäisen kerran Harryhausenin animaatiot ja tähtinäyttelijät. Elokuvassa esiintyivät muun muassa Laurence Olivier Zeuksena sekä Maggie Smith ja Claire Bloom.[2] Harryhausenin työtehtävät olivat jo vähentyneet 1970-luvulla, kun Hollywood käänsi kiinnostuksensa enemmän digitaalisiin ja optisiin tehosteisiin, joiden käytöstä Harryhausen ei ollut kiinnostunut. Jumalten taistelu jäikin hänen viimeiseksi pitkäksi elokuvakseen.[1]

title: Lentävien lautasten hyökkäys

text: Elokuva on tullut tunnetuksi Ray Harryhausenin luomista stop motion -tehosteista. Elokuvassa esiintyvien lentävien lautasten tehosteet näyttävät aikaisekseen todella aidoilta: ne liikkuvat ilmassa hyvin todentuntuisesti ja näyttävät siltä, kuin ne oikeasti lentäisivät. Lentävien lautasten lisäksi Harryhausen animoi elokuvaan yksityiskohtaisesti tuhoutuvia rakennuksia.

title: Ray J

text: Ray J syntyi McCombiin, Mississippiin 17. tammikuuta 1981. Rayn muutti myöhemmin perheineen Kalifornian Carsoniin. Jo kahdeksan-vuotiaana Ray esiintyi "The Sinbad Show" -komediasarjassa.

title: Mary Josephine Ray

text: Mary Josephine Ray (17. toukokuuta 1895 – 7. maaliskuuta 2010) oli kuollessaan maailman toiseksi vanhin elossa ollut ihminen. Hän syntyi Kanadassa, mutta asui Yhdysvalloissa. Häntä iäkkäämpi on japanilainen Kama Chinen. Ray tunnettiin Boston Red Soxin fanina.

title: Sugar Ray Leonard

text: Ray Charles Leonard syntyi 17. toukokuuta 1956 Wilmingtonissa, Pohjois-Carolinassa Getha ja Cicero Leonardin perheeseen.[1][2][3] Hän oli viides perheen seitsemästä lapsesta. Hänet nimettiin laulaja Ray Charlesin mukaan, koska äiti toivoi hänestä laulajaa.[1][2]

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausenin kehittämät erikoistehosteet ovat inspiroineet useita, erityisesti tehostepainotteisten suurelokuvien tekijöitä. George Lucas, Steven Spielberg, James Cameron ja Peter Jackson ovat kaikki tunnustaneet Harryhausenin töidensä edelläkävijäksi. Monet animaattorit ovat myös jättäneet elokuviin pieniä kunnianosoituksia Harryhausenille: Tim Burtonin Corpse Bridessa on Harryhausen-piano ja Pixarin Monsterit Oy -elokuvassa on Harryhausenin ravintola.[1] Harryhausen sai vuonna 1992 Yhdysvaltain elokuva-akatemian jakaman Gordon E. Sawyer -palkinnon tunnustuksena pitkästä urastaan.[2]

title: Ray Harryhausen

text: Gulliverin matkojen esituotantovaiheessa Harryhausen ja Schneer muuttivat Britanniaan, missä travelling matte -tekniikka, jolla yhdistettiin erikseen kuvattuja kohtauksia, oli parempaa kuin Hollywoodissa.[2] Britanniassa Harryhausen tapasi tutkimusmatkailija David Livingstonen jälkeläisen Diana Livingstone Brucen, jonka kanssa hän meni myöhemmin naimisiin ja sai tyttären.[1]

title: Candi Milo

text: Milo syntyi San Joséssa, Kaliforniassa, jossa hän kävi koulua aina high schooliin asti. Milo esiintyi jo 16-vuotiaana huvipuistoissa laulajana ja erityisesti Anaheimin Disneylandissä. Milo muutti Los Angelesiin, jossa hän työskenteli stand up -koomikkona ja laulajana. Milon ura koomikkona edistyi laulajan uraa paremmin ja hän muun muassa esiintyi televisiosarjoissa, kuten "Comedy Express" ja "Evening at the Improv".

title: Ray Dolby

text: Ray Milton Dolby syntyi Portlandissa 18. tammikuuta 1933. Hänen vanhempansa olivat Earl ja Esther Dolby, ja hänen isänsä työskenteli kiinteistönmyyjänä. Perhe muutti Palo Altoon, Kaliforniaan, kun Ray oli vielä pieni. Hän soitti nuorena pianoa ja klarinettia, mutta kertoi myöhemmin, että oli pääosin kiinnostunut musiikin ja soittimien tekniikasta.

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausen teki viimeisen kerran animaatiota O’Brienille elokuvassa Eläinten maailma (1956). Tämän jälkeen hän jatkoi yhteistyötä Schneerin kanssa. Seuraavaksi valmistui elokuva Lentävien lautasten hyökkäys (1956).[2] Harryhausen siirtyi hirviöelokuvista fantasiaan vuoden 1958 elokuvassa Sinbadin uudet seikkailut. Siitä tuli sekä kaupallinen menestys että arvostelumenestys.[3] Se oli myös Harryhausenin ensimmäinen värielokuva, ja siinä nähtävää Sindbadin ja luurangon välistä taistelua pidettiin Britanniassa liian pelottavana.[2]

title: Ray Ewry

text: Ray Ewry syntyi 1873. Hänen äitinsä kuoli tuberkuloosiin, kun hän oli aivan pieni, ja hänen isänsä taisteli alkoholismin kanssa.

title: Ray Harryhausen

text: Sodan jälkeen Harryhausen jäi työttömäksi ja alkoi tuottaa kaksiminuuttisia satutarinoita löytämälleen vanhalle 16-millimetriselle filmille. Hän liitti elokuviinsa esi- ja jälkinäytöksen, joissa esiintyi Hanhiemo, ja sai myytyä niitä kouluihin ja kirjastoihin.[2] King Kongin tuottaja ja ohjaaja Merian C. Cooper oli samoihin aikoihin tekemässä O’Brienin kanssa uutta elokuvaa suuresta apinasta. O’Brien pyysi Harryhausenia mukaan toteuttamaan elokuvan Afrikan aave animointeja.[1] O’Brien oli myös elokuvan tuottaja, joten Harryhausen joutui tekemään lopulta noin 80 prosenttia elokuvan animaatioista.[3] Elokuva ei menestynyt taloudellisesti, mutta O’Brien sai siitä parhaiden erikoistehosteiden Oscarin.[2]


query: Kuka Hirohito oli?

title: Hirohito

text: Keisari Hirohito (, 29. huhtikuuta 1901 Tokio – 7. tammikuuta 1989 Tokio) oli Japanin 124. keisari, joka hallitsi Japania vuosina 1926–1989.[1] Hirohiton valtakausi on Japania hallinneiden keisareiden pisin. Hirohiton valtakautta kutsutaan Shōwa-kaudeksi, ja samaa Shōwa-nimeä (昭和天皇) käytetään myös kirjoitettaessa Hirohitosta keisarina. Länsimaissa hänet tunnetaan kuitenkin syntymänimellään.

title: Hirohito

text: Keisari Meiji uskoi vastuun Hirohiton opettamisesta Venäjän sodan sankarille, kenraali Nogille, vuonna 1908. Nogin opetusmalli perustui tiukkaan sotilaskuriin, jossa bushido, zen ja kungfutselaisuus olivat tärkeässä osassa. Hirohiton isoisän, keisari Meijin kuoltua 1912 tulevan keisarin elämä muuttui suuresti. Entiselle opetusministerille ja Tokion keisarillisen yliopiston presidentille Hamao Aratalle annettiin vastuu Hirohiton opettamisesta. Vain hieman sen jälkeen, kun Hirohito oli aloittanut uudessa opissaan, Nogi suoritti junshin eli seurasi keisari Meijiä kuolemaan tekemällä itsemurhan.

title: Akihito

text: Akihito (, s. 23. joulukuuta 1933) on Japanin 125. ja nykyinen keisari. Akihito on keisari Hirohiton ja keisarinna Nagakon viides lapsi ja vanhin poika.

title: Japanin keisari

text: 1930-luvulle tultaessa Japanin hallitus koostui suurelta osin fasistityyppisistä sotilasjohtajista, jotka käyttivät keisarin jumalallisuusajatusta imperiumin laajentamispyrkimyksiin. Toisessa maailmansodassa keisari oli symboli, jonka puolesta sotilaat lähetettiin taistelemaan ja kuolemaan. Keisari Hirohito itse pysytteli taka-alalla, ja hänen roolistaan sodassa on kiistelty. Japanin antauduttua Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman olisi halunnut Hirohiton sotasyyllisyysoikeuteen, mutta miehityshallinnon johtaja Douglas MacArthur kannatti keisari-instituution säilyttämistä, koska se edusti jatkuvuutta ja yhtenäisyyttä Japanissa. Keisarius säilyi, mutta siitä tuli puhtaasti seremoniallinen instituutio. Naisilta oli poistettu mahdollisuus nousta hallitsevaksi keisarinnaksi preussilaismallisella vuoden 1889 perustuslailla, ja tämä este säilyi myös perustuslaissa, jonka Yhdysvaltain miehityshallinto saneli hyväksyttäväksi voimaan 1947.

title: Nagako

text: Nagako (; 6. maaliskuuta 1903 Tokio – 16. kesäkuuta 2000 Tokio) oli Japanin keisari Hirohiton vaimo vuosina 1924–1989 sekä Japanin keisarinna vuosina 1926–1989, miehensä kuolemaan asti. Nagako sai kuolemansa jälkeen uuden nimen keisarinna Kōjun (). Nagako ja Hirohito olivat Japanin historian pitkäaikaisin keisaripari, sillä heidän avioliittonsa kesti lähes 65 vuotta.

title: Shōwa-kausi

text: Shōwa-kausi (昭和) oli aikakausi Japanin historiassa 25. joulukuuta 1926 – 7. tammikuuta 1989. Aikakausi sijoittuu keisari Hirohiton valtakaudelle. Shōwa-kautta edelsi Taishō-kausi ja seurasi Heisei-kausi.

title: Yone Minagawa

text: Minagawasta tuli Japanin vanhin jo huhtikuussa 2005. Hänen elinaikanaan Japanissa oli vallassa neljä eri keisaria: Meiji, Yoshihito, Hirohito ja Akihito. Hän kuoli elokuussa 2007, jolloin maailman vanhimmaksi ihmiseksi nousi Edna Parker.

title: Hirohito

text: Douglas MacArthur ja keisari Hirohito Ronald ja Nancy Reagan sekä keisari Hirohito (äärimmäisenä oikealla) Tokiossa 9. marraskuuta 1983 Hirohiton mausoleumi

title: Gyokuon-hōsō

text: Hirohiton puhe oli luultavasti ensimmäinen kerta, kun Japanin keisari puhui (joskin levyn kautta) suoraan kansalleen. Puhe tehtiin muodollisella, jokseenkin arkaaisella vanhan keisarillisen hovin käyttämällä japanilla. Lisäksi Hirohiton puhe ei suorasti viitannut antautumiseen lainkaan, vaan siinä ilmoitettiin keisarin ohjanneen hallitusta hyväksymään täysin Potsdamin julistuksen ehdot. Tämä aiheutti sekaannusta kuuntelijoissa, joista monet eivät olleet varmoja oliko Japani antautunut vai kannustiko Hirohito heitä vastustamaan vihollisen hyökkäystä. Radiolähetyksen huono äänenlaatu ja liiallisen muodollinen hovikieli lisäsivät hämäännystä.

title: Japanilainen mytologia

text: Yksi japanilaisen jumaltaruston merkittävimpiä uskomuksia oli muinainen myytti, jonka mukaan Japanin keisarisuku polveutuisi auringonjumalatar Amaterasusta. Vasta vuonna 1945 keisari Hirohito joutui liittoutuneiden vaatimuksesta tunnustamaan, ettei hän ollut jumalaista syntyperää.

title: Hirohito

text: Hirohito kasvatettiin tuon ajan keisarillisen perinteen mukaisesti erillään perheestään. Nuoren Hirohiton ja hänen veljensä Yasuhiton (prinssi Chichibu) kasvatuksesta vastasi kreivi Kawamura Sumiyoshi. Alle kolmen viikon ikäisenä Hirohito lähetettiin hovista Satsuman lääniin osaksi kreivi Kawamuran perhettä. Kawamura oli vakinaisesta palveluksesta jo eläkkeelle jäänyt vara-amiraali. Valitsemalla Kawamuran Hirohiton opettajaksi keisarihovi halusi kouluttaa tulevan keisarin modernien hallitsijoiden tapaan sotilaaksi. Kawamura kuoli 67-vuotiaana 1904 Venäjän–Japanin sodan ollessa kiivaimmillaan, ja kolmevuotias Hirohito palasi veljensä kanssa takaisin hovin kasvatettavaksi Kōson palatsiin Tokion lähelle.

title: Yoshihito

text: Yoshihito nai Fujiwara-klaania olevan, tarmokkaaksi osoittautuneen ruhtinatar Sadako Kujōn (keisarinnavainajana postuuminimeltä Teimei) vuonna 1900. He saivat neljä poikaa, joista vanhin, Hirohito, nousi Japanin valtaistuimelle Yoshihiton kuoltua.

title: Hirohito

text: Daisuke Namba yritti murhata Hirohiton ampumalla tätä kohti Tokiossa 27. joulukuuta 1923. Namba teloitettiin myöhemmin hirttämällä.

title: Talviolympialaiset 1972

text: Vuoden 1972 talviolympialaiset pidettiin Sapporossa, Japanissa 3.–13. helmikuuta vuonna 1972. Kisat avasi Japanin keisari Hirohito, olympiatulen sytytti Hideki Takada ja urheilijoiden valan vannoi pikaluistelija Keiichi Suzuki.[1]

title: Naruhito

text: Naruhito (, s. 23. helmikuuta 1960 Tokio) on Japanin kruununprinssi. Hän on keisari Akihiton ja keisarinna Michikon vanhin poika. Hänestä tuli Japanin kruununperillinen virallisesti 23. helmikuuta 1991, jonkin aikaa keisari Hirohiton kuoleman jälkeen. Lapsena hänen nimensä oli prinssi Hiro ().

title: Michiko

text: Michiko ja Akihito vihittiin 10. huhtikuuta 1959. Keisaripari heistä tuli keisari Hirohiton 7. tammikuuta 1989 tapahtuneen kuoleman jälkeen.

title: Daisuke Namba

text: Daisuke Namba (; 7. marraskuuta 1899 – 15. marraskuuta 1924) oli japanilainen kommunisti, joka yritti murhata prinssihallitsija Hirohiton ampumalla tätä kohti Tokiossa 27. joulukuuta 1923. Namba tuomittiin kuolemaan vuonna 1924 ja teloitettiin hirttämällä kahden päivän päästä. Hirohitosta tuli myöhemmin (1926) keisari.

title: Miehitetty Japani

text:
2. syyskuuta Japani antautui muodollisesti ja allekirjoitti Japanin antautumissopimuksen (). Kenraali MacArthurin oli periaatteessa tarkoitus vastata liittoutuneiden asettamalle neuvontakomissiolle, mutta käytännössä hän teki kaiken itse. Hänen ensimmäinen prioriteettinsa oli rakentaa ruoanjakelujärjestelmä, sillä hallituksen romahdettua ja tärkeimpien kaupunkien tuhouduttua pommituksissa lähes koko maa näki nälkää.
Kun ruokahuolto oli aloitettu, MacArthur ryhtyi hankkimaan keisari Hirohiton luottamusta. Miehet tapasivat ensimmäisen kerran 28. syyskuuta – heistä otettu valokuva on yksi Japanin historian kuuluisimmista. Moni oli järkyttynyt MacArthurin käytettyä tavallista univormuaan juhlapuvun sijaan tavatessaan keisarin; MacArthur saattoi tehdä tämän tarkoituksella, kertoakseen mielipiteensä keisarin tulevasta asemasta (Guillain, 1981). Muiden liittoutuneiden johtajien vaatiessa Hirohiton tuomitsemista sotarikollisena MacArthur vastusti näitä vaatimuksia, sanoen mahdollisen oikeudenkäynnin olevan äärettömän epäsuosittu japanilaisten keskuudessa.

title: Hirohito

text: Hirohito johti Japanin toiseen maailmansotaan pääministerinään Hideki Tōjō.[2] Japani liittoutui sodassa Italian ja Saksan kanssa ja liittyi näin akselivaltoihin.[3][4] Japani taisteli Tyynellämerellä ja valloitti Intian saaristoa. Japanista tuli Tyynenmeren valtias, lukuun ottamatta Yhdysvaltain hallussaan pitämiä alueita. Jopa Australiassa pelättiin keisarillisen Japanin armeijan hyökkäystä vuonna 1941. Hirohito halusi kuitenkin hallita koko Tyynenmeren aluetta, ja koska osa sen alueista oli Yhdysvaltain hallussa, Japani hyökkäsi vuonna 1941 Yhdysvaltoihin näyttääkseen vahvuutensa ja ilmaistakseen tällä tavalla olevansa Tyynenmeren herra. Hirohito ja Tōjō luultavasti ajattelivat Yhdysvaltain perääntyvän hyökkäyksen jälkeen ja vetävän joukkonsa pois Tyynenmeren alueelta. Japani teki joulukuussa 1941 tuhoisan iskun Yhdysvaltain meritukikohtaan Pearl Harboriin. Useita sotilaita kuoli ja laivoja upposi. Yhdysvallat julisti sodan Japanille, ja Japanin liittolainen Saksa julisti sodan Yhdysvalloille. Saksasta ei kuitenkaan ollut tuolloin konkreettista apua Japanille. Yhdysvaltain joukot sotivat pitkään Japanin armeijaa vastaan Tyynellämerellä. Elokuussa 1945 Yhdysvallat pudotti kaksi atomipommia Japaniin, Hiroshimaan ja Nagasakiin. Useita Hirohiton kenraaleja sekä myös pääministeri Tōjō teloitettiin sodan jälkeen sotarikoksista syytettyinä, mutta Hirohito kuitenkin säästyi. Kolmen alkuperäisen akselivallan johtajista vain Hirohito pysyi yhä vallassa sodan jälkeen.[5]

title: Hirohito

text: Luokka:Japanilaiset toisen maailmansodan henkilöt Luokka:Japanin keisarit Luokka:Sijaishallitsijat Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

title: Hiei (1912)

text: Alus osallistui 11. lokakuuta keisarin laivastokatselmukseen Jokohaman edustalla. Laivaston komentaja, amiraali Yamamoto Isoroku toivotti keisari Hirohiton tervetulleeksi Hieille, jonka jälkeen alus risteilijöiden Takao, Kako ja Furutaka saattamana tarkasti Tokionlahdella olleet 80 alusta.[3]

title: Yasukuni-jinja

text: Shōwa-keisari Hirohito ei käynyt paikalla enää vuoden 1978 jälkeen, jolloin sotarikolliset lisättiin sen luetteloihin.

title: Der Fuehrer’s Face

text: Alussa univormupukuinen orkesteri marssii ympäri pientä kylää laulaen elokuvaan sävellettyä laulua (säv. Oliver Wallace). Puut ja tuulimyllyt muistuttavat hakaristiä. Orkesteriin kuuluvat myös keisari Hirohito ja Benito Mussolini. Kulkue herättää Aku Ankan ja vie hänet työhön ammus- ja pommitehtaaseen.

title: Miehitetty Japani

text: Japani antautui liittoutuneille 14. elokuuta 1945 keisari Hirohiton hyväksyttyä Potsdamin julistuksen ehdot. Seuraavana päivänä Hirohito julisti Japanin antautuneeksi radiossa, ja päivästä tuli V-J-päivä ("Victory over Japan Day"). Potsdamissa Yhdysvaltojen presidentti Harry Truman, Ison-Britannian pääministeri Clement Attlee ja Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalin olivat sopineet Japanin keisarikunnan miehityksen menettelytavoista. Neuvostoliitto olisi vastuussa Pohjois-Koreasta, Sahalinista sekä Kurilleista, kun taas Yhdysvallat ja Britannia vastaisivat Japanista, Etelä-Koreasta ja Japanin jäljellä olevista alueista Oseaniassa.

title: William Edwards Deming

text: Vuonna 1960 Japanin pääministeri Nobusuke Kishi palkitsi keisari Hirohiton ohjeistamana tohtori Demingin Japanin 2. luokan Order of the Sacred Treasures -mitalilla. Mitalin myöntämisasiankirjassa tunnustetaan Demingin vaikutus Japanin teollisuuden uudelleensyntymiseen ja sen nousuun maailmanmenestykseen.

title: Wadō-ryū

text: 1966 Keisari Hirohito myönsi Ōtsukalle arvonimen "Kun goto Suokuo Kyoku Jūjutsu Shō". Hän sai tämän arvonimen ansioistaan karaten parissa.

title: Hirohito

text: Hirohiton valtakausi alkoi käytännössä jo 1921, kun hän seurasi henkisesti sairaalloista isäänsä keisari Yoshihitoa Japanin sijaishallitsijaksi. Hirohiton valtakauden alussa sotilaiden valta Japanin hallinnossa kasvoi, ja Japanin jo Meiji-kaudella aloittama Japanin vahvistaminen ulkoisia vihollisia vastaan sai lisää kannatusta politiikassa.

title: Hirohito

text: Hirohito pysyi Japanin keisarina aina kuolemaansa asti, vuoteen 1989. Toisen maailmansodan jälkeen Japanin kansa ei enää kuitenkaan pitänyt keisaria jumalallisena olentona kuten ennen, sillä Hirohito ei onnistunut estämään atomipommien pudottamista Nagasakiin ja Hiroshimaan. Hirohiton kuoltua vuonna 1989 hänen pojastaan Akihitosta tuli Japanin uusi keisari.

title: Faust (vuoden 2011 elokuva)

text: "Faust" on viimeinen osa Sokurovin tetralogiasta, joka käsittelee vallan olemusta, ja ensimmäinen, jonka pääosassa on fiktiivinen henkilö. Aiemmat osat käsittelivät Adolf Hitleriä ("Moolok", 1999), Vladimir Leniniä ("Telets", 2000) ja Hirohitoa ("Solntse", 2005).

title: Nijōn linna

text: Alkuperäinen Honmaru-palatsi muistutti Ninomaru-palatsia. Rakennuksen nimi oli Katsura-palatsi ennen kuin se siirrettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1893 ja nimettiin uudelleen. Alkuperäiseen palatsiin kuului 55 rakennusta mutta vain pieni osa niistä siirrettiin. Shōwa-keisari Hirohiton virkaanastujaiset pidettiin täällä vuonna 1928.


query: Milloin Pentti Linkola syntyi?

title: Pentti Linkola

text: Kaarlo Pentti Linkola (s. 7. joulukuuta 1932 Helsinki) on suomalainen kirjailija, radikaali ympäristöfilosofi, toisinajattelija, kehityskriitikko, luonnonsuojelija, ornitologi, kalastaja ja esseisti.[1]

title: Pentti Linkola

text: Ajattelussaan Linkola vaatii ihmistä palaamaan kapeampaan ekologiseen lokeroon siirtymällä takaisin matalampaan elintasoon sekä hylkäämällä modernin tekniikan. Väestönkasvu on Linkolan mielestä suurin uhka elämän jatkumiselle, ja hän onkin toistuvasti kertonut kannattavansa pidäkkeettömästi muun muassa terrorismia syyskuun 11. päivän terrori-iskuista Unabomberiin.[18] Hän myös hyväksyisi suurkaupunkien vesijohtoverkkojen myrkyttämisen ja tautiepidemiat.[19]

title: Luonnonperintösäätiö

text: Luonnonperintösäätiön perusti vuonna 1995 kalastaja-kirjailija Pentti Linkola nimellä Luonnonsuojelualuesäätiö. Säätiö perustettiin Linkolan lahjoittamalla 400 000 markalla, jotka hän oli vuosikymmenten aikana säästänyt kalastajan tuloista ja luentopalkkioista. Ensimmäiset viisi vuotta säätiö keräsi varoja ja etsi sopivaa metsää suojeltavaksi. Säätiön nimi muutettiin vuonna 2003 Luonnonperintösäätiöksi, joka korostaa selvemmin säätiön sukupolvien ylitse ulottuvaa tehtävää.

title: Pentti Linkola

text: Linkola on kirjoittanut myös, että korkealla aineellisella elintasolla ihminen paitsi tuhoaa luontoa myös rääkkää itseään henkisesti.[25] Tämän perusteella hän on kritisoinut muun muassa nykyaikaista koulutusta. Hänen mielestään nykyinen koulutusputki on ylipitkä.[26] Aikuiskoulutusta Linkola vastustaa vielä enemmän, sillä hänen mielestään ihmisen ei pitäisi olla pakotettu opiskelemaan uutta nuoruutensa jälkeen, ohitettuaan luonnollisen oppimisikänsä.[27] Teoksessaan Voisiko elämä voittaa Linkola kirjoittaa, että koululaitosta pitäisi vaalia yhteiskunnan silmäteränä mutta että opetuksen sisältöä pitäisi muuttaa nykyisestä.[28]

title: Pentti Linkola

text: Suomea Linkola on arvostellut kulutusyhteiskunnan pohjoiseksi sillanpääasemaksi, joka on tihutöissään erityisen röyhkeä jopa muihin teollisuusmaihin verrattuna.[30] Linkola tuomitsee ajatukset, joiden mukaan Suomessa on vielä tilaa eikä suomalaisten tarvitsisi huolehtia väestöräjähdyksestä. Linkola on kirjoittanut, että suhteellisesti Suomea voidaan pitää maailman tiheimmin asuttuihin maihin kuuluvana, kun otetaan huomioon, millä ilmastovyöhykkeillä maailman maat sijaitsevat. Hän on huomauttanut, että Suomen ilmastovyöhykkeellä melkein kaikkialla muualla maapallolla vallitsee lähes väestötyhjiö.[31] Lisäksi hän vihaa suomalaisten kesämökkeilyä turhana ja rantoja valtaavana ja muistuttaa siitä, että muualla maailmassa ihmisillä on tavallisesti vain yksi asunto. Norjan hän on tosin sanonut olevan ”toinen öykkärien maa”, koska sielläkin on monia loma-asuntoja.

title: Metsäntutkimuslaitos

text: Suomen ympäristökeskuksen mukaan inventointi tuottaa luotettavaa tietoa yleisistä luontotyypeistä, mutta harvinaisten luontotyyppien ja lahopuun määrän arvioiden osalta inventoinnissa on suuret keskivirheet. Eri aikoina tehtyjen inventointien vertailu on lisäksi epävarmaa, sillä on epäselvää, missä määrin inventointien välillä tapahtuneet muutokset ovat todellisia ja missä määrin seurausta muuttuneista luokitteluista. Luonnonperintösäätiön hallituksen puheenjohtaja Pentti Linkola on todennut Metlan vääristelevän inventointitilastoja niin, että ne osoittavat puuvarojen määrän selvästi todellista suuremmaksi. Vääristelyn tarkoitus olisi Linkolan mukaan parantaa metsäteollisuuden asemaa hintaneuvotteluissa.

title: Pentti Linkola

text: Linkola suhtautuu vieraslajeihin jyrkän torjuvasti: minkit, supikoirat ja luonnossa vapaana liikkuvat kissat tulisi Linkolan mielestä hävittää Suomesta.[21]

title: Pentti Linkola

text: Linkola, Pentti & O. Hilden: Suuri Lintukirja. Otava 1955, uudistettu laitos 1962 Isänmaan ja ihmisen puolesta: Mutta ei ketään vastaan. Helsinki: Suomen sadankomitealiitto, 1960. Uusintapainos: Into-pamfletti 2010. Pohjolan linnut värikuvin: Elinympäristö. Levinneisyys. Muutto. Otava 1963–67. Citation error, replace with{{cite book| title = Unelmat paremmasta maailmasta| location = Helsinki| publisher = WSOY| year = 1971 (4. painos 1990)}} Citation error, replace with{{cite book| title = Toisinajattelijan päiväkirjasta| location = Helsinki| publisher = WSOY| year = 1979| isbn = 951-0-09514-1}} Citation error, replace with{{cite book| author = Linkola, Pentti & Soininvaara, Osmo| title = Kirjeitä Linkolan ohjelmasta| publisher = Perusta| year = 1986| isbn = 951-0-14133-X}} Citation error, replace with{{cite book| title = Johdatus 1990-luvun ajatteluun| location = Helsinki| publisher = WSOY| year = 1989| isbn = 951-0-15940-9}} Citation error, replace with{{cite book| title = Voisiko elämä voittaa: ja millä ehdoilla| location = Helsinki| publisher = Tammi| year = 2004| isbn = 951-31-3159-9}}

title: Pentti Linkola

text: Vuonna 1995 Linkola perusti Luonnonperintösäätiön, jonka tarkoituksena on ostaa metsää luonnonsuojelualueiksi. Ylen Suuret suomalaiset -äänestyksessä moni laski Linkolan ansioksi sen, että hän "elää kuten opettaakin"[20] Vuonna 1998 Suomen luonnonsuojeluliitto myönsi Linkolalle ympäristöpalkinnon puolivuosisataisesta elämäntyöstä Suomen luonnon hyväksi ja vuonna 2008 liiton juhlamitalin tunnustukseksi ympäristön hyväksi tehdystä työstä. Vuonna 1988 Linkola sai Lintutieteellisten Yhdistysten Liiton (nyk. BirdLife Suomi) kultaisen ansiomerkin linnuston suojelun eteen tehdystä työstä.

title: Linkolan soutajan päiväkirja

text: Linkolan soutajan päiväkirja on Eero Alénin muistelma työharjoittelusta kalastaja ja luonnonsuojelija Pentti Linkolan soutajana syksyllä 1994.

title: Pentti Linkola

text: Linkola on yksi Suomen lintutieteen pioneereista. Hänen ensimmäinen ornitologinen julkaisunsa on yhdessä Olavi Hildénin kanssa koottu Suuri Lintukirja (1955). Linkola oli myös yksi 1960-luvulla ilmestyneen laajan Pohjolan linnut värikuvin -teoksen kirjoittajista. Lintuja hän on tutkinut pitkään: hän on muun muassa rengastanut lintuja yli 60 vuotta ja vuonna 1974 Luonnontieteellisen keskusmuseon alaisuudessa toimivan Rengastustoimiston rengastajatoimikunta palkitsi hänet vuoden rengastajana.[15]

title: Pentti Linkola

text: Linkola on luonnehdittu Suomen tunnetuimmaksi malthusilaiseksi, sillä hänen mukaansa kaikenlaiset ihmiskuntaa kohtaavat katastrofit ovat ainoa keino pelastaa maapallo ekologiselta tuholta.[32] Helsingin Sanomien lukijaäänestyksessä Suomen kansallisaarteista Linkola oli neljäntenä.[33]

title: Martti Linkola

text: Linkolan isä oli professori Kaarlo Linkola ja veli on kalastaja, kirjailija Pentti Linkola.

title: Pentti Linkola

text: Linkola syntyi ja asui lapsuudessaan ja nuoruudessaan Helsingissä ja omien sanojensa mukaan tutustui Helsinkiin paljon tarkemmin kuin moni muu Helsingissä kasvanut henkilö.[8] Toisaalta lapsuudessaan ja nuoruudessaan Linkola vietti kesänsä Hugo Suolahden maatilalla Tyrvännön Kariniemessä ja asettui myöhemmin asumaan lähelle Kariniemeä.[1] Linkolan isä kuoli hänen ollessaan yhdeksänvuotias, minkä jälkeen perhe häädettiin virka-asunnosta.[1][5] Oppikoulussa Linkola oli perheensä köyhyyden vuoksi vapaaoppilas.[5] Linkola valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1950.[1] Hän aloitti eläin- ja kasvitieteen opinnot Helsingin yliopistossa mutta jätti opintonsa kesken ensimmäisen vuoden jälkeen.[9] Opinnot keskeytyivät Linkolan mukaan siksi, että hän on ulkoilmaihminen eikä kykene sisätyöhön.[10] Vuosina 1952–1959 Linkola toimi vapaana luonnontutkijana. Ammattikalastajaksi hän ryhtyi vuonna 1959 ja on kalastanut sekä merellä että järvillä, vuodesta 1978 Vanajavedellä. Hän asuu Sääksmäen Ritvalassa.[11]

title: Hugo Suolahti

text: Suolahden puoliso vuodesta 1905 oli Greta Maria von Fieandt (1877–1950). Heille syntyi neljä lasta. Pentti Linkola on Suolahden tyttärenpoika. Suolahden veljiä olivat lääketieteen tohtori, kenraali Eino Suolahti ja historiantutkija Gunnar Suolahti.

title: Pentti Linkola

text: Esseekokoelma Unelmat paremmasta maailmasta (1971) oli Linkolan ensimmäinen kirjan muotoon koottu kannanotto luonnonsuojelun puolesta. Kokoelma, samoin kuten vuonna 1979 ilmestynyt Toisinajattelijan päiväkirjasta, koostuu pääasiassa lehtiartikkeleista ja puheista. Tästä teoksesta Linkola sai vuonna 1983 Eino Leinon palkinnon. Vuonna 1989 Linkola julkaisi kirjan Johdatus 1990-luvun ajatteluun, josta hänelle myönnettiin Lauri Jäntin palkinto vuonna 1990[16] ja vuonna 2004 kirjan Voisiko elämä voittaa. Myös nämä kirjat on koottu hänen lehtikirjoituksistaan, joista useimmat oli vuosien kuluessa julkaistu Suomen Kuvalehdessä.

title: Pentti Linkola

text: Linkolan ajattelun pääasiallinen lähtökohta on hänen huolensa maapallon ekologisesta tilasta. Hänen mukaansa elämän säilyminen maapallolla edellyttää paluuta maatalousyhteiskuntaan ja luontaistalouteen sekä ihmisten määrän jyrkkää vähentämistä. Elämän ensisijaisena vihollisena Linkola näkee väestöräjähdyksen ja toissijaisena henkeä kohden kasvavan luonnon kuormituksen.[17] Linkola on vaatinut Kiinan yhden lapsen politiikan mallia muistuttavaa väestön määrän rajoittamista. Linkolan mukaan tekniikkaa luontoystävällisemmäksi muuttamalla ei voida ratkaista luonnon kuormittumisen ongelmaa, vaan väestön määrän vähentämisen lisäksi on laskettava tekniikan kehitystasoa.

title: Pentti Linkola

text: Linkola oli naimisissa vuosina 1961–1975, ja hänellä on avioliitosta vuosina 1961 ja 1963 syntyneet tyttäret.[1] Linkolan mukaan hänen avioliittonsa päättyi kalan hinnan laskettua ja perheen toimeentulon heikennyttyä. Ammattikalastus kävi entistä raskaammaksi, mutta Linkola halusi siitä huolimatta jatkaa ammattikalastajana. Hänen vaimonsa puolestaan ei halunnut, ja he erosivat.[10] Linkola on eläkkeellä, ja hän on vuodesta 1995 lähtien kalastanut vain talvisin jäiden kantaessa.[12] Hän sairastui ykköstyypin diabetekseen 64-vuotiaana.[13] Linkola on kertonut joutuneensa käyttämään mielialalääkkeitä vaikean kliinisen depression hoitoon.[14]

title: Kirjava ”Puolue” – Elonkehän Puolesta

text: Puolueen perusti vihreän liikkeen vähemmistö vuonna 1988, hieman ennen Vihreän liiton rekisteröitymistä puolueeksi. Puolueen perustajajäseniä olivat muun muassa Eero Paloheimo ja Erkki Pulliainen, jotka siirtyivät kuitenkin pian Vihreään liittoon. Myös Pentti Linkola oli mukana Ekologisen puolueen toiminnassa. Linkolan mielipiteet jakoivat puolueväkeä ja hän putosi puoluevaltuustosta vuoden 1996 puoluekokouksessa. Linkolan vastaista linjaa johti Elonkehän päätoimittaja Eero Taivalsaari, jonka puoluehallitus erotti tehtävästä toukokuussa 1996. Taivalsaari ei kuitenkaan suostunut eroamaan. Hallitus vaihtoi lehden toimiston lukot, mutta Taivalsaari vaihtoi ne uudestaan. Vanha hallitus pyrki mitätöimään puoluekokouksen virheellisyyksien vuoksi.

title: Pentti Linkola

text: Citation error, replace with{{cite book| author = Linkola, Pentti| title = Toisinajattelijan päiväkirjasta| publisher = WSOY| year = 1979| version = Ensimmäinen painos| isbn = 951-0-09514-1}} Citation error, replace with{{cite book| author = Linkola, Pentti| title = Johdatus 1990-luvun ajatteluun| publisher = WSOY| year = 1989| version = Ensimmäinen painos| isbn = ISBN 951-0-15940-9}} Citation error, replace with{{cite book| author = Linkola, Pentti| title = Voisiko elämä voittaa| publisher = Tammi| year = 2005| version = Kolmas painos| isbn = ISBN 951-31-3377-X}}

title: Kaarlo Linkola

text: Linkolan ensimmäinen puoliso vuodesta 1915 oli Anna Irene o.s. Ringbom (1891–1921). Heille syntyi vuonna 1921 poika Anssi, joka kaatui jatkosodassa. Vuodesta 1928 hän oli naimisissa Hilkka Margareta Suolahden (1907–2001) kanssa, joka oli yliopiston kanslerin Hugo Suolahden tytär. Heidän poikansa Pentti Linkola (s. 1932) on tunnettu ympäristöfilosofi, toisinajattelija, luonnonsuojelija, kirjailija ja kalastaja. Toinen poika Martti Linkola (1936–2011) oli museoviraston intendentti.

title: Pentti Linkola

text: Linkola on Suomen tunnetuin syväekologisen ajattelusuuntauksen edustaja. Hän on perustanut Luonnonperintösäätiön, joka ostaa Suomen vanhoja metsiä suojeltaviksi. Ammattikalastajaksi Linkola ryhtyi vuonna 1959.

title: Pentti Linkola

text: Linkola kuuluu isänsä puolelta itäsuomalaiseen Collanin sukuun ja äitinsä puolelta Palander–Suolahden sukuun.[2][3] Pentti Linkolan isä Kaarlo Linkola oli Helsingin yliopiston rehtori, kasvitieteen professori ja luonnonsuojelun edistäjä. Hän oli Suomen Luonnonsuojeluyhdistyksen (nyk. Suomen luonnonsuojeluliitto) perustajajäsen ja ensimmäinen puheenjohtaja.[4] Linkolan äiti oli laborantti Hilkka o.s. Suolahti (1907–2001) ja äidinisä Helsingin yliopiston kansleri Hugo Suolahti.[1][3] Linkolalla on kaksi sisarusta.[5] Hänen veljensä oli kansatieteilijä ja Museoviraston intendentti Martti Linkola (1936–2011).[6] Linkolan pikkuserkku on biologi Anto Leikola.[7]

title: Pentti Linkola

text: Linkolalta on käännetty englanniksi esseekokoelma Can Life Prevail? A Radical Approach to the Environmental Crisis. Sen julkaisi Arktos Media.[34]

title: Pentti Linkola

text: Linkola erosi kirkosta nuorena mutta liittyi takaisin siihen 2010-luvulla.[29]

title: Pentti Linkola

text: Vihreän liikkeen alkuaikoina Linkola oli mukana muun muassa Koijärven protestissa. Pian vihreisiin liian radikaaliksi osoittautunut Linkola kuitenkin erkani liikkeestä, eikä ollut enää mukana, kun Vihreä liitto puolueena perustettiin. Suoraan toimintaan Linkola on osallistunut myöhemminkin.

title: Pentti Linkola

text: Linkolan ensimmäinen poliittinen julkaisu oli omakustannepamfletti Isänmaan ja ihmisen puolesta mutta ei ketään vastaan (1960), jossa hän otti voimakkaasti pasifistisen kannan ja kehotti aseistakieltäytymiseen, vaikka olikin itse käynyt armeijan ja on arvoltaan alikersantti.

title: Pentti Linkola

text: Linkolan mukaan demokratia on "kuoleman uskonto",[22] koska on kohtuutonta vaatia tavalliselta kansalta, että se osaisi toimia oikein.[23] Hänen ajattelussaan onkin esiintynyt paljon vanhan ajan eliittiä ihannoivia ja keskivertokansalaisia (”roskaväkeä”) arvostelevia piirteitä, erityisesti Väinö Linnan päivillä vuonna 2000 pidetyssä puheessa, joka on julkaistu hänen kirjassaan Voisiko elämä voittaa, sekä hänen artikkelissaan Hiidenkiven numerossa 1/2001. J. P. Roos on katsonut Linkolan edustavan ajattelussaan ekonatsismia.[23] Jera ja Jyri Hännisen kirjan Tuhansien aatteiden maa mukaan ”Linkola on ehkä ainoa avoimesti fasismia ja diktatuuria kannattava julkisuuden henkilö Suomessa”.[24]

title: Pentti Linkola

text: Citation error, replace with{{cite book| author = Borg, Pekka| title = Herättäjät, tulenkantajat ja muutoksentekijät: Luonnonsuojelun voimahahmot Suomessa| location = Tampere| publisher = Pilot-kustannus| year = 2008| isbn = 978-952-464-765-6}} Citation error, replace with{{cite book| author = Kaaro, Jani| title = Luonto-Liiton historia 1943–1998: Jatkosodan varjosta Jerisjärven tielle| chapter = Pentti Linkola, mainion kalasopan keittäjä| location = Helsinki| publisher = Luonto-Liitto| year = 1999| isbn = 951-97204-2-1}} Citation error, replace with{{cite book| author = Kämäräinen, Kauko| title = Linkola, oikeinajattelija| location = Tampere| publisher = Määrämitta| year = 1992| isbn = 951-96596-0-9}} Citation error, replace with{{cite book| author = Kylänpää, Riitta| title = Nyt vasta näen| location = Helsinki| publisher = Otava| year = 2009| isbn = 978-951-1-23284-1}} Citation error, replace with{{cite book| author = Kylänpää, Riitta| title = Pentti Linkola – ihminen ja legenda| location = Helsinki| publisher = Siltala| year = 2017| isbn = 978-952-234-350-5}} Citation error, replace with{{cite book| author = Mustonen, Tero – Nieminen, Mika (toim.)| title = Ahdin nuotta-apajilla: Pirkanmaan kalastajat| location = Tampere| publisher = Tampereen ammattikorkeakoulu| year = 2004| version = Tampereen ammattikorkeakoulun julkaisuja B: Raportteja, 9| isbn = 952-5264-30-0}} Citation error, replace with{{cite book| author = Nylén, Antti| title = Vihan ja katkeruuden esseet| chapter = Katkera oppositio| publisher = Savukeidas| year = 2007| isbn = 978-952-5500-22-6}} Citation error, replace with{{cite book| author = Paasilinna, Erno| title = Yksinäisyys ja uhma| chapter = Syyskalassa Pentti Linkolan kanssa| location = Helsinki| publisher = Otava| year = 1984| isbn = 951-1-07942-5}} Citation error, replace with{{cite book| author = Suominen, Teuvo| title = Laulujoutsenen perintö: Suomalaisen ympäristöliikkeen taival| chapter = Pentti Linkola, monisärmäinen ajattelija| location = Helsinki| publisher = WSOY| year = 2008| isbn = 978-951-0-32428-8}} Tammilehto, Olli: Linkolan sokeat pisteet. Suomi-lehti 6–7/1985. Citation error, replace with{{cite book| author = Tammilehto, Olli| title = Linkolan ajamana| number = Linkolan haaste: Suuri ekologis-yhteiskunnallinen muutos| location = Helsinki| publisher = Like: Into| year = 2008| version = Into-pamfletti 3. Toimittanut Tere Vadén| isbn = 978-952-01-0210-4| format = [ Artikkelin verkkoversio Olli Tammilehdon sivustolla]}} Citation error, replace with{{cite book| author = Turtiainen, Pekka| title = Kalastaja: Ylöskirjauksia vuosilta 1994–2014| location = Helsinki| publisher = Sääksmäki Seura ry.| year = 2015| version = kertomus Turtiaisen ja Linkolan ystävyydestä| isbn = 978-951-96525-1-1}} Citation error, replace with{{cite book| author = Vilkka, Leena (toim.)| title = Pentti Linkola: Ystävä ja innoittaja| location = Helsinki| publisher = Biofilos| year = 2007| version = Julkaisija Vihreä elämänsuojelun liitto| isbn = 978-952-99935-2-9}}

title: Pentti Linkola

text: Pentti Linkola sai ennen eläkkeelle jäämistään päätoimeentulonsa kalastuksesta, jota hän on harjoittanut verkoilla Päijänteellä, Suomenlahdella, Keiteleellä, Mallasvedellä ja vuodesta 1978 Vanajavedellä. Kalastus on painottunut talvikuukausiin. Kalastuksessa Linkola on välttänyt moottorikäyttöisiä apuvälineitä. Kesäaikana vesillä on liikuttu soutamalla ja talvella apuna on ollut hevonen. Tärkein saaliskala on ollut kuha.


query: Mitä pigmentti tarkoittaa?

title: Pigmentti

text: Pigmentti (lat. pigmentum) on värillinen hienojakoinen jauhe, joka ei liukene sideaineeseen. Pigmentti antaa maalauksessa käytettäville väreille värin[1] tai muun optisen ominaisuuden. Pigmentti voi olla läpikuultava tai peittävä. Pigmenttejä on käytännössä saatavilla jauhemaisina, ja ne yleensä sekoitetaan tai hierretään sideaineeseen, jolloin saadaan maalia.

title: Valonkesto

text: Silkkipainossa pigmentin hiukkaskoko ei ole rajoittava tekijä. Niinpä se onkin suosittu painomenetelmä erinomaista valonkestoa vaativiin painotöihin. Myös värikerroksen paksuus vaikuttaa pigmentin määrän kautta värin valonkestoon. Silkkipainolla painettu värikerros on offset-menetelmällä painettua kerrosta paksumpi, eli se sisältää enemmän pigmenttiä alaa kohti. Tämä johtaa parempaan valonkestoon, vaikka kussakin menetelmässä käytettävä painoväri perustuisi samaan pigmenttiin.

title: Valonkesto

text: Värejä sekoitettaessa valonkestoltaan heikomman värin valonkestotaso määrittelee koko värin valonkeston. Toisen pigmentin häviäminen johtaa sävyn muuttumiseen kohti kestävämmän pigmentin sävyä. Toisaalta jos halutaan varmistaa, että väristä jää näkyviin edes jotain, vaikka sen pääasiallinen pigmentti haalistuisi, voidaan väriin sekoittaa valonkestoltaan hyvää pigmenttiä.

title: Pigmentti

text: Jotkut pigmentit ovat myrkyllisiä, etenkin raskasmetalleista valmistetut. Lyijyvalkoinen eli emäksinen lyijykarbonaatti oli suosittu 1800-luvulle asti, kunnes sen tilalle saatiin myrkyttömiä synteettisiä valkoisia pigmenttejä. Lyijyvalkoinen oli niin myrkyllinen, että jotkut sitä käyttäneet taiteilijat saivat siitä lyijymyrkytyksen oireita[5]. Suomessa lyijyvalkoisen käyttö kiellettiin joitain historiallisia kohteita lukuun ottamatta vuonna 1993.[6] Myös muut lyijystä, kromista ja kadmiumista valmistettavat pigmentit[7], sekä aito sinooperi[8] ovat myrkyllisiä.

title: Pigmentti

text: Pigmenteillä tarkoitetaan myös eliöiden tuottamia väriaineita, jotka antavat niille niiden värin. Eliöiden yleisimpiä pigmenttejä ovat melaniini ja erilaiset karotenoidit, flavonoidit, antosyaanit ja lehtivihreä.[18]

title: Kissojen värit

text: Kilpikonnavärityksessä kissan pigmentti on osittain punaista ja osittain mustaa. Musta pigmentti voi kissan B-lokuksen genotyypin mukaisesti saada eri sävyjä. Sekä mustaan että punaiseen pigmenttiin vaikuttaa kissan genotyyppi D-lokuksen suhteen.

title: Peittokyky

text:
Maalin peittokyky saadaan aikaan väripigmenttien avulla. Peittokyky saadaan parhaiten aikaan epäorgaanisten pigmenttien avulla, joista tärkein on titaanidioksidipigmentti. Pigmentin peittokyky on riippuvainen sen taitekertoimesta. Titaanidioksidilla on selvästi korkeampi taitekerroin kuin muilla valkoisilla pigmenteillä (sinkkioksidi, kalsiumkarbonaatti). Titaanidioksidin Kide- ja partikkelikoko sekä partikkelijakauma optimoidaan valmistusprosessissa. Pigmenttipartikkelien jakautuminen ja määrä maalissa vaikuttaa sen peittokykyyn. Peittokyky heikkenee voimakkaasti, kun titaanidioksidipartikkelien etäisyys toisistaan on pienempi kuin näkyvän valon aallonpituus.
Pigmenttien peittokyky maalissa mitataan määrittämällä Kubelka-Munkin teoriaan perustuva sirontakerroin. Mittaus tehdään mustavalkokortilta, jonka päällä on vakiopaksu maalikerros.

title: Kalkkimaali

text: Kalkkitahnassa kuiva-ainesprosentti on noin puolet ja sitä pidetään laskennallisena perusteena. Siihen voidaan sekoittaa 80-100g kuivia pigmenttejä kiloa kohti. Jos pigmenttiä on liikaa niin sateella maali valuu ja tehty työ on lyhytikäinen. Sävytyksen onnistuminen on kiinni kalkkitahnan ja pigmenttien laadusta. Pigmenttien laatu on kuitenkin heikentynyt raskasmetallien poiston myötä eikä kaikkia sävyjä pystytä enää valmistamaan.

title: Maali

text: Väriaine eli pigmentti muodostuu kiinteistä yleensä metalliyhdisteitä sisältävistä hiukkasista, joilla maaliin saadaan haluttu väri. Pigmentti myös suojaa alustaa. Pigmenttejä saadaan perinteisesti muun muassa eri maalajeista (esimerkiksi punamulta on rautaoksidin värjäämää), mutta nykyisin pigmenttejä voidaan valmistaa myös kemiallisesti. Maaleissa tärkein väriaine on valkoinen, joka yleensä on titaanidioksidia. Valkoisella saadaan muutkin värit kirkastumaan. Erilaisilla pigmenteillä voidaan tuottaa muitakin efektejä kuin pelkkä väri. Esimerkiksi metallinhohtomaaleissa on pieniä alumiinihiukkasia, jotka heijastelevat valoa. Lisäaineet, jotka vaikuttavat maalin ominaisuuksiin ennen maalausta (kuten säilöntäaineet, sakkautumisenestoaineet), maalauksen aikana (kuten hyytelöintiaineet, joilla maali saadaan tiksotrooppiseksi) ja maalauksen jälkeen (kuten ruosteenestoaineet ja homeenestoaineet).

title: Kissojen värit

text: Kissojen värit muodostuvat tummasta pigmentistä eli eumelaniinista ja kellertävästä pigmentistä eli feomelaniinista, jotka molemmat ovat melaniineja. Lisäksi kissojen väritys muodostuu pigmentin puutteesta eli valkoisesta. Kissat voivat olla monen värisiä, vaikka useissa rotumääritelmissä sallitut värit on rajattu muutamaan. Eri kissarotujen sallitut värit määritellään rekisteröivien kattojärjestöjen rekisteröintisäännöissä .

title: Keittomaali

text: Pigmentin valmistuksessa maa lietetään, sekoitetaan ja poltetaan. Pigmentin sävy määräytyy polton lämpötilasta: mitä kovempi lämpö, sen tummempi pigmentti. Maalia saadaan sävytettyä tummemmaksi myös sekoittamalla siihen mustaa pigmenttiä, "kimröökiä". Maalissa voidaan käyttää myös muita maapigmenttejä, esimerkiksi vihreää ja ruskeaa umbraa.

title: Pigmentti

text: Pigmentit ovat tavallisesti aineita, joilla on voimakas värjäävä ominaisuus. Pisimpään on käytetty luonnosta löytyneitä aineita, jotka sisältävät sopivia kemiallisia aineita luonnostaan. Maavärejä kuten okraa ja punaista rautaoksidia, sekä hiiltä on käytetty jo tuhansien vuosien ajan kehon värjäämiseen ja luolamaalauksiin. Värejä on saatu myös muun muassa kasveista ja puolijalokivistä. Nykyisin valmistetaan paljon myös keinotekoisia pigmenttejä.

title: Leukismi

text: Leukismi on synnynäinen muutos pigmentin tuotannossa, jonka seurauksena tummempi pigmentti puuttuu. Linnuilla höyhenys voi näyttää haalistuneelta. Albinismi vaikuttaa vain melaniiniin, leukismi kaikkiin pigmentteihin.

title: Valonkesto

text: Painoväreissä käytetään pääasiassa orgaanisia pigmenttejä, joten painotuotteen värien muuttuminen ja haalistuminen auringon UV-säteilyn vaikutuksesta on usein vain ajan kysymys. Syynä käytölle on muun muassa epäorgaanisiin pigmentteihin verrattuna edullinen hinta. Epäorgaanisten pigmenttien hiukkaskoko on myös usein orgaanisia pigmenttejä suurempi, eivätkä kaikki epäorgaaniset pigmentit näin ollen sovellu käytettäväksi offset-painatuksessa.

title: Höyhen

text: Lintujen höyhenet voivat olla hyvin monenvärisiä. Höyhenten väritys voi olla pigmenteistä aiheutuvaa tai rakenteellista. Musta, ruskea, punainen ja usein myös keltainen väri johtuvat pigmenteistä. Valkea ja joskus myös keltainen johtuvat valon heijastumisesta joko kokonaan tai osittain höyhenten huokoisesta, runsaasti ilmaa sisältävästä rakenneaineesta. Sininen, sinipunainen ja yleensä myös vihreä väri johtuvat ruskeasta pigmentistä heijastuvan valon taittumisesta höyhenten erikoisen pintakerroksen läpi. Kerros hajottaa valon ja aiheuttaa siten metallinhohtoiset ja muut värivivahteet, jotka vaihtavat sävyään linnun liikahtaessa.

title: Pigmentti

text: Muinaiset egyptiläiset sekoittivat maavärien sideaineiksi kumia ja eläimistä saatua liimaa, ja maalasivat hautakammioidensa sisäseiniin levittämän ohuen laastikerroksen päälle. Egyptiläiset käyttivät etupäässä kuutta väriä: punaista, vihreää, sinistä, keltaista, valkoista ja mustaa. He pesivät pigmenttinsä niiden pysyvyyden parantamiseksi.[10] Egyptiläisten tuntemia pigmenttejä olivat muun muassa orpimentti, malakiitti, amatsoniitti, hematiitti, egyptinsininen, indigonsininen, atsuriitti, sinooperi, alitsariini, mönjä ja liuskevalkoinen. Egyptiläiset myös sekoittivat metallisuoloja kiinnittääkseen väriaineet. Foinikialaiset tekivät purppurakotiloista arvokkasta purppuraa, josta tuli pitkäksi aikaa rikkaiden statussymboli ja kuninkaallisten vaatteiden väri[11].

title: Titaanidioksidi

text: Titaanidioksidin taitekerroin on erittäin korkea (rutiili 2,7; anataasi 2,55; vertailuna timantti 2,42), minkä takia sitä käytetään pigmenttinä maaleissa, papereissa ja muoveissa lisäämään niiden peittokykyä. Titaanidioksidin kidekoko on oltava noin 220 nanometriä eli puolet näkyvän valon aallonpituudesta, jotta se olisi mahdollisimman puhtaan valkoinen pigmentti. Jos kidekoko on hieman pienempi, niin valkoisen pigmentin sävy on sininen ja jos suurempi niin keltainen. Lisäksi titaanidioksin on oltava hyvin puhdasta, sillä kiteessä jo muutama miljoonasosa (ppm), esimerkiksi kromia, värjää pigmentin keltaiseksi. Titaanidioksidipigmentit ovat parempien ominaisuuksiensa vuoksi syrjäyttäneet lyijypohjaiset pigmentit ja TiO onkin ominaisuuksiensa takia tuotetuin epäorgaaninen väriaine. Esimerkiksi maalien painosta on usein yli 20 % titaanipigmenttiä.

title: Hevosten värit

text: Hopeavärit ovat melko harvinaisia. Ne aiheuttaa Z-geeni eli niin kutsuttu "hopeageeni", joka vaikuttaa ainoastaan mustaan pigmenttiin. Jouhissa hopeageenin vaikutus on ilmeisin: mustat jouhet muuttuvat sen vaikutuksesta hopeanvalkoisiksi tai hopeanharmaiksi, mistä väri on saanut nimensä. Rungon mustaa pigmenttiä geeni haalistaa vain osittain, ja punaiseen pigmenttiin sillä ei ole minkäänlaista vaikutusta. Mustilla hevosilla hopeaväriin liittyy usein papurikkokuviointi, joka voi olla erittäin selkeä.

title: Värikalvo

text: Värikalvo sisältää vaihtelevia määriä melanosyyttisolujen erittämää melaniini-pigmenttiä. Pigmentin määrä yhdessä muiden tekijöiden kanssa määrää henkilön silmien värin. Ruskeasilmäisillä on pigmenttiä enemmän kuin sinisilmäisillä.

title: Ruunikko

text: Perusvärien periytymiseen vaikuttaa kaksi geenilokusta: E-lokus määrää, voiko hevonen muodostaa mustaa pigmenttiä. Dominoiva alleeli E mahdollistaa mustan pigmentin, resessiivinen ee-genotyyppi estää sen muodostumisen täydellisesti ja hevonen on siis pohjaväriltään rautias. Ruunikkoväritykseen kuuluu mustaa pigmenttiä, joten ruunikon hevosen on oltava genotyypiltään EE tai Ee.

title: Melaniini

text: Eläimillä, kasveilla ja alkueliöillä melaniini toimii pigmenttinä. On epäselvää, esiintyykö melaniinia bakteereilla ja arkeoneilla. Laajassa mielessä melaniinilla voidaan tarkoittaa mitä tahansa polyasetyleenien, polyaniliinien tai polypyrrolien muodostamaa mustaa tai ruskeaa väriainetta.

title: Hevosten värit

text: Diluutiovärit ovat diluutiogeenien eli pohjaväriin vaalentavasti tai haalistavasti vaikuttavien geenien aikaansaamia niin sanottuja erikoisvärejä. Diluutiogeenit vaikuttavat tiettyjen pigmenttien muodostumiseen pysyvän heikentävästi. Erikoisväreistä puhuttaessa tarkoitetaan useimmiten juuri diluutiovärejä. Yksittäisen diluutiogeenin tuottamat fenotyypit on melko helppoa tunnistaa mutta toisaalta monet diluutiovärit muistuttavat hämäävästi toisiaan tai jotain perusväreistä.

title: Jauhemaalit

text: Jauhemaali koostuu sideaineesta, kovetteesta, pigmenteistä, täyteaineista ja lisäaineista, jotka on jauhettu tasalaatuiseksi jauheeksi. Jauheen keskimääräinen partikkelikoko on tavallisesti 40-50 µm. Sideaine ja kovete reagoivat keskenään vasta, kun jauhemaalia kuumennetaan uunissa. Jauhemaaleissa käytetään osittain samoja pigmenttejä kuin märkämaaleissa, mutta lämpöä kestämättömät pigmentit joudutaan hylkäämään uunituksen takia. Täyteaineina käytetään yleensä kalsiumkarbonaattia ja raskassälpää. Lisäaineilla pyritään parantamaan mm. korroosionestokykyä, tasoittuvuutta, kulutuksenkestävyyttä ja ruiskutettavuutta. Lisäaineiden määrä jauhemaalissa on yleensä alle 5%.

title: Painoväri

text: Pigmentin hiukkaskoko vaikuttaa olennaisesti siihen, miten painoväri hajottaa valoa. Painojäljen värisävy, värikylläisyys ja kirkkaus seuraavat suoraan käytetystä pigmentistä.

title: Hans Fischer

text: Fischerin tärkeimmät tieteelliset työt koskivat veren ja sapen pigmenttejä, lehtivihreää sekä pyrrolia, yhdistettä, joka on näiden pigmenttien pohjana.

title: Pigmentti

text: Muinaiset kreikkalaiset kehittivät lyijyvalkoisen, josta tuli tärkein valkoinen pigmentti nykyaikaan saakka. Antiikin roomalaiset hyödynsivät egyptiläisten ja kreikkalaisten kehittämiä pigmenttejä, etenkin Espanjasta louhittua punaista vermilionia.[10]

title: Pigmentti

text: Pigmentin ominaisuuksien merkitys riippuu pigmentin käyttötarkoituksesta. Pigmenttien ominaisuuksia ovat muun muassa värjäyskyky, peittokyky, värivoima, emäksien kesto, happojen kesto, valonkesto, lämmönkesto, vakaus, reaktiivisuus ja myrkyllisyys.[2]

title: Valonkesto

text: Ilmakehän läpäisevän UVA-säteilyn fotonienergia on korkeampi kuin orgaanisille pigmenteille tyypillisen hiili-hiili-sidoksen purkamiseen vaadittava energia, mikä aiheuttaa sidoksen purkautumisen ja värin haalistumisen. Epäorgaanisilla pigmenteillä on yleisesti ottaen parempi valonkesto kuin orgaanisilla. Valonkestoltaan paras pigmentti on musta.

title: Kromi

text: Kromiyhdisteitä käytetään teollisina katalyytteinä ja pigmentteinä (kirkkaan vihreissä, keltaisissa, punaisissa ja oransseissa väreissä). Kromi esiintyy esimerkiksi maaleissa usein lyijy-yhdisteinä (esim. PbCrO), jotka ovat myrkyllisiä ympäristölle. Tästä syystä varsinkin kromin keltaisen pigmentin käyttö on vähentynyt ja on siirrytty orgaanisiin pigmentteihin, jotka eivät sisällä kromia tai lyijyä. Rubiinit saavat punaisen värinsä kromi-ioneista ja lasi saa smaragdinvihreän väri, kun se käsitellään kromilla.

title: Kalkkimaali

text: Kultaokra on eniten käytetyin, sitä voidaan käyttää niin yksinään kuin yhdessä muiden pigmenttien kanssa. Kirkkaat sävyt eivät sovellu kalkkimaalin sävytykseen. Vihreistä kromioksidivihreä on ainoa sävytykseen käyvä pigmentti, sinisistä taas koboltin sininen on käytössä todettu kestävimmäksi. Valitettavasti on myös sekoituksia, jotka eivät sovellu maalin sävytykseen. Oksidimusta ja kimrööki on sekoitettava todella huolellisesti sillä näillä on taipumus erottua maalista. Maalarin valkoinen saadaan luonnon umbralla. Muitakin vaihtoehtoja on toki, mutta niissä joudutaan käyttämään kahta tai kolmeakin pigmenttiä.


query: Milloin HMCS Huron -alus valmistui?

title: HMCS Huron

text: Alus tilattiin 5. huhtikuuta 1940 Vickers Armstrongilta Newcastlesta saman aikaisesti kolmen muun Kanadan laivastolle tilatun aluksen kanssa. Sen köli laskettiin 15. heinäkuuta 1941 Norjan operaatioiden ja Euroopan mantereelta tapahtuneiden vaurioiden korjaamisten viivästytettyä aluksen rakentamista. Alus laskettiin vesille 25. kesäkuuta 1942, jolloin se nimettiin huronien mukaan. Rakennustöiden aikana aluksen runkoa vahvistettiin , merivalvonta- ja tulenjohtotutkat asennettiin. Alus valmistui 28. heinäkuuta 1943, jolloin se liitettiin Kotilaivastoon.[1]

title: HMCS Huron

text: HMCS Huron joutui 3. tammikuuta 1944 sukellusveneen maaliksi. Alus erkani 7. tammikuuta saattueesta RA55B suojueen mukana palaten Scapa Flowhun. Se irrotettiin 10. tammikuuta sisaralustensa HMCS Haidan ja HMCS Iroquoisin kanssa Kotilaivastosta ja ne siirrettiin Plymouthiin. Alus liittyi 26. tammikuuta Kuolaan matkaavaan saattueeseen JW56B HMS Magrattan, HMS Milnen, HMS Musketeerin, HMS Opportunen ja HMS Scourgen kanssa. Alus erkani 1. helmikuuta Kuolaan saavuttuaan saattueesta suojueen mukana.[1]

title: HMCS Huron

text: HMCS Huron kolaroi paluumatkalla HMS Ashantin kanssa vaurioituen lievästi. Alus siirrettiin korjattavaksi telakalle, mistä se palasi palvelukseen 7. toukokuuta. Alus suojasi 20. toukokuuta HMS Bellonan, HMS Tartarin ja HMCS Haidan kanssa Ushantin pohjoispuolella operaatio Hostile 33:n miinanlaskussa olevaa miinalaiva HMS Apolloa. Alus suojasi kaksi päivää myöhemmin miinanlaskua Ile de Viergen edustalle operaatio Hostile 34:ssä ja 25. toukokuuta miinanlaskua Ushantin luoteispuolelle tehtyä miinanlaskua operaatio Hostile 40:ssä.[1]

title: HMCS Huron

text: Alus määrättiin elokuussa huollettavaksi Kanadaan. Se lähti 13. elokuuta Halifaxiin, jossa se siirrettiin telakalle 27. heinäkuuta. Alus aloitti 12. marraskuuta huollon jälkeiset koeajot sekä aloitti valmistautumisen Britteinsaarille paluuseen. Alus saapui 28. marraskuuta Cardiffiin, jossa sille asennettiin uusi tyypin 276 tutka sekä pinta- ja ilmamaalien näyttölaite.[1]

title: HMCS Huron

text: HMCS Huron aloitti elokuussa 1943 matkansa Scapa Flowhun koulutettavaksi koeajojen päätyttyä. Alus saattoi 12. elokuuta HMS Onslowin kanssa taistelulaiva HMS King George VI:n vierailulle Kotilaivastoon. Alus pelasti 26. elokuuta Orkneyn edustalla mereen pudonneen Blackburn Skuan lentäjän. Kouluksen päätyttyä alus liittyi 6. syyskuuta Kotilaivaston 3. Hävittäjälaivueeseen.[1]

title: HMCS Huron

text: Alus saattoi 16. toukokuuta HMCS Haidan kanssa risteilijä HMS Berwickin Trondheimiin, jonne osasto saapui seuraavana päivänä. Alus lähti 23. toukokuuta osaston mukana paluumatkalle Scapa Flowhun, jonne saavuttiin seuraavana päivänä. HMCS Huron ja HMCS Haida lähtivät 25. toukokuuta Scapa Flowsta Greenockiin, jonne ne saapuivat seuraavana päivänä kohdaten HMCS Iroquoisin.[1]

title: HMCS Athabaskan (G07)

text: "HMCS Athabaskan" liitettiin 25. huhtikuuta Force 26:een, jonka muina aluksina olivat "HMS Black Prince", "HMS Ashanti", "HMCS Haida" ja "HMCS Huron", partioimaan Biskajanlahdella operaatio Tunnelissa. Seuraavana päivänä osasto joutui rannikkopatterien tuleen. Osasto taisteli kolmen Saksan laivaston hävittäjän "T24", "T27" ja "T29":n kanssa. Saksalaisosasto oli matkalla miinoittamaan sekä suojaamaan rannikkosaattueita. "HMCS Athabaskan" upotti "T29":n tykkitulella Ile de Basin pohjoispuolella (). Osasto palasi satamaan.

title: HMCS Huron

text: HMCS Huron aloitti 20. tammikuuta 1945 uuden järjestelmän testaamisen, minkä jälkeen se aloitti koulutuksen. Aluksen koulutus päättyi 10. helmikuuta, jolloin se liittyi lounaisen reitin alaisuuteen Plymouthissa. Alus siirrettiin maaliskuussa Kotilaivastoon suojaamaan raskaita yksiköitä ja se siirtyi 31. maaliskuuta Scapa Flowhun.[1]

title: HMCS Huron

text: Alus suojasi 15. huhtikuuta Kuolaan matkannutta saattuetta JW66, josta se erkani 25. huhtikuuta suojauksen mukana torjuakseen sukellusveneitä loppumatkalta. Alus liittyi 29. huhtikuuta palaavaan saattueeseen RA66, josta se erkani 8. toukokuuta Greenockissa. Alus palasi Scapa Flowhun Kotilaivaston muiden alusten mukana.[1]

title: HMCS Nootka

text: Uransa lopun alus vietti harjoitellen ja purjehtien Amerikan ja Euroopan vesillä. Aluksen koneet olivat myös kuluneet loppuun pitkän Atlantilla vietetyn uran aikana ja ne oli kunnostettava esimerkiksi joulukuussa 1955 alus pysähtyi Bermudan kapeikossa veden päästyä polttoainetankkeihin. Alus osallistui huhtikuussa 1956 "HMCS Outremontin" ja "HMCS Buckinghamin" kanssa kadonneen Banshee koneen etsintöihin Nova Scotian rannikolla. Se oli huollettavana syyskuusta seuraavan vuoden helmikuuhun, jolloin savuhormit varustettiin savunhajoittimilla. Uudet nelituumaiset asennettiin huhtikuussa 1958. "HMCS Nootka", "HMCS Haida" ja "HMCS Huron" avustivat maaliskuussa 1961 vaikeuksiin joutuneita Nova Scotian kalastajia ja 15.-16. marraskuuta 1962 alus pysäytti Cape Sablen edustalla kalastusalus "Harvey and Sistersin".

title: HMCS Haida

text: HMCS "Haida" ja HMCS "Huron" lähtivät 12. kesäkuuta Kanaalin saarten eteläpuolelle ja Roches Douvresin itäpuolelle mukanaan ylimääräisiä viestimiehiä. Seuraavana päivänä aluksilta lähetettiin Cherbourgin länsipuolelle tehtävää maihinnousua kuvaavaa viestiliikennettä. Operaatiosta vapauduttuaan alukset palasivat Plymouthiin, josta aloitettiin seuraavana päivänä partiointi Kanaalissa.

title: HMCS Athabaskan (G07)

text: Alus liittyi 18. helmikuuta uuteen laivueeseensa, johon kuuluivat "HMS Tartar", "HMS Ashanti", "HMCS Haida" ja "HMCS Huron", ja samalla operaatio Tunnelin partiotehtäviin. Se määrättiin 20. helmikuuta laivueen mukana suunniteltuun Normandian maihinnousuun (operaatio Neptune), minkä vuoksi alus osallistui maaliskuussa laivueen mukana harjoitteluun Plymouthissa sekä Ranskan rannikon partiointiin.

title: HMS Eskimo (F75)

text: "HMS Eskimo", "HMS Javelin" ja "HMCS Huron" määrättiin heinäkuun alussa torjuntapartioon. "HMS Eskimo" ja "HMS Javelin" törmäsivät 2. heinäkuuta toisiinsa paluumatkalla, jolloin "HMS Eskimo" vaurioitui pahoin menettäen liikuntakykynsä. "HMCS Huron" hinasi vaurioituneen aluksen takaisin Plymouthiin. Alus siirrettiin 13. heinäkuuta Liverpooliin, jossa se otettiin Birkenheadissä telakalle seuraavana päivänä.

title: HMCS Huron

text: 14. kesäkuuta alus oli Plymouthissa valmiina tehtäviin Kanaalin alueella, mikäli akselivaltojen aluksista saataisiin havaintoja. Alus hinasi 2. heinäkuuta HMS Javelinin kanssa kolaroidessaan vaurioituneen HMS Eskimon Plymouthiin. Alus ja HMS Tartar taistelivat 8. heinäkuuta Saksan laivaston E-veneiden ja miinanraivaajien suojaamaa saattuetta vastaan.[1]

title: HMCS Huron

text: Aluksen huolto keskeytettiin 14. elokuuta ja se poistettiin palveluksesta vielä elokuun aikana. Alus siirrettiin reserviin, mistä se palasi palvelukseen huollettuna helmikuussa 1950. Alus palveli seuraavana vuonna kuusi kuukautta Kansainyhteisön osastossa Korean rannikolla, kun se palasi tehtävästä se siirrettiin telakalle muutettavaksi sukellusveneidentorjuntafregatiksi.[1]

title: HMCS Huron

text: HMCS Huron lähti 12. kesäkuuta Plymouthista HMCS Haidan kanssa harhautusoperaatioon Kanaalin saarten eteläpuolelle ja Roches Douvresin itäpuolelle. Seuraavana päivänä aluksilla olleet viestimiehet lähettivät maihinnousua kuvaavia radioviestejä aluksilta. Osasto palasi Plymouthiin tehtävän suoritettuaan.[1]

title: HMCS Huron

text: Alus liittyi 3. helmikuuta suojueen mukana palaavaan saattueeseen RA56, josta se erkani 9. helmikuuta saavuttuaan määränpäähänsä. Alus määrättiin seuraavana päivänä Plymouthiin sijoitettuun 10. hävittäjälaivueeseen korvaamaan HMCS Iroquois. Se liittyi 18. helmikuuta uuteen laivueeseensa, jonka muina aluksina olivat HMS Tartar, HMCS Iroquois ja HMCS Athabaskan. Aluksen saavuttua laivue sai 20. helmikuuta määräyksen osallistua suunniteltuun Normandian maihinnousuun.[1]

title: HMCS Huron

text: Alus palasi maaliskuussa 1955 HAlifaxiin. Seuraavien kahdeksan vuoden aikana alus osallistui Naton harjoituksiin Atlantilla ja Välimerellä, kunnes se siirrettiin reserviin huhtikuussa 1964. Se siirrettiin vielä samana vuonna poistolistalle ja alus myytiin 28. kesäkuuta 1965 Speziaan Italiaan, jonne se saapui romutettavaksi elokuussa hinattuna.[1]

title: HMCS Huron

text: HMCS Huron (viirinumerot G24 ja vuodesta 1950 216) oli Kanadan laivaston Tribal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa ja Korean sodassa.

title: HMCS Huron

text: HMCS Huron osallistui maaliskuussa Plymouthista maihinnousuharjoituksiin sekä Ranskan rannikkoliikenteen häirintään. Alus suojasi 30. maaliskuuta HMS Brissendenin, HMS Tanatsiden ja HMCS Haidan kanssa risteilijöitä HMS Black Prince ja HMS Glasgow, jotka suorittivat tulitoimintaa Beaver harjoituksessa. Alus osallistui 12. huhtikuuta Needlesin länsipuolella HMCS Haidan ja HMS Tartarin kanssa suureen yhteistoimintaharjoitus Trouseriin, jossa hävittäjät harjoittelivat raskaiden yksiköiden suojaamista maihinnousun aikana.[1]

title: HMCS Huron

text: Alus lähti 1. lokakuuta Murmanskiin HMS Onslaughtin ja HMCS Iroquoisin kanssa vieden täydennyksiä siellä oleville kuninkaallisen laivaston aluksille. Osaston suojana olivat risteilijä HMS London ja hävittäjä HMS Impulsive. Osaston saavuttua 6. lokakuuta määränpäähänsä niihin nousi neuvostodiplomaatteja kuljetettavaksi Britteinsaarille. Alusten saavuttua 11. lokakuuta Scapa Flowhun HMCS Huron kolaroi tankkerin kanssa, minkä vuoksi se siirrettiin seuraavana päivänä Leithiin korjattavaksi.[1]

title: HMCS Huron

text: Alus määrättiin Kanadaan paluun jälkeen liittymään Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon. Se lähti 4. kesäkuuta muiden Kanadan alusten mukana Greenockista Halifaxiin, jonne ne saapuivat 10. kesäkuuta. Heinäkuun alus oli telakalla valmistautumassa palvelukseen Tyynellä valtamerellä.[1]

title: HMS Ashanti (F51)

text: HMS Ashanti, HMS Tartar, HMCS Haida ja HMCS Huron taistelivat Saksan laivaston hävittäjien T24, Z24, Z32 ja ZH1 kanssa. HMS Ashanti laukaisi torpedonsa osuen ZH1:n keulaan ja perään räjäyttäen aluksen. HMCS Haida ja HMCS Huron sytyttivät tuleen Z32:n, joka ajoi karille Ile de Basin rannalla. HMS Ashanti ja ORP Piorun hyökkäsivät 14. kesäkuuta vastaisena yönä saksalaisen saattueen kimppuun St. Malon edustalla upottaen M83:n, M343:n, M412:n, M422:n ja M442:n lisäksi alus upotti 1. heinäkuuta vastaisena yönä Kanaalin saarten edustalla kaksi troolaria.[7]

title: HMCS Huron

text: Alus lähti 5. kesäkuuta laivueen mukana Plymouthista valvomaan Kanaalin saarten aluetta, missä tehtävässä se oli pari seuraavaa päivää. Alus siirrettiin 8. kesäkuuta uudelle partioalueelle estämään akselivaltojen alusten toimintaa maihinnousualuksia vastaan.[1]

title: HMCS Haida

text: Alus osallistui 4.-6. toukokuuta Fabius harjoitukseen Isle of Wightin itäpuolella, mistä se Plymouthiin palattuaan jatkoi operointia Kanaalin alueella. Se suojasi 15. toukokuuta risteilijä HMS "Bellonan" ja hävittäjä HMS "Tartarin" kanssa miinalaiva HMS "Apolloa", joka laski miinoitteen Ushantin länsipuolelle operaatiossa Hostile 32. Operaatio peruutettiin onnettomien yhteensattumien vuoksi. Seuraavana päivänä operaatio uusittiin. Samat alukset sekä HMCS "Huron" tekivät samanlaiset miinanlaskuoperaatiot Ushantin pohjoispuolelle (operaatio Hostile 33) 20. toukokuuta, 22. toukokuuta Ile de Viergen edustalle (operaatio Hostile 34) sekä Ushantin luoteispuolelle (Hostile 40) 25. toukokuuta.

title: HMCS Huron

text: HMCS Huron palasi telakalta palvelukseen 1953, jolloin se samalla määrättiin palaamaan koulutuksen jälkeen Korean rannikolle. Se palasi Kanadaan 1954 huollettavaksi Halifaxin telakalla, mistä palattuaan lokakuussa se palasi Korean rannikolle.[1]

title: HMS Eskimo (F75)

text: "HMS Eskimo" määrättiin helmikuussa 1944 Kotilaivaston 10. Hävittäjälaivueesen Plymouthiin. Alus aloitti koeajot maaliskuussa, minkä jälkeen se siirtyi laivueeseen. Alus liitettiin 20. Hävittäjäviirikköön yhdessä "HMS Javelinin", "ORP Piorunin" ja "ORP Błyskawican" kanssa. Laivueen 19. viirikössä olivat "HMS Tartar", "HMS Ashanti", "HMCS Haida" ja "HMCS Huron".

title: HMCS Huron

text: Alus liittyi 25. maaliskuuta HMS Black Princen, HMS Ashantin, HMCS Athabaskanin ja HMCS Haidan muodostamaan operaatio Tunnelin Force 26:een, jonka tehtävänä oli häiritä akselivaltojen meriliikennettä Biskajanlahdella. Seuraavana päivänä osasto joutui Ranskan rannikolla rannikkotykistön tuleen. Se kohtasi Saksan laivaston torpedoveneet T24, T27 ja T29, jotka olivat miinanlaskuoperaatiossa suojatessaan samalla rannikkosaattuetta. T29 upotettiin Ile de Basin pohjoispuolella tykkitulella ja kaksi muuta saksalaisalusta pääsi pakenemaan.[1]

title: HMCS Huron

text: HMCS Huron erkani 5. joulukuuta saattueesta palaten Scapa Flowhun muun suojueen kanssa. Alus liittyi 22. joulukuuta saattueeseen JW55. 25. joulukuuta suojausosastoa täydennettiin, kun saatiin tieto Saksan laivaston taisteluristeilijän 'Scharnhorstin aiheuttamasta uhasta. Alus erkani 29. joulukuuta saattueesta saavuttuaan Kuolan alueelle. Se liittyi 31. joulukuuta palaavaan saattueeseen RA55B.[1]

title: HMCS Huron

text: Alus palasi 14. marraskuuta telakalta laivueeseensa. Se suojasi 18. marraskuuta saattuetta JW54A Kuolaan HMS Impulsiven, HMS Onslaughtin, HMS Orwellin, HMS Obduraten, HMCS Haidan ja HMCS Iroquoisin kanssa. Alus erkani 24. marraskuuta saattueesta sen saavuttua määränpäähänsä. Alus liittyi 26. marraskuuta palaavaan saattueeseen RA54B samojen alusten kanssa.[1]