query: Milloin metsälehmus saapui Suomeen?

title: Metsälehmus

text: Metsälehmus eli niinipuu (Tilia cordata) on puu, joka kasvaa suuressa osassa Eurooppaa ja Englannissa sen pohjoisinta osaa lukuun ottamatta. Suomeen se saapui noin 6000 vuotta sitten.[1] Nykyään sitä esiintyy luontaisesti Pietarsaari–Joensuu-linjan eteläpuolella[2]. Kuitenkin metsälehmus on Suomen etelä- ja lounaisosassa yleisempi kuin pohjoisemmassa. Jo Baltiassa ja Etelä-Ruotsissa metsälehmus on suhteellisen yleinen puulaji, mutta erityisesti kuitenkin vasta Keski-Euroopassa. Suomessa puistopuina käytetään yleensä metsälehmuksen sijaan risteyttämällä jalostettua puistolehmusta.

title: Metsälehmus

text: Metsälehmus on mantereinen laji, toisin kuin monet muut jalot lehtipuut, eikä viihdy Suomen rannikkoseuduilla, lukuun ottamatta etelärannikkoa, jossa se ei ole kovin harvinainen. Se puuttuu länsirannikolta lähes kokonaan, mutta sisämaassa sitä kasvaa. Levinneisyytensä pohjoisimmilla alueilla metsälehmus on ainoa jalo lehtipuu. Tampereen leveyksillä se on jaloista lehtipuista yleisin, tosin sielläkin melko harvalukuinen. Vaikka metsälehmus on yleisempi mentäessä Tampereesta etelämmäksi, muuttuvat kuitenkin metsävaahtera ja pähkinäpensas nopeasti runsaammiksi ja ovat selvästi lehmusta yleisempiä etelärannikolla. Tampereen leveyksillä kulkevat metsävaahteran ja pähkinäpensaan kasvualueiden pohjoisrajat. Lehmus muodostaa Suomessa harvemmin varsinaisia metsiä. Lähinnä sitä esiintyy pieninä löyhinä puuryhminä muiden puulajien seassa. Tammi taas voi esiintyä Etelä-Suomen tammivyöhykkeellä tammimetsikköinä.

title: Suomen mesoliittinen kausi

text: Noin 6000eaa. jääkauden jälkeinen ilmasto saavutti lämpömaksiminsa. Tuolloin vuotuinen keskilämpötila oli 5–5,5 astetta (nykyään 4 astetta)[6][14]. Lämpökausi jatkui tasaisena 4000eaa. asti, jolloin ilmasto alkoi hitaasti jäähtyä kohti nykylämpötiloja. Tammi kasvoi koko Etelä-Suomessa, vuorijalava ja metsälehmus levisivät Kainuun korkeudelle ja pähkinäpensas Keskipohjanmaalle asti. Valtapuuna oli mänty, mutta koivu ja haapa olivat myös yleisiä. Muita mainittuja lehtipuita kasvoi suotuisissa paikoissa muodostaen monilajisia lehtoja. Myös pensaita kasvoi paljon enemmän kuin nykyään[3][12].

title: Lehtometsä

text:
Harvinaisin lehtotyyppi Suomessa on jalopuulehto. Suomen jalopuulehdot ovat tarkoin tunnettuja ja suojeltuja alueita. Suurin osa Suomen jalopuulehdoista on hävitetty peltojen ja kaskeamisen tieltä jo aikoja sitten. Nykyään myös liiallinen havupuiden suosiminen metsätaloudessa on uhka jaloille lehtipuille. Suomen luonnonsuojelulain mukaan tulisi suojella sellaiset lehdot, joissa kasvaa 1,3 metrin korkeudelta vähintään 7 senttimetrin paksuisia luontaisesti syntyneitä jaloja lehtipuita yli 20 kappaletta hehtaarilla yhtenäisellä alueella. Jaloiksi lehtipuiksi lasketaan tammi, metsälehmus, saarni, metsävaahtera, vuorijalava ja kynäjalava. Poikkeuksena tammen paksuuden tulee olla vähintään 20 cm. Vastaavasti alueet, joilla kasvaa hehtaarilla vähintään 20 kpl yli 2 metriä korkeita tai leveitä euroopanpähkinäpensaita yhtenä tai useampana lähekkäisenä ryhmänä, tulisi suojella.
Jalopuulehtoja tavataan muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta vain Etelä-Suomen rannikkoalueen niin sanotulla tammivyöhykkeellä. Usein nämä vaateliaat lehdot muodostuvat kalkkiperäiselle maaperälle. Tavallisimmat jalopuulehdot ovat metsälehmus- ja pähkinäpensaslehdot, jotka ovat Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa yleisiä, mutta harvinaisempia pohjoisempana. Suomen pohjoisin pähkinäpensasyksilö kasvaa Korpilahden Vaarulla, Pohjois-Päijänteellä.
Vain hieman harvinaisempia, ainoastaan lounais- ja etelärannikolla tavattavia jalopuulehtoja ovat tammi- ja metsävaahteralehdot. Näistä tammilehdot ovat kaikkein huomiota herättävimpiä. Tammi- ja vaahteralehtoja on Etelä-Suomessa useita kymmeniä, esimerkiksi jo pelkästään Vantaan kaupungin alueella kasvaa kaksi tammistoa noin 10 km:n etäisyydellä toisistaan, tosin Helsingin kaupungin alueella ei kasva yhtäkään tammistoa. Lohjan seudulla on monia tammistoja, vaikka komeimmat tammilehdot sijaitsevatkin Turun seudulla, esimerkiksi Ruissalossa. Kaikkein harvinaisin lehtotyyppi on jalavalehto, joita on Suomessa yhteensä vain noin 25 kappaletta, yksi Hollolassa, kaksi Itä-Suomessa, useita Lounais-Suomessa, yksi muun muassa Rymättylässä. Kaksi vuorijalavalehtoa sijaitsee Korpilahdella, yksi Nokialla ja toinen Pirkkalassa, neljä Vanajaveden rannoilla, kolme Lohjanjärven rannoilla, yksi Karkkilassa, kaksi Pohjalla. Helsingissä yksi pieni vuorijalavalehto sijaitsee lähellä Pihlajamäkeä, ja luonnonmuistomerkiksikin rauhoitettu kynäjalavavanhus Haltialassa. Ahvenanmaalla on useita pienialaisia jalavalehtoja. Molemmat Suomessa kasvavat jalavalajit ovat rauhoitettuja. Jalavalehdoissa valtapuulaji on tavallisimmin vuorijalava, usein niiden seassa kasvaa myös metsälehmusta ja pähkinäpensasta. Kynäjalavavaltaisia lehtoja on Suomessa vain muutama, ja ne kasvavat usein samoilla paikoilla yhdessä vuorijalavien kanssa. Suurin osa jalavalehdoista painottuu Lounais-Suomeen. Eräs vuorijalavalehto löytyy kuitenkin myös esimerkiksi Korpilahdelta, Jyväskylän eteläpuolelta. Varsinaisia saarnilehtoja kasvaa vain lounaissaaristossa ja erityisesti Ahvenanmaalla, vaikka muutamia saarnilehtoja kasvaa myös Lounais-Suomen metsissä, sekä yksi vanha saarnilehto Asikkalassa, Kopsuon kalliolla.

title: Biotooppi

text: Lehdossa kasvillisuus on rehevää ravinteikkaan ja multaisan maaperän ansiosta. Lehdoistamme lähes kaikki sijaitsevat Etelä-Suomessa, etenkin lounaassa. Maaperää hoitavat kuolleita eliöitä hajottavat bakteerit, sienet ja lierot. Kosteassa kasvillisuudessa viihtyvät monet hyönteiset ja kotilot. Puusto koostuu monipuolisesti lehtipuista: koivu, haapa, pihlaja, leppä ja tuomi ovat yleisiä lehtipuita suomalaisessa lehdossa. Kuivemmat lehdot ovat usein koivuvaltaisia, tuoreita täyttävät myös lepät. Jaloja lehtipuita edustavat muun muassa metsävaahtera, metsälehmus, tammi, saarni ja jalavat.

title: Metsälehmus

text: Metsälehmusta on perinteisesti käytetty rohdoksena. Erityisesti lehmuksenkukkatee on edelleen suosittua etenkin Keski-Euroopassa. Lääkeaineita saadaan myös lehmuksen lehdistä ja kuoresta.[4][5]

title: Johannes Messenius

text: Käsitystä suomalaisista yhtenäisenä kansana ei ollut. Messenius puhui Suomen alueella asuneista eri heimoista, kuten vandaaleista, amatsoneista, venedeistä, venneistä, skridefinneistä, finneistä, suomalaisista ja karjalaisista. Myös käsitys Suomen alueesta oli hämärä. 1400–1600-lukujen kartoissa Suomi esitettiin milloin kapeaksi kannakseksi tai suipoksi niemeksi, milloin saareksi.

title: Metsälehmus

text: Metsälehmus on Tšekin kansallispuu. Metsälehmusta kutsutaan usein myös niinipuuksi. Suomessa muun muassa Niinisalo on saanut nimensä siellä kasvavista lehmuksista. Metsälehmusta viljellään laajalti Pohjois-Amerikassa siellä luontaisen amerikanlehmuksen sijasta, jolla on suuremmat ja karkeammat lehdet.

title: Metsälehmus

text: Luokka:Lehmukset Luokka:Kuitukasvit Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit

title: Metsälehmus

text: Citation error, replace with{{cite book| author = Väre, Henry & Kiuru, Heikki| title = Suomen puut ja pensaat| publisher = Metsäkustannus Oy| year = 2006| id = ISBN 978-952-5118-89-6| accessdate = 11.11.2011}}

title: Metsälehmus

text: Lehmuksen runko on tumma, nuorten vesojen musta, ja sen oksat kaartuvat alaspäin. Se kasvattaa runsaasti tyvivesoja. Silmu on pullea ja tumma. Lehdet ovat pyöreän herttamaiset. Kasveja vähemmän tunteva saattaa sekoittaa nuoren lehmuksen pähkinäpensaaseen, jota kasvaa Suomen eteläosissa. Metsälehmus voi kasvaa jopa 30 metrin korkuiseksi. Se kukkii heinäkuussa, ja kukissa on voimakas huumaava tuoksu. Niiden siitepöly houkuttelee puoleensa mehiläisiä. Vain eteläisen Suomen tammivyöhykkeellä lehmus lisääntyy jotenkuten siementen avulla, sillä pohjoisemmassa siemenet eivät ehdi kypsyä ennen talven tuloa.

title: Atlantis – kadonnut kaupunki

text: Eletään loppuvuotta 1914. Milo James Thatch (Pete Lattu) on nuori kielitieteilijä sekä kartanpiirtäjä, joka työskentelee Smithsonian-instituutin pannuhuoneessa. Milo tahtoo kovasti seurata kuolleen isoisänsä Thaddeus Thatchin jalanjäljissä ja löytää Suojelijan Eepokseksi kutsutun kirjan, jolla löytäisi myyttisen, mereen uponneen Atlantiksen kaupungin. Instituutin johtokunta ei kuitenkaan suostu uskomaan Miloa, että Atlantis on joskus ollut olemassa. Myöhemmin Milon isoisän ystävä, miljonääri Preston B. Whitmore (Seppo Mäki), ottaa yhteyttä Miloon ja ojentaa tälle Suojelijan Eepoksen, jonka Milon isoisä oli ehtinyt löytää ennen kuolemaansa. Whitmore paljastaa, että hän on kerännyt kokoon suuren tutkimusryhmän sekä erilaisia varusteita Atlantiksen löytämistä varten, ja tarjoaa Milolle mahdollisuutta johtaa ryhmä Atlantikselle Eepoksen avulla. Milo suostuu tarjoukseen.

title: Etelä-Amerikan historia

text: Ei osata sanoa, milloin nykyihminen saapui Etelä-Amerikkaan. Etelä-Amerikka asutettiin ainakin pääosin Pohjois-Amerikasta käsin. Monien mukaan nykyihminen olisi saapunut viimeistään 13 000 vuotta sitten Etelä-Amerikan eteläkärkeen kuljettaen mukanaan piikivisiä niin sanottuja kalanpyrstökärkiä. Mutta on väitetty myös, että Etelä-Amerikassa olisi ollut ihmisiä huomattavasti aiemmin, jopa 50 000 vuotta sitten.

title: Erkki Kivijärvi

text: Kivijärvi tunnettiin myös pakinoitsijana. Helsingin Sanomien maanantaikirjeissä hän esitteli kepeän henkevään tyyliinsä milloin kirjallisuuden klassikoita, milloin Ruotsin elinkeinoelämää. Suomen Kuvalehteen hän kirjoitti taas nimimerkillä Bagheera ja neuvoi "Saako? Sopiiko?" -palstallaan tapakulttuurin taitoja: minkälainen kravatti piti missäkin puvussa olla ja mitä viinejä milloinkin tuli juoda.

title: Metsälehmus

text: Metsälehmus on kasvupaikaltaan melko vaatimaton jaloksi lehtipuuksi. Tämän ansiosta se ehkä onkin laajimmalle levinnein jalo lehtipuu Suomessa. Metsälehmus viihtyy lehdoissa, purolaaksoissa, jyrkänteiden juurella, rehevillä harjuilla, ja lehtomaisilla kankailla. Se ei useinkaan kärsi talvivaurioista Oulun eteläpuolella, ja se kasvaa jopa katu- ja pihapuuna Rovaniemellä saakka. Metsälehmus on melko hyvä kilpailija Etelä-Suomessa muille lehtipuille ja ravinteikkailla mailla se kukistaa nopeasti männyn. Se ei kuitenkaan pärjää kuuselle Suomessa, sillä kuusella on Suomen pitkässä ja kylmässä talvessa selvät kilpailuedut verrattuna lehmukseen.

title: Pähkinäpensaslehto

text: Pähkinäpensaslehto on lehtometsän kasvillisuustyyppi, joka on Suomessa yksi Luonnonsuojelulain mukaan suojeltavista luontotyypeistä. Luontotyyppikriteerit täyttäväksi pähkinäpensaslehdoksi katsotaan alue, jolla on vähintään kaksikymmentä kahden metrin korkuista tai levyistä pähkinäpensasta hehtaarin pinta-alalla yhtenä tai useampana ryhmänä yhtenäisellä rajattavalla olevalla alueella. Pähkinäpensaslehtoja esiintyy Suomessa ainoastaan Etelä-Suomessa. Niitä esiintyy rehevällä ja tuoreella tai kuivahkolla lehtomaalla. Pähkinäpensaslehdoille tyypillisiä kasveja ovat jalot lehtipuut (kuten metsälehmus tai metsätammi), kuusi, koivu ja sinivuokko.

title: Suomen sotahistoria

text: Esihistorian vuosituhansien aikana Suomenkin alueella lienee nähty suuri määrä aseellisia yhteenottoja, mutta niistä voivat kertoa enintään satunnaiset arkeologiset löydöt. Kivikautisten metsästäjä-kalastajakulttuurien elämäntapaa on usein pidetty suhteellisen rauhanomaisena, joskin tätä käsitystä on viime aikoina kyseenalaistettu. Nuorakeraamisen kulttuurin saapumista Etelä-Suomeen vuoden 3200 eaa. tienoilla on joskus arveltu väkivaltaiseksi prosessiksi. Pronssi- ja rautakauden, varsinkin merovingiajan, löytöihin sisältyy paljon aseita. On tosin epäselvää, milloin niitä on käytetty sotimiseen, milloin paikallisempaan väkivaltaan ja milloin lähinnä sosiaalisen aseman ilmaisemiseen.

title: Jalot lehtipuut

text: Jaloista lehtipuista pohjoisimmaksi on levinnyt metsälehmus. Suomessa sen luontaisen levinneisyysalueen pohjoisraja kulkee maan poikki suunnilleen Vaasasta Nurmekseen. Levinneisyysalueensa pohjoisosassa se ei kuitenkaan juuri koskaan tuota siemeniä. Noin 5000 vuotta sitten Suomen ilmasto oli nykyistä lämpimämpi, ja silloin laji levisi pohjoisemmaksi kuin missä se nykyisin siementää, minkä jälkeen se on vuosituhansien ajan lisääntynyt etupäässä vain juurivesoista. Metsälehmus oli joskus paljon nykyistä yleisempi, mutta niitä on kaadettu runsaasti lehmuksesta saatavan niinen takia. Nykyiset lehmusesiintymät kasvavatkin monesti esimerkiksi harjuilla, joilla kasvavat yksilöt eivät kelvanneet niinen valmistukseen mutkaisen kasvutavan vuoksi.

title: Suomen luonto

text: Suomessa on metsää noin 230 000 neliökilometriä eli 78 prosenttia pinta-alasta. Metsien osuus pinta-alaan suhteutettuna on Euroopan valtioista suurin ja maailman valtioista kymmenes. Suomen metsien lajimäärä ei ole suuri. Yleisimmät puut ovat mänty (50 %), ja metsäkuusi (30 %). Muita yleisiä lajeja ovat hieskoivu, rauduskoivu, kotipihlaja, haapa, harmaaleppä, tervaleppä, raita ja kataja. Etelä-Suomessa esiintyy myös jaloja lehtipuita (metsävaahtera, metsälehmus, tammi, saarni, vuorijalava ja kynäjalava).

title: Harry Potter -sarjan käsitteet

text: Kalmanhanaukiolla Hermione sulloi laukkuun lisäksi Phineas Nigellus'n muotokuvan, jonka avulla hän saattoi myöhemmin kehittää tietolähteen Kalkaroksen hallitsemaan Tylypahkan rehtorin kansliaan. Lisäksi muotokuva välitti tietoa kansliaan päin: Nigellus kuuli laukun sisälle, milloin kolmikko saapui tiettyyn metsään ja Dumbledoren muotokuva antoi Kalkarokselle käskyn viedä Rohkelikon miekka nuorten löydettäväksi.

title: Hakoisten linnavuori

text: Hakoisten linnavuoren alue on Suomen tunnetuimpia kulttuurikasvien kasvupaikkoja. Kasvillisuuskartoituksissa paikalta on todettu ainakin tummatulikukka (Verbascum nigrum), pölkkyruoho (Arabis glabra), nurmilaukka (Allium oleraceum) ja jänönapila (Trifolium arvense). Vuoren rinteillä ja rehevän lehtomaisessa esilinnassa kasvaa luontaisesti muun muassa metsälehmus (Tilia cordata) ja euroopanpähkinäpensas (Corylus avellana). Pähkinäpensas tosin elää villinä hyvin monissa paikoin pitkin Vanajaveden ja Hattelmalanharjun muodostamaa aluetta.

title: Milo (nimi)

text: Suomessa nimi Milo on tullut käyttöön vasta 1900-luvun loppupuolella, ja alkanut yleistyä vasta 2000-luvulla. Syyskuuhun 2016 mennessä se on annettu noin 1120 henkilölle. Vuodesta 2015 lähtien Milon nimipäivä on suomenkielisen ja vuodesta 2020 lähtien myös ruotsinkielisen kalenterin mukaan 7. syyskuuta.

title: Lehmukset

text: Suomessa ainoa luontainen laji on metsälehmus ("Tilia cordata"). Puistopuiksi istutetaan myös muita lajeja, varsinkin metsälehmuksen ja isolehtilehmuksen risteymää puistolehmusta ("Tilia" × "vulgaris").

title: Puistolehmus

text: Puistolehmus ("Tilia" × "vulgaris", syn. "Tilia" × "europaea") on yleisesti puistopuuna käytetty metsälehmuksen ja isolehtilehmuksen risteymä. Laji on hyönteispölytteinen. Puistolehmukset lisääntyvät tehokkaammin vesomalla kuin siemenillä, joilla on huono itämiskyky. Laji on Suomessa usein yleisin viljelty lehmuslaji – yleisempi kuin metsälehmus.

title: Metsälehmus

text: Lehmuksen kuori on kaksikerroksinen: päällä on kaarna ja sen alla on niintä. Niini hyvin sitkeää, ja aiemmin metsälehmuksella oli taloudellista arvoa merkittävänä niinen lähteenä. Puistolehmuksen ja erityisesti isolehtilehmuksen niini on hyvin haurasta ja heikkolaatuista. Metsälehmuksen niintä käytettiin sekä raakana että liotettuna. Niinestä tehtiin etupäässä köysiä ja virsuja, eteläisemmillä seuduilla niinilevyistä myös taiteltiin astioita. Venäjällä kudottiin niinestä myös mattoja rokos(k)oita, joista tehtiin säkkejä, kuleja (jauhokuli) sekä suhteellisen vedenpitäviä kuormapeitteitä. Näitä käytettiin suuria määriä myös Suomessa Venäjän vallan aikana.

title: Tammi

text: Tammen lisäksi vain pääasiassa tammivyöhykkeelle asettuneita lajeja ovat saarni, keltavuokko, isokäenrieska, vuorijalava, pähkinäpensas ja pystykiurunkannus. Nämä melko vaateliaat lajit menestyvät luonnossa heikosti tammivyöhykkeen pohjoispuolella, tosin yksittäisiä esiintymiä tavataan Tampereen alueen lehtokeskuksessa asti. Myös karaistuneemmista jaloista lehtipuista metsävaahtera ja metsälehmus ovat selvästi runsaampia tammivyöhykkeellä kuin pohjoisempana. Tammivyöhykkeen puusto ei ensi vilkaisulla eroa ihmeemmin muunkaan Etelä-Suomen kangasmetsistä, mutta siellä lehtoja on paljon runsaammin kuin muualla Suomessa, ja näissä lehdoissa myös nämä tiukasti tammivyöhykkeelle sidonnaiset lajit kasvavat. Tammivyöhykkeen alueella kuivat mäntyvaltaiset kankaat ovat muuta Suomea harvalukuisempia, mutta niitäkin löytyy. Tavallisin metsätyyppi on kuitenkin kuusivaltainen tuore kangas, tai lehtomainen (kuusivaltainen myös) tuore kangas, lehdotkin ovat yleisiä (näissä kasvaa yleensä myös kuusta). Myös lähes kaikki Suomen harvalukuiset jalopuulehdot kasvavat tammivyöhykkeellä, mutta komeita lehmuslehtoja löytyy jopa Pohjois-Savon saarilta saakka.

title: Suomettuminen

text: Suomessa suomettumisen ydinaikaa oli Kekkosen hallintokausi. Kekkosen ensimmäisellä presidenttikaudella alkanutta poliittista kehitystä Suomessa on myöhemmin kutsuttu suomettumiseksi. Tavallisesti suomettumisella tarkoitetaan sellaista poliittista kehitystä, jossa pieni demokraattinen maa alistuu suuremman, totalitaarisen naapurivaltion tahtoon. Myös etenkin 1960-luvun alkupuolen Noottikriisi ja 1968–1982 eli jakso Tšekkoslovakian miehittämisen jälkeisestä Brežnevin opin mukaisesta neuvostopolitiikan tarkistuksesta Mauno Koiviston tuloon presidentin sijaiseksi 1981 ja presidentiksi 1982 olivat yhä väkevää suomettumisen aikaa. Esimerkiksi Max Jakobson on pitänyt Suomen sisäpolitiikkaan 1980-luvun alkupuolelle saakka merkittävästi vaikuttaneen ministerineuvos Viktor Vladimirovin paluuta vuonna 1984 Neuvostoliittoon merkkitapauksena suomettumisen ajan vähitellen päättyessä. Mutta vielä 1985 Koivisto pyrki estämään Juho Kusti Paasikiven päiväkirjojen julkaisemisen ja lopullisesti suomettuminen alkuperäisessä merkityksessään päättyi vasta Neuvostoliiton hajoamiseen 1991. Suomalaisesta poliittisesta keskustelusta käsite ei kuitenkaan ole täysin hävinnyt 2000-luvullakaan, ja suomettuneisuuden tai "uussuomettumisen" käsitettä on käytetty milloin puhuttaessa Suomen suhteista Neuvostoliiton seuraajavaltio Venäjään, milloin Euroopan unioniin, milloin Yhdysvaltoihin.

title: Metsälehmus

text: Keski-Euroopassa metsälehmusta käytetään kujannepuuna, mistä tunnettu esimerkki on Unter den Linden Berliinissä. Suomessa taas kujannepuuna käytetään yleensä metsälehmuksen ja keskieurooppalaisen isolehtilehmuksen risteymää puistolehmusta (Tilia × vulgaris, syn. T. × europaea), jota Keski-Euroopassa käytetään huomattavasti vähemmän. Puistolehmuksen tunnistaa muhkuraisesta rungosta, joskin lehmusten tunnistaminen toisistaan on usein hankalaa.

title: Otsonitaso

text: WHO on asettanut eri tilanteisiin rajoituksia sen varalle, milloin liiasta otsonipitoisuudesta voi olla haittaa terveydelle ja milloin siitä on tiedotettava. Euroopan unionin uusin direktiivi asiasta on vuodelta 2003. Yhdysvalloilla on omat raja-arvonsa. Suomessa otsonia mitataan jatkuvasti yhdeksällä paikkakunnalla.

title: Dalmatian kuvernoraatti

text: I maailmansodan päättyessä marraskuussa 1918 italialainen amiraali Enrico Millo julisti itsensä italialaisten miehittämän Dalmatian kuvernööriksi. Aikakauden kuuluisa italialaisnationalisti ja -runoilija Gabriele d'Annunzio tuki Dalmatian italialaismiehitystä ja saapui joulukuussa 1918 henkilökohtaisesti italialaisella sotalaivalla italialaisten miehittämään Zadariin.


query: Kuinka monta kautta The Walking Dead sarjassa on?

title: The Walking Dead

text: Sarjaa alettiin esittää Yhdysvalloissa AMC-kanavalla 31. lokakuuta 2010.[1] Se sai hyvän vastaanoton ja sarjaa jatkettiin toiselle tuotantokaudelle, joka alkoi 16. lokakuuta 2011.[2][3] Kolmas tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 14. lokakuuta 2012 ja neljäs kausi 13. lokakuuta 2013.[4][5] Viides tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 12. lokakuuta 2014[6] ja Suomessa 13. lokakuuta 2014.[7] Kuudes tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 12. lokakuuta 2015[8] ja Suomessa päivää myöhemmin. Sarjan seitsemäs tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 23. lokakuuta 2016. Kahdeksas tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 22. lokakuuta 2017.[9] AMC on ilmoittanut, että sarjasta on tilattu yhdeksäs kausi, jonka esittäminen alkoi seitsemäs lokakuuta vuonna 2018.[10]

title: The Walking Dead

text: The Walking Deadin sisarsarjaa Fear the Walking Dead alettiin esittää AMC:lla elokuussa 2015.

title: The Walking Dead (2. tuotantokausi)

text: Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "The Walking Deadin" toinen tuotantokausi alkoi 16. lokakuuta 2011 ja kesti 18. maaliskuuta 2012  asti. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Sarjan on kehittänyt Frank Darabont, joka toimii vastaavana tuottajana toisella kaudella yhdessä Kirkmanin, Glen Mazzaran, David Alpertin ja Gale Anne Hurdin kanssa.

title: The Walking Dead (1. tuotantokausi)

text: Katso myös Luettelo televisiosarjan The Walking Dead jaksoista

title: The Walking Dead (videopeli)

text: The Walking Dead (myös nimellä: The Walking Dead: The Game) on Telltale Gamesin kehittämä graafinen seikkailupeli, joka perustuu Robert Kirkmanin "The Walking Dead" -sarjakuvaan. Peliä julkaistiin jaksoittain iOS:lle, Mac OS X:lle, Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.

title: The Walking Dead (1. tuotantokausi)

text: Luokka:The Walking Dead Luokka:Tuotantokaudet

title: The Walking Dead: Torn Apart

text: The Walking Dead: Torn Apart on televisiosarja "The Walking Deadiin" perustuva nettisarja, joka kattaa kuusi jaksoa. Sarja julkaistiin 3. lokakuuta 2011 AMC:n nettisivuilla. Sarja kertoo "The Walking Deadin" ensimmäisen tuotantokauden pilottijaksossa esiintyneen ”Bicycle Girl” -nimellä kutsutun zombin eli kulkijan tarinan ennen muuttumistaan kulkijaksi.

title: Luettelo The Walking Dead -pelin hahmoista

text: Tämä on luettelo Telltale Gamesin kehittämän "The Walking Dead" -videopelin hahmoista.

title: The Walking Dead (1. tuotantokausi)

text: Yhdysvaltain elokuva-akatemia laatii vuosittain listan parhaista televisio-ohjelmista. The Walking Dead oli ehdolla listalle vuoden 2010 parhaista ohjelmista.[13] Vuoden 2011 Saturn-palkintogaalassa sarja ansaitsi kuusi ehdokkuutta: paras televisioesitys, paras miespääosa (Andrew Lincoln), paras naispääosa (Sarah Wayne Callies), paras miessivuosa (Steven Yeun), paras naissivuosa (Laurie Holden) ja paras vieraileva tähti (Noah Emmerich).[14] Sarja oli ehdolla myös parhaaksi draamasarjaksi Critics' Choice Television Award -gaalassa vuonna 2011.[15]

title: Fear the Walking Dead

text: "Fear the Walking Dead" alkoi AMC-kanavalla 23. elokuuta 2015. Se oli Yhdysvaltain kaapelitelevisiohistorian katsotuin ensimmäinen jakso 10,1 miljoonalla katsojalla.

title: Norman Reedus

text: Hän on myös esittänyt Daryl Dixonia AMC:n sarjassa "The Walking Dead" vuodesta 2010. Sarja on jatkunut yhdeksännelle kaudelle. Alkuperäisestä sarjakuvasta poikkeava Darylin roolihahmo luotiin erityisesti Reedusille sen jälkeen, kun hän oli koe-esiintynyt Merle Dixonin roolia varten. "The Walking Dead" -sarjakuvan luoja Robert Kirkman totesi, että oli kunnia saada Reedus mukaan ohjelmaan. Hän oli läsnäolollaan ja tavalla, miten hän ottanut roolin haltuun, määritellyt Daryl Dixonin.

title: The Walking Dead

text: The Walking Dead kertoo pienestä ryhmästä ihmisiä, jotka ovat selvinneet hengissä zombiepidemiasta. Suurin osa sarjan ensimmäisestä kaudesta sijoittuu Atlantan metropolialueelle ja loput kaudet Pohjois-Georgiaa ympäröivälle maaseudulle.

title: The Walking Dead (5. tuotantokausi)

text: Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "The Walking Deadin" 5. tuotantokausi alkaa Yhdysvalloissa 12. lokakuuta 2014. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Sarjan 5. tuotantokausi kattaa 16 jaksoa.

title: Fear the Walking Dead

text: Fear the Walking Dead on "The Walking Dead" -televisiosarjan maailmaan perustuva yhdysvaltalainen televisiosarja. "The Walking Dead" puolestaan perustuu Robert Kirkmanin samannimiseen sarjakuvaan. "Fear the Walking Deadissa" zombiepidemia on vasta alkamassa eivätkä ihmiset vielä tiedä, mitä on edessä. Sarjan pääosassa on opinto-ohjaaja Madison Clarkin (Kim Dickens) perhe, johon kuuluvat hänen miesystävänsä Travis Manawa (Cliff Curtis), hänen ylisuorittava tyttärensä Alicia ja huumeriippuvainen poikansa Nick. Sarja sijoittuu Los Angelesin kaupunkimaisemiin.

title: The Walking Dead: Survival Instinct

text: The Walking Dead: Survival Instinct on Terminal Realityn kehittämä ja Activisionin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin vuonna 2013 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Wii U:lle. Peli perustuu televisiosarjaan "The Walking Dead".

title: The Walking Dead (3. tuotantokausi)

text: Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "The Walking Deadin" kolmas tuotantokausi alkoi 14. lokakuuta 2012 ja päättyi 31. maaliskuuta 2013. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Suomessa esitys alkoi 21. lokakuuta 2012 ja päättyi 7. huhtikuuta 2013.

title: The Walking Dead: Road to Survival

text: The Walking Dead: Road to Survival on Scopelyn julkaisema roolipeli Androidille ja iOS:lle vuonna 2015. Peli perustuu The Walking Dead -sarjakuvan universumiin.

title: The Walking Dead (1. tuotantokausi)

text: Yhdysvaltalaisen televisiosarjan The Walking Deadin ensimmäisen tuotantokauden esitys alkoi Yhdysvalloissa 31. lokakuuta 2010 ja päättyi 5. joulukuuta 2010. Sarja perustuu Robert Kirkmanin samannimiseen sarjakuvaan. Sarjakuvan televisioversion kehitti Frank Darabont, joka myös käsikirjoitti sarjan ensimmäisen kauden jaksot ja ohjasi sarjan aloitusjakson.

text: Robert Kirkmanin samannimiseen sarjakuvaan perustuvan televisiosarjan "The Walking Deadin" esitys alkoi AMC-kaapelitelevisiokanavalla 31. lokakuuta 2010 ja Suomessa Foxilla 22. huhtikuuta 2012. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi käsittää kuusi jaksoa. Sarjan keskiössä on sheriffi Rick Grimes, joka vaipuu koomaan saatuaan luodista. Hän herää sairaalasta ja huomaa zombien hallitsevan maailmaa. Hän lähtee vaaralliselle matkalle löytääkseen kadonneen vaimonsa ja lapsensa.

title: Kuvernööri (The Walking Dead)

text: Kuvernööri, oikealta nimeltään Brian Blake (sarjakuvissa) ja Philip Blake (televisiosarjassa) on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa sarjakuvassa "The Walking Dead" sekä samannimisessä televisiosarjassa. Hahmoa näyttelee televisiosarjassa David Morrissey. Kuvernööri on molemmissa sarjoissa esiintyvä antagonisti. Hän on Woodburyn kaupungin mielipuolinen johtaja, joka ajautuu konfliktiin Rickin kanssa ja haluaa tämän ryhmän asuttaman vankilan itselleen.

title: The Walking Dead (videopeli)

text: "The Walking Deadin" tarina jatkuu ladattavassa lisäosassa "The Walking Dead: 400 Days". Lisäosa ilmestyi heinäkuussa 2013. "400 Days" sijoittuu Georgian osavaltioon Yhdysvalloissa ja se esittelee viisi uutta hahmoa ja heidän tarinansa 400 päivän ajalta. Lisäosa ottaa huomioon pelaajan valinnat alkuperäisessä pelissä ja siinä tehdyt valinnat vaikuttavat pelin toisella kaudella.

title: The Walking Dead: Season Four

text: The Walking Dead: Season Four (tunnetaan myös nimellä The Walking Dead: The Final Season) on Telltale Gamesin kehittämä ja julkaisema graafinen seikkailupeli, joka julkaistiin vuonna 2018 usealle eri alustalle. Peli perustuu samannimiseen sarjakuvaan ja on jatkoa alkuperäiselle "The Walking Dead"ille.

title: The Walking Dead (4. tuotantokausi)

text: Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "The Walking Deadin" neljäs tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 13. lokakuuta 2013 ja jatkui 30. maaliskuuta 2014 asti. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Kauden esittäminen alkoi Suomessa 20. lokakuuta 2013 ja päättyi 31. maaliskuuta 2014. Sarjaa esitettiin 16 jakson verran.

title: The Walking Dead: No Man’s Land

text: The Walking Dead: No Man’s Land on suomalaisen Next Gamesin kehittämä strategiapeli, joka julkaistiin Androidille ja iOS:lle vuonna 2015. Peli sijoittuu "The Walking Dead" -tuotesarjan universumiin. Peli julkaistiin Yhdysvalloissa osana AMC:n isoa "Walking Dead" -mainoskampanjaa. AMC on myös sijoittanut Next Gamesiin.

title: Robert Kirkman

text: Robert Kirkman (s. 30. marraskuuta 1978) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, joka tunnetaan parhaiten kauhusarjakuvastaan "The Walking Dead". Kirkman on luonut myös muita sarjakuvia, kuten supersankarisarjat "Invincible" ja "Marvel Zombies". Hän toimii yhtenä "The Walking Dead" -televisiosarjan vastaavista tuottajista ja on käsikirjoittanut muutamia sarjan jaksoja.

title: The Walking Dead: Season Two

text: The Walking Dead: Season Two on Telltale Gamesin kehittämä ja julkaisema graafinen seikkailupeli, joka julkaistiin vuonna 2013 usealle eri alustalle. Peli perustuu samannimiseen sarjakuvaan ja on jatkoa alkuperäiselle "The Walking Deadille".

title: Alycia Debnam-Carey

text: Joulukuussa 2014 ilmoitettiin Debnam-Careyn saaneen roolin "Fear the Walking Dead" -televisiosarjasta, joka on spin-off "The Walking Deadistä".

title: The Walking Dead

text: Yhdysvaltain elokuva-akatemia laatii vuosittain listan parhaista televisio-ohjelmista. The Walking Dead oli ehdolla listalle vuoden 2010 parhaista ohjelmista.[24] Vuoden 2011 Saturn-palkintogaalassa sarja ansaitsi kuusi ehdokkuutta: paras televisioesitys, paras miespääosa (Andrew Lincoln), paras naispääosa (Sarah Wayne Callies), paras miessivuosa (Steven Yeun), paras naissivuosa (Laurie Holden) ja paras vieraileva tähti (Noah Emmerich).[25] Sarja oli ehdolla myös parhaaksi draamasarjaksi Critics' Choice Television Award -gaalassa vuonna 2011.[26]

title: The Walking Dead (videopeli)

text: Pelille ilmoitettiin kesäkuussa 2012 jatko-osa, "", joka julkaistiin joulukuussa 2013. Helmikuussa 2016 alkoi "", kolmen episodin pituinen sarja joka keskittyy Michonnen seikkailuihin. Pelin ilmoitettiin saavan kolmannen kauden vuoden 2014 Comic-Conissa, joka alkoi "" (aiemmin myös nimellä "The Walking Dead: Season Three") alkoi 20. joulukuuta 2016.

title: The Walking Dead (sarjakuva)

text: The Walking Dead on Robert Kirkmanin käsikirjoittama, kuukausittain ilmestyvä yhdysvaltalainen sarjakuva. Sarjakuvasta on myös tehty samanniminen televisiosarja sekä sarjakuvan universumiin perustuva videopeli.

title: Luettelo televisiosarjan Fear the Walking Dead hahmoista

text: "Fear the Walking Dead" on Robert Kirkmanin ja Dave Ericksonin luoma kauhudraamasarja, joka alkoi AMC-kanavalla 23. elokuuta 2015. Sarja on kauhudraamasarja "The Walking Deadin" esiosa.


query: Onko telluuri puolimetalli?

title: Puolimetalli

text: Puolimetalleiksi kutsutaan alkuaineita, joilla on sekä metallien että epämetallien ominaisuuksia tietyissä olosuhteissa. Niitä on siis vaikea luokitella joko metalleiksi tai epämetalleiksi. Yleensä puolimetalleiksi luokitellaan boori (B), pii (Si), germanium (Ge), arseeni (As), antimoni (Sb), telluuri (Te), polonium (Po) ja astatiini (At).[1] Joskus myös alumiini (Al), hiili (C) ja seleeni (Se) luokitellaan puolimetalleihin[2][3]. Jaksollisessa järjestelmässä puolimetallit sijaitsevat metallien ja epämetallien välisellä rajalinjalla.

title: Telluuria

text: Telluuri on huume, joka isketään naulana aivoihin. Aine aiheuttaa käyttäjässään euforisia tuntemuksia ja avaa maailman: sen avulla käyttäjä saavuttaa syvimmät, harkituimmat haaveensa. Siinä missä elämä ilman telluuria on kuin ”kivisessä kirstussa elämistä”[1], telluuritrippiä kuvaillaan vapaudeksi ja yksinkertaiseksi totuudeksi, jossa ei ole aikaa – vain paikka ja haaveiden jano. Huolimatta autuudesta, johon telluuri nauttijansa nostattaa, se on käyttäjälleen myös armoton: koukuttaa, orjuuttaa ja pahimmassa tapauksessa vie jopa hengen. Riskeistä, kalliista hinnasta ja vaikeasta saatavuudesta huolimatta huumetta kuitenkin käyttävät – tai ainakin halajavat – kaikki lääkäreistä ritareihin ja lapsista vanhuksiin.

title: Jakson 5 alkuaine

text: Viidennen ryhmän alkuaineista ovat metalleja muut paitsi antimoni ja telluuri, jotka ovat puolimetalleja, sekä epämetallit jodi ja ksenon.

title: Telluuri

text: Telluuria löytyy joskus puhtaana, mutta useimmin se esiintyy kullan telluridina (kalaveriitti) ja muiden metallien joukossa. Sen pääasiallinen lähde on raakakuparin elektrolyyttisessä puhdistuksessa anodiliejuun kertyvä telluuri. Telluuria esiintyy myös seuraavissa mineraaleissa: altaiitti, braggiitti, hessiitti, joseiitti-A, joseiitti-B, kawazuliitti, kitkaiitti, telluriitti ja tetradymiitti.

title: Puolimetalli

text: Puolimetallien fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet ovat peräisin muun muassa aineen rakenteesta. Puolimetallit sijaitsevat jaksollisessa järjestelmässä metallien ja epämetallien rajalla, joten niiden ominaisuudetkin ovat niiden väliltä.

title: Telluuria

text: Telluuria () on Vladimir Sorokinin dystooppinen romaani [1], joka julkaistiin Venäjällä vuonna 2013. Sorokinin aiempien romaanien tavoin Telluuria on herättänyt ympärillään kuohuntaa, ja teos on saanut Suomessakin paljon huomiota. Syksyllä 2015 Sorokin vieraili kertomassa tuoreesta romaanistaan Helsingin Мetsätalolla, jossa häntä haastatteli kirjailijan teoksia ruotsintanut yliopistonlehtori Ben Hellman[2].

title: Telluuria

text: Kaikessa satumaisuudessaan telluuri on kuitenkin pakeneva unelma. Muut eivät tiedä, mitä telluurin käyttäjät näkevät tai kokevat – heidät on tuomittu jäämään sivustakatsojiksi repaleiseen, sekasortoiseen maailmaan. Saman kohtalon jakaa myös Telluurian lukija.[3]

title: Telluuria

text: Telluuria on kirjava futuristinen kuvaus 21. vuosisadan jälkipuoliskon Venäjästä, joka on kristittyjen ja islamistien välisten sotien runtelemana hajonnut lukuisiksi itsenäisiksi valtioiksi. Romaanin kuvaama maailma on pirstaleinen, ja pikkuvaltioiden hallitusmuodot ovat kaikkea Stalinin Neuvostoliiton ja tsaarinaikaisen Venäjän väliltä.[3] Telluuria jakautuu 50 lyhyeen, itsenäiseen lukuun, joiden tyylit vaihtelevat huomattavasti. Osa luvuista muistuttaa vanhoja kansansatuja opetuksineen, osa puolestaan vie lukijan lennokkaan toimintajännärin sykkeeseen, eroottisen novellin pariin tai tieteisromaanin hämmentävään maailmaan.

title: Telluuria

text: Vaikka kirjan 50 lukua eivät muodosta juonellisesti yhteistä kokonaisuutta, löytyy jokaisesta luvusta yhdistävä tekijä: Altain vuoristosta louhittava telluuri-niminen huume, jonka ympärille tapahtumat ja ihmiskohtalot kietoutuvat. Kulkiessaan mukana läpi teoksen telluuri toimii samalla ikään kuin liimana, joka kiinnittää muuten toisistaan irtonaiset luvut yhtenäiseksi kokonaisuudeksi.

title: Puolimetalli

text: Puolimetalleja käytetään myös muilla teollisuuden aloilla. Pii on monikäyttöinen puolimetalli ja alumiini- ja rautaseoksina sitä käytetään muun muassa muuntajissa, moottoreissa ja sylintereissä [4]. Sitä on myös komponenttina betonissa, lasissa ja tiilessä [5]. Piistä valmistetaan silikonia, joka muodostuu pii-happi polymeereistä, joissa on orgaaninen sivuryhmä. Silikonikumia on esimerkiksi ikkunoiden tiivisteissä [4].

title: Telluuria

text: Romaanissa telluurin käyttötarkoitukset ovat yhtä moninaiset kuin käyttäjänsäkin. Yksi lähtee telluurin voimalla tapaamaan Jeesusta, toisen viimeinen telluurille uskottu toive on jälleennäkeminen kuolleen rakastetun kanssa ja kolmas nauttii telluuria muistaakseen unohdetun. Telluuria käytetään myös sotahengen nostattamiseen, lahjontaan ja kaupankäyntiin.

title: Epämetalli

text: Varsinaisia epämetalleja ovat hiili, typpi, happi, fosfori, rikki ja seleeni, halogeenit (fluori, kloori, bromi, jodi ja astatiini) ja jalokaasut (helium, neon, krypton, argon, ksenon ja radon) joskus myös puolimetallit (boori, pii, germanium, arseeni, antimoni, telluuri ja polonium). Vety lasketaan usein epämetallien joukkoon, koska se on kaasu ja muodostaa usein kovalenttisidoksia normaaliolosuhteissa. Vedyn pelkistymisreaktiot ovat kuitenkin harvinaisia, ts. se yleensä luovuttaa eikä vastaanota elektroneja, kuten varsinaiset epämetallit, joten se ei ole kemiallisesti ottaen epämetalli. Hydridi-ionia, joka on elektronin vastaanottanut vety, esiintyy vain poikkeuksellisen elektropositiivisissa tapauksissa, kuten alkalihydrideissä (esimerkiksi litiumhydridi LiH), ja itse asiassa vety alkaa käyttäytyä kuin metalli korkeassa paineessa.

title: Telluuri

text: 1960-luvulla telluurin käyttö lisääntyi termoelektrisissä sovellutuksissa ja terästeollisuudessa, josta tuli sen pääasiallinen käyttökohde.

title: Telluuritetrakloridi

text: Telluuritetrakloridia voidaan valmistaa suoraan alkuaineistaan klooraamalla telluuria. Muita tapoja ovat telluurin tai telluuridioksidin klooraus käyttämällä klooraavana kemikaalina tetrakloorimetaania, arseenitrikloridia tai rikkidikloridia.

title: Puolimetalli

text: Puolimetalleilla on erilaisia käyttökohteita riippuen niiden ominaisuuksista. Useimmat puolimetallit ovat puolijohteita, jonka vuoksi niitä käytetään elektroniikkateollisuudessa. Esimerkiksi piitä ja telluuria käytetään aurinkokennoissa. Telluuria, superpuhdasta piitä ja antimonia käytetään puolijohdesovelluksissa, esimerkiksi infrapunadetektoreissa. [4]

title: Telluuri

text: Telluuri () on alkuaine, jonka kemiallinen merkki Te, järjestysluku 52 ja CAS-numero 13494-80-9. Se näyttää tinalta ja muistuttaa kemiallisilta ominaisuuksiltaan seleeniä ja rikkiä. Sitä käytetään pääasiassa metalliseoksissa ja puolijohteissa. Luonnossa telluuri on suhteellisen harvinainen ja esiintyy sulfidimalmeina muun muassa seleenin ja kuparin kanssa. Tunnetaan myös mineraaleja, joissa telluuri esiintyy yhdessä kullan ja hopean kanssa.

title: Puolimetalli

text: Boorin kemiallisiin ominaisuuksiin vaikuttaa pääasiassa booriatomin pieni koko ja korkea ionisaatioenergia. Kun näihin lisätään boorin samanlainen elektronegatiivisuus kuin hiilellä ja vedyllä, päädytään kovalenttisille sidoksille epätavanomaiseen sidoskemiaan. Boorilla on kolme valenssielektronia, joten se on hallitsevasti kolmiarvoinen. Se siis muodostaa yhdisteitä kolmella sidoksella saman alkuaineen tai ryhmän kanssa pyrkimättä oktettiin. Tällaisia yhdisteitä ovat esimerkiksi booritrifluoridi (BF3) sekä booritrikloridi (BCl3). Boorilla voi muodostaa kovalenttisia sidoksia neljällä orbitaalilla. Täten boori voi toimia elektroniparin vastaanottajana eli Lewis-happona. Boorilla on lisäksi suuri affiniteetti happeen, joten se muodostaa helposti boraatteja ja okso-komplekseja. Koska boori on pieni, se pystyy muodostamaan välitilalejeerenkityyppisiä borideja. Booriyhdisteen reaktiivisuus riippuu sen puhtaudesta, kiteisyydestä sekä lämpötilasta. Huoneenlämmössä se reagoi fluorin, F2, kanssa ja hapen, O2, kanssa, mutta muuten se on inertti. Korkeissa lämpötiloissa se reagoi epämetallien kanssa paitsi vedyn, germaniumin, telluurin ja jalokaasujen kanssa sekä metallien paitsi paitsi ryhmien 11–15 raskaiden metallien kanssa (Ag, Au, Cd, Hg, Ga, In, Ti, Sn, Pb, Sb, Bi).[6]

title: Telluuria

text: Materian palvominen. Telluuri-huumetta palvotaan välillä niin, ettei millään muulla tunnu olevan väliä. Käyttäjänsä paratiisiin vievien naulojen takia otetaan suuria riskejä, uhmataan kuolemaa ja ollaan valmiita tuhoamaan niin ihmissuhteet kuin omat kasvotkin.

title: Telluuri

text: Telluurista tunnetaan 39 isotooppia, atomipainoltaan 105–143 u. Niistä 31 on keinotekoisesti tuotettuja radioisotooppeja, joiden puoliintumisajat ovat enintään 19,17 päivää (Te-isotooppi) mutta useimmiten vain muutamia minuutteja tai sekunteja. Luonnossa esiintyvä telluuri koostuu kahdeksasta isotoopista, joista kuusi on stabiilia ja kaksi lievästi radioaktiivisia erittäin pitkällä puoliintumisajalla.

title: Telluuri

text: Telluuria käytetään enimmäkseen seoksissa muiden metallien kanssa. Telluuria lisätään lyijyyn parantamaan sen vahvuutta, kestävyyttä, ja vähentämään sen syöpymisalttiutta rikkihapolle. Kupariin seostetaan telluuria lastuamisominaisuuksien parantamiseksi; rakenteeseen erkautuvat telluurioksidierkaumat katkaisevat työstölastut ja voitelevat terää. Tellurovismutiittia (BiTe) käytetään termoelektrisissä laitteissa.

title: Telluuri

text: Telluurin, kadmiumin ja elohopean muodostama metalliseos, elohopeakadmiumtelluridi (HgCdTe), on infrapunavalolle herkkä puolijohdemateriaali.

title: Telluuritrioksidi

text: Telluuritrioksidi eli telluuri(VI)oksidi (TeO) on telluurin ja hapen muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.

title: Puolimetalli

text: Yhtenä luokittelukriteerinä pidetään ionisoitumisenergiaa, sillä metalleilla ionisoitumisenergia on pieni ja epämetalleilla suuri. Puolimetalleilla ionisoitumisenergia on yleensä noin 840kJ/mol, vaihdellen germaniumin 762kJ/mol:sta arseenin 946kJ/mol:in. Puolimetallit voidaan luokitella myös elektronegatiivisuuden perusteella, ja yleensä puolimetallien elektronegatiivisuus on noin 2,0.[3] Esimerkiksi arseenin elektronegatiivisuus on 2,18 ja piin 1,90. Yleensä puolimetallien oksidit ovat amfoteerisia eli ne voivat toimia sekä happona että emäksenä.[1] Näiden luokittelumenetelmien ongelma on se, että minkään menetelmän avulla ei voi yksiselitteisesti tunnistaa kaikkia puolimetalleja. Puolimetallien lukumäärä vaihtelee eri lähteissä, koska eri luokittelumenetelmien käyttö johtaa erilaiseen puolimetallistatukseen.

title: Telluuria

text: Telluuriaa on eri medioissa luonnehdittu muun muassa hurjaksi, hauskaksi tulevaisuudenkuvaukseksi[5] sekä yhdeksi vuoden erikoisimmista teoksista[6]. Venäjällä Telluuria oli ennakkosuosikki Bolšaja Kniga (suom. Suuri Kirja) -kirjallisuuspalkinnon ehdokkaista, mutta sijoittui lopulta toiselle sijalle [7].

title: Telluuria

text: Teoksena kielellä ja intertekstuaalisuudella ilotteleva Telluuria sijoittuu surrealismin ja groteskin fantasian alueelle. Sorokin toteaakin, että Venäjän nykytodellisuuden kuvaaminen realistisen romaanin kielellä on mahdotonta, sillä nykytodellisuus on Venäjällä äärimmäisen groteski. Olennaisen nykyhetkestä tavoittaa kirjailijan mielestä paremmin peilaamalla sitä menneisyyteen tai tulevaisuuteen.[2]

title: Happiryhmä

text: Happiryhmään eli alkuaineiden jaksollisen järjestelmän 16. ryhmään eli kuudenteen pääryhmään kuuluvat alkuaineet happi, rikki, seleeni, telluuri ja polonium. Happi, rikki ja seleeni ovat epämetalleja, kun taas telluuri ja polonium ovat puolimetalleja. Alin hapetusluku on -II ja muut kuin happi esiintyvät myös hapetusluvuilla +II, +IV ja +VI.

title: Puolimetalli

text: Puolimetalleilla on käyttökohteita muuallakin kuin teollisuudessa. Boorin yhdisteitä booraksia (Na2[B4O7]) ja booritrioksidia (B2O3) käytetään muun muassa silmätipoissa ja pesupulvereissa. Booraksia käytetään myös valmistettaessa borosilikaattilasia, eli kuumuutta kestävää Pyrex-lasia. Germaniumia käytetään laajakulmakameroiden ja mikroskooppien linsseissä sen hyvien refraktio- ja dispersio-ominaisuuksien vuoksi. Germaniumia ja germaniumoksidia käytetään myös IR-spektroskopiassa, sillä infrapuna läpäisee ne. [4]

title: Telluuri

text: Kiteisenä telluuri on hopeanvalkoista ja paljaassa muodossaan metallinhohtoista. Se on haurasta ja helposti murenevaa. Kemialliselta aktiivisuudeltaan telluuri on seleenin kaltainen. Se reagoi ainoastaan väkevien happoliuosten kanssa. Pienikin määrä telluuria huoneilmassa aiheuttaa hyvin pahanhajuisen hengityksen.

title: Telluuri

text: Telluurin löysi vuonna 1782 itävaltalainen Franz-Joseph Müller von Reichenstein Transilvaniassa. Vuonna 1798 Martin Heinrich Klaproth, joka oli aikaisemmin eristänyt sitä, nimesi sen latinan sanan "Tellus" ("Maa") mukaan.

title: Telluuria

text: Ihmisen välinpitämättömyys ja vallanhalu. Taistelussa telluurista heikommat jäävät jalkoihin eikä tarpeeksi ole koskaan tarpeeksi.


query: Milloin Jules Verne kuoli?

title: Jules Verne

text: Jules Vernestä tuli raajarikko vuonna 1886, kun hänen veljenpoikansa ampui häntä jalkaan. Verne kärsi uransa lopussa kaihista sekä kirjoituskouristuksista kädessään. Hän kuoli vuonna 1905 diabeteskohtaukseen.[1]

title: Emmett Brown

text: Doc syntyi Hill Valleyssä vuonna 1920. Ensimmäisessä elokuvassa hänet nähdään pääosin 35-vuotiaana, muissa 65-vuotiaana. Doc ei ole naimisissa, mutta hän rakastui Clara Claytoniin trilogian viimeisessä elokuvassa. Heillä on kaksi poikaa nimeltään Jules ja Verne, koska sekä Doc että Clara ovat kirjailija Jules Vernen ihailijoita. Hänellä on Einstein- ja Kopernikus-nimiset lemmikkikoirat. Doc on ystävällinen, vaikka on muun muassa varastanut plutoniumia libyalaisilta nationalistijoukolta ja sanomalehtiä Hill Valleyn kirjastosta.

title: Jules Verne

text: Vernen elämäkerturi Marguerite Allotte de la Fuÿe loi tarinan, jonka mukaan seikkailuja kaipaava nuori Verne olisi lähtenyt salamatkustajaksi Aasiaan matkaavalle laivalle, mutta matka olisi kuitenkin katkennut lyhyeen hänen isänsä odottaessa häntä seuraavassa satamassa.

title: Michel Verne

text: Michel Jean Pierre Verne (3. elokuuta 1861 – 5. maaliskuuta 1925) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli Jules Vernen poika.

title: La Wally

text: Monet oopperan ystävät tuntevat teoksen sen sankarittaren ensimmäisessä näytöksessä laulamasta aariasta ”Ebben? Ne andrò lontana”. Catalani sävelsi kyseisen aarian alun perin vuonna 1878 Jules Vernen runoon ”Chanson groenlandaise”. Runon alkuperäinen nimi on ”Chanson scandinave” (1856), ja Verne muokkasi sitä teostaan "Le pays des fourrures" ("Turkiksien maassa", ks. tätä) varten, jossa se on siis nimellä ”Chanson groenlandaise”. Se on julkaistu myös Vernen tekstejä sisältävässä teoksessa "Text Oubliés" (1979, Union Général d'Éditions, Collection 10-18, No. 1294).

title: Höyrytalo

text: Höyrytalo () on Jules Vernen romaani vuodelta 1880, joka sijoittuu Intiaan.

title: Jules Verne

text: Keisarinna Eugénie myönsi Jules Vernelle Kunnialegioonan ritarimerkin vuonna 1870. Vuonna 1872 Ranskan akatemia palkitsi romaanisarjan Voyages extraordinaires (Merkilliset matkat).[1]

title: Jules Verne

text: Tänä aikana hän tutustui kirjailijoihin Alexandre Dumas ja Victor Hugo, jotka neuvoivat häntä hieman kirjoittamisessa. Verne tapasi myös Honorine de Viane Morelin, lesken, jolla oli kaksi lasta. He menivät naimisiin 10.tammikuuta 1857. Vaimonsa kannustamana hän jatkoi kirjoittamistaan ja kustantajan etsintää. 4.elokuuta 1861 syntyi poika, Michel Verne.

title: Jules Verne

text: Suoritettuaan lyseo-opinnot loppuun Verne lähti Pariisiin opiskelemaan lakimiestutkintoa varten. Noin vuonna 1848–1849 hän ryhtyi kirjoittamaan Michel Carren kanssa librettoja operetteihin. Joidenkin vuosien ajan hänen mielenkiintonsa jakautui teatterin ja opiskelun kesken, mutta hänen Musée des Familles’iin kirjoittamansa matkakertomukset näyttävät paljastaneen hänelle hänen lahjojensa suunnan: Viehättävästi liioiteltujen matkojen ja seikkailujen kuvaukset, joista välittyvät tieteelliset ja maantieteelliset yksityiskohdat lisäsivät tarinoiden uskottavuutta.[2]

title: Jules Verne

text: Euroopan avaruusjärjestön ensimmäinen miehittämätön avaruusalus, Automated Transfer Vehicle (2008), oli nimetty Jules Vernen mukaan (Jules Verne ATV).

title: Nantes

text: Jules Verne syntyi Nantesissa 8. helmikuuta 1828.

title: Jules Verne

text: Jules Gabriel Verne /ʒyl vɛʁn/ ()[1] oli ranskalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti tieteiskirjallisuuden edelläkävijänä. Verne kirjoitti muun muassa avaruusaluksista, lentolaitteista ja sukellusveneistä ennen kuin niitä oli olemassa.

title: Jules Vernen bibliografia

text: Jules Vernen bibliografia.

title: Emilio Salgari

text: Vaikka Salgaria usein nimitetään Italian Jules Verneksi, hänen teoksensa ovat jääneet maailmanlaajuisesti vähemmän tunnetuiksi. Vernen teoksiin verrattuna Salgarin kirjat sisältävät myös vähemmän tieteellisiä osa-alueita ja keskittyvät seikkailun tunnelman luomiseen.

title: Avaruuden sankarit

text: Sarjan alkuperäinen nimi tulee Jules Vernen scifi-romaanista, "From the Earth to the Moon" eli "Maasta Kuuhun". Sarjan viimeisessä jaksossa kuvataan Georges Mélièsin Vernen kirjaan perustuvan elokuvn tekoa.

title: Karpaattien linna

text: Karpaattien linna on Jules Vernen seikkailuromaani vuodelta 1892. Kirjan suomennoksen (Pentti Kähkönen, WSOY 1978) loppuun on liitetty kirjailijan pojan Michel Vernen vuonna 1889 kirjoittama novelli "Amerikkalaisen lehtimiehen päivä 2889".

title: Tieteiskirjallisuus

text: Tieteiskirjallisuuden isäksi nimitetään usein ranskalaista Jules Verneä, jonka kirjoissa esiintyvistä keksinnöistä monet ovat myöhemmin toteutuneetkin. Hän esitti esimerkiksi 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa, että ilmaa raskaammat lentolaitteet eli lentokoneet tulevat olemaan suurempi menestys kuin ilmaa kevyemmät eli kuumailmapallot. Kuitenkin jo ennen Verneä Ranskassa oli ilmestynyt yli 100 tieteiskirjallisuudeksi luokiteltavaa teosta.

title: Jules Verne

text: Vapaasti ladattavia Jules Vernen e-kirjoja sekä Check date values in: |date= (help)

title: Automated Transfer Vehicle

text: Ensimmäinen ATV-alus nimettiin "Jules Verneksi" tieteiskirjailija Jules Vernen muistoksi. Aluksen laukaisua siirrettiin monta kertaa ennen kuin se viimein laukaistiin avaruuteen Ariane 5 -kantoraketilla 9. maaliskuuta 4.03 UTC 300 kilometrin kiertoradalle.

title: Pariisi 1900-luvulla

text: Pariisi 1900-luvulla ("Paris au XXe siècle") on Jules Vernen nuoruudenaikainen tieteisromaani. Teos on kirjoitettu vuonna 1863, mutta julkaistu vasta vuonna 1994 noin sata vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen. Kirjoittaja on sijoittanut tarinan vuoteen 1960. Teosta ei pessimistisen loppuratkaisunsa takia julkaistu Vernen eläessä, vaikka synkkyyden ei olisi pitänyt järkyttää lukijoita, koska teos oli tarkoitettu aikuisyleisölle.

title: Jules Verne

text: Kun Vernen isä sai tietää, että poika kirjoitti mieluummin kuin luki lakia, hän lopetti poikansa taloudellisen tukemisen. Verne joutui työskentelemään osakkeenvälittäjänä, mitä hän inhosi vaikka menestyikin siinä.

title: Science fiction

text: Ensimmäisenä kokopäivätoimisena tieteiskirjailijana pidetään ranskalaista Jules Verneä. 1800-luvun puolivälin jälkeen Verne kirjoitti monesta tieteisaiheesta, kuten romaanin "Maasta Kuuhun".

title: Kapteeni Nemo

text: Kapteeni Nemo on tieteiskirjailija Jules Vernen luoma fiktiivinen hahmo. Nemo esiintyy Vernen romaaneissa "Sukelluslaivalla maapallon ympäri" ja "Salaperäinen saari". Nemo (latinaa, ) on salaperäinen keksijä ja merentutkija, joka on rakentanut "Nautilus"-nimisen sukellusveneen.

text: "Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola" perustuu myös kirjankuvittajana tunnetun ranskalaisen Albert Robidan seikkailuromaaniin "Voyages très extraordinaires de Saturnin Farandoul dans les 5 ou 6 parties du monde et dans tous les pays connus et même inconnus de M. Jules Verne" (”Saturnin Farandoulin erittäin ihmeelliset matkat viidessä tai kuudessa maanosassa ja kaikissa herra Jules Vernen tuntemissa ja jopa hänelle tuntemattomissa maissa”, 1879–1880). Torinolaisen Ambrosio Filmin tuottaman elokuvan on Luigi Maggin avustuksella ohjannut Marcel Fabre, joka esittää myös pääroolia.

title: Sepoykapina

text: Jules Vernen kirja "Höyrytalo" (1880) sijoittuu sepoykapinan jälkeiseen Intiaan. Verne itse ei ollut Intiassa tuolloin, mutta hänen poikansa Michel sen sijaan kävi Intiassa pitkähköllä matkalla pian sepoykapinan jälkeen ja hän ilmeisesti on kuullut nämä tarinat Intiassa. Hän esiintyy Vernen kirjassa kokijahahmona nimellä Maucler.

title: Jules Verne

text: Vernen tilanne parani, kun hän tapasi Ranskan merkittävimpiin kustantajiin lukeutuvan Pierre-Jules Hetzelin. Hetzel luki Vernen alustavan käsikirjoituksen ilmapallolla tehdystä Afrikan tutkimusmatkasta, jonka muut kustantajat olivat hylänneet ”liian tieteellisenä”. Hetzelin avustamana Verne kirjoitti käsikirjoituksen uudelleen ja vuonna 1863 se julkaistiin kirjana nimellä Viisi viikkoa ilmapallossa.

title: Liikenteen tutkimuskeskus Verne

text: Verne perustettiin kesäkuussa 2011 vanhan liikenne- ja kuljetustekniikan laitoksen tilalle. Tutkimuskeskuksessa työskentelee noin 10 henkilöä. Tutkimuskeskus on nimetty kirjailija Jules Vernen mukaan.

title: Sukelluslaivalla maapallon ympäri

text: Kirja kertoo kapteeni Nemosta ja hänen sukelluslaivalleen, "Nautilukselle" joutuneista professori Aronnaxista, tämän palvelijasta sekä harppuunamies Ned Landista. Kirja poikkeaa useimmista Vernen kirjoista siinä, että sen kertojana on kirjassa esiintyvä hahmo, professori Aronnax. Vain harvat Jules Vernen kirjat on kirjoitettu minäkertojalla.

title: Jules Verne

text: Verne syntyi Pierre ja Sofie Vernen perheeseen vanhimpana viidestä lapsesta. Hänen isänsä oli juristi. Verne vietti lapsuutensa vanhempiensa luona Loirejoella sijaitsevalla saarella. Eristäytynyt sijainti auttoi vahvistamaan hänen mielikuvitustaan ja sidettään nuorempaan veljeensä Pauliin. Yhdeksänvuotiaana heidät lähetettiin Nantesin lyseoon sisäoppilaitokseen. Siellä hän opiskeli muun muassa latinaa.

title: Jules Verne

text: Vernestä tuli kuuluisa ja varakas. Tästä lähtien Verneltä ilmestyi lähes joka vuosi yksi tai useampi teos. Menestyneimpiä ovat Matka maan keskipisteeseen (1864), Maasta Kuuhun (1865), Sukelluslaivalla maapallon ympäri (1869) ja Maailman ympäri 80 päivässä (ilmestyi ensimmäisen kerran Le Temps’issä 1872). Ensimmäisen romaaninsa jälkeen useimmat hänen teoksistaan ilmestyivät Magazine d'Éducation et de Récréation’issa, Hetzelin kaksi kertaa viikossa ilmestyneessä julkaisussa sarjamuodossa, ennen kuin ne ilmestyivät kirjana. UNESCOn tilastojen mukaan Verne on maailman eniten käännetty kirjailija 148:lla kielellä käännettynä. Verne kirjoitti kaikkiaan kolmisenkymmentä näytelmää ja .


query: Onko Ray Harryhausen tunnettu Taistelu kultaisesta taljasta -elokuvan luurankoarmeijasta?

title: Ray Harryhausen

text: Raymond Frederick ”Ray” Harryhausen (29. kesäkuuta 1920 Los Angeles, Yhdysvallat – 7. toukokuuta 2013 Lontoo, Englanti) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja animaattori, joka tunnetaan stop motion -tekniikalla tehdyistä erikoistehosteista. Harryhausen teki pitkän yhteistyön tuottaja Charles H. Schneerin kanssa ja loi erikoistehosteita moniin tieteis- ja fantasiaelokuviin. Harryhausenin tunnetuimpia luomuksia on Taistelu kultaisesta taljasta -elokuvan luurankoarmeija.

title: Taistelu kultaisesta taljasta (vuoden 1963 elokuva)

text: Columbia Pictures asetti elokuvan ehdolle Yhdysvaltain elokuva-akatemian parhaiden erikoistehosteiden -sarjan Oscar-palkinnon saajaksi. Palkinnon sai elokuva Kleopatra. Joku elokuva-akatemian jäsen totesi myöhemmin Harryhausenille, ettei hänen elokuvassaan ollut mitään niin kovin erikoista. Harryhausen ihmetteli perustetta, koska mitään vastaavaa ei ollut siihen aikaan tehty elokuvissa. Vuoden 1992 Oscar-gaalassa kunnioitettiin Harryhausenia Gordon E. Sawyer -palkinnolla hänen pitkästä elämäntyöstään. Tilaisuudessa näyttelijä Tom Hanks sanoi, että hänen mielestään paras koskaan tehty elokuva ei ole "Casablanca" tai "Citizen Kane" vaan "Taistelu kultaisesta taljasta".

title: Ray Harryhausen

text: Vaikka Harryhausen tunnetaan erityisesti stop motion -tekniikasta, hän käytti elokuvissaan useita erilaisia visuaalisia efektejä. Lisäksi hänellä oli useassa elokuvassa myös laajempi rooli, sillä hän muun muassa etsi kuvauspaikkoja ja vaikutti käsikirjoitukseen sekä lavastukseen.[1]

title: Honor Blackman

text: Honor Blackman (s. 22. elokuuta 1925) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan Cathy Galena TV-sarjassa "Herrasmiesagentti", Pussy Galorena James Bond -elokuvassa "007 ja Kultasormi" (1964), Julia Daggettina elokuvassa "Shalako" ja Herana elokuvassa "Taistelu kultaisesta taljasta".

title: Ray Harryhausen

text: Ray Harryhausen syntyi Los Angelesissa vuonna 1920.[1] Hänen vanhemmillaan Frederick ja Martha Harryhausenilla oli saksalaiset sukujuuret. Ray kiinnostui lapsena esihistoriallisista eläimistä ja teki niistä vahamalleja.[2] Elokuva-alasta hän innostui nähtyään vuoden 1933 elokuvan King Kong, joka oli ensimmäisiä stop motion -tekniikoita käyttäneitä elokuvia. Pian hän alkoi koneenrakentaja- ja keksijäisänsä avustuksella opiskella stop motion -tekniikan perusteita ja tehdä autotallissa lyhytelokuvia dinosauruksista ja apinoista. High school -ikäisenä Harryhausen tapasi King Kongin animaatioista vastanneen Willis O’Brienin, joka neuvoi häntä opiskelemaan anatomiaa ja kuvanveistoa.[1]

title: Ray Harryhausen

text: Animaattori George Pal oli paennut vuonna 1940 Euroopasta Yhdysvaltoihin. Harryhausen näytti hänelle töitään ja sai paikan Paramountilta, joka tuotti Palin elokuvien lyhytelokuvasarjan. Harryhausen liittyi 1942 armeijaan, ja hänet määrättiin viestijoukkoihin Frank Capran johtamaan propagandaelokuvia tuottavaan osastoon.[2]

text: Akastos kyseenalaistaa Iasonin arvovallan ja haastaa hänet taisteluun. Akastos menettää aseensa, hyppää mereen ja katoaa. Kolkhisin satamassa Iason miehineen kutsutaan kuningas Aietesin juhliin. Argonautit eivät tiedä, että Akastos on selvinnyt hengissä ja varoittanut kuningasta, että Iason havittelee heidän arvokasta taljaansa. Juhlista argonautit joutuvat vankilaan. Medeia auttaa heitä pakenemaan. Tällävälin Akastos yrittää anastaa taljan. Sitä vartioiva hydra surmaa hänet; Iason taas tappaa pedon. Aietes lähtee takaa-ajoon. Hän kylvää hydran hampaat maahan ja rukoilee jumalatar Hekatelta apua: kohta maasta nousee luurankoarmeija (spartit). Medeia ja Argos pääsevät "Argoon" taljan kanssa sillävälin kun Iason, Kastor ja Polydeukes pidättelevät luurankosotureita. Taistelu pitkittyy ja Iasonin toverit saavat surmansa. Iason pelastautuu hyppäämällä kalliolta mereen. Iason, Medeia ja jäljelle jääneet argonautit palaavat Thessaliaan.

text: Kaksikymmentä vuotta myöhemmin Hera aiheuttaa sen, että Pelias on hukkumaisillaan jokeen. Iason pelastaa Peliaksen. Samalla Iasonin toinen sandaali katoaa, ja Pelias tunnistaa Iasonin. Iason kertoo että hän aikoo lähteä etsimään legendaarista kultaista taljaa. Pelias yllyttää ja rohkaisee Iasonia matkaan. Peliaksen poika ihmettelee, miksei isä suoraan surmannut Iasonia. Pelias vastaa että ennustuksen mukaan se koituisi hänenkin turmakseen. Siksi Pelias toivoo, että Iason kohtaa loppunsa reissullaan.

text: Taistelu kultaisesta taljasta (, engl. työnimi "Jason and the Golden Fleece") on amerikkalais-brittiläistä independent-tuotantoa oleva fantasiaelokuva vuodelta 1963. Elokuvan jakelijana toimi Columbia Pictures, sen tuotti Charles H. Schneer ja ohjasi Don Chaffey. Elokuvan pääosia esittivät Todd Armstrong, Nancy Kovack, Honor Blackman ja Gary Raymond. Elokuva tehtiin yhteistyössä stop motion -ekspertti Ray Harryhausenin kanssa. Elokuva tunnetaan myyttisistä hahmoistaan ja erityisesti argonauttien ja luurankoarmeijan välisestä taistelukohtauksesta. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 20. maaliskuuta 1964.

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausen suunnitteli erikoistehosteet hyvin luonnollisen näköisiksi, toisin kuin esimerkiksi hänen jälkeensä nousseet animaattorit Tim Burton ja Nick Park, joiden animaatiot ovat hyvin tyyliteltyjä. Harryhausen etsikin jatkuvasti uusia tapoja, joilla hänen hahmonsa voisivat kanssakäydä oikeiden näyttelijöiden kanssa mahdollisimman luonnollisesti. Harryhausen käytti erityisesti kehittämäänsä niin sanottua Dynamation-tekniikkaa.[1] Yksinkertaistettuna Harryhausen heijasti elokuvaa läpikuultavalle kankaalle, jonka eteen hän asetti mallihahmonsa. Sen eteen sijoitettiin osittain tummennettu lasi. Kamera kuvasi lasin läpi ja tummennetun alueen kohdalle luotiin toisessa otoksessa hahmon etualalla olevat kohteet.[6]

text: Taloksen malli oli vain noin 30 cm korkea. Siksi oli rakennettava täysikokoinen jättiläisen jalka, jotta Iasonina esittävä Todd Armstrong saattoi käydä kantapään kimppuun ja irrottaa siitä tulpan. Ulos virtaava jumalten elämänveri (engl. "ichor") oli kaurapuurosta ja värjätystä vedestä valmistettu keitos. Taloksen esikuvana Harryhausen käytti mittasuhteiltaan sopivaa Rodoksen kolossia. Se oli ikään kuin käänteis-kolossi, joka seisoi hajareisin luonnonsatamassa ja esti laivaa pakenemasta.

title: Sinbadin uudet seikkailut

text: Elokuvan erikoistehosteista vastaa Ray Harryhausen. Tämän elokuvan myötä Harryhausen siirtyi hirviöelokuvista fantasiaan. Elokuvasta tuli sekä kaupallinen menestys että arvostelumenestys. Se oli myös Harryhausenin ensimmäinen värielokuva, ja siinä nähtävää Sinbadin ja luurangon välistä taistelua pidettiin Britanniassa liian pelottavana.

text: "Taistelu kultaisesta taljasta" sai kiittävät arvostelut kriitikoilta ja sitä pidetään yhtenä kulttielokuvien klassikkona. Verkkosivu Rotten Tomatoesin mukaan elokuva on ”erikoinen ja mukaansa tempaava pala nostalgiaa, jonka todellinen tähti on Ray Harryhausenin mestarillinen stop motion -animointi”. Huhtikuussa 2004 aikakauslehti "Empire" arvioi, että Talos on kaikkien aikojen paras elokuvahirviö heti King Kongin jälkeen.

title: Ray Harryhausen

text: Jumalten taistelu ei ollut kuitenkaan Harryhausenin viimeinen elokuva, sillä hän viimeisteli vielä vuonna 2002 kahden nuoremman animaattorin avustuksella aiemmin keskeneräisen Hanhiemo-animaation The Story of The Tortoise & the Hare.[1]

text: Valeasuinen Hermes kuljettaa Iasonin Olympos-vuorelle tapaamaan Zeusta ja Heraa. Iason kieltäytyy Zeuksen tarjoamasta avusta, sillä hän aikoo rakentaa aluksen ja kerätä miehistön Kreikan urhoollisimmista miehistä. Hera neuvoo Iasonia etsimään kultaista taljaa maasta nimeltä Kolkhis. Miehet kilpailevat kunniasta päästä Iasonin miehistöön. Aluksen nimeksi tulee "Argo" rakentajansa Argoksen mukaan, ja niin miehistöä kutsutaan argonauteiksi. Heihin kuuluvat muun muassa Herakles, Hylas ja Akastos. Akastos pyrkii sabotoimaan miehistön matkaa, sillä hän on itse asiassa Peliaksen poika.

text: Harryhausenilla oli valmiina vain yksi noin 25 cm pitkä luurankomalli elokuvaa varten. Sitä oli käytetty aiemmin elokuvassa "Sindbadin uudet seikkailut", (1958). Hänen piti rakentaa kuusi uutta luurankoa, ja kesti neljä ja puoli kuukautta saada valmiiksi legendaarinen taistelukohtaus luurankoarmeijaa vastaan. Luurankosoturien kilvissä on Harryhausenin luomien olentojen kuvia, kuten mustekala ja Ymirin pää elokuvasta "Veenuksen valloittajat" vuodelta 1957. Luurankojen surmaaminen oli pulma, koska ne ovat jo kuolleita. Ongelma ratkaistiin niin, että Iason hyppää kallioilta mereen: ”Arvelimme etteivät luurangot osaa uida”. Kuvausryhmä heitti luurankomallit kalliolta veteen, ja tämä voitiin tehdä vain yhdellä otolla, sillä luurankoja ei voinut saada takaisin. ”Siellä ne makaavat edelleenkin, merenpohjassa”, Harryhausen kertoi.

text: Elokuva kuvatiin pääosin Englannissa Sheppertonin studioilla sekä Italiassa, josta löytyi kreikkalaistyylisiä rakennuksia sekä runsaasti kohtauksiin sopivia rantoja. Filmiryhmiä oli tosin välillä ruuhkaksi asti. Alkujaan ilmiselvä valinta kuvauspaikaksi olisi ollut Kreikka. Tuohon aikaan kreikkalaisia raunioita ei juuri ollut restauroitu, eivätkä ne sopineet edes harpyija-kohtauksiin, joissa on raunioituneita rakennuksia.

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausen suunnitteli 1950-luvun alussa uuden stop motion -tekniikan, joka säästi tuotantokustannuksissa. Ensimmäinen tekniikkaa käyttänyt elokuva oli Harryhausenin pitkäaikaisen ystävän Ray Bradburyn novelliin perustunut Syvyyksien hirviö (1953).[3] Elokuvan jälkeen Harryhausen teki muutamia satuanimaatiota ja mainoksia, kunnes tapasi tuottaja Charles H. Schneerin, jonka kanssa hän aloitti pitkän yhteistyön.[2]

text: Elokuvamusiikin sävelsi Bernard Herrmann, joka työskenteli yhdessä Ray Harryhausenin kanssa myös muun muassa fantasiaelokuvissa "Sindbadin uudet seikkailut" (1958), "Gulliverin matkat (1960)" ja "Salaperäinen saari" (1961). Herrmann sävelsi musiikin myös tieteiselokuviin "Uhkavaatimus Maalle" (1951) ja "Matka maan keskipisteeseen" (1959). Toisin kuin Herrmannin viuluvoittoinen sävellys elokuvaan "Psyko", Kultaisen taljan musiikki on tehty painottaen torvi- ja lyömäsoittimia, joilla esitetään sankarillisia fanfaareja. Puupuhaltimet ja muut lisäinstrumentit, kuten harppu, korostavat rauhallisempia ja romanttisempia kohtia.

title: Ray Harryhausen

text: Jäätyään eläkkeelle elokuva-alalta Harryhausen palasi kuvanveistoharrastukseensa ja kiersi maailmaa luennoimassa. Hän myös julkaisi vuonna 2004 omaelämäkerran An Animated Life. Vuonna 2012 ilmestyi Harryhausenia käsitellyt dokumenttielokuva Ray Harryhausen: Special Effects Titan.[2] Harryhausen lahjoitti vuonna 2010 Bradfordissa sijaitsevaan Kansalliseen mediamuseoon noin 20000 esinettä käsittäneen kokoelmansa.[4] Siihen kuuluu muun muassa malleja, piirroksia, maalauksia ja kuvasuunnitelma Harryhausenin elokuvista.[5]

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausenin ja Schneerin yhteistyö kesti 1980-luvun alkuun asti. Heidän elokuviaan olivat Salaperäinen saari (1961), Taistelu kultaisesta taljasta (1963), Ensimmäiset miehet kuussa (1964), The Valley of Gwangi (1969), Sinbad, merten sankari (1973), Sinbad ja tiikerinsilmä (1977) ja Jumalten taistelu (1981).[3] Näistä Taistelu kultaisesta taljasta on erityisen tunnettu Harryhausenin luomasta kreikkalaissankarien ja luurankoarmeijan välisestä miekkataistelusta.[1] Jumalten taistelu oli hänen ja Schneerin yhteistyön tietynlainen huipennus, sillä siinä yhdistyivät ensimmäisen kerran Harryhausenin animaatiot ja tähtinäyttelijät. Elokuvassa esiintyivät muun muassa Laurence Olivier Zeuksena sekä Maggie Smith ja Claire Bloom.[2] Harryhausenin työtehtävät olivat jo vähentyneet 1970-luvulla, kun Hollywood käänsi kiinnostuksensa enemmän digitaalisiin ja optisiin tehosteisiin, joiden käytöstä Harryhausen ei ollut kiinnostunut. Jumalten taistelu jäikin hänen viimeiseksi pitkäksi elokuvakseen.[1]

text: Harryhausen itse piti tätä parhaana elokuvanaan. Columbia sai "Kultaisen taljan" monen yhdysvaltalaisen A-luokan elokuvateatterin esityslistalle itsenäisenä elokuvana. Harryhausenin aiemmat filmit olivat yleensä ottaen päässeet vain B-luokan teattereihin yhteisesityksenä jonkun toisen elokuvan kanssa.

title: Lentävien lautasten hyökkäys

text: Elokuva on tullut tunnetuksi Ray Harryhausenin luomista stop motion -tehosteista. Elokuvassa esiintyvien lentävien lautasten tehosteet näyttävät aikaisekseen todella aidoilta: ne liikkuvat ilmassa hyvin todentuntuisesti ja näyttävät siltä, kuin ne oikeasti lentäisivät. Lentävien lautasten lisäksi Harryhausen animoi elokuvaan yksityiskohtaisesti tuhoutuvia rakennuksia.

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausenin kehittämät erikoistehosteet ovat inspiroineet useita, erityisesti tehostepainotteisten suurelokuvien tekijöitä. George Lucas, Steven Spielberg, James Cameron ja Peter Jackson ovat kaikki tunnustaneet Harryhausenin töidensä edelläkävijäksi. Monet animaattorit ovat myös jättäneet elokuviin pieniä kunnianosoituksia Harryhausenille: Tim Burtonin Corpse Bridessa on Harryhausen-piano ja Pixarin Monsterit Oy -elokuvassa on Harryhausenin ravintola.[1] Harryhausen sai vuonna 1992 Yhdysvaltain elokuva-akatemian jakaman Gordon E. Sawyer -palkinnon tunnustuksena pitkästä urastaan.[2]

text: Elokuvan kerronta ja kreikkalainen mytologia poikkeavat toisistaan useilla tavoilla.

title: Ray Harryhausen

text: Gulliverin matkojen esituotantovaiheessa Harryhausen ja Schneer muuttivat Britanniaan, missä travelling matte -tekniikka, jolla yhdistettiin erikseen kuvattuja kohtauksia, oli parempaa kuin Hollywoodissa.[2] Britanniassa Harryhausen tapasi tutkimusmatkailija David Livingstonen jälkeläisen Diana Livingstone Brucen, jonka kanssa hän meni myöhemmin naimisiin ja sai tyttären.[1]

text: Elokuvan alkuperäistä työnimeä "Jason and the Golden Fleece" eli "Iason ja kultainen talja" ei voitu käyttää: saman niminen elokuva oli jo olemassa.

title: Ray Harryhausen

text: Harryhausen teki viimeisen kerran animaatiota O’Brienille elokuvassa Eläinten maailma (1956). Tämän jälkeen hän jatkoi yhteistyötä Schneerin kanssa. Seuraavaksi valmistui elokuva Lentävien lautasten hyökkäys (1956).[2] Harryhausen siirtyi hirviöelokuvista fantasiaan vuoden 1958 elokuvassa Sinbadin uudet seikkailut. Siitä tuli sekä kaupallinen menestys että arvostelumenestys.[3] Se oli myös Harryhausenin ensimmäinen värielokuva, ja siinä nähtävää Sindbadin ja luurangon välistä taistelua pidettiin Britanniassa liian pelottavana.[2]

text: Elokuvassa mainitussa järjestyksessä

title: Ray Harryhausen

text: Sodan jälkeen Harryhausen jäi työttömäksi ja alkoi tuottaa kaksiminuuttisia satutarinoita löytämälleen vanhalle 16-millimetriselle filmille. Hän liitti elokuviinsa esi- ja jälkinäytöksen, joissa esiintyi Hanhiemo, ja sai myytyä niitä kouluihin ja kirjastoihin.[2] King Kongin tuottaja ja ohjaaja Merian C. Cooper oli samoihin aikoihin tekemässä O’Brienin kanssa uutta elokuvaa suuresta apinasta. O’Brien pyysi Harryhausenia mukaan toteuttamaan elokuvan Afrikan aave animointeja.[1] O’Brien oli myös elokuvan tuottaja, joten Harryhausen joutui tekemään lopulta noin 80 prosenttia elokuvan animaatioista.[3] Elokuva ei menestynyt taloudellisesti, mutta O’Brien sai siitä parhaiden erikoistehosteiden Oscarin.[2]


query: Onko Hokkaidō Japanin suurin pääsaari?

title: Japanin alueet

text: Japanin neljä pääsaarta pohjoisesta etelään ovat Hokkaidō, Honshū, Shikoku ja Kyūshū; saarista suurimpana ja väkirikkaampana Honshū jakautuu useisiin alueisiin, muut saaret muodostavat omat alueensa. Toisaalta meri pikemminkin sitoo monia alueita yhteen kuin erottaa niitä: esimerkiksi Seton sisämerta ympäröivät alueet Honshūlla, Shikokulla ja Kyūshūlla muodostavat yhtenäisen talousalueen.[4]

title: Hokkaidō

text: Hokkaidōn prefektuuriin kuuluu myös useita pienempiä saaria, kuten Rishiri, Okushiri ja Rebun. Japanilaisten mukaan myös Venäjän hallussa olevat Iturup-, Kunashir-, Shikotan- ja Habomai-saaret kuuluvat Japanille. Hokkaidōn asema prefektuurina ilmenee nimen tavusta "dō", mutta siihen viitataan harvoin ”Hokkaidōn prefektuurina” paitsi silloin, kun on tärkeää erottaa itse saari prefektuurista.

title: Hokkaidō

text: Hokkaidō sijaitsee Japanin pohjoiskärjessä, lähellä Venäjää. Saaren pinta-ala on 77 978 km² ja se on Japanin toiseksi suurin saari. Hokkaidō on Japaninmeren, Ohotanmeren ja Tyynen valtameren ympäröimä ja rannikoilla on laajat tasangot. Vesialueita Hokkaidōhon kuuluu yhteensä 4 943 km². Saaren keskiosa on vuoristoista ja siellä sijaitsee useita vulkaanisia tasankoja. Saaren korkein vuori on 2 290 metriin kohoava Asahi-vuori.

title: Lumikko

text: Lumikko on levittäytynyt koko Eurooppaan Islantia ja Irlantia lukuun ottamatta. Sitä tavataan lisäksi Pohjois-Afrikassa Marokossa sekä Algerian, Tunisian ja Länsi-Saharan pohjoisosissa. Egyptissä esiintyvää lumikon entistä alalajia pidetään nykyisin omana lajinaan (Mustela subpalmata). Lumikko tavataan myös suuressa osassa Aasiaa sekä Pohjois-Amerikkaa. Myös saarilla, etenkin Välimeren alueella, elää lumikkoja, ja laji lienee saapunut niihin ihmisen avustuksella. Lumikkoa on tavattu myös Japanin pohjoisella pääsaarella, Hokkaidōlla. Lumikko on Suomessa rauhoitettu.

title: Ainun kieli

text: Ainu (ainuksi "Ainu Itak", ) on ainujen puhuma kieli. Sen luokitellaan yleensä isolaattikieleksi, jolla ei ole tunnettuja sukulaisia. Ainun kieli on jakautunut aikanaan useisiin eri murteisiin Hokkaidōlla, Sahalininilla ja Kuriileilla. Ainulla on nykyisin vain muutamia sitä äidinkielenään puhuvia ja se on ollut uhanalainen kieli vuosikymmenten ajan. Viimeiset kielen puhujat asuvat Japaniin kuuluvalla Hokkaidōlla. Suurin osa nykyisistä etnisestä ainusta osaa puhua vain japania. Ainua opetetaan kielikursseilla ja jotkut ainut opiskelevat sitä toisena kielenään.

title: Aomori

text: Aomori () on Japanin Aomorin prefektuurin pääkaupunki, joka sijaitsee Honshūn saaren pohjoiskärjessä vastapäätä Hokkaidōta. Aomorin kaupungista on Seikan-tunnelin kautta yhteys Hokkaidōlle. Ennen tunnelia Hokkaidōlle kuljettiin Aomorin sataman kautta junalautoilla, jotka toimittivat suurimman osan Hokkaidōn rahdista ja matkustajista.

title: Daisetsuzanin kansallispuisto

text: Daisetsuzanin kansallispuisto () vuonna 1934 perustettu kansallispuisto Hokkaidōlla, Japanissa. Se sijaitsee keskellä Hokkaidōa ja on 2 267,64 neliökilometrin pinta-alallaan Japanin suurin kansallispuisto.

title: Ainun kieli

text: Arkeologiassa ainut on yhdistetty Japanin Jōmon-kulttuuriin, joka on peräisin aikakaudelta noin 6 000–10 0000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Ainun kielen käyttäjien määrä on pudonnut erityisen rajusti viimeisen 200 vuoden aikana. Kielen häviämisen on usein katsottu alkaneen vuodesta 1799, jolloin Japani liitti Hokkaidōn suoraan keskushallinnon alaisuuteen. Lisäksi vuonna 1899 vietiin läpi "laki Hokkaidōn alkuperäisasukkaiden suojelusta", joka käytännössä kiihdytti ainujen sulautumista japanilaiseen kulttuuriin ja elinkeinoihin. Vielä 1800-luvulla suurin osa ainun puhujista osasi vain ainua, mutta heistä tuli kaksikielisiä 1900-luvun alkuun mennessä. 1940-luvulle mennessä ainu oli menettänyt asemansa ainujen pääkielenä. Nykyisin ainut puhuvat japania pääkielenään. Kieli on lähes kadonnut, mutta ainuiksi itsensä mieltäviä on edelleen kymmeniä tuhansia. Heidät tunnustettiin virallisesti Hokkaidōn alkuperäiskansaksi vuonna 2008. Ainun kielen opetusta järjestetään eri puolilla Hokkaidōa. Koulutus on suunnattu erityisesti etnisille ainuille ja muille ryhmille opetusta ei ole tarjolla samassa mittakaavassa. Muutamat japanilaiset yliopistot tarjoavat kuitenkin ainun kielen opetusta. STV Radio Hokkaidōlla on tehnyt viikoittain 15-minuuttisia radio-ohjelmia ainun kielen opetukseen liittyen "Ainugo Rajio Kōza"-nimellä.

title: Hokkaidō

text: Hokkaidō (, , kirjaimellisesti ”pohjoinen meritie”) on Japanin pääsaarista toiseksi suurin Honshūn jälkeen. Se sijaitsee Honshūn pohjoispuolella Tyynessä valtameressä ja rajautuu lännessä Japaninmereen ja pohjoisessa Ohotanmereen. Sahalin sijaitsee sen pohjois- ja Kuriilit koillispuolella. Hokkaidō muodostaa muutamien lähisaarten kanssa Japanin suurimman prefektuurin; itse saaren pinta-ala on 77 978 neliökilometriä, prefektuurin 83 453 neliökilometriä eli noin 21 prosenttia Japanin kokonaispinta-alasta. Prefektuurin väkiluku on 5 430 909 (vuonna 2013).

title: Masanobu Chiyonoyama

text: Chiyonoyamasta tuli ensimmäinen ammattisumoliiton itsensä suurmestariksi ylentämä mestari. Samalla hän oli ensimmäinen suurmestari, joka oli kotoisin Japanin neljästä pääsaaresta pohjoisimmalta, Hokkaidōlta. Sittemmin hokkaidōlaisia on noussut suurmestareiksi huomattavan moni.

title: Chiban prefektuuri

text: Maanviljelyn saralla Chiban prefektuuri on Japanin toiseksi tuottavin alue, joka jää toiseksi ainoastaan Hokkaidōlle. Vihannesten suurin tuottaja on kuitenkin Chiba. Rannikolla harjoitetaan kalastusta, ja Chiba pyydystää suuren osan Japanin kampela-, pallas- ja hummerisaaliista. Myös merilevää kerätään.

title: Kitami

text: Kitami sijaitsee Hokkaidōn saarella ja on yhdistyttyään vuonna 2006 Tannon, Tokoron ja Rubeshiben kaupunkien kanssa pinta-alaltaan Hokkaidōn suurin ja Japanin neljänneksi suurin kaupunki. Kitamin pinta-ala on 1 427 neliökilometriä ja se ulottuu Ohotanmereltä Hokkaidōn keskiosien Daisetsuvuorten Sekihokun solaan.

title: Hokkaidō

text: Muista Japanin suurista saarista poiketen Hokkaidōssa ei ole kesäkuussa alkavaa sadekautta, minkä takia saaren sademäärät eivät kohoa korkeiksi. Ilmasto on usein lauha tai viileä, eikä lämpötila nouse korkeaksi edes kesän kuumimpina kuukausina. Viileän ilmastonsa takia Hokkaidō on Japanin suosituimpia matkailukohteita, koska ilmasto mahdollistaa hyvät olosuhteet harjoittaa erilaisia talviurheilulajeja, kuten hiihtoa ja mäkihyppyä.

title: Asahikawa

text: Asahikawa () on kaupunki Japanissa. Se on Hokkaidōn saaren toiseksi suurin kaupunki heti Sapporon jälkeen. Kaupungissa on 346 038 asukasta (2015). Asahikawa perustettiin 1. elokuuta 1922. Se on nimitetty yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.

title: Osaka

text: Osaka ( ) on suurkaupunki Japanin pääsaaren Honshūn länsiosassa Kansain alueella Tyynenmeren rannikolla. Osaka on Osakan prefektuurin pääkaupunki, ja se muodostaa yhdessä Kioton ja Kōben kanssa laajan Keihanshinin metropolialueen, joka on Suur-Tokion jälkeen maan toiseksi merkittävin. Osaka on Japanin toiseksi suurin hallinnollinen kaupunki Jokohaman jälkeen ja kolmanneksi suurin, jos mukaan lasketaan myös Tokion metropoli. Osakan kaupungissa asukkaita on noin 2,7 miljoonaa, mutta Keihanshinin alueella 60 kilometrin säteellä Osakasta asuu jopa 17 miljoonaa henkeä. Osaka on yksi Japanin virallisista suurkaupungeista.

title: Japanin maantiede

text: Yli kolmesta tuhannesta saaresta koostuva Japani sijaitsee Itä-Aasiassa Tyynenmeren rannikolla. Maan tärkeimmät saaret pohjoisesta etelään ovat Hokkaidō, Honshū (pääsaari), Shikoku ja Kyūshū. Ryūkyūsaaret, joihin kuuluu myös Okinawa, sijaitsevat Kyūshūn eteläpuolella ulottuen yli tuhannen kilometrin päähän lähes Taiwanille saakka. Maan kokonaispinta-ala on 377835 neliökilometriä, josta noin 75–80 prosenttia on vuoristoa[1] ja lähes yhtä suuri osa on metsien peitossa.[2] Koska suuri osa maan alueesta on soveltumatonta asutuksen, maatalouden tai teollisuuden käyttöön jyrkkien korkeuserojen, ilmaston ja maanjäristysten aiheuttaman maanvyöryriskin vuoksi, Japanin alavilla rannikkoalueilla väestötiheys on erittäin suuri. Maa on yksi maailman tiheimmin asutuista.

title: Tokio

text: Tokio (, ”itäinen pääkaupunki”) on Japanin pääkaupunki ja suurin kaupunki. Hallinnollisesti ”Tokio”-nimistä kaupunkia ei ole olemassa, vaan Tokion metropoli tai Tokion prefektuuri () on yksi Japanin 47 prefektuurista. Se sijaitsee Kantōn alueella Japanin pääsaaren Honshūn keskiosassa Tyynenmeren ja Tokionlahden rannalla. Suur-Tokio on Japanin ja maailman suurin yhtenäinen metropolialue, ja se toimii Japanin politiikan, talouden ja kulttuurin keskuksena sekä Japanin keisarin asuinpaikkana.

title: Japani

text: Japanin saariston pituus on saanut ilmaston tavoin aikaan monipuolisen kasvillisuuden ja eläimistön. Japanissa elää noin 4500 syntyperäistä kasvilajia. Lajien suureen määrään ovat vaikuttaneet erityisesti lämpötilojen suuri vaihtelu ja suuret sademäärät. Japanin kasvillisuus voidaan jakaa viiteen vyöhykkeeseen: subtrooppinen alue eteläisimmillä saarilla, lämmin ikivihreiden lehtipuumetsien alue pääsaarten eteläosissa, viileä lehtipuumetsien alue Honshūn pohjois- ja Hokkaidōn eteläosassa, subalpiininen vyöhyke Keski- ja Pohjois-Hokkaidōlla sekä alpiininen vyöhyke Honshūn ja Hokkaidōn vuoristoalueilla. Subtrooppisen alueen kasvillisuudella on yhteyksiä Malakan niemimaan lajistoon, kun taas maan keskiosien kasvillisuudella pikemminkin Koreaan ja Kiinaan. Japanin kasvilajisto on runsaan sadan vuoden aikana muuttunut suuresti paitsi kaupungistumisen, myös ihmisen Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta tuomien tulokaslajien vuoksi: Meiji-kaudelta lähtien maahan on tuotu arviolta 200–500 kasvilajia.[34][42]

title: Japanin maantiede

text: Japanin saariston pituus on saanut, ilmaston tavoin, aikaan monipuolisen kasvillisuuden ja eläimistön. Japanissa elää noin 4500 syntyperäistä kasvilajia. Lajien suureen määrään ovat vaikuttaneet erityisesti lämpötilojen suuri vaihtelu ja suuret sademäärät. Japanin kasvillisuus voidaan jakaa viiteen vyöhykkeeseen: subtrooppinen alue eteläisimmillä saarilla, lämmin ikivihreiden lehtipuumetsien alue pääsaarten eteläosissa, viileä lehtipuumetsien alue Honshūn pohjois- ja Hokkaidōn eteläosassa, subalpiininen vyöhyke Keski- ja Pohjois-Hokkaidōlla sekä alpiininen vyöhyke Honshūn ja Hokkaidōn vuoristoalueilla. Subtrooppisen alueen kasvillisuudella on yhteyksiä Malakan niemimaan lajistoon, kun taas maan keskiosien kasvillisuudella pikemminkin Koreaan ja Kiinaan. Japanin kasvilajisto on runsaan sadan vuoden aikana muuttunut suuresti paitsi kaupungistumisen, myös ihmisen Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta tuomien tulokaslajien vuoksi: Meiji-kaudelta lähtien maahan on tuotu arviolta 200–500 kasvilajia.[5][8]

title: Okinawan prefektuuri

text:
Okinawan pinta-ala on 2271 neliökilometriä. Sen pääsaari on Okinawa-hontō, 1201 km². Okinawan asukasluku on vuonna 2000 toimitetun väestönlaskennan mukaan ollut noin 1 300 000, joista pääsaarella asuu 1 200 000. Okinawan pääkaupunki Naha sijaitsee pääsaarella. Nahan asukasluku on noin 300 000.
Okinawa on alun perin 1300-1800-luvuilla kuulunut itsenäiseen Ryūkyūn kuningaskuntaan, kunnes Japani vuonna 1879 liitti sen itseensä. Toisessa maailmansodassa Okinawalla käytiin Tyynen valtameren alueen suurin maihinnousutaistelu. Japanin antauduttua Okinawa oli 27 vuotta Yhdysvaltain miehittämä.

title: Tsushima

text: Tsushiman saari sijaitsee Japanin lounaisrannikolla. Hallinnollisesti se on osa Nagasakin prefektuuria. Saaristo koostuu kahdesta pääsaaresta Kami (255 km²) ja Shimo (450 km²). Kahta saarta erottaa toisistaan vain kapea kanava. Pääsaarien lisäksi saaristoon kuuluu yli 100 pienempää saarta. Korean ja Japanin pääsaarten välinen etäisyys on noin 180 kilometriä ja Tsushima sijaitsee suurin piirtein tämän matkan puolivälissä. Joskus sanotaankin, että hyvän sään vallitessa Tsushimalta on näköyhteys kumpaankin maahan. Maiden välinen merialue Tsushiman kohdalla tunnetaan nimellä Koreansalmi. Japanissa salmesta käytetään yleisemmin nimeä Tsushiman salmi, jolla voidaan viitata myös tarkemmin erityisesti Tsushiman ja Japanin väliin jäävään salmeen.

title: Sapporo

text: Sapporo (, ) on Japanin viidenneksi suurin kaupunki ja Hokkaidōn suurin kaupunki. Sapporo on Hokkaidōn prefektuurin pääkaupunki ja on myös Ishikarin yleiskehitystoimiston sijaintipaikka. Sapporo on yksi Japanin virallisista suurkaupungeista. Sen asukasluku on 1 934 675 (maaliskuussa 2015) ja pinta-ala 1 121,26 km².

title: Hokkaidō

text: Nara- ja Heian-kausilla Hokkaidōn asukkaat ryhtyivät käymään kauppaa Japanin etuvartion, Dewan provinssin kanssa. Keskiajalta alkaen Hokkaidōn asukkaita alettiin kutsua nimellä Ezo (蝦夷). Samoihin aikoihin Hokkaidōta alettiin kutsua nimellä Ezochi (”Ezo-alue”) tai Ezogashima ("Ezojen saari"). Ezot pääasiassa kalastivat ja metsästivät ja saivat riisin ja metallin vaihdossa japanilaisilta.

title: Hokkaidō

text: Muuhun Japaniin nähden harvaan asutulla saarella asuu vain vajaat kuusi miljoonaa ihmistä eli alle 5 % koko maan väestöstä. Hokkaidō on väkiluvultaan Japanin seitsemänneksi suurin prefektuuri.

title: Hokkaidō

text: Vuonna 1869 Hokkaidō oli jaettu 11 provinssiin ja 86 piiriin. Nämä provinssit hajotettiin vuonna 1882 ja korvattiin Hakodaten, Sapporon ja Nemuron prefektuureilla. Vuonna 1886 nämä kolme prefektuuria yhdistettiin Hokkaidōn viraston alaiseksi territorioksi. Hokkaidō sai täydet prefektuurin oikeudet 1947, mutta useimmista Japanin muista prefektuureista poiketen Hokkaidōn nimen prefektuuria merkitsevä pääte ei kuitenkaan ole "-ken", vaan "-dō".

title: Ainut

text: Venäläisten tulo alueelle 1700-luvun lopulla johti Hokkaidōn liittämiseen kiinteästi Japaniin. Suomalaistaustaisen Adam Laxmanin johtama retkikunta saapui vuonna 1792 Nemuroon ja ehdotti kauppayhteyksien avaamista. Japanilaiset huolestuivat venäläisten levittäytymisestä ja liittivät koko Hokkaidōn Japaniin. Shōgun lähetti vuonna 1798 retkikuntia Hokkaidōlle, Kuriileille ja Sahalinille. Koko alue oli shōgunin vallassa vuoteen 1807 mennessä. Shōgunin vallan aikana pyrittiin esimerkiksi puuttumaan pahimpiin vääryyksiin ainujen ja japanilaisten välisessä kaupassa. Ainuja pyrittiin myös sivistämään, mikä japanilaisille tarkoitti japanilaistamista. Kun venäläisvaaran katsottiin vähentyneen vuonna 1821, valta palautettiin Matsumae-klaanille. Japanilaistamisesta luovuttiin, ja ainuista tuli pakkotyövoimaa. Lisäksi Hokkaidōlle alkoi muuttaa enemmän japanilaisia siirtolaisia.

title: Hokkaidō

text: Hokkaidōn ainoa maayhteys muuhun Japaniin on Seikan-tunneli. Suurin osa saarelle saapuvista saapuu lentoteitse: päälentokenttä on Chitosen lentoasema Chitosessa, hieman Sapporosta etelään. Tokio–Chitose on maailman ruuhkaisin lentoreitti. Sitä käyttävät kolmen lentoyhtiön 45 lentoa päivittäin. Yksi lentoyhtiöistä, Air Do, nimettiin Hokkaidōn mukaan. Hokkaidōhon pääsee myös lautalla Sendaista, Niigatasta ja muutamista muista kaupungeista.

title: Japani

text: Yli kolmesta tuhannesta saaresta koostuva Japani sijaitsee Itä-Aasiassa Tyynenmeren rannikolla. Maan tärkeimmät saaret pohjoisesta etelään ovat Hokkaidō, Honshū (pääsaari), Shikoku ja Kyūshū. Ryūkyūsaaret, joihin kuuluu myös Okinawa, sijaitsevat Kyūshūn eteläpuolella ulottuen yli tuhannen kilometrin päähän lähes Taiwanille saakka. Maan kokonaispinta-ala on 377835 neliökilometriä, josta noin 75–80 prosenttia on vuoristoa[31] ja lähes yhtä suuri osa on metsien peitossa.[32] Koska suuri osa maan alueesta on soveltumatonta asutuksen, maatalouden tai teollisuuden käyttöön jyrkkien korkeuserojen, ilmaston ja maanjäristysten aiheuttaman maanvyöryriskin vuoksi, Japanin alavilla rannikkoalueilla väestötiheys on erittäin suuri. Maa on yksi maailman tiheimmin asutuista.

title: Honshū

text: Honshū (, "päämaa", ) on Japanin suurin saari ja yksi maan neljästä pääsaaresta: muut ovat Hokkaidō pohjoisessa Tsugarunsalmen takana, Shikoku etelässä Seton sisämeren toisella puolen ja Kyūshū lounaassa Kanmoninsalmen takana. Honshū on pinta-alaltaan maailman seitsemänneksi suurin saari Sumatran jälkeen ja väkiluvultaan toiseksi suurin Jaavan jälkeen.

title: Japani

text: Hokkaidō: Japanin pohjoisimmalla saarella on kylmätalvinen, mutta muuten lauha lämminkesäinen ilmasto. Talvet vastaavat lämpötilaltaan Suomen etelärannikon talvia ja ovat suunnilleen yhtä pitkiä. Keväät ja syksyt ovat kuitenkin lyhyemmät kuin Etelä-Suomessa, ja Hokkaidōlla kesä kestääkin jopa 5–5,5 kuukautta. Lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin on runsaasti helteitä, ja vuorokauden keskilämpötila noin 20 astetta. Vuoden keskilämpötila on 7–9 astetta. Sademäärä on suhteellisen korkea, ja vuodenaikaistuulten takia suurin osa sateesta saadaan loppuvuodesta ja aivan vuoden alussa. Talvella Hokkaidōlla onkin aina erittäin paljon lunta. Keväät ja alkukesät ovat kuitenkin kuivia. Vuotuinen sademäärä 1000–1200 millimetriä.[37] Japaninmeri: Ilmasto on lauhkea. Talvet ovat lauhoja, pakkasia on vain silloin tällöin helmikuulla. Talvella sama vuodenaikaistuuli kuin Hokkaidōlla tuo runsaasti lumisateita alueelle. Lyhyet talvet vastaavat keskilämpötiloiltaan Tanskaa tai Alankomaita, ja lumi sulaa yleensä muutamassa päivässä sadettuaan. Kesät ovat kuitenkin Eurooppaan verrattuna kuumia. Kesät ovat 6–7 kuukautta pitkiä, ja helteet ovat päivittäisiä heinä-syyskuussa. Vuoden keskilämpö on noin 10–12 astetta. Tällä alueella sateita saadaan todella runsaasti ympäri vuoden, jopa 2500 millimetriä vuodessa.[38] Keskinen ylänkö: alueella vallitsee tyypillinen sisämaan ilmasto, jossa yön ja aamun sekä talven ja kesän väliset lämpötilaerot ovat suuria. Sademäärät ovat pieniä laaksoissa. Seton sisämeri: Chūgokun ja Shikokun alueiden vuoret suojaavat Shikokun ja Kyūshūn saaria talvisilta kylmiltä ja kosteilta vuodenaikaistuulilta. Tämän ansiosta talvet ovat suhteellisen lämpimiä, vastaten talvilämpötiloiltaan lähes Välimeren talvilämpötiloja. Kesät ovat noin 8–9 kuukautta pitkiä, ja ilmasto on subtrooppinen, vaikka talvisin voi olla ajoittain koleaa. Kylmin kuukausi on tammikuu. Vuoden keskilämpötila on noin 16–17 astetta. Vuotuinen sademäärä on noin 2000 millimetriä, ja suurin osa siitä saadaan kesäaikaan monsuunituulten mukana, talvet ovat hieman kuivempia. Helteet ovat päivittäisiä kesä-syyskuussa.[39] Tyynimeri: Japanin itärannikolla talvet ovat kuivia ja viileitä, kesät kuumia ja kosteita monsuunin vuoksi. Ilmasto on jotakin lauhkean ja subtrooppisen väliltä alueesta riippuen. Talvella lämpötilat liikkuvat päivisin 5 asteen tienoilla, öisin nollassa. Talvet ovat kuivia, sillä vuodenaikaistuulina toimivat länsituulet eivät juuri tuo kosteutta vuoriston yli lännestä. Kesät ovat noin 7–8 kuukautta pitkiä. Kesällä on kuumaa ja kosteaa, sillä monsuuni yltää alueelle. Helteet ovat päivittäisiä kesä-syyskuussa. Vuoden keskilämpötila on noin 15 astetta ja vuosittainen sademäärä noin 1200 millimetriä.[40] Ryūkyūsaaret: saarilla on subtrooppinen ilmasto. Talvet ovat lämpimiä ja kuivia ja kesät kuumia ja kosteita. Etenkin kesän monsuunin aikana sademäärät ovat erittäin suuria, ja trooppiset syklonit eli taifuunit ovat yleisiä. Vuoden keskilämpötila on noin 20 astetta.