query: Milloin Lapinjärvi on perustettu?

title: Lapinjärvi

text: Lapinjärven alueen asutus alkoi kehittyä jo kivikaudelta lähtien: Vasarankylän ja Lindkosken alueelta on löytynyt kummastakin seitsemän kivikautista asuinpaikkaa, ja muita asuinpaikkoja on yhteensä kuusi.[5] Tämän jälkeen seuraavat merkit asutuksesta sijoittuvat 1200–1300-luvuille, mutta ei ole täyttä varmuutta, onko Lapinjärvi ollut näiden välisen ajan asumatonta aluetta.[6]

title: Lapinjärvi (järvi)

text:
Lapinjärvi on järvi Loviisanjoen vesistössä lähes keskellä Lapinjärven kuntaa. Lapinjärvi rajoittuu lännessä Ingermaninkylään, idässä Vasarankylään ja etelässä Kirkonkylään. Lapinjärvi on Lapinjärven ainoa kokonaan kunnan alueella sijaitseva järvi; Pyhäjärvi Porlammilla sijaitsee osittain Artjärven alueella ja Särkijärvi osaksi Ruotsinpyhtään puolella.
Lapinjärvi on matala ja sameavetinen järvi.

title: Lapinjärvi

text: Lapinjärven tärkein pääväylä on vuonna 1961 käyttöönotettu valtatie 6, joka kulkee Lapinjärven läpi, Kirkonkylän eteläpuolelta.[52][53] Lapinjärven sisällä tärkeimpiä teitä ovat Lapinjärven ja Loviisan välinen seututie 176, seututie 174 Kimonkylästä Artjärven kautta Myrskylään, Porlammilta VT-6:lle tuova yhdystie 1771, Artjärven ja Porlammin välinen yhdystie 1732, Myrskylän ja Porlammin välinen yhdystie 1751, Lindkoskelta Ruotsinkylään menevä yhdystie 1791 sekä Kimonkylän ja Iitin välinen yhdystie 3610.[53]

title: Lapinjärvi

text: Lapinjärvi on aina ollut erittäin vahvasti maatalouspitäjä, vaikka tilanne on muuttunut viime vuosikymmeninä. Kalastusta Lapinjärvellä ei ole koskaan harjoitettu erityisemmin, vaan Lapinjärvestä saadut kalat kulutettiin lähinnä kotitarpeisiin.[30] 1800-luvulla lapinjärveläisten tärkein kauppatavara oli viina, joka valmistettiin yleensä rukiista, mutta myös kauran käyttö oli yleistä.[31] Vuonna 1834 lapinjärveläisten tuloista jopa 60 prosenttia oli peräisin viinasta.[32] 1750-luvun puolivälissä noin joka toisessa talossa oli viinapannu.[33] Salapoltto oli kuitenkin hyvin yleistä ja muodostui suureksi ongelmaksi myös Lapinjärvellä, mutta vähentyi 1800-luvun lopulla.[31] Lapinjärven suurin pannu oli vuonna 1860 Sjökullan kartanon muurattu viinapannu, jonka vetoisuus oli 185 litraa.[34]

title: Lapinjärvi

text: Vuoden 2017 lopussa Lapinjärvellä oli 2 706 asukasta, joista 782 asui taajamissa, 1 881 haja-asutusalueilla ja 43 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Lapinjärven taajama-aste on 29,4 %.[60] Lapinjärven taajamaväestö kuuluu vain yhteen taajamaan eli kunnan keskustaajamaan Lapinjärven kirkonkylään, jossa oli vuoden 2017 lopussa 782 asukasta.[61]

title: Sjökullan kartano

text: Kartano on perustettu 1300-luvulla, ja sen ensimmäinen tunnettu omistaja on 1500-luvulta. Kartanon vuonna 1896 rakennetun päärakennuksen on rakennuttanut vuokraaja Ernst Fabritius, ja siinä toimi 1896–1911 Latokartanon maanviljelyskoulu, ensimmäinen suomenkielinen laatuaan. Kun "kruunu", valtio, lakkasi maksamasta koululle valtionapua, se päätti toimintansa. Lapinjärven kirkonkylälle perustettiin 1913 Lantmannaskolan i Östra Nyland maanviljelyskouluksi, joka jatkoi toimintaansa vuoteen 1957. Rakennus toimii nykyään Lapinjärven kunnan kirjaston tilavana pääkirjastona. Lapinjärven kunnan kirjaston toinen toimipiste on Porlammilla.

title: Lapinjärvi

text: Lapinjärvi (Lappträsk) on tarkoittanut alkujaan järveä, jonka ympärille kunta on muodostunut. On arveltu,[16] että järven nimi on ollut aikaisemmin Lappvesi, mutta nimi on Itä-Uudellamaalla yleisen käytännön mukaan muuttunut muotoon Lappträsk. Nimeä Lappträsk on todennäköisesti käytetty alun perin nykyisen Ingermaninkylän alueesta, jossa sijaitsi kappeli, mutta Lapinjärven tultua itsenäiseksi seurakunnaksi 1575 nimitys siirtyi tarkoittamaan aluetta, johon liitettiin kyliä Pyhtäästä ja Pernajasta.[16] Alkuliite lapp on hyvin yleinen Lapinjärvellä ja osoittaa[16] lappalainen-nimityksen vaikutuksen nimistöihin. Lapinjärvellä sijaitsee muun muassa Lappängarna (niittyalue Vasarankylässä) ja Pukarolla sijaitseva kallio Lappberget.[16]

title: Lapinjärven kirkko

text: Ei ole täyttä selvyyttä, milloin Lapinjärven kappeliseurakunta on syntynyt, sillä 1300-luvulla se on kuulunut Pernajan kappeliseurakuntaan. Vuonna 1414 mainitaan Pyhän Laurin kappeli, jonka arvioidaan sijainneen Ingermaninkylässä, josta se on myöhemmin 1400-luvulla siirretty Kirkonkylään: Matiaksen kappeli kirkonkylästä mainitaan vuoden 1556 asiakirjassa. Kappeli on perustettu siksi, että lapinjärveläisten ei olisi tarvinnut lähteä Pyhtäälle tai Pernajaan kirkkoon.

title: Lapinjärven Urheilijat

text: Lapinjärven Urheilijat on Lapinjärvellä 24. tammikuuta 1945 perustettu urheilu- ja voimisteluseura. Lukon menestynein urheilija on yleisurheilija Brita Johansson, joka teki useita Suomen ennätyksiä pituushypyssä ja 100 metrin juoksussa. Lapinjärven Lukko järjestää vuosittain kolmiseuraotteluita Artjärven Ahjon ja Myrskylän Myrskyn välillä. Lapinjärvellä toimivat myös LIF ja Porlammin Pyry nimiset yleisurheiluseurat.

title: Porlammin kartano

text: Porlammin kartano () on Lapinjärven Porlammilla sijaitseva kartano, jonka laitumilla on ylämaankarjaa. Kartanon omistaa nykyään agrologi Georg Ehrnrooth, joka on Casimir Ehrnroothin poika. 1500-luvun lopulla Lapinjärven kylistä Ingermaninkylä, Porlammi, Vasarankylä ja Rutumi olivat läänitetyt Arvid Tönnesson Wildemanille. 1600-luvulla muodostettiin Lapinjärvelle Lapinjärven säteri ja Porlammin säteri.

title: Lapinjärvi

text: Lapinjärvellä on vain yksi kokonaan kunnan alueella sijaitseva järvi, Lapinjärvi, joka sijaitsee melko keskellä kuntaa ja rajoittuu Ingermaninkylään, Kirkonkylään, ja Vasarankylään. Järven pinta-ala on noin 530 ha ja sen rantaviiva 11,5km.[23] Lapinjärven alueella sijaitsee myös osa Pyhäjärveä, joka on Suomen keskisyvyydeltään syvin järvi ja joka kuuluu suurimmaksi osaksi Artjärven kuntaan. Aivan kaakkoisosassa Lapinjärveä Lapinkylässä sijaitsee Särkijärvi, joka ulottuu myös Ruotsinpyhtään puolelle. Jokia Lapinjärven alueella on kolme: Koskenkylänjoki, Rutuminjoki (myös Lapinjärvenjoki tai Loviisanjoki) sekä Taasianjoki, jonka vesistöalue on 27000 hehtaaria.[24]

title: Lapinjärvi (järvi)

text: Lapinjärven rantaviiva on n. 11,5 kilometriä pitkä. Järven pinta-ala on noin 530 hehtaaria. Lapinjärven keskisyvyys on hieman vajaa 2 metriä. Syvin kohta on 2,61 metriä syvä ja sijaitsee "Storholmenin" (suom. "Suursaari") luoteispuolella. Lapinjärvessä on myös kaksi saarta: "Storholmen" ja "Lillholmen" (Suursaari ja Piensaari).

title: Lapinjärven pikku kirkko

text: Lapinjärven pikku kirkko on Lapinjärven kirkoista pienempi ja sijaitsee toisen kirkon, Lapinjärven kirkon vieressä. Kirkko on rakennettu korvaamaan vuonna 1742 palanut kirkko. Kirkkoon mahtuu noin 150 henkeä.

title: Lantmannaskolan i Östra Nyland

text: Lantmannaskolan i Östra Nyland oli 3. marraskuuta 1913 perustettu maamieskoulu, joka toimi Lapinjärvellä, Brofokdaksen kruununvirkatiloissa. Koulun ensimmäinen johtaja oli paikallinen agronomi G.L. Rosenqvist. Oppilaita oli ensimmäisenä lukuvuonna 32, joista 21 Lapinjärveltä, 4 Liljendalista, 3 Ruotsinpyhtäältä, 1 Porvoosta, Pernajasta, Raaseporista sekä Ahvenanmaalta. Oppilaat olivat miehiä, mutta naisille järjestettiin kursseja mm. karjanhoitoon ja kotitaloudenhoitoon. Opetus oli lähinnä käytännönpohjaista. Oppilasmäärän laskusta johtuen Lantmannasskolan lopetettiin toukokuussa 1957 (viimeiset todistuksen saaneet oppilaat).

title: Lapinjärvi

text: Lapinjärven ensimmäinen kunnalliskoti otettiin käyttöön 1920-luvulla.[80] Sitä ennen kunta oli vain tukenut rahallisesti sekä ruuallisesti vaivaisia ja köyhiä. Heikinkylään perustettu kunnalliskoti (myöhemmin vanhainkoti) siirrettiin Kirkonkylään ja toimii siellä edelleenkin.[81] Lapinjärvellä on toiminut muun muassa nuorisosiirtola 1930-luvulla, alkoholiparantola, pakolaiskeskus, ja ne kaikki ovat toimineet Latokartanon tiloissa.[82] Samoin Lapinjärvellä toimi tuberkuloosiin keskittynyt Lapinjärven parantola.[83] Nykyään parantolan tiloissa toimii mielenterveys- ja päihdekuntoutujien asumiskeskus.[84] Lapinjärvellä toimii myös kaksi lastenkotia.[85][86]

title: Lapinjärvi

text: Artjärvi erotettiin Lapinjärvestä 1865. Lapinjärven väestö kasvoi tasaisesti 1870-luvulta aina vuoteen 1925 ja ylitti 5000 asukkaan rajan 1898 (5048 asukasta). Kasvun piikki saavutettiin vuonna 1949, jolloin Lapinjärvellä oli asukkaita 5420.[13] 2011 Artjärvi liittyi Orimattilan kaupunkiin ja lakkasi olemasta itsenäinen kunta.

title: Lapinjärven kunnanvaltuusto

text: Lapinjärven kunnanvaltuusto () on Lapinjärven korkein päättävä elin. Lapinjärven kunnanvaltuustoon valitaan 21 valtuutettua.

title: Lapinjärvi

text: Elokuussa 1997 Lapinjärvi sai oikeudekseen hoitaa suomalaisten siviilipalveluksen.[34] Lapinjärven koulutuskeskus sijaitsee Latokartanon alueella Ingermaninkylässä. Siviilipalveluksen 28 päivän koulutusjakson käy Lapinjärvellä suorittamassa vuosittain 1600 siviilipalvelusvelvollista.[79]

title: Lapinkylä (Lapinjärvi)

text: Lapinkylä () on kylä Lapinjärven kunnassa. Lapinkylä sijaitsee Liljendalin, Pernajan ja Lapinjärven rajojen risteyskohdassa, Harsbölen pohjoispuolella, Heikinkylän ja Pekinkylän eteläpuolella. Lapinkylässä on 57 asukasta, ja se on Lapinjärven toiseksi pienin kylä asukasluvultaan ennen Harsböleä.

title: Lapinjärvi

text: Lapinjärven kunta kuuluu Porvoon kaupungin Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen Itä-Uudenmaan pelastusalueeseen, sen Loviisan lohkoon. Kunnassa on kolme Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokuntaa, joista Lapinjärven vapaapalokunta on vanhin, perustettu 1897. Siitä tuli 2008 puolivakinainen palokunta.

title: Lapinjärven kirkonkylä

text: Lapinjärven kirkonkylä () sijaitsee valtatie 6:n varressa, melko keskellä Lapinjärven kuntaa. Kirkonkylä rajoittuu luoteessa Lapinjärveen, lännessä Ingermaninkylään, kaakossa Heikinkylään, etelässä Pekinkylään, idässä Lindkoskeen ja pohjoisessa Vasarankylään. Kirkonkylä on Lapinjärven suurin kylä 781 asukkaallaan ennen Porlammia ja Pukaroa. Kirkonkylällä sijaitsee suurin osa Lapinjärven toimistoista ja kunnantalo. Nähtävyyksiä Lapinjärven kirkonkylässä on mm. luutnantin asuintalo Brofogdas 1700-luvulta ja kotiseututalo Kycklings. Lapinjärven kaksi kirkkoa sekä kaksi hautausmaata sijaitsevat kirkonkylän alueella. Kirkonkylän alueella toimivat myös suomen- ja ruotsinkieliset ala-asteet.

title: Lapinjärvi

text: 1870-luvulla keksitty separaattori avasi tien meijeriteollisuudelle myös Lapinjärvellä: vuonna 1891 perustettiin Lapinjärven ensimmäinen osuusmeijeri Norrby mejerin. Tämän jälkeen Lapinjärvellä aloitti toimintansa myös seitsemän muuta meijeriä, joista vain Porlammin Osuusmeijeri on toiminnassa nykyäänkin.[40][41]

title: Lapinjärvi

text: Lapinjärven kappeliseurakunnan syntymisen ajankohta on hieman hämärän peitossa: ensimmäinen maininta kappelista Ingermaninkylässä on vuodelta 1414. Sieltä kappeli on myöhemmin siirretty 1550-luvulla Kirkonkylään.[8] Vuonna 1573 lapinjärveläiset anoivat kuningas Juhana III:lta omaa kirkkoherraa. Anomus tuotti tulosta, ja 15. syyskuuta 1575 Juhana III määräsi Lapinjärven itsenäiseksi seurakunnaksi. Samalla siihen yhdistettiin kyliä Pernajasta ja Pyhtäästä.[8] Ensimmäiset rajat Lapinjärven kylien ja muiden pitäjien välille piirrettiin jo 1400-luvulla, mutta ensimmäinen koko Lapinjärvestä piirretty kartta on 1700-luvun puolivälistä.[9]

title: Lapinjärven kirkko

text: Lapinjärven kirkko () on valmistunut vuonna 1746 aivan Lapinjärven keskustaan. Kirkkoa kutsuttiin aikaisemmin "Ruotsalaiseksi kirkoksi" tai "isoksi kirkoksi". Tasaristin muotoisessa kirkossa on noin 450 istumapaikkaa. Kirkon länsipuolella on "Suomalaiseksi kirkoksi" kutsuttu Lapinjärven pikku kirkko, joka on valmistunut 1744. Sekä Lapinjärven suomalainen että ruotsalainen seurakunta käyttävät nykyään molempia kirkkoja; vuodesta 2019 kyseessä ovat Agricolan suomalainen ja ruotsalainen seurakunta, jotka toimivat sekä Lapinjärvellä että Loviisassa.

title: Lapinjärvi

text: Lapinjärvellä on Natura 2000-hankkeeseen kuuluva luonnonsuojelualue Ilveskallion vanha metsä Ingermaninkylästä. 21 hehtaarin laajuinen Ilveskallio on merkittävä kohde siksi, että se on useiden uhanalaisten kovakuoriaislajien esiintymisalue ja siellä esiintyy Uudellamaalla harvinaista Pikkutervakkoa.[25] Lapinjärvellä on Ilveskallion lisäksi useita kallioita erityisesti Lapinjärven pohjoispuolella Ingermaninkylässä ja Vasarankylässä.[26] Lapinjärven korkein kohta on Pyhäjärven rannalla oleva 99 metrin korkuinen Saukonkallio.[27] Lapinjärvellä on soita Ingermaninkylän ja Vasaranykylän alueella, Lapinjärven itäisissä osissa, ja myös etelässä Harsbölessä on suurehko suoalue.[26] 1990-luvun alussa oli Lapinjärven maa-alasta metsää noin puolet.[28]

title: Lapinjärvi

text: Lappträsk Hembygdsförering () on perustettu 7. kesäkuuta 1929.[100] Yhdistys järjesti vanhan maanmieskoulun Brofogdaksen tiloissa kotiseutumuseotoimintaa, joka jatkuu edelleen.[101] Brofogdas on vanha luutnantin virka-asunto, ja rakennus on Lapinjärven vanhimpia.[102] Lappträsk Hembygdsförering ylläpitää myös kotiseutumuseo Kycklingsiä, jonka yläkerrassa on suutarin ja siselöörin työpajat.[101][103] Sekä Brofogdas että Kyckylings sijaitsevat Kirkonkylän alueella.

title: Lapinjärvi

text: Sjökullan kartano (myös. Latokartano) sijaitsee Ingermaninkylässä, Lapinjärven koulutuskeskuksen läheisyydessä, Lapinjärven rannalla.[34] Kartano on vanha kruununtila, jota hallitsi useat aateliset, mutta voudit vuokrasivat ja viljelivät kartanon maita. Sjökullan tiloilla on myös pidetty maanviljelyskoulua 1800- ja 1900-lukujen taitteessa.[105] Kartano on toiminut myös nuorisosiirtolana, huoltolana, vastaanottokeskuksena, ja alueella on ollut myös kestikievari.[34][106] Porlammin kartano sijaitsee Porlammilla. Kartano on perustettu 1636, ja kartanon omisti aikoinaan von der Pahlenin suku.[107][108] Kartano toimi säteritilana. Omistus siirtyi kauppojen jälkeen 1800-luvulla Ehrnroothin suvulle.[108] Kirkonkylän kartano (myös. Marieberg tai Lappvikin kartano) on saanut nimensä silloisen omistajan rouvasta Maria Sahlbergistä. Kartano on toiminut alkujaan papin virkatilana 1500-luvulla.[109] Kartano tuli kuuluisaksi suurista puutarhoista. Sen alueilla on pidetty myös krouvia[110] ja käräjäkuntaa.[111] Rutumin kartano on perustettu 1732 kahden rälssitilan yhdistyessä, ja toisen maailmansodan jälkeen jaettiin sen maita siirtoväelle.[112] Puhekielessä Rutumin kartanosta käytettiin nimitystä (Stora) Herrgården (). Kartanon alkuperäiset omistajat kuuluivat Gyllingin sukuun.[113] Kesällä kartanossa toimii kesäkahvila ja esillä on taidetta.[114] Pukaron kartano muodostettiin vuonna 1763 Jontaksen ratsutilasta.[115] Nykyinen päärakennus on rakennettu vuonna 1817.[116] Lumnäsin kartano on toinen kartano Pukarolla. Lomnäsin kartano on perustettu 1810 Daniel Wallen yhdistettyä tiloja. Kartanon mailla on toiminut kestikievari ja veromylly.[117]

title: Lapinjärven rautatieasema (Ruotsi)

text: Lapinjärven rautatieasema (, ) oli rautatieliikennepaikka rataosan nyttemmin lakkautetulla osuudella Morajärvi–Haaparanta. Asema sijaitsee Lapinjärven kylässä Haaparannan kaupungissa Norrbottenin läänissä. Sen etäisyys Tukholman keskusrautatieasemalta on 1 264 ratakilometriä. Viimeiset ajat Lapinjärven asema toimi linjapaikkana: siellä oli satunnaisesti tavaraliikennettä, mutta sivuraiteita ei käytetty junien kohtaamisiin. Rataosuus Morajärveltä Karungin kautta Haaparantaan ja siten myös Lapinjärven asema lakkautettiin 8. joulukuuta 2012 uuden Kainuu–Haaparanta-radan valmistuttua. Asemarakennus on yksityisomistuksessa ja sitä kunnostetaan.

title: Porlammi

text: Porlammin VPK on yksi Lapinjärven kunnan alueella toimivasta kolmesta sopimuspalokunnasta. Lapinjärven vanhin sopimuspalokunta on Lapinjärven puolivakinainen palokunta, joka aloitti varsinaisen toiminstansa jo 1897, ja siitä tuli 2008 puolivakinainen palokunta. Kolmas sopimuspalokunta Lapinjärvellä on Kimonkylän VPK, jota suunniteltiin lakkautettavaksi 2010.

title: Lapinjärvi

text: Toisen ristiretken jälkeen itäistä Uuttamaata asuttivat ruotsalaiset uudisasukkaat, mutta ei ole tarkka tietoa, milloin he saapuivat Lapinjärven seudulle. On kuitenkin varmaa, että he saapuivat ennen 1300-luvun alkua.[7] Lapinjärven alueella oleskeli tuolloin metsästäjäväestöä. Uudisasukkaat asettuivat jokien varsille Lapinjärven lounais- ja eteläosiin eli nykyisten Lapinkylän, Heikinkylän ja Ingermaninkylän alueille.[7] Myöhemmin uudisasukkaat siirtyivät pitkin Taasianjokea pohjoiseen Lindkosken, Vasarankylän ja Pukaron alueille.[7] Lapinjärven pohjoisosia eli nykyiset Porlammin ja Kimonkylän alueita asuttivat todennäköisesti hämäläiset.[7] Kirkonkylän alueella oli jo asutusta, kun kappeli siirrettiin sinne 1400-luvulla.[7] Arvioidaan, että Lapinjärvellä oli 1300-luvun alussa parikymmentä tilaa, mutta vuonna 1544 tiloja oli 124, mikä johtui muun muassa tilojen jakamisesta ja uusien perustamisesta kylien takamaille.[8]

title: Hurtigsin rakuunatorppa

text: Hurtigsin rakuunatorppa () on museo Lapinjärven kunnan Heikinkylässä. Museota ylläpitää vuonna 1952 perustettu Hopenback-Lekstrand fornminnesförering (). Rakennus on 1700-luvulta oleva ruotujakoaikainen sotilastorppa.


query: Milloin Matthias Castrén kuoli?

title: Matthias Alexander Castrén

text: Matthias Alexander Castrén (myös muodossa Matias Aleksanteri Castrén; 2. joulukuuta 1813 Tervola – 7. toukokuuta 1852 Helsinki[1]) oli Helsingin yliopiston ensimmäinen suomen kielen professori ja uralilaisten kielten tutkimuksen ja etnografian uranuurtaja. Castrénin tutkimukset loivat pohjaa muun muassa fennougristiikalle ja etnolingvistiikalle.

title: Matthias Alexander Castrén

text: Venäjän Karjalan matkojen ansiosta Castrén tutustui vienalaiseen runokieleen. Sen ansiosta hän pystyi perehtymään Kalevalan käännöstyöhön. Castrénin ruotsinnos ilmestyi 1841, ja se oli teoksen ensimmäinen täydellinen käännös.[2] Sitä pidettiin erinomaisena. Castrén osallistui muutenkin Kalevalaa koskeneeseen keskusteluun. Hän taipui uskomaan, että sen muinaisrunot olivat pitkälti mytologisia.[5]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén saapui maaliskuussa 1848 Irkutskiin. Hän oli tuolloin varsin heikkokuntoinen. Sieltä hän lähetti Pietariin kielitieteellisiä muistiinpanoja ja arkeologis-etnologisen kokoelman. Irkutskista Castrén matkusti Baikaljärven yli burjaattien alueelle. Kjahtasta hän teki matkansa toisen vierailun Kiinassa, ja toukokuussa hän saapui Nertšinskiin, joka oli hänen matkansa itäisin piste. Siellä Castrén tutki evenkiä sekä seudun muinaishautoja ja piirtokirjoituksia.[2]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén lähti 1838 osakuntatoverinsa Carl Robert Ehrströmin matkakumppaniksi Lappiin, jossa hän sai ensimmäisen kosketuksensa saamen kieleen.[5] Hän tutki siellä saamelaista kansanrunoutta ja mytologiaa. Castrén julkaisi 1839 keräämänsä aineiston pohjalta väitöskirjansa De affinitate declinationum in lingua Fennica, Esthonica et Lapponica. Siinä hän kirjoitti suomen, viron ja saamen deklinaation yhteisistä piirteistä. Tutkimustensa ansiosta Castrén nimitettiin 1840 Keisarillisen Aleksanterin Yliopiston suomen ja muinaisten pohjoisten kansanheimojen kielten dosentiksi.[6]

title: Jonas Castrén

text: Jonas Castrénin isä oli kappalainen, myöhempi Pyhäjärven kirkkoherra ja valtiopäivämies Zachris Castrén; äiti Betty Leontine Reuter saavutti mainetta herätysliikkeessä muun muassa puhumalla kielillä. Jonas Castrén kuului Castrénin sukuun. Hän oli Suomen pääministeri Urho Castrénin setä, professori Erik Castrénin isosetä ja poliitikko Zachris Castrénin pikkuserkku. Kielentutkija Matthias Alexander Castrén taas oli hänen isänsä serkku.

title: Matthias Alexander Castrén

text: Matthias Alexander Castrén syntyi Tervolassa 1813. Hänen isänsä oli kappalainen Christian Castrén, josta tuli myöhemmin Rovaniemen kirkkoherra, ja äitinsä Susanna Sofia Fellman. Sekä Castrénin että Fellmanin suvut olivat vanhoja pappissukuja.[2] Matthias oppi jo kotona sekä suomen että ruotsin kielen. Tervola oli suomenkielistä aluetta, mutta säätyläisperheessä ruotsin osaaminen oli välttämätöntä.[3]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Haavio-Mannila, Elina: ”Etnologia ja sosiaaliantropologia”. Teoksessa Citation error, replace with{{cite book| author = Risto Alapuro & Matti Alestalo & Elina-Haavio-Mannila| title = Suomalaisen sosiologian historia| location = Porvoo, Helsinki, Juva| publisher = WSOY| year = 1992| isbn = 951-0-17996-5}} Häkkinen, Kaisa: ”Matthias Alexander Castrén suomen kielen tutkijana”. Teoksessa Citation error, replace with{{cite book| title = Per Urales ad Orientem. Iter polyphonicum multilingue| location = Helsinki| publisher = Société Finno-Ougrienne| year = 2012| version = Suomalais-ugrilaisen seuran toimituksia| isbn = 978-952-5667-33-2| format = [ Häkkisen artikkeli]| accessdate = 8.2.2017}}

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén oli mennyt naimisiin 1850 tunnettuun Tengströmien sukuun kuuluneen Natalia Tengtströmin kanssa. Natalian isä oli filosofian professori Johan Jakob Tengström. He saivat 1851 pojan. M. A. Castrénin kuoltua Natalia jäi 21-vuotiaana leskeksi.[9] Heidän poikansa Robert Castrén oli tunnettu poliitikko ja lehtimies, joka kuoli 32-vuotiaana umpilisäkkeen tulehdukseen.[10]

title: Eric Castrén

text: Eric Castrén oli naimisissa 1763–1784 Pudasjärven kirkkoherran Samuel Keckmanin tyttären Katarina Elisabet Keckmanin (k. 1784) kanssa ja vuodesta 1786 Oulun kappalaisen Jakob Elfvingin tyttären Brita Helena Elfvingin (k. 1817) kanssa tämän ensimmäisessä avioliitossa. Hänen poikiaan olivat Kemin kirkkoherra, teologian tohtori Matthias Castrén (1764–1845), Utsjoen kirkkoherra Samuel Castrén (1765–1797), Alatornion kirkkoherra Erik Castrén (1771–1846), Rovaniemen kirkkoherra Kristian Castrén (1779–1825), Evijärven kappalainen Jakob Castrén (1781–1816) ja Säräisniemen kappalainen Zachris Castrén (1782–1818).

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén sairasteli itsekin, mutta kesän lähestyessä pystyi jatkamaan matkaansa etelään. Hän kulki Krasnojarskin ja Minusinskin kautta Sajanvuoristoon. Hän tapasi kamasseja ja tutki kamassia sekä kahta turkkilaista kieltä, hakassia ja tofaa.[2]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Syksyllä Castrén kulki Usajokea itään. Tämän matkan aikana hänen terveytensä alkoi heikentyä. Obdorskiin hän saapui marraskuussa ja teki siellä huomioita nenetsin ja suomen kielten sukulaisuudesta. Castrénin terveydentila alkoi kuitenkin olla huolestuttava, ja hän joutui helmikuussa 1844 matkustamaan lääkärinhoitoa varten Obia pitkin Berezovoon. Lääkärin mukaan Castrén sairasti keuhkotautia, minkä takia hän joutui lähtemään kotimatkalle.[2]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Palatessaan Lapista hän kuuli Pietarin tiedeakatemian suunnittelemsta Siperian-tutkimusmatkasta. Castrén otti yhteyttä Anders Johan Sjögreniin ja ilmoitti halukkuutensa retkikunnan kielentutkijaksi. Kun Pietarin tiedeakatemian vastaus venyi, Castrén anoi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralta matka-avustusta aitoon runonlauluperinteeseen ja runojen mytologiseen taustaan tutustumiseen. Castrén pääsi matkalle Vienan runomaille, ja hän tapasi kesällä 1839 sekä Arhippa Perttusen että Vaassila Kieleväisen.[5]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén lähti kesäkuussa paluumatkalle. Se kesti sairastelun takia yli puoli vuotta. Hän kärsi keuhkotaudin lisäksi myös punataudista ja keripukista. Pietariin Castrén saapui vasta tammikuun lopulla ja Helsinkiin helmikuussa 1849.[2]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén ja Bergstadi palasivat toukokuun lopussa Jeniseiskiin. He jatkoivat sen jälkeen pohjoiseen. Matkan aikana Castrén keräsi myös evenkien, keettien ja selkuppien perinteistä esineistöä. Dudinkaan Castrén ja Bergstadi saapuivat syyskuun alussa. Sairastunut Bergstadi ei kuitenkaan pystynyt jatkamaan matkaa Tolstoi Nosiin, missä Castrén tutki alueen samojedikieliä ja keräsi kansatieteellistä aineistoa. Paluumatkalla hän otti Bergstadin mukaansa, joka ei kuitenkaan pystynyt jatkamaan enää ja joutui palaamaan Suomeen. Castrén palasi Jeniseiskiin, jossa työskenteli keetin kielen parissa.[2]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén palasi toukokuussa 1844 Helsinkiin. Siellä hän viimeisteli komin kielioppinsa Elementa grammatices Syrjaenae, jonka nominitaivutusta käsittelevä osa De nominum declinatione in lingua Syrjaena hyväksyttiin väitöskirjaksi.[2]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Christian Castrénin kuoltua Susanna-äiti muutti lapsineen Ouluun, jossa Matthias Alexander aloitti 1826 triviaalikoulussa. Tätä ennen hän oli saanut vain kotiopetusta.[3]

title: Matthias Castrén

text: Matthias Castrén (29. toukokuuta 1764 Pudasjärvi – 15. toukokuuta 1845 Kemi) oli kirkkoherra, lääninrovasti ja luonnontieteiden harrastaja.

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén oli kielitieteilijänä jopa maailmanlaajuisesti poikkeuksellinen. Vaikeissa olosuhteissa keräämistään aineistoista hän työsti yhteensä 14 kielen kieliopit. Hän oli myös vertailevan uralistiikan ja Siperian kielten tutkimuksen uranuurtaja.[2] Hän olikin luomassa pohjaa fennougristiikan kehittymiselle, ja toisaalta hänen tutkimuksensa olivat aloittamassa sekä uralistiikan että altaistiikan tutkimuksia.[11] Lisäksi Castrén oli aloittamassa kielitieteellistä kenttätyötä, joten häntä voidaan pitää jopa etnolingvistiikan perustajana.[2]

title: Zachris Castrén

text: Zachris Castrén kuului Castrénin sivistyssukuun. Hänen vanhempansa olivat kauppias Zachris Castrén ja Maria Gummerus. Kielentutkija Matthias Alexander Castrén oli hänen setänsä. Castrén opiskeli uskonnonfilosofiaa, väitteli tohtoriksi 1899 ja nimitettiin käytännöllisen filosofian dosentiksi yliopistoon 1903. Siinä välissä hän oli ylioppilaskunnan puheenjohtajana. Hän kiinnostui liberaaleista filosofeista ja tuli jo nuorena tunnetuksi uskonnonvapauden puolustajana. Hän liittyi nuorsuomalaisiin ja osallistui sortovuosina Kagaalin toimintaan. Castrén valittiin eduskuntaan kerran, vuoden 1909 vaaleissa, mutta kausi jäi lyhyeksi kun eduskunta hajotettiin jo alle puolen vuoden kuluttua. Eduskuntakaudellaan hän oli toimitusvaliokunnan puheenjohtaja. Sosiaalireformistina hän oli K. J. Ståhlbergin tavoin "varpusten" johtajia ja kuului vuosia Nuorsuomalaisen Puolueen hallitukseen.

title: Matthias Alexander Castrén

text: Suomen ja sen sukukielten tutkimuksia alkoi ilmestyä sitä tahtia, että vuonna 1841 perustettiin niitä varten julkaisusarja Suomi: Tidskrift i fosterländska ämnen. Sen perustajiin kuuluivat muun muassa Castrén ja Elias Lönnrot.[6]

title: Matthias Castrén

text: Matthias Castrén oli myös innokas kasvi- ja eläintieteen harrastaja. Hänen lukuisia kasvitieteellisiä havaintojaan ilmestyi Suomen Talousseuran julkaisuissa.

title: Robert Castrén

text: Robert Castrén (16. elokuuta 1851 Helsinki – 30. elokuuta 1883 Helsingin maalaiskunta ) oli suomalainen liberaali poliitikko ja lehtimies. Hänen isänsä oli nuorena kuollut Matthias Alexander Castrén, äidin isänsä Johan Jakob Tengström, molemmat suomen kielestä kiinnostuneita tunnettuja professoreita. Hänen äitinsä oli kulttuuripiireissä vaikuttanut Natalia Castrén, o.s. Tengström.

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén lähti helmikuussa 1845 uudestaan Siperiaan. Hänen matkatoverinaan oli vastavalmistunut maisteri Johan Reinhold Bergstadi. Kazaniin he saapuivat huhtikuussa. Siellä Castrén viimeisteli marin kielioppinsa Elementa grammatices Tscheremissae. He jatkoivat toukokuussa eteenpäin ja tekivät tutkimuksia Irtyšin ja Obin varrella asuneiden hantien parissa. Toropkovassa Castrén tapasi metsänenetsejä, joiden kieli metsänenetsi oli vielä Castrénin aikana tieteelle tuntematon.[2]

title: Matthias Castreen

text: Matthias Castreenin poikia olivat tuomari Christer Castrén, joka seurasi isäänsä kruununvoutina ja pormestarina, sekä Kemin kirkkoherra Eric Castrén. Matthias Castreen oli 1900-luvulla Suomen pääministereinä toimineiden Kaarlo Castrénin ja Urho Castrénin yhteinen esi-isä: Kaarlo oli Christerin ja Urho Ericin pojanpojanpojanpoika.

title: Natalia Castrén

text: Natalia Castrénin isä oli filosofian professori Johan Jakob Tengström ja äiti Sofia Magdalena af Tengström, arkkipiispa Jacob Tengströmin tytär. Hän oli vuodesta 1850 naimisissa kielitieteilijä Matthias Alexander Castrénin kanssa, joka kuitenkin kuoli jo kaksi vuotta myöhemmin. Heidän ainoa lapsensa oli lehtimies ja historioitsija Robert Castrén.

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén täydensi loppukesän Surgutissa hantin kieliopin käsikirjoitusta. Surgutista Castrén ja Bergstadi jatkoivat matkaansa Narymiin, missä Castrén tutki selkupeita. Selkupilaisten alueella he matkustivat reellä, kunnes he saapuivat maaliskuussa 1846 Tomskiin. Huhtikuussa heidän tiensä erkanivat Jeniseiskissä. Castrén tutki paikallisiin selkupin murteita ja antoi Bergstadille tehtäväksi tutkia keetin kieltä.[2]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Arkangelissa Castrén kuuli, että Suomen valtion varoista oli myönnetty hänelle apuraha samojedikielten tutkimiseen. Castrén aloitti kesällä 1842 työn Arkangelissa nenetsien avustuksella. Tämän jälkeen hän aloitti matkan arktiksen rannikkoa pitkin ja saapui helmikuussa 1843 Pustozerskiin, josta hän jatkoi Petšoraa pitkin Ust-Tsilmaan ja Ižmaan. Castrén sai syyskuussa valmiiksi komin kieliopin käsikirjoituksen, jonka hän lähetti Pietarin tiedeakatemiaan.[2]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Hän teki kaksi matkaa Siperiaan, jossa tutki useita alueen kieliä. Hän työsti lopulta peräti 14 siperialaisen kielen kieliopit. Castrén keräsi matkoiltaan myös laajan kansatieteellisen ja arkeologisen kokoelman. Ennen Siperian-matkojaan hän oli tutkinut saamelaisia ja runonlauluperinnettä. Tutustuttuaan vienalaiseen runokieleen Castrén kirjoitti kehutun ruotsinnoksen Kalevalasta.

title: Matthias Alexander Castrén

text: Castrén siirtyi koulun jälkeen opiskelemaan Keisarilliseen Aleksanterin Yliopistoon Helsinkiin. Yliopistossa ei pystynyt vielä opiskelemaan suomea pääaineena, mutta Carl Niclas Keckman toimi suomen kielen lehtorina ja opetti moninaisista aiheista. Castrén oli todennäköisesti seurannut jonkun verran Keckmanin opetusta, sillä hän pyrki hankkimaan kaiken tiedon suomesta ja sen sukukielistä.[4]

title: Matthias Alexander Castrén

text: Professorina Castrén luennoi etnologiasta, suomalaisesta ja suomalais-ugrilaisesta mytologiasta sekä Kalevalasta. Hän kirjoitti myös matkakuvaustaan ja työskenteli pääteoksensa, samojedikielten kieliopin parissa. Castrénin tuberkuloosi puhkesi kuitenkin uudelleen 1852. Vaikka hän jaksoi välillä työskennelläkin, hän ei saanut teostaan viimeisteltyä ja kuoli toukokuussa.[2]


query: Onko verkkosarjakuva internetissä julkaistava sarjakuva?

title: Verkkosarjakuva

text: Verkkosarjakuva on sarjakuva, jota julkaistaan tai on julkaistu ensisijaisesti internetissä. Kansainvälisesti verkkosarjakuvat ovat suosittuja ja vaikka taidemuoto on uudehko, jotkut verkkosarjakuvat ovat saavuttaneet samanlaista arvostusta kuin perinteisessä mediassa julkaistut sarjakuvat.

title: Verkkosarjakuva

text: Sarjakuvablogi on päiväkirja sarjakuvamuodossa.[6] Sillä voidaan ymmärtää myös joko sarjakuvaa käsittelevää blogia tai blogin ja verkkosarjakuvan risteytystä.[7] Jälkimmäiseen sarjakuvablogityyppiin ei kirjoitella, vaan sanottava ilmaistaan sarjakuvamuodossa. Tyyli on usein nopeaa ja ilmeikästä, toisinaan viimeistellympää.[8] Aiheet dokumentoivat enimmäkseen tekijän elämää ja välittävät tuntemuksia. Merkittävä ilmiö on postausten kommentointi, mikä on synnyttämässä uudenlaisen yhteyden sarjakuvantekijän ja yleisönsä välille.

title: Verkkosarjakuva

text: Verkkosarjakuvan graafiset tyylit vaihtelevat perinteisestä mustavalkoisesta aina kolmiulotteisesti renderöityihin ja Flash-animaatioita käyttäviin sarjakuviin. Omana osajoukkoinaan erottuvat ns. sprite-sarjakuvat (näissä hahmot on kopioitu usein kaksiulotteisista tietokonepeleistä), clipart-sarjakuvat (esimerkiksi Demian 5:n When I am King) ja tietysti yleisimpänä ryhmänä tavalliset monivärisarjakuvat.

title: Oswald (verkkosarjakuva)

text: Oswald on elokuusta 2006 alkaen heinäkuuhun 2013 asti verkossa ilmestynyt sarjakuva kahdesta pojasta. Sarjaa piirsi ja käsikirjoitti Janne Toriseva.

title: The Order of the Stick

text: The Order of the Stick (OOTS) on Rich Burlew'n luoma verkkosarjakuva. Sarjassa seikkailevat hahmot ovat tikku-ukkoja. Sarjakuva parodisoi pöytäroolipelejä ja erityisesti Dungeons & Dragonsia. Juoni kertoo ilkeän lichin ja sarjakuvan sankareiden välisestä taistelusta.

title: Verkkosarjakuva

text: Omana alaotsikkonaan on hyvä mainita myös erilaiset kokeelliset sarjakuvat. Hyvänä esimerkkinä näistä on amerikkalainen verkkosarjakuvan pioneeri, Scott McCloud. McCloud esitti jo hyvin varhaisessa vaiheessa ideoita siitä miten sarjakuvien verkkoversiot voivat rikkoa perinteisen sarjakuvan rajoja. Hänen tunnetuimpiaan ajatuksiaan on rajaton paperi (infinite canvas). Tässä sarjakuvamuodossa sarjakuva käyttäisi hyväkseen webbiselainten mahdollisuutta rullata eri suuntiin lähes rajattomasti. Cloudin kotisivuilta löytyykin hyvä esimerkkisarjakuva tästä ideasta. Mutta muuten idea ei ole saavuttanut suosiota laajassa mittakaavassa.

title: Homestuck

text: Homestuck on yhdysvaltalaisen Andrew Hussien vuonna 2009 luoma verkkosarjakuva. Sarjakuvan viimeinen osa julkaistiin 13.4.2016.

title: Xkcd

text:
xkcd on yhdysvaltalaisen Randall Munroen luoma verkkosarjakuva ”romantiikasta, sarkasmista, matematiikasta ja kielestä”. Munroen mukaan sarjakuvan nimi xkcd ei tarkoita mitään, se on vain lausuntakelvoton kirjainyhdistelmä. Sarjakuvan aiheet vaihtelevat matemaattisista tai tieteellisistä sisäpiirin vitseistä aforistisiin pohdintoihin. Stripeissä on usein populaari- tai nörttikulttuuriviittauksia. Sarjakuva tunnetaan rujosta piirrostyylistään, jossa sarjakuvan hahmot ovat tikku-ukkoja. Xkcd julkaistaan Creative Commons -lisenssillä ja uusia strippejä ilmestyy kolmesti viikossa.
Xkcd sai alkunsa syyskuussa 2005, kun Munroe skannasi vanhojen kouluvihkojensa sisältämiä piirroksia ja laittoi osan esille verkkoon. Saatuaan hivenen huomiota hän alkoi julkaista sarjakuvaa säännöllisesti ja lukijakunnan kasvaessa julkaisi myös oheistuotteita kuten t-paitoja. Sarjakuva on saavuttanut suuren kulttisuosion internetissä ja siitä on kirjoitettu muun muassa "The New York Timesissa".

title: Verkkosarjakuva

text: Suomen sarjakuvaseura julkaisi vuosien 1994[5] ja 2001 välillä Viikon verkkosarjakuvaa, englanniksi NetComics Weekly, joka oli ensimmäinen internetissä julkaistu sarjakuva-antologia ja ensimmäinen suomalainen verkkosarjakuva.

title: Verkkosarjakuva

text: Muita kotimaisia verkkosarjakuvia ovat muun muassa perinteisessä lehtien strippiformaatissa ilmestyvät Oswald ja Naapurit sekä kotimaisten naissarjakuvantekijöiden kokoelmateos Nettinarttu. Myös monet ensin lehdissä suuren suosion saavuttaneet strippisarjakuvat, kuten Viivi ja Wagner, Fingerpori ja Paikallisuutisia-sarjakuva ovat luettavissa myös verkossa.

title: Sinfest

text: Sarjakuva on saavuttanut erittäin suuren suosion verkkosarjakuvana. Norjassa sitä julkaistaan sen sijaan Nemi-sarjakuvalehdessä.

title: Schlock Mercenary

text: Schlock Mercenary on kaukaiseen tulevaisuuteen sijoittuva verkkosarjakuva. Sarjakuvaa piirtää amerikkalainen Howard Tayler. Ensimmäinen strippi julkaistiin 12. kesäkuuta 2000. Sarjakuva ilmestyy päivittäin.

title: Ctrl+Alt+Del

text: Ctrl+Alt+Del (CAD) on englanninkielinen pelaamisesta ja pelikulttuurista kertova verkkosarjakuva. Sarjakuvaa piirtää ja käsikirjoittaa Tim Buckley. Internetissä hänet tunnetaan nimimerkillä Absath. Sarjakuvan nimi viittaa PC-tietokoneista tuttuun näppäinyhdistelmään Control-Alt-Del. Sarjakuvan tunnuslause on ”Tragically l337”.

title: Verkkosarjakuva

text: Tiettävästi ensimmäinen verkkosarjakuva oli Eric Millikinin Witches and Stitches, parodia Ihmemaa Oz -sarjasta. Se julkaistiin CompuServe-palvelussa vuonna 1985.[1][2] Sitä seurasi Joe Ekaitin luoma turrisarjakuva T.H.E. Fox, joka julkaistiin CompuServessä 1986. Verkkosarjakuvat yleistyivät huomattavasti 1990-luvulla, jolloin tunnettuja sarjakuvia olivat mm. Hans Bjordahlin Where the Buffalo Roam (1991) ja David Farleyn Doctor Fun (1993–2006),[3][4] joista jälkimmäisen virallinen sivusto oli yksi ensimmäisistä WWW-sivustoista.

title: The Perry Bible Fellowship

text: Perry Bible Fellowship on vuodesta 2001 alkaen joka toinen viikko ilmestynyt verkkosarjakuva. Sarjakuvan tekijä on Nicholas Gurewitch. Perry Bible Fellowship sai alkunsa Syracusen yliopiston lehdessä The Daily Orange. Sarjakuva ilmestyy myös noin kymmenessä yhdysvaltalaisessa sanomalehdessä.

title: Verkkosarjakuva

text: Nykyään tunnetuimpia pääsääntöisesti webissä julkaistavia sarjakuvia ovat IT-aiheinen Sosiaalisesti rajoittuneet, joka on ilmestynyt verkossa jo vuodesta 2000 sekä vuosina 2006 ja 2007 suuren suosion saavuttanut Kiroileva siili, joka alkoi sittemmin ilmestyä myös painettuissa lehdissä sekä albumeina.

title: Verkkosarjakuva

text: Osa kansainvälisistä verkkosarjakuvista on jopa poikinut tekijöilleen kokopäiväisen elinkeinon (muun muassa PvP:n ja Penny Arcaden tekijöille). Kanadassa IT-henkisen User Friendly -sarjakuvan tuottajayhtiö User Friendly Media on puolestaan listattu pörssiin.

title: Minna Sundberg

text: Sundbergin sarjakuvia on pidetty hyvinä esimerkkeinä verkkosarjakuvan kypsymisestä ilmaisuvoimaiseksi mediaksi.

title: Oswald (verkkosarjakuva)

text: Oswaldin ensiesiintyminen oli Ilta-Sanomissa kuukauden kotimaisena 2. toukokuuta 2006. Nykyisin sarjakuvaa levittää syndikaatti PIB Features. Oswaldia julkaistaan nykyään Omanissa, Ecuadorissa ja Venezuelassa.

title: Sosiaalisesti rajoittuneet

text: Sosiaalisesti rajoittuneet on vuodesta 2000 ilmestynyt suomalainen verkkosarjakuva, jolla oli yli 250 000 käyntiä kuukaudessa. Ensimmäinen sarjakuva ilmestyi 20. syyskuuta vuonna 2000.

title: User Friendly

text: User Friendly on kanadalainen J. D. "Illiad" Frazerin tekemä verkkosarjakuva, joka kertoo kuvitteellisen Columbia Internet -palveluntarjoajan työntekijöistä. Ensimmäinen User Friendly -strippi julkaistiin marraskuussa 1997, ja sarjakuva on siitä lähtien esiintynyt päivittäin. Sarjakuva keskittyy lähinnä kuvaamaan IT-alan ilmiöitä, ja se onkin alan piireissä suosittu nörttihuumoristaan. Päivittäisiin uusiin strippeihin tuli katkos kesällä 2009, jolloin Illiad kierrätti vanhoja strippejä henkilökohtaisiin syihin vedoten. Samasta syystä sarjoja on kierrätetty joulukuun 2009 alusta alkaen. Tällä kertaa Illiad on ilmoittanut katkon olevan ennalta määräämättömän mittainen, mutta hän aikoo kuitenkin palata.

title: Oswald (verkkosarjakuva)

text: Sarjan toistuvia teemoja ovat muun muassa Oswaldin ja Erkin riidat, Oswaldin pajatsonpeluu sekä Oswaldin ja Erkin tapa istua puistonpenkillä lukien sarjakuvia.

title: Cox & Forkum

text:
Cox & Forkum on John Coxin ja Allen Forkumin piirtämä verkkosarjakuva. Sarjakuvan pääasiallinen julkaisukanava on Internet, vaikka sitä on satunnaisesti julkaistu myös sanomalehdissä. Cox ja Forkum ovat julkaisseet myös kolme sarjakuvakokoelmaa.
Sarjakuva käsittelee yleensä Terrorismin vastaista sotaa ja islamilaista fundamentalismia.
Sarjakuvien ideologinen perspektiivi on objektivismi. Cox ja Forkum ovat kritisoineet republikaanipuoluetta asiakysymyksissä, joista objektivistit ovat perinteisesti olleet eri mieltä republikaanien kanssa, kuten uskonnosta, abortista ja maahanmuutosta.

title: The Order of the Stick

text: Verkkosarjakuvaa on ilmestynyt yli 1 000 episodia. Saavutetun suosion ansiosta sarjakuvasta on painettu myös paperisia versioita.

title: Verkkosarjakuva

text: Paperilehdissä julkaistavien strippisarjakuvien tekijöiden yleisimpänä valituksen aiheena ovat liian vähäinen pystytila, joka puolestaan johtaa mataliin ruutuihin. Näin sarjakuvaa on pakko typistää. Verkkosarjakuva ei kärsi tästä ongelmasta ja yleisimmin verkkosarjakuvien tekijät käyttävätkin hyvin neliömäistä ruutukokoa. Joissain tapauksissa ruudut ovat pystysuunnassa leveyttään korkeampia. Tällaiseen ruutuun mahtuu huomattavasti enemmän puhekuplatekstiä ja grafiikkaa, kuin "litistettyyn" ruutuun.

title: Polandball

text:
Polandball (englantia, ”Puola-pallo”) tai countryball (”maa-pallo”) on käyttäjien luoma Internet-ilmiö, joka syntyi vuoden 2009 loppupuolella saksalaisella Krautchan.net-kuvafoorumilla. Meemissä maat esitetään pallon muotoisina persoonina, jotka usein keskustelevat keskenään kehnolla englannin kielellä, johon on usein sekoitettu maan kielen kielioppia, kirjaimia tai sanoja. Verkkosarjakuvissa vitsallaan eri maiden stereotypioiden, kansainvälisten suhteiden ja historiallisten yhteenottojen kustannuksella.
Yleisin tähän sarjakuvatyyliin viittaava nimi on "polandball", vaikka nimenomaan Puolaa esittävää hahmoa ei tietyssä sarjakuvassa esiintyisi, tai "countryball". Se on saanut suuren suosion Internetissä, ja sillä on noin miljoona seuraajaa eri sivustoilla, kuten Krautchanissa, 4chanissa, Facebookissa, Imgurissa, Redditissä, Instagramissa, 9GAG:ssä ja VK:ssa.

title: Verkkosarjakuva

text: Verkkosarjakuvien tekijöitä eivät rajoita perinteisen paperimedian vaatimukset sarjakuvalle. Internetissä ilmestyvillä sarjakuvilla on muun muassa likimain täysi vapaus valita kuvaruutujen koko, värillisyys ja luonnollisesti myös graafinen tyyli.

title: Surviving the World

text: STW lähestyy verkkosarjakuvaa omaleimaisesti käyttämällä piirrosten sijaan valokuvia liitutaulusta, jolle päivän luento on kirjoitettu ja jonka vierellä poseeraa useimmiten professori Dante itse. Tätä kommentoidaan myös sarjakuvassa itsessään. Sarjakuva toimii itsessään yliopistokurssikehystarinansa puitteissa sisältäen kotitehtäviä, lisämateriaalia ja "oppilaiden" kysymyksiä. Tällä hetkellä sarjakuvaa on ilmestynyt yli tuhat "oppituntia".

title: Luottomies

text: Luottomies on Yle Areenassa julkaistava suomalainen komediasarja, jonka pääosissa näyttelevät Antti Luusuaniemi ja Kari Ketonen. Sarjan noin kymmenminuuttiset jaksot on tehty ensisijaisesti internetissä julkaistavaksi, mutta sen jaksoja on esitetty vaihtelevina esitysaikoina myös Yle TV2:lla.

title: Sabrina Online

text: Sabrina Online on verkkosarjakuva, joka kertoo furryhahmo Sabrinan ja hänen tuntemiensa elämästä (päähenkilön tietokone on myös suuressa osassa sarjakuvassa, kuten myös Transformerit). Sarjakuvaa on piirtänyt jo vuodesta 1996 Eric W. Schwartz, ja niitä on jo julkaistu yli 400 sarjakuvastrippiä (syyskuuhun 2006 mennessä). Julkaisutahtina on 3-5 strippiä kerran kuukaudessa. Se on yksi vanhimmista edelleen julkaistavista nettisarjakuvista. Sarjakuvaa on myös myyty kirjoissa yhden vuoden (noin 40 strippiä vuodessa) sarjakuvastripit per kirja. Sarjakuva on saanut monta palkintoa Web Cartoonist’s Choice Awardista, mm. 2001 ”Parhaan romanttisen sarjakuvan” ja ”Parhaan antropomorfisen sarjakuvan” palkinnon.


query: Mihin Rudi Dutschke kuoli?

title: Rudi Dutschke

text: Dutschke kuoli jouluaattona 1979 Århusissa Tanskassa hukkumalla kylpyammeeseensa saatuaan epileptisen kohtauksen. Hänen hautajaisiinsa Dahlemin hautausmaalla Länsi-Berliinissä 3. tammikuuta 1980 osallistui noin 6000 vierasta.[1]

title: Rudi Dutschke

text: Seuraavina vuosina hän toimi edelleen Saksan vasemmistolaisessa liikkeessä kirjoittaen eri vasemmistolaisjulkaisuihin. Lisäksi hän toimi uuden puolueen perustamiseksi, joka yhdistäisi nousevan vihreän liikkeen ja hajanaisen vasemmiston pienpuolueet. Vuonna 1979 Dutschke tuli Bremenin vaaleissa Vihreän listan (Die Grüne Liste) valituksi. Hän oli myös mukana perustamassa vihreää puoluetta (Die Grünen).

title: Rudi Carrell

text: Rudi Carrellin isä ja isoisä olivat viihdealan taitajia, ja isä tutustutti hänet showbisnekseen. Rudi sai viikoittaisen esiintymismahdollisuuden Hollannin radion AVROn ohjelmassa vuodesta 1955 ja vuodesta 1959 hänen oma Rudi Carrell Show’nsa pyöri televisiossa. Rudi Carrell lauloi viihteellisiä ironisia lauluja ja osallistui jopa Euroviisuihin vuonna 1960 kappaleellaan "Wat een Geluk" (Mikä onni) sijoittuen viimeistä edelliseksi, mutta kappaleesta jäi hänelle tunnusmelodia. Rudi Carrell esiintyi myös pääosassa Robinson Crusoe -tulkinnassa 1964, jossa hänellä oli mukanaan apina "Vrijdag" (Perjantai) sekä israelilaissyntyinen laulajatar Esther Ofarim merenneitona. Tästä heille myönnettiin Montreux'n Hopeinen ruusu. Belgialaisen viihdetaiteilija Bobbejaan Schoepenin kanssa Carrell teki yhteistyötä 1971 - 1972.

title: Rudi Dutschke

text: Muutamaa päivää myöhemmin Berliinin senaatti organisoi mielenosoituksen Yhdysvaltain tueksi. Tuolloin mielenosoittajat kantoivat julisteita, joissa Dutschke nimettiin valtioviholliseksi numero 1.

title: Rudi Dutschke

text: Luokka:Saksalaiset poliitikot Luokka:Saksalaiset pasifistit Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet

title: Rudi Dutschke

text: Vuonna 1968 Dutschke oli mukana järjestämässä kansainvälistä Vietnam-kongressia, johon osallistui Berliinissä tuhansia opiskelijoita. Kongressi päättyi suurimpaan siihenastiseen Vietnamin sodan vastaiseen mielenosoitukseen, jossa Dutschke vaati yhdysvaltalaisia sotilaita kieltäytymään sotatoimista.

title: Rudi Dutschke

text: Murhayrityksen jälkeen Dutschken puhekyvyn ja muistin palaaminen kesti kuukausia. Vuodesta 1969 alkaen hän oleskeli Sveitsissä, sitten Italiassa ja Englannissa, josta hänet lopulta karkotettiin. Tämän jälkeen Dutschke muutti Tanskaan, jossa hän hoiti dosentuuria Aarhusin yliopistossa.

title: Rudi Dutschke

text: Opintoaikoinaan Dutschke nousi pian yhdeksi Länsi-Saksan opiskelijaliikkeen johtajista. Vuodesta 1966 alkaen Dutschke organisoi yhdessä Saksan sosialistisen opiskelijaliiton (Sozialistischer Deutscher Studentenbund) kanssa lukuisia yliopistoreformeja, "suurta koalitiota", hätätilalakeja ja Vietnamin sotaa vastustavia mielenosoituksia. Kasvava opiskelijaliike oli Saksassa merkittävä osa ns. ulkoparlamentaarista oppositiota, (Außerparlamentarische Opposition, APO).

title: Rudi Dutschke

text: Berliinin Kreuzbergin kaupunginosan valtuusto päätti vuonna 2005 nimetä Axel Springer AG:n pääkonttorin vieressä kulkevan kadunpätkän Rudi-Dutschke-Strasseksi. Päätös vahvistettiin myöhemmin vielä paikallisella kansanäänestyksellä. Yhtiön johto valitti päätöksestä eri oikeusasteisiin, mutta sitä ei kumottu.[2]

title: Rudi Dutschke

text: Suomessa Sinikka Sokka ja Pekka Aarnio levyttivät kappaleen "Kolme luotia Rudi Dutschkeen". Kappaleen sanoissa syytetään silloista liittokansleria Kurt Georg Kiesingeriä sanoin:

title: Rudi Dutschke

text: Alfred Willi Rudi Dutschke, kutsumanimenä Rudi, (7. maaliskuuta 1940 Schönefeld, Brandenburg, Saksa – 24. joulukuuta 1979 Århus, Tanska) oli saksalainen opiskelija-aktivisti, tutkija ja poliitikko.

title: Opiskelijaliike

text: Vuonna 1968 vasemmisto-opiskelijat vaativat samaisella Freie Universität -yliopistolla yliopistouudistuksia vallankumoushengessä. Opiskelijaliikkeen johtohahmoja oli yliopistossa opiskellut Rudi Dutschke.

title: Rudi Dutschke

text: Tekonsa jälkeen Bachmann pakeni poliiseja läheisen talon kellariin, josta hänet jouduttiin savustamaan ulos kyynelkaasun avulla. Kuulusteluissa Bachmann kertoi tekonsa syyksi vihan, ja Dutschkea hän nimitti "saastaiseksi kommunistisiaksi". Hänet tuomittiin murhan yrityksestä seitsemäksi vuodeksi vankeuteen. Kärsittyään tuomiostaan vajaat kaksi vuotta Bachmann teki itsemurhan vankilassa helmikuussa 1970.[1]

title: Rudi Dutschke

text: Bachmannin motiivit eivät koskaan selvinneet täysin. Kotietsinnässä hänen luotaan löydettiin kuitenkin aineistoa, jonka vuoksi hänellä arveltiin olevan äärioikeistolainen tausta. Opiskelijat puolestaan pitivät syyllisenä Axel Springer AG -kustantamon lehdissään kuukausia jatkunutta Dutschken vastaista kirjoittelua. Vain muutamaa päivää ennen murhayritystä Springer-konsernin bulevardilehti Bild oli kutsunut Dutschkea ”valtakunnan viholliseksi nro 1” ja kehottanut pysäyttämään tämän ennen kuin olisi liian myöhäistä[2].

title: Daniel Cohn-Bendit

text: Vietnamin sodan vastaisessa kongressissa Berliinissä 1968 hän tutustui länsisaksalaisen ulkoparlamentaarisen opposition aktivistiin, Rudi Dutschkeen. Muutamia viikkoja myöhemmin Dutschkeen kohdistunut murhayritys oli Cohn-Benditille syy saattaa ranskalaiset opiskelijat liikekannalle.

title: Rudi Dutschke

text: Nuoruutensa Dutschke vietti DDR:ssä eli Itä-Saksassa. Unkarin kansannousun (1956) myötä Dutschke kiinnostui politiikasta kannattaen demokraattista sosialismia, joka ottaa etäisyyttä sekä Neuvostoliittoon että Yhdysvaltoihin. Dutschken mukaan vanhat rakenteet ja mentaliteetit jatkuivat niin DDR:ssä kuin Saksan liittotasavallassakin huolimatta kotimaansa valtiollisesta antifasistisesta ideologiasta. 1957 hän vastusti julkisesti DDR:n militarisoitumista (myös kieltäytyen palvelemasta DDR:n kansanarmeijassa) ja kannatti matkustusvapautta.

title: Länsi-Saksa

text: Suuren koalition tarjoaman 2/3 parlamenttienemmistön myötä hyväksyttiin kiistellyt hätätilalait (Notstandsgesetze) 30. toukokuuta 1968. Lait sallivat hätätilanteessa rajoittaa liikkumisvapautta. Lain säätämistä vastustivat ankarasti opiskelijat, ammattiliitot, vapaat demokraatit ja ryhmä nimeltä Notstand der Demokratie (Demokratia vaarassa). Opiskelija Benno Ohnesorg ammuttiin Iranin šaahin vastaisessa mielenosoituksessa ja sosialistisen opiskelijaliiton Rudi Dutschkea ammuttiin 1968 Vietnamin sodan vastaisessa mielenosoituksessa. Radikaalit syyttivät kovista otteista Springerin konservatiivista lehdistöimperiumia. Vuodesta 1968 lähtien Saksassa toimi myös äärivasemmistolainen terroristijärjestö Punainen armeijakunta, joka sai julkisuudessa nimen Baader–Meinhof-ryhmä. Suuri osa alkuperäisen RAF:n johtajista pidätettiin 1972, jonka jälkeen RAF:n ”toinen sukupolvi” jatkoi kovemmilla otteilla saadakseen valtion vapauttamaan vangitut jäsenensä. Tämä kulminoitui 1977 niin sanottuna Saksan syksynä (Deutscher Herbst) teollisuusmies Hanns Martin Schleyerin ja Lufthansan lentokoneen kaappaukseen.

title: Rudi Dutschke

text: Vuodesta 1972 alkaen Dutschke matkusti jälleen Saksaan. Hän pyrki keskusteluihin ammattiyhdistysliikkeen ja sosiaalidemokraattien kanssa. Vuonna 1973 hän piti ensimmäisen attentaatin jälkeisen julkisen puheensa Bonnissa järjestetyssä Vietnamin sodan vastaisessa mielenosoituksessa. Samana vuonna hän vieraili myös Itä-Berliinissä. Seuraavana päivänä hänet käännytettiin kuitenkin rajalta. Dutschke oli myöhemminkin yhteydessä DDR:n toisinajattelijoihin.

title: Otto Schily

text: Schily kiinnostui opiskeluaikoinaan politiikasta ja oli lähellä Saksan sosialistista opiskelijaliittoa ("Sozialistischer Deutscher Studentenbund"). Tuolloin hän ystävystyi Rudi Dutschken ja Horst Mahlerin kanssa. Samoin hän toimi asianajajana myös Benno Ohnesorg -oikeudenkäynnissä. Vuonna 1971 Schily toimi RAF:n lähipiirissä vaikuttaneen Mahlerin puolustusasianajajana ja 1975-1977 Gudrun Ensslinin puolustusasianajajana. Tuolloin Schily oli yksi merkittävimmistä henkilöistä, jotka epäilivät terroristien tehneen itsemurhan.

title: Rudi Dutschke

text: Saksalainen 22-vuotias työmies Josef Bachmann yritti murhata hänet 11. huhtikuuta 1968 Länsi-Berliinissä osoitteessa Kurfürstendamm 141 sijainneen talon edustalla. Dutschkeen osui kolme laukausta, ja hän kärsi hengenvaarallisia aivovaurioita. Useita tunteja kestänyt leikkaus pelasti kuitenkin hänen henkensä.

title: Nina Hagen

text: Euroopan kiertue uuden yhtyeen kanssa 1980 peruttiin, mutta vuonna 1982 julkaistu Hagenin ensimmäinen soololevy "NunSexMonkRock", erikoinen sekoitus punkia, funkia ja oopperaa. "NunSexMonkRock" oli hittilevy ja se johti maailmankiertueeseen No Problem Orchestran kanssa. No Problem Orchestran kanssa tehdystä kiertyeestä on ilmestynyt epävirallinen levyjulkaisu "Nina Hagen & The No Problem Orchestra in Concert", jolta löytyy muun muassa opiskelija-aktivisti Rudi Dutschkesta kertova kappale ”Who Killed Rudi”. Poliittisuus kulkee perheessä: isäpuoli oli toisinajattelija ja isä vastusti natseja; isoisä kuoli keskitysleirillä. Myös myöhemmin Hagen on ottanut poliittisesti kantaa asioihin. Vuonna 1983 ilmestyi levy "Fearless", jolta lohkaistu single "New York New York" ylsi top 10 -listoille. Levyä seurasi pienehkö Euroopan kiertue, mutta kiinnostus Hageniin alkoi vähentyä. Hagenin julkisissa esiintymissä alkoi myös vilistä erikoisia näkemyksiä jumalasta, Ufoista ja eläinten oikeuksista. Nina Hagen julkaisi vuonna 1989 albumin "Nina Hagen", johon liittyi Saksan kiertue. Tässä vaiheessa Hagen asui Pariisissa tyttärensä Cosma Shivan kanssa.

title: Rudi Carrell

text: Rudi Carrell kuoli keuhkosyöpään. Carsten Eggers on tehnyt Rudi Carrellin näköispatsaan.

title: Pitkä marssi instituutioiden läpi

text: Kaapattavia instituutioita ovat muiden muassa oikeuslaitos ja yliopistolaitos. Käsitteen keksi Rudi Dutschke vuonna 1967 muotoilemalla uudelleen Antonio Gramscin kulttuurisen hegemonian käsitteen. Antonio Gramscin kulttuuriseen hegemoniaan kuuluu myös elokuvateollisuuden ja teatterin kaappaamiset.

title: Päivi Istala

text: Päivi Istala toimitti 1960- ja 1970-lukujen taitteessa myöhäisiltaan sijoitettua, yhteiskunnallisiin ongelmiin kantaa ottavaa Ristivetoa-ohjelmaa. Ensimmäisenä ohjelmaan puuttui keväällä 1970 RKP:n kansanedustaja Georg C. Ehrnrooth, joka oli pahastunut ohjelmassa esitetystä, itäsaksalaisen ja sittemmin länteen karkotetun lauluntekijän Wolf Biermannin laulusta "Kolme luotia Rudi Dutschkeen", jonka oli suomentanut Pentti Saaritsa; Rudi Dutschke oli länsisaksalainen opiskelijajohtaja, joka haavoittui vakavasti vuonna 1968 tehdyssä murhayrityksessä. Laulun kertosäkeessä viitattiin natsimenneisyyteen ja natsismin jatkumiseen Länsi-Saksassa. Ehrnrooth paheksui kyseisen sävyisen laulun esittämistä Saksaan ystävällisissä suhteissa olevan valtion radiossa ja toivoi, ettei tällainen jatkuisi. Kun Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavi vieraili Suomessa kesällä 1970 ja poliisi otti vierailun aikana kiinni useita šaahia vastustaneita, lähinnä uusvasemmistolaisia mielenosoittajia, Istala katsoi ohjelmassaan poliisivaltion olevan Suomessa hyvällä alulla.

title: Rudi Dutschke

text: Vuodesta 1958 alkaen Dutschke kävi taajaan Länsi-Berliinissä opiskellakseen siellä. Samanaikaisesti hän kirjoitti myös urheilureportaaseja. Dutschke loikkasi Itä-Saksasta länteen vuonna 1961 hiukan ennen Berliinin muurin rakentamista. Dutschke opiskeli sosiologiaa, kansatiedettä, filosofiaa ja historiaa Freie Universität -yliopistossa, jossa hän väitteli tohtoriksi 1973. Dutschken kiinnostuksen kohteina olivat aluksi Heideggerin ja Jean-Paul Sartren eksistentialismi, mutta jo pian myös marxilaisuus ja työväenliikkeen historia sekä Adornon, Horkheimerin ja Marcusen edustama "kriittinen teoria".

title: Rudi Dutschke

text: Vuonna 1974 Dutschke väitteli tohtoriksi tutkimuksellaan Versuch, Lenin auf die Füße zu stellen. Teoksessa hän selitti marxilaisen yhteiskunta-analyysin avulla neuvostoliittolais-kiinalaisen virheellisen kehityksen. Dutschken mukaan Venäjällä ei koskaan ollut vallinnut marxilaisen teorian edellyttämiä yhteiskunnallisia edellytyksiä vallankumoukselle. Siten hän näki kehityksen sijaan vain "aasialaisen despotian" jatkumon Tšingis-kaanista Josif Staliniin. Olihan vielä 1905 myös Lenin edellyttänyt kapitalismin tuomista Venäjälle, jotta maahan voisi syntyä todellinen työväenluokka.

title: Rudi Dutschke

text: Haastattelut ja paneelikeskustelut tekivät Dutschkesta tunnetun koko liittotasavallassa. Dutschke joutui samalla enenevässä määrin avoimen vihan ja vastustuksen kohteeksi, joka ensi kertaa muuttui väkivaltaiseksi joulujumalanpalveluksessa 1967.

title: 1960-luku

text: Länsi-Saksassa Freie Universität Berlinin opiskelijaliikkeen johtaja Rudi Dutschke vaati, että 64-vuotias liittokansleri Kurt Georg Kiesinger eroaisi. Saksan opiskelijat vaativat samanlaisia uudistuksia kuin Ranskan opiskelijat. Saksassa natsimenneisyys kummitteli vielä taustalla, koska monet professorit, virkamiehet, poliitikot ja teollisuusjohtajat olivat olleet hyvissä viroissa natsi-Saksan aikana.

title: Rudi Dutschke

text: Sävelmä esitettiin keväällä 1970 ensi kerran Suomessa Päivi Istalan ohjelmassa Ristivetoa, jossa hän esitteli sävelmän sisältäneen LP-levyn V I Lenin 1870 - 1970, joka oli juuri ilmestynyt. Laulaja Nina Hagenin epävirallisella levyjulkaisulla Nina Hagen & The No Problem Orchestra In Concert julkaistiin kappale ”Who Killed Rudi”, joka viittaa juuri Rudi Dutschkeen.[3]

title: Rudi Dutschke

text: Lisäksi Dutschke organisoi erilaisia kriittisiä opintopiirejä, joissa käsiteltiin esimerkiksi sosiaalipolitiikkaa ja demokratiaa Saksassa. Tarkoitus oli muodostaa demokraattiseen oppimiseen pohjautuva myös koululaisille ja työläisille avoin "vastayliopisto".


query: Milloin louhisaari rakennettiin?

title: Louhisaaren kartano

text: Louhisaari () on Askaisissa nykyisen Maskun kunnan alueella Varsinais-Suomessa sijaitseva kartanolinna. Päärakennusta sekä sivurakennuksia ympäröi englantilaistyylinen puisto, ja kokonaisuus muodostaa yhden Suomen parhaiten säilyneistä kartanomiljöistä. Päärakennus ja sivurakennukset ovat valmistuneet vuonna 1655.

title: Louhisaaren kartano

text: Louhisaarta lähestyttäessä avautuu eteen pitkälti sama näkymä kuin 1650-luvun lopullakin: kartanoon johtaa pitkä puukuja ja sen päässä avautuu päärakennuksen, toisiinsa nähden symmetristen sivurakennusten ja aidan rajaama niin kutsuttu kunniapiha ().[4][8] Louhisaaren kunniapiha on ranskalaisten esikuviensa mukaisesti ankaran karu eli vailla mitään istutuksia.[8] Piha on hiekkapintainen ja alun perin sitä rajasi tulosuunnasta sivurakennusten päätyjen kohdalla sijainnut muuri, josta on vielä näkyvissä jäänteitä.[9] Myöhemmin rakennettiin uusi muuri hieman loitommaksi rakennuksista, sen paikkaa merkitsee nykyisen pihahiekan ja nurmikon raja.[9] Kolmannen muurin paikka sijaitsi vielä etäämpänä nykyisen rauta-aidan kohdalla.[9] Aita on rakennettu 1960-luvulla, mallia on otettu ruotsalaisista aidoista.[9] Päärakennuksen ja sivurakennusten väli oli suljettu myös muureilla, jotka nekin on nykyään korvattu aidalla.[9]

text:
Louhisaaren arvellaan kuuluneen alueella sydänkeskiajalla sijainneeseen suurempaan maanomistuskokonaisuuteen, johon Louhisaaren lisäksi arvellaan kuuluneen Askainen, Autuinen ja Ahtinen. Maaomaisuuden arvellaan hajonneen perinnönjakojen myötä.
Hänen jälkeensä Louhisaari oli pitkään jakamattomana laamanni Herman Hermansson af Liebelitzin (1654-1718) ja Claes Hermansson af Liebelitzin (1648-1687) perikunnan kesken. Flemingien jälkeen kartanon omistivat:

title: Louhisaaren kartano

text: Louhisaaren puisto on nykyisellään edustavan, käytännöllisen ja helppohoitoisen yhdistelmä, eikä se edusta mitään aikakautta kartanon historiassa.[34] Puukuja Askaisten kirkolle ja puiston yleisilme ovat kuitenkin peräisin Vendla Sofia Mannerheimin rakentamasta puistosta.[27] Viimeisin puistosuunnitelma on vuodelta 1966, ja sen laati puutarha-arkkitehti Jussi Jännes.[34]

title: Louhisaaren kartano

text: Louhisaaren kunniapihaa rajaavat sivurakennukset on rakennettu samaan aikaan kuin päärakennus ja ne ovat barokkiarkkitehtuurin mukaisesti olleet toistensa täydelliset peilikuvat.[13] Rakennuksissa on alun perin ollut hollantilaistyylinen satulakatto, joka on 1760- ja 1770-luvuilla tehdyissä korjauksissa muutettu päädyistä viistotuksi aumakatoksi.[13]

title: Louhisaaren kartano

text: Kolmikerroksisen kivilinnan kerroksilla oli kullakin oma käyttötarkoituksensa.[16] Alin kerros oli taloustilaa ja palvelusväen käytössä, kerroksen huoneita on käytetty myös säilytys- ja varastotiloina.[16] Toinen kerros oli varsinainen asuinkerros ja kolmas kerros oli juhlakerros, joka oli varsinkin hovin kanssa tekemisissä olevalle 1600-luvun aatelille välttämätön[16] – Herman Klaunpoika Fleming oli merkittävässä asemassa Ruotsissa ja Louhisaaren rakennuttaminen loi hänen yhteiskunnalliselle asemalleen näkyvät puitteet.[17] Myös Ruotsin puolella vaurastunut aatelisto rakennutti maaseutulinnoja ja kaupunkipalatseja ja kunnostutti vanhoja sukulinnoja.[17] Fleming valitsi rakennuspaikaksi synnyintilansa Louhisaaren, vaikka hänellä olisi ollut linnoja myös Ruotsissa.[17]

title: Louhisaaren kartano

text: Louhisaari kuului Fleming-suvulle noin vuodesta 1450 vuoteen 1791 ja Mannerheim-suvulle vuodesta 1795 vuoteen 1903. Se on Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin syntymäkoti. Kartano päätyi vuonna 1961 Suomen valtion omistukseen ja Muinaistieteellisen toimikunnan eli nykyisen Museoviraston hallintaan.[1] Päärakennus sivurakennuksineen restauroitiin ja avattiin museoksi sisustettuna yleisölle 1. kesäkuuta 1967.[2]

title: Louhisaaren kartano

text: Louhisaaren kartano on ollut alueen merkittävä maanomistaja, päätilan lisäksi kokonaisuuteen kuului useita sivutiloja.[1] Päätilan pinta-ala 1930-luvulla oli noin 770 hehtaaria.[1] Louhisaarella oli myös torppia, vuonna 1900 niitä oli kahdeksantoista.[1]

title: Louhisaaren kartano

text: Kartanon historiaan kuuluu kaksi merkittävää aatelissukua: Flemingit, jotka omistivat Louhisaaren noin vuodesta 1450 vuoteen 1791 eli noin 340 vuotta ja Mannerheim-suku, jonka hallussa kartano oli runsaan sadan vuoden ajan vuodesta 1795 vuoteen 1903.[3] Ensimmäinen Fleming-sukuinen omistaja oli suomalaissyntyinen aseenkantaja Magnus Fleming, joka solmi avioliiton kartanon varhaisimman tunnetun omistajan Elin Korken kanssa.[4] Fleming-suku luopui kartanosta, kun ”viimeiseksi rikkaaksi Flemingiksi” mainitun hovijunkkari Herman Klaunpoika Flemingin (1734–1789) perilliset joutuivat Flemingin velkojen takia myymään Louhisaaren parin vuoden kuluttua hänen kuolemastaan.[5] Ensimmäinen Mannerheim-sukuinen omistaja oli ruotsalaissyntyinen majuri ja kreivi Carl Erik Mannerheim[6] ja viimeinen vapaaherratar Vilhelmina Mannerheim (1836–1905), joka oli marsalkka Mannerheimin isän sisar.[7]

title: Louhisaaren kartano

text: Suomen valtiolle Louhisaari ostettiin 1961 lahjoituksena varoilla, joita oli jäänyt yli Mannerheimin ratsastajapatsaskeräyksestä. Linna restauroitiin tyylihistorialliseksi museoksi. Päärakennus avattiin yleisölle kesäkuussa 1967. Nykyisin kartanolinna toimii Museoviraston alaisena museona. Museovirasto julkaisi kohteen 350-vuotisjuhlavuonna 2005 kirjan Louhisaaresta. Kartano ja Askaisten kirkko muodostavat valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön.[12]

title: Eva Vilhelmina Mannerheim

text: Mannerheimin perhe asui Louhisaaren kartanossa ja ajoittain Vaasassa, kun Carl Gustaf Mannerheim toimi Vaasan läänin maaherrana ja myös Viipurissa Carl Gustaf Mannerheimin toimiessa Viipurin hovioikeuden presidenttinä. Louhisaaren kartanon toisessa kerroksessa on huone, joka tunnetaan ”isoäidin makuukamarina”. Sinivihertävässä huoneessa on biedermeierajan verhomaalaukset ja Eva Mannerheim asui viimeiset vuotensa siellä.

title: Louhisaaren kalliomaalaus

text: Maalaus sijaitsee Suitsansaaren itäpuolella olevan Louhisaaren länsirannalla sen ruhjeisen kallioseinämän eteläpäässä. Valtakunnan rajalle on 2 kilometriä matkaa. Maalauksen alin kohta on nykyään 1,8 metriä vedenpinnan yläpuolella, mutta 1800-luvulla vedenpinta oli noin 1,5 metriä ylempänä. Tämä näkyy edelleen kalliossa vaaleana vaakasuuntaisena kulumana. Esihistoriallisella ajalla järven pinta on kuitenkin ollut nykyistäkin alempana. Maalauskallion pinta katsoo lounaaseen.

title: Louhisaaren kartano

text: Kun kartanon päärakennus ja sivurakennukset valmistuivat 1650-luvulla, meri ulottui lähes päärakennuksen kivijalkaan ja rakennukset olivat käytännössä niemessä ja kolmelta sivulta veden ympäröimät. 1600-luvun puutarhasta tiedetään vain, että Louhisaaressa oli kirsikkapuita vuonna 1638.[35] Tiedot 1600-luvun loppupuolelta 1740-luvulle puuttuvat, mutta 1600-luvulla Louhisaaressa on todennäköisesti koko ajan ollut puutarha kuten muissakin vastaavissa arvokartanoissa.[35] Kartanon palvelusväen määrän huomioon ottaen hyötypuutarha kasvimaineen oli myös tarpeen ruokataloudessa.[35] 1700-luvulle tultaessa puutarha ilmeisesti rappeutui, yhtenä syynä olivat ankarat olosuhteet, kuten 1690-luvun katovuodet ja ankarat talvet, Suuri Pohjan sota ja Isoviha.[35] Flemingit eivät asuneet paljoakaan Louhisaaressa 1600-luvun lopulla ja seuraavan vuosisadan alussa. Vasta kun karoliini Klaus Hermaninpoika Fleming sai kartanon omistukseensa 1738 ja hänen poikansa hovijunkkari Herman Klaunpoika Fleming aloitti päärakennuksen kunnostustyöt, sai puutarhakin huomiota osakseen.[35] 1740-luvulta lähtien kartanossa oli puutarhurimestari ja puutarhan kauneutta 1750-luvulla tiedetään kehutun.[36] Herman Fleming istututti puutarhaan 200 mulperipuun tainta, tarkoitus oli ilmeisesti tuottaa silkkiperhosten toukkia.[36] 1700-luvun lopulla kartanolla oli kaksi puutarhaa, tulotien pohjoispuolella pieni omenatarha ja kartanon eteläpuolella lankkuaidan ympäröimä kortteleihin jaettu puutarha käytävineen, huvimajoineen ja lampineen.[36] Siellä kasvoi omenapuita, marjapensaita ja parsaa.[36] Pihassa on ollut sireeneitä ja tulotien varteen on istutettu viimeistään 1700-luvun loppupuoliskolla puita.[36] Myllymäen vieressä oli venelaituri ja maankohoamisen ansiosta sinne voitiin johtaa tie nykyisen puiston läpi.[36] Merenpuoleista ranta-aluetta oli paljastunut niin paljon, että puutarhaa voitiin laajentaa rannan suuntaan 1800-luvun alkupuolella.[36] Kartano tuli Mannerheim-suvun omistukseen, ja Carl Erik ja Vendla Sofia Mannerheim asettuivat asumaan Louhisaareen avioiduttuaan vuonna 1796.[27] Carl Erik Mannerheim keskittyi hyötypuutarhoihin, kun taas Vendla Sofia Mannerheimin ansiona pidetään kartanon ja merenrannan välisen alueen tekemistä englantilaistyyliseksi puistoksi.[36] Kartanolta puiston eri osiin tehtiin puukujanteet, samoin istutettiin puut Askaisten kirkolle johtavan tien varteen.[36] Lopulta puisto ulottui kartanon lähellä olleille Paratiisinmäelle ja Myllymäelle saakka.[36] Louhisaaren puisto- ja puutarhatöiden johtajana oli vuodesta 1798 aina vuoteen 1841 saakka puutarhurimestari Eric Lindberg.[36]

title: Vendla Sofia Mannerheim

text: Vendlan puoliso, kreivi Carl Erik Mannerheim oli syntynyt Ruotsissa. Hän oli Mannerheim-suvun ensimmäinen Suomeen muuttanut jäsen. Carl Erik ja Vendla Sofia olivat Suomen marsalkka Mannerheimin isoisovanhemmat.Maaherrana toimiessaan perhe asui Turussa, mutta Carl Erikin ollessa senaatin jäsen perhe asui Helsingissä. Vuonna 1825 Carl Erik erosi virastaan ja perhe muutti pysyvästi Louhisaaren kartanoon, "rakkaaseen Louhisaareen", kuten Carl Erik kirjeissään kuvailee. Louhisaaren linnan talousreseptit on koottu kirjaksi vuonna 2008 ja alkuperäistekstien joukossa on useita Vendlan reseptejä ja ohjeita. Hänen käsialallaan kirjaan on tallennettu esimerkiksi vinkki, kuinka poistaa tahrat silkistä ja millä keinoin taltuttaa flunssa. Ohjeita on myös punataudin, ruusun, tulehtuneiden silmien ja huonokuuloisuuden helpottamiseksi.

title: Louhisaaren kartano

text: Askaisten kirkon ja Louhisaaren välinen Louhisaarentie eli yhdystie 1932 on pituudeltaan runsaat kaksi kilometriä ja tekee niin kutsutun Temppelinmutkan kohdalla 90 asteen käännöksen.[10] Tienvarren puuistutuksista 1600-luvulta ei ole säilynyt tietoja ja alkuperäisiin puihin kohdistuvat oletukset perustuvat Louhisaaren kartanon arvoon ja 1600-luvun yleisiin ihanteisiin.[10] Niiden perusteella Louhisaareen olisi alun perin istutettu tammikuja.[10] Vuodelta 1757 olevassa matkakuvauksessa on mainittu, ettei kartanolla ole tammia, vaikka ne kaunistavat maisemaa ja ovat laivanrakennuksen hyötypuita.[10] Samassa matkakertomuksessa sanotaan, että Nousiaisissa olleen kartanon tammet oli viety isonvihan (1700–1721) aikana, joten Louhisaaren tammet olisivat voineet kokea saman kohtalon.[10] Myös suurina nälkävuosina vuosien 1696 ja 1697 välinen talvi oli poikkeuksellisen kylmä ja alkuperäinen puusto olisi voinut paleltua silloin.[10] Nykyään Louhisaarentien varressa Temppelinmutkan kohdalla ja myös muissa maisemakohdissa on hyvin vanhoja tammia, joiden ikää ei ole tutkittu, samoin tien varrella on vanhoja maisemamäntyjä.[10] Kirkon ja kartanon välille istutettiin koivukuja viimeistään 1810- tai 1820 luvulla, jolloin Vendla Sofia Mannerheim uudisti myös Louhisaaren puutarhaa.[10] Nykyään Temppelinmutkan ja kirkon välillä ei ole puukujaa.[10] Temppelinmutkasta kartanoon johtava nykyinen koivukuja on istutettu 1960-luvulla, kun kartano oli tullut valtion omistukseen.[10]

title: Askaisten kirkko

text: Kirkon tarkkaa ikää ei tiedetä, mutta se on rakennettu samalla paikalla olleen puisen kirkon tilalle ja sen nykyinen ulkoasu on peräisin kenraalikuvernööri Herman Klaunpoika Flemingin teettämästä uudistuksesta vuodelta 1653. Fleming oli Louhisaaren kartanon omistaja ja kirkko rakennettiin kartanon kappelikirkoksi.

title: Saarijärvi (Kaavi, Liukonlahti)

text:
Järvessä on laskettu olevan 39 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 329 ha, mikä on noin 19,1 % järven kokonaispinta-alasta. Suurin saarista on Kelosaari, joka on kaksi kilometriä pitkä ja kilometrin leveä.
Autiosaari on 1,5 kilometriä pitkä ja Suuri Hautasaari on kilometrin pituinen. Muita suuria saaria ovat Murtosaari, Haaposaari, Kumpusaari, Pieni Hautasaari, Kierrinsaaret, Sikosaari, Louhisaari, Petäjäsaari, Edussaari ja Suuri Louhisaari.

title: Louhisaaren kalliomaalaus

text: Louhisaaren kalliomaalaus sijaitsee Pyhäjärven Louhisaaressa Parikkalassa Etelä-Karjalassa Venäjän vastaisen rajan lähellä sen rajavyöhykkeellä. Maalaus on kivikautinen ja sen löysi Olavi Ahokas vuonna 1988.

title: Louhisaaren kartano

text: Citation error, replace with{{cite book| author = Lounatvuori, Irma ja Knapas, Marja Terttu| title = Louhisaaren kartano: suku ja rälssi – säteri ja kirkko| location = Helsinki| publisher = Museovirasto| year = 2005| id = ISBN 951-616-128-6}}

title: Saarijärvi (Kaavi, Liukonlahti)

text: Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 91,6 miljoonaa m³ eli 0,0916 km³. Järven keskisyvyys on 6,6 metriä ja suurin syvyys on 34 metriä. Syvin kohta sijaitsee Pohjoisselällä pienen Aumasaaren ja Pyykkiniemen välissä. Muita syvänteitä sijaitsee Sikosaaren ja Louhisaaren välissä, missä on kilometrin pitunen 30-metrinen syvänne. Suuren Louhisaaren ja Puntinvuoren välissä on 25-metrinen syvänne.

title: Taalintehdas

text: Dahlin kylään rakennettiin aluksi vain masuuni ja itse raudan taonta tehtiin muualla. Tehtaan toimintaa haittasi milloin rahan puute, milloin hiilipula, ja tehdas oli usein pitkiäkin aikoja pysähdyksissä. [5] Vuonna 1724 tehdas tuli osaksi ruukkiketjua, johon kuuluivat myös Billnäsin, Fagervikin ja Skogbyn ruukit. Taalintehtaasta tuli itsenäinen osakeyhtiö 1885, jonka jälkeen tehdasta laajennettiin merkittävästi. 1860-luvulla tehdas sai luvan putlaus- ja valssilaitoksen perustamiseen ja siitä tuli Suomen suurin raudanvalmistuslaitos. Masuunien ohella Taalintehtaalla toimi valssilaitos, valimo, kettinkitehdas, naulatehdas ja höyrysaha. Uusi tehdas rakennettiin merikuljetusten helpottamiseksi Skeppsholmenin saarelle, josta kehittyi vähitellen Taalintehtaan teollisuuskeskus. [1]

title: Louhisaaren kartano

text: Citation error, replace with{{cite book| author = Kuurne, Jouni & Frondelius, Satu| title = Louhisaaren opaskirja| location = Helsinki| publisher = Museovirasto| year = 2011| version = 10. uudistettu painos| isbn = 978-951-616-122-1}}

title: Louhisaaren kartano

text: ”Isoäidin makuukamarin” isoäiti oli Eva Vilhelmina Mannerheim, joka hallitsi Louhisaaren taloutta huoneesta käsin ja asui siinä viimeiset vuosikymmenensä.[31] Häntä ennen 1830-luvulla huone oli Vendla Sofia Mannerheimin makuuhuoneena.[31] 1860-luvulla Eva Vilhelmina Mannerheim käytti vihreäksi kamariksi kutsuttua huonetta.[32] Huoneen seinistä löytyi restauroinnin yhteydessä koko seinäpinnan peittävä palmettikuvio ja katonrajasta rokokoofriisi.[32] Louhisaarta korjattiin myös 1790-luvulla ja vihreän huoneen kaakeliuunin arvioidaan olevan peräisin siitä korjauksesta.[32] Kaakeliuuni on myöhäiskustavilainen ja sen vihreä ja violetti koristemaalaus uusklassista tyyliä.[32] Huonetta kutsuttiin vuoden 1880 asiakirjassa ”fasterin huoneeksi”, faster eli isän sisko oli Louhisaaren viimeiseksi Mannerheim-sukuiseksi omistajaksi jäänyt Vilhelmina Mannerheim.[32]

title: Louhisaaren kartano

text: Louhisaaren omistajat asuivat linnassa 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alussa hyvin vähän.[5] Isonvihan aikana linna vaurioitui venäläisjoukkojen ryöstelyn takia,[5] rappeutui ja oli asumaton.[26] Sitä alettiin kunnostaa vasta vuonna 1738, jolloin sen sai sivuperintönä omistukseensa karoliini,[26] vapaaherra, eversti[27] Klaus Hermaninpoika Fleming (1685–1766).[26] 1700-luvulle tultaessa aatelisten edustustarpeet olivat muuttuneet ja kolmannen kerroksen juhlatilojen merkitys vähentynyt, koska tarvetta muodollisiin seremonioihin ei enää ollut.[16] Louhisaaren kolmas kerros oli muuttunut vanhanaikaiseksi.[16] Tulevat uudistustoimet kohdistuivat linnan toisen kerroksen asuintiloihin ja kolmas kerros säilyi kohtalaisen hyvin 1600-luvun asussa.[16] Karoliini Klaus Flemingin poika[26] ja Louhisaaren rakennuttajan amiraali Herman Flemingin pojanpojan poika, hovijunkkari Herman Klaunpoika Fleming (1734–1789) korjautti linnan toisen kerroksen sellaiseksi, että asuintilat soveltuivat myös edustustiloiksi.[16] Kerroksen ikkunat uusittiin rokokootyylisiksi ja ne varustettiin ikkunaluukuin.[16] Huoneisiin tuli rintapaneelit ja 1600-luvulta peräisin olevat kattopalkit laudoitettiin piiloon.[16] Korjaus- ja uudistyöt valmistuivat vuonna 1761.[9] Louhisaaren linna eli loiston aikaa.[26] Hovijunkkari Fleming oli naimisissa kolmasti ja hänellä oli avioliitoistaan yhteensä 14 lasta.[28] Samoihin aikoihin Herman Flemingillä oli myös toinen rakennushanke: hän rakennutti omistamaansa Lempisaaren kartanoon uuden päärakennuksen, joka valmistui 1767.[29]

text: Luettelo Louhisaaren kartanon omistajista käsittää luettelon Askaisten Louhisaaren kartanon omistajista.

title: Askaisten kirkko

text: Louhisaaren kartanon isäntäväelle oli kuorissa omat herrasväen penkit, joiden arvellaan olevan 1600-luvulta ja olleen aluksi lattian tasossa. Valmistauduttaessa Louhisaaren kartanon vuodesta 1767 vuoteen 1789 omistaneen hovijunkkari Herman Flemingin (1734–1789) ja Anna Rehbinderin häihin penkit on sijoitettu pilareille lehtereiksi ja maalattu koristeellisesti. Penkkien etulaitaan on maalattu vaakunat, oikeanpuoleiseen Flemingien ja vasemmanpuoleiseen Rehbinderin suvun.

title: Suomen taide

text: Maallinen arkkitehtuuri, kuten aateliston linnat nousivat nyt keskeisiksi. 1600-luvun puolivälissä ja myöhempänä kustavilaisena aikana Suomessa rakennettiin Ruotsin mallin mukaisesti joitakin näyttäviä aateliskartanoita, esimerkkinä Louhisaaren kartano.

title: Louhisaaren kartano

text: Louhisaaren ensimmäinen ja kolmas kerros ovat nykyään 1600-luvun asussa.[16] Linnan keittiö oli alun perin siipirakennuksessa ja vasta vuodesta 1792 lähtien päärakennuksen alimassa kerroksessa.[14] Ensimmäisen kerroksen huoneita ovat muun muassa eteishalli,[14] kivisali[18] ja linnantupa.[19] Kivisalin tähtiholvia pidetään linnan komeimpana ja sali on kokonaisuutena kerroksen edustavin huone, sen arvellaan voineen toimia myös vastaanottohuoneena.[18] Linnantuvassa on Louhisaaren ainoa alkuperäinen 1600-luvulta peräisin oleva avotakka.[19] Eteishallista on käynti linnan kellariin, joka on verrattain tilava ja koostuu neljästä huoneesta.[14] Eteishallista yläkerroksiin nouseva portaikko on ensimmäisen ja toisen kerroksen välillä entistetty 1600-luvun koruttomaan asuun, toisen ja kolmannen kerroksen välillä portaikossa on koristemaalauksia osoittamassa siirtymistä juhlakerrokseen.[20]

title: Louhisaaren kartano

text: Toisen kerroksen huoneita ovat muun muassa ruokasali,[30] isoäidin makuukamari,[31] vihreä kamari[32] ja kreivin kirjasto.[33] Kirjaston nykyinen kalustus on 1800-luvun alun empire- ja biedermeiertyyliä.[33] Huoneen kirjakaapit ovat Louhisaaresta, osa kaapeista on upotettu seinään.[33] Kirjasto oli kreivi Carl Erik Mannerheimin huoneena 1830-luvulla, myöhemmin se on ollut lastenhuoneena ja 1900-luvun alussa ruokasalina.[33]

title: Louhisaaren kartano

text: Vuonna 1655 valmistunut kartanon päärakennus on yksi Suomen harvoista italialaisesta palladiolaisesta arkkitehtuurista vaikutteita saaneista linnoista. Suurvalta-ajalta on Suomessa vain kaksi ylhäisaatelin arkkitehtuurioppien mukaan rakennettua kartanoa: Louhisaari ja sitä hieman nuorempi Suur-Sarvilahden kartano, joka on tyylillisesti hollantilaista klassismia.[11] Louhisaaren päärakennuksen ja sivurakennukset rakennutti Herman Klaunpoika Fleming.[4] Samaan aikaan Fleming rakennutti myös Askaisten kirkon kartanon kappelikirkoksi.[12]


query: Mitä on pedagogiikka?

title: Pedagogiikka

text: Pedagogiikka tarkoittaa tapaa, jolla opetus järjestetään, sekä sen näkemyksellisiä kasvatuksellisia periaatteita.[1] Pedagogiikka-sanalla on historiallisesti ollut useita merkityksiä. Se on tarkoittanut 1) koko kasvatustieteen tieteenalaa, 2) kasvatus- ja opetusoppia, 3) kasvatus- tai opetusoppia, 4) opetus- tai kasvatustaitoa, 5) kasvatuksellisia suuntauksia (kuten Steiner-pedagogiikka) sekä 6) tietyn kohdealueen kasvatustieteellistä opetusta ja tutkimusta (kuten erityispedagogiikka, korkeakoulupedagogiikka tai yliopistopedagogiikka).[2] Pedagogiikan kreikankieliset kantasanat ovat paidia () ja ágō (, "johtaa"); tässä "paidia" viittaa lapsiin, minkä vuoksi aikuisopetusta ei aina lasketa pedagogiikan osaksi (katso andragogiikka). Kreikankielen sana paidagogos eli pedagogi tarkoittaa sananmukaisesti käännettynä lapsen ohjaajaa tai kasvattajaa eli opettajaa.[3]

title: Sosiaalipedagogiikka

text: Ensimmäinen näkökulma oli, että sosiaalipedagogiikka on sellaisen pedagogiikan sisältö, joka käsittelee kasvatusta ideaalista yhteiskuntaa ylläpitävään kansalaismoraaliin ja siveellisyyteen. Toinen näkökulma taas korosti sosiaalipedagogiikan olevan individuaalipedagogiikan rinnalla pedagogiikan toinen osa-alue. Viimeisen näkökulman mukaan sosiaalipedagogiikka on käytännöllisiin kasvatusongelmiin suuntautuva pedagogiikka. 1900-luvun tärkein sosiaalipedagogiikan teoreetikko Paul Natorp (1854–1927) loi ensimmäisenä sosiaalipedagogiikasta yhtenäisen tietojärjestelmän ja korosti tasa-arvoa, yhteisöllisyyttä ja oikeudenmukaisuutta yhteiskunnallisessa työnjaossa, politiikassa ja yhteiskuntaelämän hallinnossa.

title: Kamerakynän pedagogiikka

text: Kamerakynän pedagogiikka on suomalainen innovaatio. Sitä ovat kehittäneet mm. Ismo Kiesiläinen, Tommi Nevala, Jukka Haveri ja Pasi Ylirisku. Pedagogiikan elokuvateoreettinen ajattelu nojaa mm. Jean-Luc Godardin, Robert Bressonin, Jean Epsteinin ja Dziga Vertovin elokuvateorioihin. Pedagogiikan nimi on peräisin ranskalaisen elokuvaohjaajan Alexandre Astrucin esseestä "Kamerakynä" vuodelta 1948. Esseessä Astruc vertaa elokuvantekijää kirjailijaan, joka kynän sijaan käyttää kameraa ajattelunsa ilmaisun välineenä.

title: Kriittinen pedagogiikka

text: Kriittistä pedagogiikkaa on Suomessa kehitelty myös suhteessa muihin osallistaviin tutkimusmenetelmiin ja kantaa ottaviin teoreettisiin ajattelutapoihin Juha Suorannan ja Sanna Ryynäsen kirjassa Taisteleva tutkimus (2014).Kriittisen pedagogiikan tasa-arvoihanne tarkoittaa tutkimuksessa sellaisia asetelmia, jossa epistemologisesti ja olemassaolonsa puolesta tasa-arvoiset oppivat toisiltaan. Tutkimus on ”tiedon kanssatuottamista”. Tyypillisiä tutkimustapoja ovat osallistuva etnografia ja toimintatutkimus sekä muut osallistavat tutkimusotteet, joissa tutkijat eivät asetu sosiaalisen todellisuuden ulkopuolelle, vaan ovat osa tutkittavien jakamaa maailmaa. Tutkimuksesta, asioiden ajamisesta ja olosuhteiden parantamisesta tulee osallisten yhteinen tehtävä.

title: Kriittinen pedagogiikka

text: Lisäksi kriittisen kasvatusajattelun haaroiksi voidaan erottaa Neuvostoliitossa muun muassa Anton Makarenkon ja Evald Iljenkovin kehittämä pedagogiikan teoria, tai monet Afrikan ja Aasian vapautuksen ja kumouksen kolonisaatiokriittiset käytännöt, sekä niihin liittyvä teoria, tutkimus ja kirjallisuus. Esimerkki tällaisesta on Franz Fanonin teos "Sorron yöstä". Kriittisen pedagogiikan oppeja sovelletaan monilla kasvatustieteen ja käytännön aloilla, esimerkiksi aikuiskasvatuksessa ajattelutapaa on soveltanut professori Stephen Brookfield. Katsaus alan teorian ja kansainvälisen keskustelun nykytilaan on Ilan Gur-Ze'evin toimittama teos "Critical Theory and Critical Pedagogy Today"

title: Freinetpedagogiikka

text: Freinetpedagogiikka on pedagogiikan suuntaus, jossa olennaista on lapseen luottaminen ja yhteisön merkitys. Freinetpedagogiikan luoja ja kehittäjä on Célestin Freinet (1896–1966), ranskalainen pedagogi ja eräs 1900-luvun ns. progressiivisen pedagogiikan kehittäjistä.

title: Pedagogiikka

text: Suomessa pedagogiikkaa opiskellaan yliopistojen kasvatustieteen laitoksilla sekä ammattikorkeakoulujen ammatillisessa opettajankoulutuksessa.

title: Kriittinen pedagogiikka

text: Aihepiiristä on suomennettu Henry Giroux'lta ja Peter McLarenilta Tapio Aittolan ja Juha Suorannan toimittamana teos "Kriittinen pedagogiikka", McLarenin teos "Che Guevara, Paulo Freire ja vallankumouksen pedagogiikka", useita Theodor Adornon ja Max Horkheimerin tekstejä ja Paulo Freiren pääteos Sorrettujen pedagogiikka (1968/2005), jonka lopussa on laaja lähdeluettelo suomalaisesta Freire-kirjallisuudesta. Lisäksi kriittisen pedagogiikan suomalaisia tutkimusavauksia on koottu kolmiosaiseen Kriittisen pedagogiikan kysymyksiä -kirjasarjaan , , .

title: Orff-pedagogiikka

text: Carl Orff alkoi kehittää pedagogiikkaansa 1920-luvulla tutustuttuaan tanssitaiteen uudistajaan Dorothee Güntheriin. Orff oli itsekin muusikkona uudistusmielinen, eikä sietänyt musiikin liittyviä konventioita. Vuonna 1923 Günther perusti tanssiopiston ("Güntherschule"), jossa opetettiin liikuntaa, rytmistä voimistelua, tanssia ja musiikkia, ja pyysi Orffia sen musiikinopettajaksi. Güntherin ja Orffin tavoitteena oli pölyttää vanhoja tanssin ja musiikin konventioita ja innostaa opiskelijoita löytämään uusia ilmaisun tapoja. (Frazee 1987, 9) Orffille Güntherschule loi puitteet pedagogisten ajatusten kokeilemiseen käytännössä. Orff itse kuvailee pedagogiikkansa saaneen motiivinsa ennemmin taiteellisesta tarpeesta tehdä asiat omalla tavalla, kuin puhtaasti pedagogisista lähtökohdista.

title: Kamerakynän pedagogiikka

text: Kamerakynän pedagogiikka on yksinkertainen tapa käyttää videokuvaamista oppimisen välineenä eri oppiaineissa. Työskentely koostuu videokuvaustehtävistä, joiden tarkoitus on tuottaa ajattelua, toimintaa ja vuorovaikutusta, sekä katselutehtävistä, joissa kuvattuja videoita tarkastellaan yhdessä. Tehtävissä kamera on oppilaan havainnoinnin, ajattelun ja ilmaisun apuväline. Kamerana käytetään yleensä älypuhelimia ja muita mobiililaitteita.

title: Orff-pedagogiikka

text: Orff kehitti pedagogiikkaansa tanssikoulun musiikinopettajana. Güntherschulessa opiskeltiinkin juuri musiikin ja tanssin yhdistämistä. Ilmaisullinen murros näkyi ja kuului kaikissa taiteissa 1900-luvun alussa, ja musiikin ja liikkeen yhteyttä korosti ennen Orffia Emile Jacques-Dalcroze, joka hänkin liikkui tanssipiireissä ja jonka ajattelu näkyy Güntherschulen painotuksissa.

title: Reggio nell’Emilia

text: Reggio Emilia -pedagogiikan filosofia pohjautuu yhteisön arvoihin, joita ovat lasten ja aikuisten oikeus olla oman elämänsä tärkeitä toimijoita, moninaisuuden kunnioitus, demokratia ja osallisuus, oppiminen, leikki, ilo ja tunteet. Reggiolaista pedagogiikkaa kutsutaankin usein sadan kielen pedagogiikaksi.

title: Orff-pedagogiikka

text: Gunild Keetman jatkoi Orffin työtä lasten musiikkikasvatuksen parissa salzburgilaisessa Mozarteum-konsevatoriossa. Vuonna 1961 perustettiin Mozarteum-konservatorion yhteyteen Orff Schulwerk-keskus ja seminaari. Suuri kiinnostus johti Orff-instituutin perustamiseen 1963. Yhdysvalloissa ja Kanadassa Orff-pedagogiikka loi vahvaa pohjaa 1960-luvun lopulla.

title: Kriittinen pedagogiikka

text: Kriittisen pedagogiikan teoriasta ja käytännöstä voidaan erottaa kolme pääsuuntaa: eurooppalainen kriittinen teoria ja kriittinen kasvatustiede, anglo-amerikkalainen kriittinen pedagogiikka ja Latinalaisessa Amerikassa syntynyt vapautuksen eli sorrettujen pedagogiikka. "Anglo-amerikkalaisen kriittisen pedagogiikan" edustajia ovat muiden muassa Henry Giroux ja Peter McLaren, ja jo paljon heitä ennen John Dewey ja Georg Counts. Paljolti Henry Giroux'n vaikutuksesta perinteessä ryhdyttiin käyttämään nimitystä kriittinen pedagogiikka. Giroux yhdisti tutkimustyössään eurooppalaisen kriittisen teorian vaikutteita latinalaisamerikkalaiseen perinteeseen, erityisesti Paulo Freiren ajatteluun.

title: Sorrettujen pedagogiikka

text: Freire kirjoitti "Sorrettujen pedagogiikan" 1960-luvun aikana ja käsikirjoitus valmistui 1968. Poliittisen tilanteen vuoksi Freire ei kuitenkaan löytänyt kirjalleen kustantajaa Brasiliassa. Käsikirjoitus käännettiin kohta valmistumisensa jälkeen englanniksi ja New Yorkissa toimiva Continuum-kustantamo julkaisi sen ensimmäisen kerran vuonna 1970. Pian se käännettiin myös ruotsiksi ja muutamille muille kielille. Portugalinkielinen laitos ilmestyi vuonna 1974. Suomeksi Sorrettujen pedagogiikka saatiin 2005 Vastapainon kustantamana, Joel Kuortin kääntämänä ja Tuukka Tomperin toimittamana.

title: Pedagogiikka

text: Teoksessa Hermeneuttisen pedagogiikan pääsuuntaukset Pauli Siljander luonnehtii käsitteiden pedagogiikka ja kasvatustiede eroa siten, että pedagogiikkaa käytetään yleensä laajempana käsitteenä sisältäen sekä kasvatuksen teoreettisen puolen että kasvatuskäytännön.[4]

title: Sorrettujen pedagogiikka

text: Sorrettujen pedagogiikka on brasilialaisen kasvatusfilosofi Paulo Freiren (1921–1997) pääteos. Se on suomennettu vuonna 2005, miltei neljä vuosikymmentä julkaisemisensa jälkeen. Alun perin portugaliksi kirjoitettu teos on käännetty useille kielille. Englanninkielistä versiota oli myyty vuoteen 2005 mennessä liki 800 000 kappaletta.

title: Sorrettujen pedagogiikka

text: "Sorrettujen pedagogiikka" on vaikuttanut erikielisinä painoksina kaikkiin kriittisiin kasvatusteorioihin ja -perinteisiin maailmassa, muun muassa kriittisen pedagogiikan amerikkalaisiin ja saksalaisiin versioihin. Kirjan englanninkielisestä painoksesta julkaistiin 30. juhlapainos vuonna 2000. Kustantajan esipuheessa teosta kerrotaan jo tuolloin myydyn yli 750 000 kappaletta. Amazon.com nettikirjakaupan suosituimmat listalla kirja on sijaluvulla 992 (6.8.2010). "Sorrettujen pedagogiikan" neljä ensimmäistä lukua olivat jonkin aikaa luettavissa vapaasti verkossa, mutta Freiren oikeudenomistajat vaativat ne poistettaviksi, .

title: Orff-pedagogiikka

text: Orff-pedagogiikasta puhuttaessa painottuu kuitenkin ennen kaikkea musiikkikasvatus. Orffin ajattelutapa levisi paitsi painettujen kokoelmien, myös radion musiikkiohjelmien myötä. On siis luonnollista, että ajatteluun tarttui ensimmäisenä juuri muusikot ja musiikinopettajat. Orffin menetelmät olivat alun perin ennen kaikkea tanssikoulun musiikinopetusta, liikkeessä ilmenevää musiikkia ja musiikissa ilmenevää liikettä korostavaa. Orffin ja Keetmanin perustyö musiikin alkeiden opetuksen parissa sotien jälkeen muodosti orffilaisesta musiikkipedagogiikasta juuri musiikkia painottavaa. Painettu teksti ja radio-ohjelmat lienevät vaikuttaneen pedagogiikan painottumiseen musiikkiin, jättäen liikkumisen vähemmälle huomiolle.

title: Pedagogiikka

text: Pedagogiikalla perustellaan koulutuksen tavoitteita, arvoja ja käytäntöjä, sekä menetelmävalintoja. Perusteluissa voidaan korostaa joko yhteiskunnan etua tai yksittäisen oppijan etua. 2000-luvun Suomessa makrotason pedagogiikka on välineellistynyt (kriittisesti puhutaan "ohennetusta pedagogiikasta") ja hakee koulutuksesta nimenomaan hyötyä yhteiskunnalle.[1]

title: Kenneth J. Gergen

text: Toisin kuin opettajan tai muun asiantuntijan tai auktoriteetin yksinpuheluun perustuvassa pedagogiikassa, sosiaalisen konstruktionismin pohjalta kehitetyssä kasvatuksessa olennaista on kasvatustapahtuman osallisten keskustelu ja vuorovaikutus. Esimerkki tällaisesta lähestymistavasta on Paulo Freiren teoksessaan Sorrettujen pedagogiikka kehittämä dialoginen pedagogiikka.[4]

title: Kriittinen pedagogiikka

text: Kriittinen pedagogiikka on monitahoinen yhteiskunta- ja kasvatustieteellinen teoriaperinne. Se tarkastelee tiedon, yksilöiden, yhteisöjen ja erilaisten yhteiskunnallisten laitosten kuten kodin, koulun ja vertaisryhmien yhteiskunnallista järjestäytymistä ja poliittisuutta ja näiden vaikutusta ihmismieleen ja yhteiskunnalliseen toimintaan, sekä pyrkii paitsi selittämään ja ymmärtämään yhteiskunnallisia ilmiöitä myös lisäämään ihmisten mahdollisuuksia toimia yhteiskunnallisen tasavertaisuuden ja oikeudenmukaisuuden puolesta. Kriittisessä pedagogiikassa korostetaan paitsi kasvatuksen ja yhteiskunnan kriittistä erittelyä ja moraalista arviointia, myös sellaisten ajattelu- ja toimintavälineiden kehittelytyötä, joilla voidaan kyseenalaista vakiintuneita oletuksia ja liittyä mukaan maailman muuttamiseen.

title: Orff-pedagogiikka

text: Orff koki Dalcrozen tapaan musiikin olevan suorassa yhteydessä liikkumiseen. Orff näki myös kielen ja musiikin yhteneväisyyksissä hyvän pohjan niin oppilaan musikaalisuuden kuin äidinkielenkin taitojen kehittämiselle. Runoja, loruja ja sananparsia käytetään Orff-pedagogiikan välineinä , siinä missä myös esimerkiksi kansantansseja . Orff-pedagogit usein soveltavat itse oman kulttuurinsa materiaalia opetuksessa.

title: Kriittinen pedagogiikka

text: "Latinalaisen Amerikan kriittinen pedagogiikka" perustuu köyhyyden ja rikkauden väliseen juopaan, niin sanotun 'suuren kurjuuden' voittamiseen yhteiskunnallisen tiedostamisen – mukaan lukien lukutaito – avulla. Perinteen keskeinen edustaja on Paulo Freire. Freire yhdisti tutkimuksessaan useita maanosansa perinteisiä ajatustapoja katolilaisuuteen ja marxilaisuuteen korostaen tiedostamisen ja kriittisen lukutaidon merkitystä. Hänen tärkein teoksensa on "Sorrettujen pedagogiikka" (1971).

title: Peter McLaren

text: McLarenilta on suomennettu tekstejä Tapio Aittolan ja Juha Suorannan toimittamaan kokoelmaan Giroux, Henry McLaren, Peter, "Kriittinen pedagogiikka" (Vastapaino 2001). Vuonna 2009 kasvatustieteen päivillä Tampereella julkaistiin "Che, Freire ja vallankumouksen pedagogiikka" (Like 2009), joka on suomennos vuonna 2000 ilmestyneestä "Che Guevara, Paulo Freire, and the Pedagogy of Revolution" -teoksesta.

title: Pedagogiikka

text: Makrotasolla pedagogiikka tarkoittaa valtion ja kuntien tasolla koulutusjärjestelmäratkaisuja ja niiden koulutuspoliittisia ratkaisuja. Mesotasolla sana tarkoittaa koulun tapaa järjestää opetus ja sen perustelut opetussuunnitelmassa. Mikrotasolla pedagogiikka tarkoittaa opettajan tapaa järjestää opetuksena sekä ratkaisujen takana olevaa opetusnäkemystä.[1]

title: Pedagogiikka

text: Pedagogiikka-sana on viime aikoina alkanut korvata didaktiikka-termin käyttöä, koska didaktiikalla on muualla maailmassa rajoittunut ja kielteinen arvolataus. On kuitenkin huomattava, että pedagogiikka ja didaktiikka tarkoittavat Suomessa varsin eri asioita kuin anglosaksisissa maissa.

title: Kriittinen pedagogiikka

text: Suomessa kriittisestä pedagogiikasta on kirjoittanut muun muassa Juha Suoranta kirjassaan "Radikaali kasvatus" . Kasvatus-lehden numero 1/2006 teemana oli kriittinen pedagogiikka. Aihetta tarkastellaan myös Tomi Kiilakosken, Tuukka Tomperin ja Marjo Vuorikosken toimittamassa teoksessa "Kenen kasvatus?" . Aino Hannula on tutkinut väitöskirjassaan "Tiedostaminen ja muutos Paulo Freiren ajattelussa" kriittisen pedagogiikan tunnetuimman edustajan filosofiaa. Sanna Ryynäsen väitöskirja "Nuoria reunoilla. Sosiaalipedagoginen tutkimus rikollisuuden ja väkivallan keskellä elävien nuorten kasvun tukemisesta brasilialaisissa kansalaisjärjestöissä" hyödyntää Freiren ajattelua ja liittyy kriittiseen pedagogiikkaan.

title: Paulo Freire

text: Freiren tunnetuin teos on "Sorrettujen pedagogiikka", joka on käännetty lukuisille kielille. Siinä Freire esittää teoriansa dialogisesta pedagogiikasta, jossa opitaan samanaikaisesti lukemista ja kirjoittamista ja yhteiskunnallista tiedostamista. Freire korostaa kasvatuksen poliittista merkitystä taisteltaessa yhteiskunnallista sortoa vastaan. Freiren mukaan on sorrettujen tehtävä vapauttaa itsensä sortajien kahleista ja samalla vapauttaa sortajansa.

title: Orff-pedagogiikka

text: Sovellettujen soittimien lisäksi Orff korostikin myös sovelletun musiikin tärkeyttä. Orff itse käytti oman kulttuurinsa kansanlauluja ja –runoutta. Orff korosti, että kussakin kulttuurissa on käytettävä sen omaa materiaalia omaan äidinkieleen liittyvän kielellisen rytmiikan oppimiseksi. Runot ja lorut ohjaavat lasta kuulemaan sävyjä niin kielessä kuin musiikissakin. Kielellinen ja musiikillinen merkityksenmuodostus kulkee Orff-pedagogiikassa käsi kädessä.