query: Missä maassa Guido Pietro Deiro on syntynyt?

title: Guido Deiro

text: Guido Pietro Deiro, taiteilijanimeltään Deiro, (1. syyskuuta 1886 Salto Canavese, Piemonte, Italia – 26. heinäkuuta 1950 Loma Linda, Kalifornia, Yhdysvallat) oli italialais-amerikkalainen harmonikkataiteilija ja säveltäjä. Hän oli ensimmäinen suureen suosioon noussut vaudeville-harmonikkamuusikko[1] ja vaikutti merkittävästi pianoharmonikan suosion leviämiseen 1900-luvun alussa Pohjois-Amerikassa ja myöhemmin maailmanlaajuisestikin nuoremman veljensä Pietro Deiron kanssa.[2]

title: Guido Deiro

text: Guido Deiro oli naimisissa neljästi.[4] Hänet tunnettiin taipumuksistaan joutua hankaluuksiin naissuhteissaan, ja ensimmäinen avioliitto 17-vuotiaan Julia Tatron kanssa[2] vuonna 1913[4] solmittiinkin painostuksen alla[2]: Tatro uhkasi haastaa Deiron oikeuteen raiskauksesta, ellei tämä avioituisi hänen kanssaan. Myöhemmin Deiro pidätettiin Chicagon Palace-teatterissa etsintäkuulutettuna maksamattomista elatusmaksuista.[2]

title: Pietro Deiro

text: Guido Deiron sensaatiomaisen, vuonna 1910 alkaneen vaudeville-menestyksen myötä myös Pietro Deiron ura lähti räjähdysmäiseen nousuun ja hänestä tuli kuuluisuus vuonna 1912.[2] Henry Doktorskin mukaan Pietro solmi ensimmäisen vaudeville-kiertuesopimuksen vuonna 1911 tai 1912, opiskeltuaan siihen saakka pianoharmonikan soittoa.[3] Vuosikymmenen loppua kohden hän ansaitsi 500 dollaria viikossa, mikä oli suuri summa silloista rahaa. Vuonna 1921 Pietro Deirosta kirjoitettiin seuraavasti lehdessä ”Mitä Paderewski on pianossa, Spalding viulussa ja Hans Kronol sellossa, on Pietro pianoharmonikassa. Mies ottaa esiin tuon vasta hieman arvostusta ansainneen instrumenttinsa ja antaa sille ihmisäänen, äänen, joka on elävää iloa ja myös syvälle luotaavaa surua”[2] Molemmat veljekset olivat hyvin palkattuja konserttiesiintyjiä koko 1920-luvun ajan, vaikka pianoharmonikan uutuusarvo erikoisena instrumenttina olikin alkuajoista laantunut. He olivat aikansa vaudeville-kuuluisuuksia, joiden ura kukoisti nyt heidän musiikillisten ansioidensa pohjalta. Pietro Deiro oli lähes jatkuvasti kiertueilla lukuisissa Yhdysvaltojen osavaltioissa ja Kanadassa.[1]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro solmi varhain suhteet musiikkijulkaisija Octave Paganin kanssa, joka toimi Greenwich Villagessa New Yorkissa. Italialaistaustainen Pagani oli jo aiemmin julkaissut italialaista pianomusiikkia. Hän julkaisi kolme Pietro Deiron sävellystä, San Francisco Souvenir, Trieste Overture ja Bel giorni vuonna 1916. Kolme vuotta myöhemmin Pagani julkaisi Pietro Deiron pianoharmonikansoiton oppikirjan Pietro's Complete Method for the Piano Accordion, josta tuli monen soittajan standardioppikirja. Kirjaa myytiin Yhdysvalloissa vuoteen 1936 mennessä yli 60000 kappaletta. Pietro julkaisi Paganin kautta suuren määrän harmonikkasovituksia ja sävellyksiään koko 1920-luvun ajan.[1]

title: Pietro Deiro

text: Guidon mukaan Pietro ei myöskään osannut soittaa pianoharmonikkaa ennen Guidon saapumista vuonna 1908. Guido Deiro julkaisi kirjoituksia, joissa hän kumosi Pietron väitteet tämän ensimmäisestä pianoharmonikkakonsertista varsin suorasanaisesti. Pietro Deiroa onkin kritisoitu, että hän antoi periksi houkutukselle hankkia mainetta väärin perustein isoveljensä maineen kustannuksella saadakseen lisää mainosta omalle liiketoiminnalleen. Sekaannusta tuon ajan tiedotusvälineissä on voinut asian tiimoilta vielä lisätä se, että Guido Deiro tunnettiin länsirannikolla maineensa huipulla yksinkertaisesti vain Deiro</i>na ja hänenkin toinen nimensä oli vieläpä Pietro.[9]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deirosta on tehty William Schimmelin säveltämä ooppera, Opera Fisharmonica, vuonna 1992. Hänen poikansa Pietro ”Lee” Deiro Jr. (30. syyskuuta 1913 New York - 19. kesäkuuta 1999) jatkoi työtä kustannusyhtiöiden johdossa Pietro Deiro Sr:n kuoleman jälkeen.[14]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro avioitui Bianca Vincenzin (1891 - 1976) kanssa ja heidän avioliittonsa kesti neljäkymmentä vuotta Pietron kuolemaan saakka. Häntä on kuvailtu uskolliseksi aviomieheksi ja perhekeskeiseksi henkilöksi, etenkin vertailukohtana vanhempaan veljeensä, jonka naissuhteet ja avioliitot olivat usein myrskyisiä. Rahankäytön suhteen Pietro Deiro tunnettiin tarkkana, jopa saitana henkilönä, ja hänellä olikin kuollessaan suhteellisen paljon omaisuutta.[3]

title: Guido Deiro

text: Palveltuaan jonkin aikaa Italian armeijassa Deiro alkoi ottaa tunteja Giovanni Gagliardi -nimiseltä pianistilta ja harmonikansoittajalta.[4] Taitojensa kehittyessä hän onnistui luomaan hyvät suhteet Ranco Vercelli -harmonikanvalmistajaan. Hän esiintyi laajalti Saksassa, Sveitsissä ja Italiassa käyttäen yhtiön soittimia. Guido Deiro tutustui kiertueillaan myös pianoharmonikkaan ja sai Rancon valmistamaan sellaisen instrumentin häntä varten vuonna 1905. Kolmirivisen harmonikkansa hän lahjoitti veljelleen Pietrolle.[2]

title: Guido Deiro

text: Pietro Deiro muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907 Cle Elumin kaivoskaupunkiin Washingtonin osavaltioon.[2] Vuonna 1908 tuolloin 22-vuotias Guido lähti myös Yhdysvaltoihin, eräiden lähteiden mukaan Ranco Vercelli -yhtiön kannustamana, jotta hän esittelisi harmonikkamerkkiä Seattlen Alaskan-Yukon-Pacific Exposition -messuilla 1909.[5] Guido Deiro saapui Seattleen syksyllä 1908. Tarina Rancon roolista hänen muutossaan lienee asiaa tutkineen Henry Doktorskin mukaan ylikorostettu, koska hänellä ei ollut oman instrumenttinsa lisäksi mukanaan muita harmonikkoja myytäväksi. Doktorski arveleekin hänen muuttaneen yksinkertaisesti edistääkseen omaa taiteilijanuraansa luvatuksi maaksi koetussa Yhdysvalloissa.[2] Guido Deiron pojan mukaan puolestaan hänellä oli kuitenkin ollut maahan saapuessaan mukana useita instrumentteja, joista yksi oli täytynyt lähettää korjattavaksi San Franciscoon sen vaurioiduttua kuljetuksessa.[6] Joka tapauksessa Deiro tarvitsi töitä välittömästi, koska maailmannäyttelyyn oli vielä kahdeksan kuukautta aikaa. Hän saikin kiinnityksen Jackson Saloonista kahdeksantoista dollarin viikkopalkalla. Hänen nuorempi veljensä Pietro oli aiemmin saanut kiinnityksen saluunanomistajan toiseen ravintolaan kaupungissa samaan hintaan. Guido Deiro kertoi myös opettaneensa noihin aikoihin veljeään soittamaan pianoharmonikkaa.[2] Pietro Deiro käytti Seattlen aikoina ravintolaesiintymisissään vielä kolmirivistä näppäinharmonikkaansa.[6]

title: Pietro Deiro

text: Guido Deiron lähdettyä Metziin, silloisen Saksan länsiosiin, Pietro seurasi häntä vuonna 1905. Aluksi Pietro Deiro työskenteli muurarina ja myöhemmin kaivosmiehenä.[1] Jo näihin aikoihin Pietro on kertonut soittaneensa harmonikkaa omaksi ilokseen.[6] Hän kävi myös usein seuraamassa veljensä esiintymisiä kaupungin tavernoissa. Guido Deiro sai hankittua Rancolta pianoharmonikan 1905 ja hän on kertonut lahjoittaneensa tuolloin vanhan kolmirivisen diatonisen harmonikkansa Pietrolle.[3]

title: Guido Deiro

text: 1930-luvulla Guido Deiron välit nuorempaan Pietro-veljeen viilenivät Pietron nimettyä julkaisuissaan itsensä ensimmäiseksi pianoharmonikansoittajaksi Yhdysvalloissa ja unohdettua useimmiten mainita Guidon merkityksen asian alkuvaiheissa[5]. Elämänsä loppupuolella veljekset kuitenkin sopivat riitansa tavatessaan syksyllä 1947 Hollywoodissa.[11] Guidon pojan muistelmien mukaan hänen isänsä harmitteli kuitenkin kuolemaansa saakka Pietro-veljen historian uudelleentulkintoja. Guidon kuollessa 1950 Pietro Deiro oli tullut veljeksistä menestyneemmäksi ja tunnetummaksi. Pietrosta käytettiin lisänimeä "The Daddy of the Accordion", ja hän julisti jopa keksineensä pianoharmonikan.[2]

title: Pietro Deiro

text: Henry Doktorskin mukaan vähemmän tunnettua Pietro Deiron säveltäjänuralla lienee seikka, että hän ei kirjoittanut valtaosaa etenkään klassisista töistään itse, vaan käytti haamukirjoittajia. Pietrolla ei ollut klassista säveltäjäkoulutusta - hän oli menestynyt liikemies, iskelmämuusikko ja iskelmäsäveltäjä. Pietrolle työskennelleitä haamusäveltäjiä olivat ainakin Frank Henri Klickmann, Alfred d'Auberge sekä Eugene Ettore. Pietro Deiron on kerrottu käyttäneen myös muita keinoja säveltäjäuransa edistämiseksi. Mario Mostin mukaan Pietron sävellyksenä pidetty valssi Beautiful Days (”Ihanat päivät”) julkaistiin alun perin Di Falco- nimisen muusikon sävellyksenä ja Biaggio Quattrociocchen julkaisemana. Di Falco ja Quattrociocche eivät kuitenkaan olleet tajunneet rekisteröidä tekijänoikeuksia musiikkiinsa ja Quattrociocche joutui poistamaan valssin luetteloistaan myöhemmin Pietro Deiron lakimiehen otettua yhteyttä. Pietro olikin rekisteröinyt teoksen omalle nimelleen Yhdysvaltojen tekijänoikeusorganisaatioon. Valssista tuli sittemmin Pietro Deiron laajimmin tunnettuja ja parhaiten myyneitä kappaleita. Mostin tarinaa tukee osaltaan Pietro Deiron Victor-yhtiölle huhtikuussa 1914 tekemä levytys (numero 17551), jossa valssin säveltäjäksi on mainittu S. Falco.[3][12]

title: Pietro Frosini

text: Frosini kertoo lisänneensä nämä lisärivit hieman sen jälkeen, kun Pietro ja Guido Deiro olivat popularisoineet 120-äänisen pianoharmonikan standardibassojärjestelmän. Hänen mukaansa kaksi lisäriviä, toinen ja viides, mahdollistivat tukevampien oktaavia alempaa soivien vapaalehdykkäkielten käytön, mikä mahdollisti raskaampien rytmien soittamisen. Hän lisäsi bassopuolen 1. lisärivin instrumenttiinsa jonkin verran toisen ja viidennen lisärivinsä käyttöönoton jälkeen.

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiroa on luonnehdittu kokonaisuutena 1900-luvun alkupuoliskon suosituimmaksi ja menestyneimmäksi harmonikansoittajaksi Yhdysvalloissa. Hänellä oli kosolti persoonallisuutta ja liikemiestaitoja. Vaikka Pietron musiikillinen lahjakkuus ei välttämättä yltänyt Pietro Frosinin tai Guido Deiron tasolle, hän osasi kuitenkin vakuuttaa yleisönsä ja tiesi, kuinka musiikista voitiin tehdä tuottavaa liiketoimintaa. Hän julkaisi paljon musiikkia, loi tehokkaan markkinointikoneiston ja osasi tehdä itsestään suositun hahmon. Suuri osa hänen musiikistaan oli suhteellisen yksinkertaista, mikä oli toisaalta keino tavoittaa suurta yleisöä. Pietron mahdollisesti tärkeimmäksi rooliksi harmonikkamusiikin kartalla onkin kuvattu lopulta hänen toimintaansa liikemiehenä.[3]

title: Pietro Deiro

text: Peter Muirin mukaan Pietro Deiro oli hankkinut ensimmäisen pianoharmonikkansa Guidon suosituksesta 1909. Harmonikka valmistettiin hänelle Guerrinin harmonikkatehtaassa San Franciscossa. Pietro Deiron mukaan tämä oli ensimmäinen Yhdysvalloissa valmistettu pianoharmonikka. Pietro Deiro oli ollut hakemassa Guidon pianoharmonikkaa San Franciscossa Guerrinilta huollosta, kun hän tapasi Porcini-nimisen laulaja-kitaristin. Kaksikko muodosti esityksen nimeltä The Milan Duo, joka kiinnitettiin viikoksi pieneen Washington Square -teatteriin kaupungin italialaisosassa.[1] Guido Deiron pojan mukaan Pietro Deiro oli soittanut ensimmäisenä pianoharmonikkaa San Franciscossa, kun taas Guido Deiro oli soittanut Seattlessa ammattimaisesti samaa instrumenttia kuusi kuukautta ennen Pietroa.[10] Peter Muirin mukaan Pietro Deiro korjasi 1930-luvun lausuntojaan myöhemmin kertoen lopulta olleensa ensimmäinen amerikkalaisvalmisteisen pianoharmonikan soittaja, mikä voineekin pitää paikkansa, koska Guidon instrumentti oli tullut tämän mukana Euroopasta.[1]

title: Guido Deiro

text: Guido Deiron poika Guido Roberto Deiro lahjoitti isänsä merkittävän jäämistön City University of New Yorkin vapaalehdykkäinstrumenttien tutkimuskeskuksen kokoelmiin vuonna 2001. Hänen käyttämiään harmonikkoja on lahjoitettu Wisconsinin Superiorissa sijaitsevan A World of Accordions Museumin kokoelmiin.[2]

title: Peter Wyper

text: Vuonna 1906 Wyper teki pari sylinterilevytystä Edison Recordsille. Vuonna 1907 hänen paikallinen tunnettuvuutensa ja levytyskokemuksensa herätti huomiota Columbia Recordsilla ja hän teki siitä lähtien veljensä kanssa noin 130 levytystä Columbialle. Wyperien levyjä myytiin myös Kanadassa, Australiassa, Meksikossa ja Skandinaviassa ja Columbia piti häntä ja Daniel-veljeä Pietro Deiron, Guido Deiron ja John Kimmelin veroisina harmonikkatähtinä aikanaan.

title: Guido Deiro

text: Guido Deiro syntyi Salto Canavesessa Piemonten alueella. Deiron perhe oli vähävaraista aristokraattista sukua, joka kasvatti elannokseen karjaa, tuotti viiniä ja hedelmiä pienellä maatilallaan sekä piti kauppaa, jossa myytiin tilan tuotteita. Aluetta kutsuttiin nimellä Deiro, ja Guido peri vanhimpana poikana isältään suvussa jo 1400-luvulta saakka olleen kreivin arvonimen.[2] Isä Carloa on kuvattu tyranniksi, joka hallitsi perhettään rautaisella otteella.[3]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro kertoi omissa julkaisuissaan olleensa pianoharmonikan kehittäjä () ja ensimmäinen Yhdysvalloissa pianoharmonikalla konsertoinut henkilö[5], mikä olisi tapahtunut vuonna 1907 ”syksyisenä iltana Washington Square Theatre</i>ssa San Franciscossa”. Konsertti olisi siis tapahtunut ennen vanhemman veljen Guidon, jota monet muut lähteet pitävät Yhdysvaltojen ensimmäisenä pianoharmonikansoittajana, saapumista maahan.[7] Pietron väite on kuitenkin vahvasti kyseenalaistettu sekä Guido Deiron että lukuisten harmonikan asiantuntijoiden taholta, joiden mukaan Guido Deiro oli käyttänyt pianoharmonikkaa esiintymisissään ensimmäisenä uudella mantereella[5]. (Biaggio Quattrociocchen kertoman mukaan tosin G. Bartoli -niminen italialaissiirtolainen oli avannut pianoharmonikkakoulun Chicagossa jo vuonna 1904 tai 1905 - joka tapauksessa valokuvadokumenttien pohjalta viimeistään vuonna 1907.[8])

title: Guido Deiro

text: Guido Deirosta tuli välittömästi sensaatio, mihin vaikuttivat Henry Doktorskin mukaan hänen hymynsä, komea esiintymistyylinsä sekä taiteellinen ja virtuoosimainen musikaalisuus siihen saakka suhteellisen tuntemattomalla instrumentilla. Vuonna 1911 Guido Deiro teki ensilevytyksensä Columbia-yhtiölle, mikä teki hänestä ensimmäisen pianoharmonikalla levyttäneen artistin. Samana vuonna syntyi myös hänen tunnetuin sävellyksensä Kismet, josta tuli Broadway-musikaalin teema ja jota käytettiin kahdessa Hollywood-elokuvassa.[4] Vuonna 1913 Guido Deiro esiintyi vaudeville-alan tärkeimpänä estradina pidetyssä New Yorkin Palace-teatterissa. Lehdet kutsuivat häntä "ensimmäiseksi New Yorkin Palacessa esiintyväksi pianoharmonikansoittajaksi".[2] Hänestä tuli vaudeville-alan parhaiten palkattu harmonikansoittaja, kenties parhaiten palkattu muusikko, 1910-luvulla 600dollarin viikkoansioillaan, joka oli tuona aikana huikea rahasumma.[4]

title: Guido Deiro

text: Peter Muir on kuvannut Guido Deiron ja hänen veljensä Pietron merkitystä huomattavaksi eritoten pianoharmonikan tekemisessä suosituksi instrumentiksi 1900-luvun alun populaarikulttuurissa. Veljesten levytykset ja vaudeville-kiertueet olivat erittäin suosittuja, ja he olivat suhteellisen tunnettuja aikansa kuuluisuuksia.[2] Jopa Pietro Frosini siirtyi käyttämään pianoharmonikan näköistä näppäimistöä ystävänsä Guido Deiron vaikutuksesta, mikä kertoo pianosormioisen harmonikan asemasta Yhdysvalloissa tuohon aikaan.[1][16]

title: Guido Deiro

text: Helmikuussa 1909 Guido Deiro piti Guerrinin harmonikkatehtaan pihalla San Franciscossa ulkoilmakonsertin, jota pidetään monissa lähteissä ensimmäisenä julkisena pianoharmonikkakonserttina Yhdysvalloissa. Deiro oli joutunut lähettämään instrumenttinsa Guerrinille huoltoon sen vaurioiduttua kuljetuksessa ja hän soitti konsertin saatuaan soittimensa kunnostettuna tehtaalta[7]. Deiron pojan mukaan Guido oli kuitenkin lähettänyt veljensä Pietron Seattlesta San Franciscoon viikkoa ennen kokeilemaan, oliko harmonikka tullut kuntoon. Guidon täytyi pysytellä Seattlessa hoitamassa sovitut esiintymisensä.[8] Tässä yhteydessä Pietro Deiro oli esiintynyt kyseisellä pianoharmonikalla eräässä pienessä teatterissa North Beachilla, mihin puolestaan eräät lähteet viittaavat "Yhdysvaltojen ensimmäisenä pianoharmonikkakonserttina". Guido Deiro oli kuitenkin käyttänyt pianoharmonikkaansa kuukausikaupalla jo Seattlen ravintolaesiintymisissään. Pietro Deiroa on siten joissakin lähteissä pidetty ensimmäisenä San Franciscossa esiintyneenä pianoharmonikansoittajana, Guidoa puolestaan koko Yhdysvaltojen ensimmäisenä pianoharmonikkataiteilijana Seattlen esiintymistensä pohjalta.[6] (Biaggio Quattrociocchen kertoman mukaan tosin G. Bartoli -niminen italialaissiirtolainen oli avannut pianoharmonikkakoulun Chicagossa jo vuonna 1904 tai 1905 - joka tapauksessa valokuvadokumenttien pohjalta viimeistään vuonna 1907.[9])

title: Guido Deiro

text: Vaudevillen suosio alkoi laskea 1920-luvun lopulla radion ja elokuvan vallatessa alaa. Vuoden 1929 pörssiromahdus oli niin ikään kova isku viihdeteollisuudelle. Kiertueiden ehtyessä Guido Deiro asettui San Franciscoon, josta käsin hän avasi ketjun harmonikkakouluja pohjois-Kaliforniaan, Nevadaan, Oregoniin ja Washingtonin osavaltioon. Enimmillään hänen nimissään oli parisen tusinaa harmonikkakoulua. Guido Deiro ei kuitenkaan pitänyt opetustyöstä. Hänen opetusliiketoiminnastaan ei siten tullut suurta menestystä, ja harmonikkakoulut jäivät suhteellisen lyhytikäisiksi.[2]

title: Pietro Deiro

text: Guido Deiron muutettua myös Yhdysvaltoihin syksyllä 1908, tämä sai kiinnityksen pianoharmonikkoineen Jackson-saluunaan, jolla oli sama omistaja kuin Pietron työpaikkana olleella Idaho-saluunalla. Pietro huomasi pianoharmonikan edut: Guido kykeni soittamaan joka sävellajista ja ansaitsi puolet enemmän, koska hän ei tarvinnut säestäjää. Guido Deiro kertoikin opastaneensa veljensä pianoharmonikansoiton alkuun tämän pyynnöstä pian Yhdysvaltoihin saapumisensa jälkeen.[3]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro syntyi Salton kylässä Piemontessa kaksi vuotta vanhemman veljensä Guido Deiron jälkeen. Perhe oli vähävaraista aristokraattista sukua, joka kasvatti elannokseen karjaa, tuotti viiniä ja hedelmiä sekä ylläpiti kauppaa, jossa he myivät tilansa tuotteita. Hänen isäänsä, kreivi Carloa, on kuvattu tyranniksi, joka hallitsi perhettään rautaisella otteella. Frederico-setä osti kuitenkin yhdeksänvuotiaalle ja musikaaliseksi havaitulle Guidolle ensimmäisen 9-äänisen ja kaksi bassoääntä omanneen harmonikan huomattuaan tämän musiikilliset lahjat. Guidon kieltäydyttyä soittamasta sedälleen, setä särki vihanpuuskassa antamansa instrumentin. Isä Carlo kuitenkin osti Guidolle paremman kaksirivisen diatonisen harmonikan, jossa oli kahdeksan bassoääntä. Guidon tehtäväksi tuli pian houkutella väkeä perheen kauppaan soittamalla kadulla kaupan oven ulkopuolella.[4] Kotoa lähdettyään Guido Deiro alkoi soittaa harmonikkaa ammattimaisesti Italiassa, Sveitsissä ja Saksassa[5] vuonna 1903[3]. Hän olikin tärkeä esikuva Pietrolle[6].

title: Guido Deiro

text: Muut avioliitot olivat Ruby Langin (1920–1927) ja Yvonne Teresa Le Baron de Forrestin (1937–1941) kanssa. Avioliitoista viimeisen aikana syntyi Guido Deiron ainoa lapsi Guido Roberto Deiro (18. helmikuuta 1938) Nevadan Renossa. Pariskunta meni naimisiin Renossa ja muutti sinne, koska de Forrest oli tullut raskaaksi 16-vuotiaana eikä saanut Kalifornian lakien mukaan mennä vielä naimisiin siellä. Avioliittojensa ohella Guido Deiro tunnettiin muutoinkin varsin aktiivisena naistenmiehenä.[4]

title: Guido Deiro

text: Vuoden 1910 alkupuolella Guido Deiro alkoi tehdä yhteistyötä Porcini-nimisen laulajan kanssa San Franciscossa. Hänen Pietro-veljensä oli toiminut aiemmin Porcinin säestäjänä, mutta palasi säestäjävaihdoksen jälkeen Seattleen. Porcini ja Guido Deiro esiintyivät nimellä The Milano Duo eri puolilla Kaliforniaa. Saman vuoden toukokuussa Orpheum Vaudeville Circuit -teatteriryhmän agentti värväsi Deiron kiertueelle Salt Lake Cityyn, Spokaneen ja Seattleen. Kesäkuun 15. samana vuonna hän piti vaudeville-soolokonsertin American Theatre</i>ssa San Franciscossa. Konsertti otsikoitiin nimellä "Deiro: American Premier Piano-Accordionist", ja se oli Deiron omien muistelmien mukaan ensimmäinen kerta, kun pianoharmonikka-sanaa käytettiin julkisesti Yhdysvalloissa.[2]

title: Pietro Deiro

text: Pietro Deiro oivalsi jo varhain, että hänen oppilaansa tarvisivat nuotteja, joten hän perusti musiikkikustantamo Accordion Music Publishing Companyn, joka myöhemmin tunnettiin yksinkertaisesti vain Pietro Deiro Publicationsina. Hänellä oli muutakin vaikutusvaltaa musiikkiteollisuudessa. Hän toimi vakituisena kolumnistina yleisissä musiikkilehdissä, kuten The Etude ja Metronome, samoin kuin harmonikka-alan erikoislehdissä Accordion World ja Accordion News. Hän julkaisi myös omaa uutislehtistään (The Pietro), hänellä oli oma radioshow ja hän perusti harmonikkalevyille omistautuneen levy-yhtiön (AMPCO Records).[2][3]

title: Harmonikka

text: Varsinkin pianoharmonikan ja harmonikkamusiikin suosio alkoi nousta Yhdysvalloissa toden teolla 1910-luvulla italialais-amerikkalaisten Deiron veljesten (Guido Deiro ja Pietro Deiro) valtaisan vaudeville-menestyksen myötä. Heidän kauttaan myös Italiassa valmistetut pianoharmonikkamallit saivat jalansijaa Yhdysvalloissa. Sitä ennen Yhdysvalloissa oli käytetty lähinnä yksi-, kaksi- tai kolmirivisiä diatonisia näppäinharmonikkoja, joita tilattiin Sears Roebuckin postimyyntiluettelosta.[21] Lähteistä riippuen joko Guido tai Pietro Deiroa pidetään Yhdysvaltojen ensimmäisenä ammattimaisena pianoharmonikansoittajana[27]. Veljeksistä ensimmäisenä saavutti Guido huomattavaa julkisuutta 1910, ja hän oli myös kaikkien aikojen ensimmäinen radiossa esiintynyt pianoharmonikansoittaja, mikä tapahtui Yhdysvaltojen ensimmäisen kaupallisen radioaseman 8MK:n kautta vuoden 1921 ja kesäkuun 1922 välillä[21]. Deiron veljekset ja (näppäinharmonikkaa soittanut) Pietro Frosini kehittivät harmonikkamusiikkia merkittävästi monipuolisemmaksi, jopa virtuoosimaiseksi, viihdemusiikiksi.[21] Bassopuolta käytettiin kuitenkin yhä selvästi pelkästään säestävänä, rytmittävänä. Heidän teoksensa levisivät harmonikansoittajien käyttöön ympäri maailmaa.[5]

title: Guido Deiro

text: Guido Deiro kuoli sydämen vajaatoimintaan heinäkuussa 1950. Hän kuoli lähes unohdettuna hoitolaitoksessa Kalifornian Loma Lindassa: hautajaisiin osallistui vain kuusi ihmistä.[4] Hänen luonaan oli kuitenkin viimeisinä päivinä kolme läheistä ystävää: Anthony Galla-Rini, Syl Prior ja James Haney.[1] Pietro-velikään ei päässyt hautajaisiin, koska oli samaan aikaan pitkällä laivamatkalla.[4]


query: Mitä ahimsa tarkoittaa?

title: Ahimsa

text: Ahimsa (sanskritiksi अहिंसा ahiṃsā, paliksi अविहिंसा avihiṃsā) eli väkivallattomuus on keskeinen periaate Intian uskonnoissa, erityisesti hindulaisuudessa, jainalaisuudessa ja buddhalaisuudessa.[1] Kaikkein tiukimmin sitä tulkitaan jainalaisuudessa.[2] Ahimsa ilmenee kaiken elämän kunnioittamisena ja väkivallasta pidättäytymisenä. Käytännön ahimsaan kuuluu yleensä esimerkiksi kasvissyönti.

title: Ahimsa

text: Munkkeja ja nunnia koskevien suurten lupausten sijaan maallikot sitoutuvat pienempiin anuvrata-lupauksiin.[5] Vaikka siis myös maallikot noudattavat ahimsaa varsin tarkoin, sallitaan heille joitain munkeilta ja nunnilta kiellettyjä asioita. He saavat esimerkiksi suojella viljelemäänsä satoa tuholaisilta, mutta toisaalta osa nykyjainalaisista saattaa toteuttaa ahimsan periaatetta myös jättämällä viljelyyn liittyvän maan kaivamisen ja tuholaisten torjunnan kokonaan muiden vastuulle.[8] Maallikoiden on myös sallittua tappaa itsepuolustuksena, joten jainalaiset maallikot voivat osallistua tietyin ehdoin sotaan.[2]

title: Ahimsa

text: Munkiksi ja nunnaksi vihkiytymisen yhteydessä annetaan lupaus väkivallan välttämisestä, joka voidaan jakaa viiteen mahavrataan. Ensimmäisessä mahavratassa väkivallattomuuden periaate kuvaillaan tarkemmin; tappamista ja väkivaltaa tulee välttää kaikissa muodoissaan ja mahdollisia väkivaltaisia tekoja tulee katua. Muissa mahavratoissa sen oheen liitetään lupaukset totuudessa pysymisestä, tunteiden hillitsemisestä, varastamattomuudesta, selibaatista ja materiasta luopumisesta. Myöhemmin joukkoon on lisätty vielä kuudes mahavrata, joka kieltää syömisen ja juomisen öisin, sillä pimeässä munkki tai nunna voisi huomaamattaan vahingoittaa eläviä olentoja ja rikkoa siten lupauksensa väkivallattomuudesta.[1] Ruoanlaitto ja syöminen pyritään suorittamaan varhain aamulla, koska silloin pieniä eläimiä on liikkellä vähemmän.[3]

title: Jainalaisuus

text: Jainalaiset uskovat ahimsaan (väkivallattomuus), askeesiin, karmaan, samsaraan (jälleensyntyminen) ja jivaan (sielu).

title: Magadha

text: Chandraguptan poika Bindusara laajensi valtakuntaa edelleen lounaaseen, ja hänen kuollessaan Intian niemimaan eteläkärjen lisäksi ainoastaan nykyisen Orissan alueella sijainnut Kalinga vastusti Mauryan valtaa. Bindusaran poika Ašoka valloitti Kalingan. Tuloksena oli niin suuri verilöyly, että sotimispolitiikkaa ajanut Ašoka kääntyi buddhalaisuuteen ja julistautui "ahimsan", väkivallattomuuden kannattajaksi.

title: Jainalaisuus

text: Jaina-sana tulee käsitteestä jina, 'hengellinen voittaja'. Tämän nimen kannattajat antoivat Mahaviralle, jainalaisuuden opin muodostajalle. Mahavira sai luultavasti vaikutteita ahimsasta, väkivallattomuuden opista, jota 23. tirthankara, opettaja Parshvanatha saarnasi kaksisataa vuotta ennen Mahaviraa. Myös Mahaviran vanhemmat olivat Parshvanathan seuraajia.[4]

title: Ahimsa

text: Gautama Buddha opetti noudattamaan keskitietä ja teki ahimsan suhteen eron halun ja tarpeen välille. Hän tuomitsi turhan tappamisen eli tappamisen ruoan, uhraamisen, huvittelun tai mielihyvän vuoksi. Buddha ei kuitenkaan kehottanut täysin ehdottomaan väkivallattomuuteen, jollaista jainalaisuudessa noudatetaan. Hän myös hyväksyi väkivallan puolustautumistarkoituksessa.[12] Buddhalaiseen tulkintaan ahimsasta ei myöskään sisälly tahaton väkivalta, vaan pelkkä tarkoituksella aiheutettu väkivalta.[10]

title: Ahimsa

text: Veda-kirjojen viimeisen osan lisäksi ahimsa mainitaan lukuisia kertoja myös muissa hindulaisuuden kirjoituksissa. Muinaisessa valtion johtamista, talouspolitiikkaa ja sotastrategiaa käsittelevässä Kautiliya Arthashastrassa ja sitä uudemmassa lakitekstissä, Manu Smritissä, ahimsan periaatteen sanotaan olevan kaikkia hindulaisuuden neljää kastia koskeva velvollisuus. Sama velvollisuus saatetaan mainita myös tietäjä Vashisthassa kertovissa kirjoituksissa. Manu Smritissä kerrotaan myös, ettei eläimiä tule tappaa tai syödä ollenkaan muutoin kuin uhraamistarkoituksessa ja hengenhädässä.[6]

title: Ahimsa

text: Himsā (हिंसा) on sanskritia ja tarkoittaa surmaavaa. Näin ollen ahiṃsā tarkoittaa sen vastakohtaa, ei-surmaavaa eli vapaammin tulkittuna väkivallatonta.[3] Monet tutkijat uskovat, että ahimsa mainitaan ensimmäistä kertaa hindulaisuuden pyhien Veda-kirjojen viimeisessä osassa. Siinä kehotetaan pidättäytymään vahingon tuottamisesta ja välttämään tappamista muutoin kuin uhraamistarkoituksessa.[2]

title: Ahimsa

text: Ahimsa on merkittävässä osassa Patanjalin kirjoittamassa Joogasutrassa, jonka oppeja noudatetaan erityisesti rajajoogassa, eräässä hindulaisen filosofian koulukunnassa. Nykyisin sitä noudatetaan myös osittain rajajoogan pohjalta kehittyneessä astangajoogassa, jonka filosofia perustuu niin ikään Joogasutran kirjoituksiin. Perinteisen joogan harjoittajat tavoittelevat valaistumista noudattamalla joogapuun kahdeksaa haaraa. Haaroista ensimmäisessä, yamassa, käsitellään joogan harjoittajaa koskevia moraalisääntöjä. Ahimsa on yksi näistä moraalisäännöistä. Joogafilosofiassa ahimsalla viitataan muiden hindulaisten tulkintojen tavoin väkivallan välttämiseen, mutta astangajoogassa sillä voidaan viitata myös jooga-asanoiden eli asentojen oikeanlaiseen harjoittamiseen. Ohjeen mukaisesti joogan harjoittajan ei tule kohdella omaa kehoaan väkivaltaisesti eli toisin sanoen kehon pakottamista vaikeisiin asanoihin tulee välttää.[7]

title: Ahimsa

text: Myös Intian sääolosuhteet asettavat rajoituksia jainalaisten munkkien ja nunnien elämään. Vuosittain kuukausia kestävän monsuunikauden aikana luonto on haavoittuvaisempi, mikä tekee tahattoman väkivallan välttämisestä entistä vaikeampaa. Tämän vuoksi munkkien ja nunnien tulee vetäytyä temppelialueelle hiljaiseloon eli retriittiin koko monsuunikauden ajaksi.[1]

title: Ahimsa

text: Buddhalaisissa kirjoituksissa sana ahiṃsā (tai paliksi avihiṃsā) esiintyy vain harvoin. Sen periaate tulee kuitenkin kirjoituksissa selvästi ilmi, joskin buddhalaisuus lähestyy sitä ennemminkin ystävällisyyden ja myötätunnon käsitteiden kautta.[2] Ahimsa sisältyy Viiteen ohjeeseen, jotka muodostavat buddhalaisen etiikan perustan. Ahimsa mainitaan ensimmäisessä ohjeessa, jota noudatetaan sekä luostarilaitoksessa että maallikoiden keskuudessa. Ohjeen mukaan kaiken elävän tappamisesta tulee pidättäytyä.[11]

title: Ahimsa

text: Vaikka ahimsa oletusti mainitaan ensimmäisin kerran nimenomaan hindulaisuuden pyhissä kirjoituksissa, korostui sen merkitys hindujen keskuudessa vasta jainalaisuuden ja buddhalaisuuden vaikutuksesta. Sittemmin se on kuitenkin ollut keskeinen osa hindulaisuutta jo yli 2000 vuoden ajan ja sitä pidetään kaikkein tärkeimpänä hyveenä.[4]

title: Ahimsa

text: Väkivallattomuuden ihannetta on muutenkin tulkittu buddhhalaisuuden historian aikana vapaammin kuin samoihin aikoihin kehittyneessä jainalaisuudessa. Japanissa, Koreassa ja Tiibetissä buddhalaiset munkit ovat aikoinaan jopa johtaneet armeijoita ja osallistuneet sotimiseen. Lisäksi joissain Mahajana-koulukunnissa bodhisattvojen katsotaan olevan oikeutettuja tappamaan ihminen ennalta ehkäisevänä toimenpiteenä, mikäli sen avulla henkilöä voidaan estää tappamasta muita. Jainalaisuudessa on kritisoitu myös tätä buddhalaisuuden piirrettä.[2]

title: Ahimsa

text: Luokka:Itämainen filosofia Luokka:Hindulainen filosofia Luokka:Jainalaisuus Luokka:Buddhalainen filosofia

title: Ahimsa

text: Ahimsaa noudattavat buddhalaiset ovat yleensä kasvissyöjiä pidättäytyäkseen väkivallasta ja tappamisesta, mutta kasvissyönnin tärkeydestä osana buddhalaisuutta on erimielisyyttä - esimerkiksi tiibetinbuddhalaisten keskuudessa lihansyönti on yleistä ja tantrismissa lihaa saatetaan jopa käyttää osana uskonnollisia rituaaleja. Munkit ja nunnat voivat syödä lihaa, jos se ei ole peräisin heitä varten tapetusta eläimestä eli he saattavat syödä esimerkiksi kerjäämällä saatua lihaa. Buddhalaisuuden tulkinta ahimsasta on siis myös luostarilaitoksen osalta löyhempi kuin jainalaisuuden tulkinta.[11] Jainalaisuudessa kritisoidaan buddhalaista suhtautumista lihansyöntiin.[2]

title: Maurya-valtakunta

text:
Pääkaupunki Pataliputra saavutti suurimman loistonsa Ašokan aikana. Tuolta ajalta on vain vähän jäänteitä, sillä rakennukset oli tehty enimmäkseen puusta. Tiili ja kivi olivat vasta tulossa laajamittaiseen käyttöön rakennusmateriaalina. Kaupungin historiasta on saatu tietoa Megastheneen kirjoituksista, jotka arkeologiset tutkimukset ovat pitkälti osoittaneet oikeiksi. Pataliputraa ympäröi valtava puinen muuri, jonka edessä oli 270 m leveä vallihauta. Muurissa oli 570 tornia ja 64 porttia. Kaupungin asemakaava oli hyvin suunniteltu ja kontrolloitu päätellen leveistä kaduista, toreista ja puistoista. Keskellä kaupunkia oli keisarillinen palatsi, joka oli rakennettu sekin lähinnä puusta. Siinä oli kuitenkin runsaasti kultaisia ja hopeisia koristeita ja veistoksia. Palatsi oli jäljellä vielä 600 vuotta myöhemmin kiinalaisen pyhiinvaeltajan Fa Xianin vieraillessa Intiassa. Hänen matkakertomuksestaan on myös saatu tietoa Pataliputran historiasta.
Ašokan käännyttyä buddhalaisuuteen Kalingan sodan jälkeen ja alettua kannattaa "ahimsaa", hallitus alkoi hänen käskystään rakentaa yhä enemmän tavallista kansaa hyödyttäviä rakennuksia ympäri valtakuntaa. Näihin kuuluivat julkiset sairaalat, kaivot, kasteluhankkeet ja majatalot. Ašoka rakennutti myös lukuisia stupia, joista merkittävin on Bhopalin lähellä sijaitseva Sanchin Suuri stupa, joka tosin ei ole enää alkuperäisessä asussaan. Näyttävimmät Maurya-valtakunnan jäljellä olevat muistomerkit ovat kuitenkin Ašokan ympäri valtakuntaa teettämät valtavat kivipylväät, joihin hän kaiverrutti ediktejään. Ne olivat kansalle suunnattuja virallisia kuulutuksia, joissa hän julistaa hallintonsa periaatteita tai kehottavat kansaa noudattamaan "ahimsaa" tai muita buddhalaisuuden periaatteita. Kivipylväiden lisäksi näitä ediktejä on kaiverrettu moniin kallioihin. Parhaiten säilynyt kivipylväs on Biharissa Vaishalissa. Sen huipulla on keisarin vallan tunnus, istuva leijona. Yhden pylvään päällä selätysten olevista neljästä leijonasta on tehty myös nyky-Intian tunnus.

title: Mahatma Gandhi

text: Gandhin tärkeimpiä periaatteita oli Bhagavad Gitan samakhava, joka tarkoittaa, että ihmisten ei pitäisi antaa tuskan tai nautinnon järkyttää itseään, vaan työskennellä hyvän puolesta ilman epäonnistumisen pelkoa tai onnistumisen toivoa. Hänen toinen periaatteensa oli aparigraha eli omistamattomuus, jota kautta saavutetaan henkisiä rikkauksia. Ahimsa eli väkivallattomuus eläviä olentoja kohtaan sai Gandhin pidättäytymään eläinten syömisestä tai vahingoittamisesta; hän ei surmannut edes myrkkykäärmeitä pihaltaan.[68]

title: Ahimsa

text: Osa munkeista ja nunnista pitää jopa liinaa suunsa edessä ja laikaisee luudalla maata kulkiessaan - näin estetään niin ikään elävien olentojen vahingoittaminen.[3] He myös kieltäytyvät leikkaamasta hiuksiaan, varjellakseen mahdollisia täitä. Leikkaamisen sijaan hiukset voidaan nyppiä yksitellen.[2]

title: Ahimsa

text: Intian kansakunnan isäksikin kutsuttu Mahatma Gandhi puhui aikoinaan paljon ahimsan puolesta ja siten hänellä katsotaan olleen merkittävä rooli ahimsan korostumisessa nykyhindulaisille. Gandhi toi ahimsan mukaan Intian politiikkaan väkivallattoman vastarinnan muodossa.[5] Hän ei kuitenkaan puhunut ehdottomasta väkivallattomuudesta, vaan sanoi ettei kaikki tappaminen ole himsā eli ettei kaikki tappaminen ole väkivaltaa. Näkökantaa kritisoitiin jainalaisuudessa ja buddhalaisuudessa.[2][4]

title: Ahimsa

text: Buddhalaisen hallitsija Ašokan tiedetään olleen vahva ahimsan kannattaja.[5]

title: Ahimsa

text: Hindujen toiseksi ylin kasti, kshatriyat, on sotilaskasti. Hindulaisuudessa ajatellaan, että sotilaan palvelusvelvollisuus vapauttaa hänet ahimsan noudattamisesta.[9]

title: Ahimsa

text: Kasvissyönti on erottamaton osa ahimsan periaatetta hindujen keskuudessa,[6] mutta suurin osa hinduista käyttää maitotuotteita. Kasvissyönnin ei kuitenkaan katsota liittyvän pelkkään väkivallattomuuteen, vaan olennaisesti myös kastiin ja puhtauskäsitykseen.[8]

title: Ahimsa

text: Uhraamisesta on paljon mainintoja Veda-kirjoissa ja eläinuhrit olivat siksi erityisen yleisiä varhaisessa hindulaisuudessa. Ahimsaa tiukemmin noudattavissa jainalaisuudessa ja buddhalaisuudessa uhrimenoja kritisoitiin aikoinaan paljon. Kriitiikillä olikin merkittävä rooli perinteen heikkenemisessä ja väkivallattomuuden korostamisessa hindujen keskuudessa.[8] Eläinten uhraaminen on nykyhindulaisuudessa todella harvinaista ja eläinuhrit korvataan yleensä hedelmillä tai vihanneksilla. Perinne ei ole kuitenkaan kadonnut kokonaan, sillä sitä harjoitetaan yhä jonkin verran hindulaisuuden tantrisissa perinteissä ja kyläjumalten palvonnassa.[2][4][9]

title: Ahimsa

text: Jainalaisuudessa ahimsa on äärimmäisen keskeinen periaate, jota noudatetaan niin luostarilaitoksessa kuin myös maallikoiden keskuudessa.[3] Ahimsā paramo dharmaḥ on yksi jainalaisuuden tunnuslauseista ja tarkoittaa väkivallattomuuden olevan uskonnon korkein laki.[1] Jainalaisuudessa pyritään välttämään yhtä lailla sekä tahallista että tahatonta väkivaltaa.[10] Jainalaiset käsittävät myös laiminlyönnin olevan väkivaltaa; ahimsan periaatteen mukaisesti heidän tiedetään hoitaneen sairaita ja loukkaantuneita eläimiä jo tuhansia vuosia ennen kuin eläinsuojat yleistyivät lännessä.[5] Mahaviran opetuksissa jopa pelkkää väkivallan ajattelua pidetään tuomittavana.[2]

title: Ahimsa

text: Hindujen tavoin myös jainalaisten kasvissyönti perustuu ahimsan lisäksi kastiin ja puhtauskäsitykseen.[8]

title: Ahimsa

text: Veganismi Kasvissyönti Rauhanaate Satyagraha Väkivallaton vastarinta

title: Ahimsa

text: Jainalaisuudessa ahimsaan kuuluu olennaisesti kasvisruokavalio, mutta myös kasvien turhaa vahingoittamista vältetään syömällä vain maan päällä kasvavia kasveja. Näin voidaan estää maan alla elävien eläinten vahingoittaminen. Toisin kuin buddhalaisuudessa, jainalaisuudessa munkit ja nunnat eivät syö lihaa myöskään silloin, kun se on saatu kerjäämällä.[3] Ruokavalion suhteen noudatetaan muutenkin äärimmäistä kuria: munkit ja nunnat eivät esimerkiksi juo käymällä valmistettuja juomia, koska niiden valmistuksessa on käytetty hiivaa ja bakteereja. He eivät myöskään juo suodattamatonta vettä.[2] Jainalaiset kuitenkin käyttävät yleensä maitotuotteita.[8]

title: K. J. Yesudas

text:
Vuonna 2001 hän lauloi albumiin "Ahimsa", joka sisältää kielinä sanskriittiä, latinaa ja englantia, ja joka sisältää eri musiikkityylejä kuten modernia ja karnaattista musiikkia.
Konserteissaan Lähi-Idässä hän laulaa arabiaksi karnaattisella tyylillä. Hän usein esiintyy Intian kulttuurin lähettiläänä esiintymisissään ulkomailla ja tekee tunnetuksi intialaista musiikkia. Indian music.

title: Ahimsa

text: Buddhalaisuudessa jainalaisuuden äärimmäistä suhtautumista ahimsaan on kritisoitu kutsumalla sitä itsetuhoiseksi.[2]


query: Milloin ensimmäinen Satrun V laukaistiin?

title: Saturn V

text: Kaikkiaan Saturn V -raketteja laukaistiin vuosina 1967–1973 13 kertaa, joista kaikki onnistuivat. Saturn V:n tärkein tehtävä oli Apollo-avaruusalusten kuljettaminen avaruuteen ja Kuuhun.

title: Saturn V

text: Saturn V kuljetti Apollo-avaruuslentäjät Kuuhun. Kaikki Saturn V-lennot laukaistiin John F. Kennedy Space Centerin Launch Complex 39:stä. Kun raketti oli poistunut laukaisutornista, lennonjohto siirtyi Johnson Space Centerin Houstoniin.

title: Titan IV

text: Viimeinen Titan IVA laukaistiin elokuussa 1998, ja ensimmäinen Titan IVB laukaistiin 23. helmikuuta 1997.

title: M-V

text: 11. helmikuuta 1970 Japanin ensimmäinen satelliitti, OHSUMI, laukaistiin L-4S-kantoraketilla. L-4S-raketista kehitettiin Mu-sarja: M-4S, M-3C, M-3H, M-3S, M-3SII ja M-V.

title: Strela

text: Strela-2 -satelliitteja laukaistiin avaruuteen vuodesta 1965 lähtien. Sen ensimmäinen edustaja on Kosmos 103, joka laukaistiin Neuvostoliiton Baikonurin avaruuskeskuksesta 28. joulukuuta 1965. Tähän sarjaan kuuluu vain kolme satelliittia, joista viimeinen laukaistiin radalleen elokuussa 1968. Satelliitit laukaistiin alle 400 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio oli 56 astetta. Satelliitit olivat myös muita Strela-satelliitteja kookkaampia, noin 2 x 3 metrin kokoisia ja painoivat 875 kg.

title: Algebrallinen geometria

text: Nyt herää kaksi tärkeää kysymystä: On annettu joukon formula_4 osajoukko "V". Milloin on

title: Mitä missä milloin

text: Otavan logo selässä on uusittu vuosina 1971, 1976, 1994, 2000 (suurennettu) ja 2011 nykyinen logo, jossa Otavan tähdet ovat kuvattu käänteisessä kirkkausluokassa, himmein tähti Magrez kirkkaimpana. Otavan logon paikalla selässä on ollut v. 1975 "25." ja v. 1987 "Itsenäinen Suomi 70 vuotta".

title: TerreStar

text: TerreStar-satelliitit ovat yhdysvaltalaisen TerreStar Networks, Inc.-tietoliikenneyhtiön satelliitteja, joista ensimmäinen laukaistiin 1.7.2009. Yhtiö on aiemmin toiminut nimillä Motient Corp. (v. 2000-2007) ja American Mobile Satellite Corp. (v. 1988-2000).

title: Apollo-komento- ja huoltomoduuli

text: Apollot laukaistiin avaruuteen Saturn IB- tai kuulennoilla Saturn V -kantoraketeilla.

title: Ariane 3

text: Ensimmäinen Ariane 3 laukaistiin 4. elokuuta 1984 (ts. ennen Ariane 2:ta). Kaikkiaan 11 Ariane 3 -kantorakettia laukaistiin, joista viides laukaisu oli ainoa epäonnistuminen.

title: Saturn V

text: Kuulentojen suunnittelun alkuvaiheessa esillä oli kolme perustapaa suorittaa lennot: Maan kiertoradalla kohtaaminen eli Earth Orbit Rendezvous, suora lento eli Direct Ascent ja Kuun kiertoradalla kohtaaminen eli Lunar Orbit Rendezvous (LOR). Suora lento -tavassa laukaistaisiin yksi suuri raketti, joka lentäisi suoraan Kuun pinnalle. Maan kiertoradalla kohtaamisessa laukaistaisiin kahdella raketilla kaksi pienempää alusta, jotka yhdistettäisiin Maan kiertoradalla. LOR:ssa laukaistaisiin yhdellä isolla raketilla yksi alus, joka lentäisi Kuun kiertoradalle. Siellä siitä irtaantuisi pieni alus, jolla miehistö laskeutuisi Kuuhun ja palaisi takaisin Kuun kiertoradalle. Maahan miehistö palaisi isommalla aluksella.[1]

title: Salmanassar V

text:
Salmanassar V oli Assyrian kuningas vuosina 727–722 eaa. Ensimmäinen maininta hänestä on foinikialaisen Zimirran kaupungin kuvernöörinä Tiglatpileser III:n aikaan. Hän oli luultavasti tämän poika.
Syyriassa nousi levottomuuksia Salmanassar V:n aikana.
Assyrian vasalli, Israelin kuningaskunta, nousi kapinaan. On arviotu, että Salmanassar kuoli piirittäessään Israelin pääkaupunkia Samariaa, mutta tarkempaa tietoa siitä, miten ja milloin hän kuoli, ei ole saatu selville. Salmanassaria seurasi kuninkaana hänen veljensä Sargon II.

title: Saturn V

text: Avaruussukkulaa suunniteltiin aluksi käytettäväksi yhdessä Saturn V -raketin kanssa tavarakuljetuksiin. Suunnitelmat etenivät aina Saturn-Shuttle-malliin, missä oli toteutuneen kaltainen sukkula ja ulkoinen tankki, mutta tankki olisi kiinnitetty muokattuun versioon S-IC:stä, jota käytettäisiin sukkulan lennon kahtena ensimmäisen minuuttina ja sukkulan moottorit veisivät sen sitten kiertoradalle. Sukkulaa olisi sitten käytetty avaruusaseman logistiikkaan ja Saturn V:lla laukaistaisiin aseman komponentit.

title: Sääsatelliitti

text: Yhdysvalloissa sään seuranta avaruudesta alkoi Explorer 7 -satelliitista (kaksi ensimmäistä, Vanguard 2 ja Explorer 6 epäonnistuivat) vuonna 1959. Sen alun voimahahmoja oli tohtori Verner Suomi. Ensimmäinen todellinen sääsatelliitti oli TIROS vuonna 1960 ja ensimmäinen operatiivinen sääsatelliittisarja oli ESSA (laukaistiin vuosina 1966-1969). Sittemmin NOAA ja Yhdysvaltain ilmavoimat ovat tehneet omia sääsatelliittejaan. Yhdysvaltain ilmavoimien satelliittisarja on nimeltään DMSP(Lähitulevaisuudessa NOAA- ja DMSP-satelliitit yhdistetään NPOESS-satelliittisarjaksi). Ensimmäinen geostationaarinen satelliitti ATS laukaistiin vuonna 1966, mutta ensimmäinen operatiivinen GOES-satelliitti vasta vuonna 1975.

title: Satelliittitelevisio

text: Ensimmäinen satelliittitelevisiosignaali lähetettiin Telstar-satelliitilta Pohjois-Amerikkaan vuonna 1962. Ensimmäinen maan liikkeisiin mukautettu satelliitti, Syncom 2, laukaistiin 1963. Ensimmäinen kaupalliseen käyttöön tarkoitettu satelliitti, Early Bird laukaistiin vuonna 1965. Siitä alkoi todellinen satelliittien aikakausi, jonka jälkeen niitä lähetettiin parin vuoden välein lisää taivaalle tarpeiden kasvaessa ja muiden maiden tullessa mukaan kuvioihin. Neuvostoliitto laukaisi ensimmäisen televisiosatelliittinsa vuonna 1967. The Beatlesin kappale ”All You Need Is Love” sai ensi-iltansa vuonna 1967 BBC:n Our World -lähetyksessä, jota katsoi 360 miljoonaa ihmistä ympäri maailmaa. Se oli maailman ensimmäinen satelliittitelevisiolähetys.

title: Venera

text: 1VA (proto-Venera) - Ohilento - laukaistiin 4. helmikuuta 1961[3][4][5]: Ei saavuttanut Maan kiertorataa. Venera 1 - Ohilento - laukaistiin 12. helmikuuta 1961[6]: Yhteys katkesi ennen ohilentoa. Venera 2 - Ohilento - laukaistiin 12. marraskuuta 1965[6]: Yhteys katkesi vähän ennen ohilentoa. Venera 3 - Kaasukehän tutkimus - laukaistiin 16. marraskuuta 1965[6]: Yhteys katkesi ennen kaasukehään laskeutumista. Kosmos 96/Venera 4 - Kaasukehän tutkimus - laukaistiin 23. marraskuuta 1965[6]: Ei saavuttanut Maan kiertorataa. Venera 4 - Kaasukehän tutkimus - laukaistiin 12. kesäkuuta 1967[6]: Laskeutui 18. lokakuuta 1967. Ensimmäinen toisen planeetan kaasukehään laskeutunut ja sieltä maahan tietoa lähettänyt luotain. Venera 5 - Kaasukehän tutkimus - laukaistiin 5. tammikuuta 1969[6]: Laskeutui 16. toukokuuta 1969 lähetti tietoa kaasukehästä ennen kuin tuhoutui 26 km pinnan yläpuolella. Venera 6 - Kaasukehän tutkimus - laukaistiin 10. tammikuuta 1969[6]: Laskeutui 17. toukokuuta 1969 lähetti tietoa kaasukehästä ennen kuin tuhoutui 11 km pinnan yläpuolella. Venera 7 - Laskeutuja - laukaistiin 17. elokuuta 1970[6][7]: Laskeutui 15. joulukuuta 1970, ensimmäinen avaruusluotain joka laskeutui toisen planeetan pinnalle vahingoittumattomana. Tuhoutui lämmöstä ja paineesta 23 minuuttia laskeutumisen jälkeen.[7] Venera 8 - Laskeutuja - laukaistiin 27. maaliskuuta 1972[6]: Laskeutui 22. heinäkuuta 1972, toimi pinnalla 50 minuuttia. Venera 9 - Satelliitti ja laskeutuja - laukaistiin 8. kesäkuuta 1975[8][6]: Laskeutui 22. lokakuuta 1975 Lähetti takaisin ensimmäiset kuvat Venuksen pinnalta. Luotain toimi pinnalla 53 minuuttia.[9][10] Venera 10 - Satelliitti ja laskeutuja - laukaistiin 14. kesäkuuta 1975[8][6]: Laskeutui 25. lokakuuta 1975, Luotain toimi pinnalla 63 minuuttia. Venera 11 - Ohilento ja laskeutuja - laukaistiin 9. syyskuuta 1978[11][6]: Laskeutui 25. joulukuuta 1978, Laskeutuja toimi pinnalla 95 minuuttia. Venera 12 - Ohilento ja laskeutuja - laukaistiin 14. syyskuuta 1978[11][6]: Laskeutui 21. joulukuuta 1978, Laskeutuja toimi pinnalla 95 minuuttia ja kuvasi oletettavasi salamoja. Venera 13 - Ohilento ja laskeutuja - laukaistiin 30. lokakuuta 1981[12][6]: Laskeutui 1. maaliskuuta 1982, Lähetti takaisin ensimmäiset värikuvat Venuksen pinnalta ja tutki pintaa spektrometrillä.[13] Venera 14 - Ohilento ja laskeutuja - laukaistiin 4. marraskuuta 1981[12][6]: Laskeutui 5. maaliskuuta, 1982, Luotain otti kokeita maaperästä. Venera 15 - Satelliitti - laukaistiin 2. kesäkuuta 1983[6]: Saapui kiertoradalle 10. lokakuuta 1983 ja kuvasi Venuksen pohjoista pallonpuoliskoa. Venera 16 - Satelliitti - laukaistiin 7. kesäkuuta 1983[6]: Saapui kiertoradalle 14. lokakuuta 1983 ja kuvasi Venuksen pohjoista pallonpuoliskoa.

title: Kapustin Jar

text: Kapustin Jar () on Venäjän rakettien koe- ja laukaisupaikka Astrahanin alueella Volgogradin ja Astrahanin välillä lähellä Znamenskia. Se perustettiin Astrahanin alueen aavikkoiseen päähän 13. toukokuuta 1946, ja siellä kokeiltiin aluksi Saksasta siirrettyä teknologiaa. Ensimmäinen yhdestätoista Saksasta tuodusta V-2-raketista laukaistiin 18. lokakuuta 1947.

title: Agni-V

text: Agni-V-ohjuksen on kehittänyt Intian puolustusministeriön alaisen tutkimusorganisaation Anusandhān evaṃ Vikās Sangaṭhanin ( eli "DRDO"). Intia kertoi huhtikuussa 2012 tehneensä onnistuneen pitkänmatkan ohjuskokeen. Agni-V laukaistiin 19. huhtikuuta 2012 kello 08:05 paikallista aikaa (02:35 GMT) Orissan osavaltion edustalla Wheelerin saaren harjoitualueelta Bengalinlahdelta.

title: Valentin Gluško

text: Jo elokuussa 1945 entisen V-2-tehtaan, Zentralwerken (=Mittelwerke?), staattisessa testiasemassa mitattiin V-2:n moottoreiden työntövoimaa ja muita suoritusarvoja. 40 kappaletta V-2-raketteja laukaistiin heinäkuun ja syyskuun välissä vuonna 1946 testaten muun muassa eri hapetin-polttoaine-suhteita. (Yhdysvallat aloitti vastaavat kokeet muutamia kuukausia myöhemmin Uudessa Meksikossa. Ranskalla oli samaan aikaan oma V-2-ohjukseen pohjautuva ohjusteollisuuden perustaminen meneillään.) Venäläiset lisäsivät V-2:n moottorin työntövoiman 250000 newtonista 300000 newtoniin. Gluško seurasi Neuvostoliiton delegaatiossa Englannin kolmannen ja viimeisen V-2:n koelaukaisua Altenwaidessa.

title: Neuvostoliiton varhainen rakettitutkimus

text: Ohjuksen RD-100-moottori, joka oli käytännössä sama kuin V-2:n moottori, käytti alkoholia ja nestehappea ja kantoi 270 km päähän. Tämä ohjus oli 17 m pitkä. Kaksi ensimmäistä R-1:n koelaukaisua epäonnistuivat. Kolmas laukaisu 10. lokakuuta 1948 oli menestys.[5][6]. 12 R-1:tä vietiin Kapustin Jariin, mistä 9 laukaistiin, ja laukaistuista 7 osui kohteisiinsa. Niinpä venäläiset laukaisivat amerikkalaisten tavoin ylempään ilmakehään tutkimusraketteja, joissa oli matkustajina mm. koiria laskuvarjolla palautettavaksi. R-1:stä kehitettiin luotainraketiksi kuusi kertaa laukaistu versio R-1A. ensimmäinen R-1A lensi huhtikuussa 1949.[5]. Ensimmäisessä R-1A:ssa kokeiltiin taistelukärjen irrottamista itse raketista sen palattua loppuun. Tämä raketti on sama kuin V-1A tai V-2A.

title: Mars Reconnaissance Orbiter

text: Luotain laukaistiin Atlas V -kantoraketilla laukaistiin 12. elokuuta 2005 kello 14.43 Suomen aikaa (7.43 paikallista aikaa). Alkuperäinen laukaisupäivä oli 9. elokuuta, mutta sitä jouduttiin lykkäämään raketissa ilmenneiden vikojen takia.

title: Discoverer 1

text: Discoverer 1 oli Corona-ohjelman ensimmäinen satelliitti. Se laukaistiin Thor-Agena raketilla helmikuussa 28, 1959 Vandenberg Air Force Basesta, Kaliforniasta. Se oli KH-1 satelliitin prototyyppi, mutta ei sisältänyt kameraa tai filmikapsulia. Se oli ensimmäinen satelliitti joka laukaistiin kohti Etelänapaa saadaakseen polaarisen kiertoradan, mutta epäonnistui. CIA raportti, myöhemmin luokitettu, päätteli että Discoverer 1 laskeutui jonnekkin lähellä Etelämannerta.

title: TIROS

text: TIROS V oli kokoonpanoltaan samanlainen kuin TIROS IV. Satelliitti laukaistiin avaruuteen Delta-raketilla 19. kesäkuuta 1962. Laukaisussa tapahtuneen häiriön ansiosta satelliitti joutui hieman elliptiselle radalle perinteisen ympyräradan sijaan. Satelliitin radan kaltevuustasoa eli inklinaatiota nostettiin hieman, jotta TIROS V kykenisi paremmin tarkkailemaan maapallon napa-alueiden säätilaa. Tämä satelliitti välittikin alkuaikojen parhaat satelliittikuvat pohjoiselta pallonpuoliskolta ja sen jääpeitteestä. TIROS V oli toiminnassa 321 päivän ajan.

title: Beidou

text: Beidou-satelliittijärjestelmän toiminta alkoi 2000-luvun alussa. Satelliittijärjestelmän ensimmäinen satelliitti oli Beidou 1A, joka laukaistiin radalleen 30. lokakuuta 2000. Tätä seurasi Beidou 1B, joka laukaistiin avaruuteen 20. joulukuuta 2000. Järjestelmän varasatelliittina toimi Beidou 1C, joka laukaistiin radalleen 24. toukokuuta 2003. Satelliittien tarjoamat navigointipalvelut avautuivat siviilikäyttöön huhtikuussa 2004. Beidou 1 -satelliittijärjestelmään laukaistiin vielä neljäs satelliitti, Beidou 1D 3. helmikuuta 2007. Sen toiminnassa ilmeni häiröitä laukaisun jälkeen, minkä vuoksi uusi satelliitti jäi käyttökelvottomaksi.

title: Black Brant

text: Heinäkuussa 1963 laukaistiin ensimmäisen kerran huomattavasti suurempi "Black Brant V". "Black Brant IV", joka oli "Black Brant III" "Black Brant V"-boosterilla, laukaistiin ensimmäisen kerran 1964, mutta sen kaksi ensimmäistä lentoa epäonnistui. Näitä kahta lukuun ottamatta Black Brantin laukaisu ei ole epäonnistunut. (2008)

title: New Horizons

text: Viestintä Maahan tapahtuu 0,3- ja 2,1-metristen antennien avulla. Näiden tiedonsiirtonopeus on noin 700 bps. Luotaimen toimintojen ylläpidosta vastaa 12 MHz Mongoose V -prosessori ja tiedontallennuskapasitteettia luotaimella on 8 GB sekä samankokoinen varmistusasema.Alun perin New Horizons oli tarkoitus lähettää avaruuteen 11. tammikuuta 2006, mutta testien jälkeen laukaisua siirrettiin vikaepäilyjen takia. Ensimmäinen laukaisuyritys oli 17. tammikuuta 2006, mutta laukaisua jouduttiin siirtämään voimakkaiden tuulenpuuskien ja teknisten ongelmien takia. Seuraavan päivän laukaisu peruttiin valvontaverkoston sähkökatkojen takia. Lopulta luotainta kuljettanut Atlas V -kantoraketti laukaistiin Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi numero 41:ltä 19. tammikuuta 2006.

title: Cape Canaveral

text: Ensimmäinen raketti, Bumper V-2 laukaistiin alueelta vuonna 1950. Bumper oli V-2, jossa oli WAC Corporal toisena rakettivaiheena.

title: Cape Canaveral Air Force Station Launch Complex 16

text: Kompleksi deaktivoitiin vuonna 1969, mutta palautettiin takaisin käyttöön vuonna 1972, kun sitä alettiin käyttää Nato-joukkojen Pershing-ohjuksen laukaisukoulutukseen. Ensimmäinen Pershing Ia laukaistiin alustalta 7. toukokuuta 1974. Alustalta laukaistiin kaikkiaan 88 tyypin ohjusta viimeisen laukaisun tapahtuessa 13. lokakuuta 1983, ja sillä oli kaikkiaan kuusi ohjusten laukaisulaitteistoa. Ensimmäinen päivitetty Pershing II -ohjus laukaistiin 22. heinäkuuta 1982. Päivitettyä tyyppiä laukaistiin kaikkiaan 49 kappaletta viimeisen laukaisun tapahtuessa 21. maaliskuuta 1988. LC-16 käyttö lopetettiin INF-sopimuksen nojalla.

title: V-malli

text:
V-malli ("V-model") on prosessimalli jota voidaan käyttää kehitysprojektien suunnittelussa ja toteutuksessa. Se parantaa projektinhallintaa ja projektin onnistumisen todennäköisyyttä. V-mallin avulla voidaan määritellä projektin päämäärät ja tavat joilla näihin päämääriin päästään. Se määrittelee kaikkien projektiin osallistujien roolit: kuka tekee mitä ja milloin.
V-mallia kehitettiin samanaikaisesti Saksassa ja Yhdysvalloissa. Saksassa sitä kehitettiin hallituksen puolustusprojekteja varten. V-malli määrittelee kuka tekee mitä ja milloin. V-mallia voidaan muokata projektin tarpeiden mukaan, jolloin sen rakenne saattaa hieman muuttua.

text: Saksalaiset rakettitutkijat saivat palata kotimaahansa 1951-1955, kun heidän osaamisensa oli hyödynnetty. Valtion ja armeijan puolelta uutta Neuvostoliiton rakettiohjelmaa johti Dmitri Ustinov. Rakettitutkija Sergei Koroljov vapautui vankeudesta. Venäläiset laukaisivat ensimmäisen V-2:nsa 18. lokakuuta 1947 Kapustin Jarista. Samana syksynä laukaistiin vaihtelevalla menestyksellä kaiken kaikkiaan 11 V-2:ta. Saksalaisen Helmut Gröttrupin ja muidenkin saksalaisten avulla tuotettiin hieman paranneltu V-2, joka nimettiin täällä R-1:ksi[5] ja lännessä SS-1 Scunneriksi. Tämän ohjuksen komponentit olivat V-2:een verrattuna silloisesta Neuvostoliitosta saatavissa olevia.


query: Milloin LIDL on perustettu?

title: Lidl

text: Yrityksen juuret johtavat 1930-luvun Lounais-Saksaan, jolloin Lidl & Schwarz aloitti toimintansa elintarvikkeiden tukkuliikkeenä.[6] Sittemmin yrityksen toiminnot ovat eriytyneet Lidl-myymäläketjuun sekä Kaufland- ja Handelshof-hypermarketketjuihin. Ensimmäiset Lidl-myymälät avattiin 1970-luvulla Ludwigshafenin ympäristössä, minkä jälkeen myymäläketju laajeni Saksassa aina 1980-luvun lopulle asti.[6] Kansainvälinen laajentuminen alkoi 1990-luvun alussa, ja se on ollut varsin nopeaa.[6] Lidl-myymälöitä on vuonna 2017 kaikissa Euroopan unionin jäsenmaissa lukuun ottamatta Viroa ja Latviaa sekä Sveitsissä. Toiminta Serbiassa alkanee vuonna 2018[7].

title: Lidl Suomi

text: Lidl liittyi Kaupan työnantajaliittoon vuonna 2001[10] ja vuonna 2003 Lidl kiisteli työehdoista Palvelualojen ammattiliitto Pam kanssa. Lidl Suomi sai ensimmäisen pääluottamusmiehen maaliskuussa 2003.[48]

title: Lidl Suomi

text: Lidl kuuluu suomalaiseen pullonpalautusjärjestelmään vuodesta 2003. Vuodesta 2012 lähtien Lidliin on voinut palauttaa myös Alkon pulloja.[25] Tästä huolimatta Lidl itse myy edelleen suurimman osan virvoitusjuomistaan omaan panttijärjestelmäänsä kuuluvissa pulloissa.

title: Lidl Suomi

text: Laulaja Saara Aalto teki vuonna 2012 Lidlille kappaleen Toiveeni Tää 10-vuotispäivän kunniaksi. Cd-singleä voi ostaa Lidleistä kautta maan, tai sen voi kuunnella maksutta 10-vuotisnettisivulla.[26]

title: Lidl Suomi

text: Lidlin markkinaosuus päivittäistavarakaupasta oli vuonna 2011 6,2 %.[29], ja se nousi vuonna 2013 yli kahdeksaan prosenttiin ja oli vuonna 2017 9,3 prosenttia. Kahden ensimmäisen toimintakuukautensa aikana Lidl saavutti 1,7 % osuuden Suomen päivittäistavarakaupasta.[30] Vuonna 2014 Lidl nousi Suomen kolmanneksi suurimmaksi päivittäistavarakaupaksi Suomen Lähikaupan ohi.[31]

title: Lidl

text: Lidl on saksalainen, kansainvälisesti toimiva päivittäistavarakauppaketju. Se toimii 29 maassa. Lidlillä on yli 10000 myymälää 27 Euroopan maassa sekä Yhdysvalloissa. Lisäksi sillä on verkkokauppatoimintaa Kiinassa ja Hongkongissa.[1] Vuonna 2017 Lidlin liikevaihto oli 74,6 miljardia euroa.[2] Lidllillä on kattavin halpamyymälöiden verkosto Euroopassa. Suomessa myymälöitä on vuonna 2018 yhteensä 177, joista 4 outlet-myymälää ja työntekijöitä noin 5 200.[3]

title: Lidl Suomi

text: Lidl Suomi Ky:n pääkonttori sijaitsee Espoon Niittykummussa.[4] Lidlillä jakelukeskukset Laukaassa Keski-Suomessa ja Janakkalassa Etelä-Suomessa.[5] Lisäksi yrityksen on tarkoitus avata kolmas jakelukeskus Järvenpäähän[6].

title: Cory Lidle

text: Cory Lidle oli toinen pienkoneturmassa surmansa saanut Yankeesin pelaaja: sieppari Thurman Munson kuoli yrittäessään laskeutua omalla koneellaan 1979. Lidle oli lentänyt vain seitsemän kuukautta eikä ollut erityisen kokenut pilotti, ja vaikka Cirrus SR20 -konemallissa onkin laskuvarjo koko konetta varten, ei siitä ollut tässä tilanteessa apua.

title: Lidl Suomi

text: Myöhemmin Lidlin tuotevalikoima on täydentynyt suomalaisilla elintarvikkeilla ja myyntiin on tullut myös Reilun kaupan tuotteita.[5] Lidlin omilla tuotemerkeillä varustetut kotimaiset tuotteet tunnistaa omasta siniristilippulogosta. Vuonna 2009 Lidl on ottanut myyntiin myös luomutuotteita, joita myydään tuotemerkillä Biotrend ja ekologisia pesuaineita tuotemerkillä W5eco.

title: Lidl Suomi

text: Lidl voitti vuonna 2015 sekä Finnwatchin pääsiäismunien[45], että joulukonvehtien vastuullisuusvertailun.[46] Pääsiäismunista noin 60 prosenttia oli sertifioitu kaakaon UTZ-sertifikaatilla. Kaikilla Lidlin omalla merkillä myytävillä Favorina-pääsiäismunilla on UTZ-sertifikaatti.[45] Lidlin omien merkkien konvehtirasioista lähes 60 prosenttia oli sertifioitu, ja koko suklaakonvehtirasiatarjonnasta 44 prosenttia.[46] Vastuullisuussertifiointi kertoo sertifikaatista riippuen esimerkiksi sen, että suklaaseen käytetyn kaakaon tuotannossa edellytetään oikeudenmukaisia työoloja ja lapsityövoiman välttämistä.

title: Lidl

text: Lidl laajentui Yhdysvaltoihin vuonna 2017. Alun perin Yhdysvaltojen laajennuksen oli tarkoitus alkaa vuonna 2014, mutta muutokset yhtiön ylimmässä johdossa muuttivat suunnitelmia.[9] Lidl avasi 15. kesäkuuta 2017 kymmenen myymälää Virginiaan, Pohjois-Carolinaan ja Etelä-Carolinaan. Lidl rakensi Virginiaan logistiikkakeskuksen ja Yhdysvaltain päämajan. Investointien yhteisarvo on noin 183 miljoonaa euroa.[10]

title: Lidl Suomi

text: Lidlin menestys Suomessa näkyy myös tutkimusyhtiö T-Media Oy:n tekemissä vuosittaisissa Luottamus & Maine -tutkimuksissa. Vuonna 2013 Lidl ohitti maineessa Keskon ja vuonna 2015 Lidlistä tuli vähittäiskaupan ykkönen, kun se ohitti myös S-ryhmän.[43][44]

title: Lidl Suomi

text: Lidl-myymälöitä oli toukokuussa 2018 Suomessa yli 170.[2] Suomen suurin Lidl-myymälä sijaitsee Kuopiossa Haapaniemenkadulla.[3]

title: Lidl Suomi

text: Lidl on Suomen kolmanneksi suurin päivittäistavaraketju markkinaosuudella mitattuna.[1] Kansainvälisen Lidl-ketjun Suomessa toimiva tytäryhtiö on Lidl Suomi Ky.

title: Lidl

text: Lidl toimii Suomessa itsenäisenä tytäryhtiönä, Lidl Suomi Ky:nä. Kommandiittiyhtiöllä on pääkonttori Espoon Niittykummussa[13] ja jakelukeskukset Laukaassa Keski-Suomessa ja Janakkalassa Etelä-Suomessa.[14] Suomen kymmenen ensimmäistä Lidl-myymälää avattiin elokuun lopulla 2002.[15] Lidl-myymälöitä oli Suomessa syyskuussa 2016 yhteensä 152 kappaletta[16].

title: Lidl

text: Kovasta maineestaan tunnettu Lidl oli Saksassa tehnyt täyskäännöksen vuonna 2011 ja alkanut pitää huolta maineestaan vastuullisena yrityksenä. Yrityksen brändiarvo onkin noussut huomattavasti Saksan kolmanneksi. Viime aikoina Lidl on muun muassa vaatinut koko alalle minimipalkkoja, lopettanut hummerien myynnin eläinsuojelijoiden toivomuksesta ja ollut edelläkävijä reilun kaupan tuotteissa.[22]

title: Lidl

text: Lidl huomioi toiminnassaan ympäristöasioita. Suomeen tullessaan Lidl toi saksalaiseen tyylin myymälöiden pakastealtaisiin kannet, joilla säästetään energiaa. Sittemmin myös muut kauppaketjut ovat hiljalleen omaksuneet pakastealtaiden kannet myymälöihinsä. Lidlissä myytävä uusiomuovikassi on valmistettu sataprosenttisesti kierrätysmuovista, ja sille on myönnetty saksalainen Blaue Engel -ympäristömerkki.[23]

title: Lidl Suomi

text: Lidlillä on useita omia tuotemerkkejä (katso Lidlin omat merkit). Lidlin Milbona-tuotemerkillä myytävän maidon valmistaja vaihtelee, mutta alkuperämaa on Suomi. Karlens-juomat tulevat Laitilan Wirvoitusjuomatehtaalta.[22]

title: Lidl Suomi

text: Suomen Lidlien ainoa kahvipiste sijaitsee Sodankylän Lidlissä. Kahvipisteestä voi ostaa teetä ja kahvia. Lidl selvitti kahvipisteiden perustamista myös muihin myymälöihinsä vuonna 2014.[24]

title: Lidl Suomi

text: Lidlin maine Suomessa ei ollut aiemmin hyvä. Sitä pidettiin halpakauppana. Asiakkaissa korostuivat 2000-luvun ensivuosikymmenellä ääripäät: huonosti toimeentulevat ja toisaalta erittäin hyvin toimeentulevat paljon ulkomailla oleskelleet, jotka olivat tottuneet ulkomailla Lidliin. Kaupan laatumielikuva nousi kuluttajien mielissä halvasta kaupasta hinta-laatusuhteeltaan erittäin hyväksi vuoteen 2013 mennessä. Maine vastuullisena kauppana ja työpaikkana nousi myöhemmin. Muutoksen takana on tuotevalikoiman muutos ja viestinnän muutos: aluksi Lidl vältteli mediaa. Toiminnassaan Lidl seuraa kuluttajien toiveita, kun aiemmin se esimerkiksi piti lyhyitä kassatiskejä, vaikka asiakkaat inhosivat niitä.[16]

title: Lidl

text: Tammikuussa 2009 Lidl sai Saksassa 1,5 miljoonan euron sakot 12 osavaltiosta työntekijöiden urkinnasta. Lidl keräsi päätöksen mukaan tietoja kohtuuttoman laajalti: työntekijöiden henkilökohtaisista ongelmista, taloudesta ja terveydestä. Valvontakameroita oli henkilökunnan pukuhuoneissa ja vessoissa. Lidlin liikevaihto Saksassa on yli 13 miljardia euroa, johon verrattuna sakko on vähäinen.[18] Der Spiegelin mukaan Lidlin, Deutsche Bahnin ja Deutsche Telekomin vakoilu johti uuteen työnantajan vakoilun estävään lakiin Saksassa syksyllä 2009.[19]

title: Lidl Suomi

text: Suomalaisia tuotteita menee Lidlin myymäläverkon kautta ainakin Ruotsiin, Norjaan, Unkariin, Hollantiin ja Tanskaan.[26] Esimerkiksi Italian ja Ranskan Lidleissä on toisinaan teemana Pohjoismaiset tuotteet, jolloin myymälöissä myydään myös suomalaisia tuotteita, kuten karjalanpiirakoita ja lakritsia.

title: Lidl Suomi

text: Vuonna 2004 kuluttaja-asiamies huomautti Lidliä mainonnasta. Huomautuksesta Lidl sitoutui olemaan käyttämättä vertailuhintoja hedelmien ja vihannesten yhteydessä.[38]

title: Lidl Suomi

text: Tammikuun alussa 2009 uutisoitiin Lidlin aloittavan oman merkonomiohjelman Tampereella, Jyväskylässä, Oulussa ja Helsingissä yhdessä Amiedun kanssa.[49] Joulukuussa 2013 Lidl haki Suomesta opiskelijoita Saksaan kolmivuotiseen korkeakoulutukseen, josta maksetaan kuukausipalkkaa.[50]

title: Lidl

text: Vuonna 2017 Lidl teki kansainvälisen mainoskampanjan, jossa suomalainen laulaja Saara Aalto lauloi niillä 20 kielellä joita Lidlin markkina-alueilla puhutaan.[12]

title: Lidl

text: Lidlin omistaa Schwarz Holding Group, joka omistaa myös saksalaiset Handelshof- ja Kaufland-myymäläketjut. Lidlin pääomistaja on saksalainen Dieter Schwarz ja omistusta hallinnoi Dieter-Schwarz-Stiftung-säätiö, jonka tehtävänä on tukea tiedettä ja taidetta.[4] Omistusjärjestely on monimutkainen, satojen yhtiöiden muodostama kudos.[5]

title: Lidl Suomi

text: Lidlin kilpailukeinona on edullinen hinta,[18] joka näkyy myös yrityksen entisessä sloganissa Lidl on halpa! Nykyiset sloganit ovat Taattua laatua, vain Lidlistä ja Lidl – laadukkaasti halpa. Lidlin perusarvoja ovat selkeys ja yksinkertaisuus,[19] jotka näkyvät kaikessa toiminnassa. Niinpä muun muassa yksinkertainen linja tuotteiden esillepanossa ja myymälöiden sisustuksessa on tietoinen valinta.[20] Yrityksen toiminta-ajatuksena on tarjota asiakkaille korkealaatuisia tuotteita halpaan hintaan.[18] Halvan hinnoittelun mahdollistavat suuret sisäänostomäärät, logistiikkaratkaisut, tiukka hinnoittelu ja litteä organisaatio.[18] Lidlissä ei ole käytössä etukorttijärjestelmää[21].

title: Cory Lidle

text: Lidle oli kotoisin Los Angelesista ja keksijä Robert Fultonin jälkeläisiä. Syntyjään Hollywoodista, hän kävi koulunsa West Covinan kaupungissa ja pääsi lukiosta 1990. Hän pelasi baseballia jo West Covinan aikoinaan joukkuetoverinaan muiden muassa toinen tuleva ammattilaispelaaja Jason Giambi. 7. tammikuuta 1997 naimisiin menneellä Lidlellä oli vaimonsa Melanie Varelan kanssa yksi poika nimeltä Christopher. Ensimmäisen pääsarjaottelunsa Lidle pelasi New York Metsissä 8. maaliskuuta 1997. Hänet myytiin New York Yankeesiin edellisestä joukkueestaan Philadelphia Philliesistä kesällä 2006.

title: Lidl Suomi

text: Lidlin Suomeen tulon jälkeen suomalaisia alan suurtoimijoita K- ja S-ryhmää on kritisoitu bonuskorttijärjestelmistä asiakkaille aiheutuvista kuluista. Järjestelmän hintoja kohottava vaikutus on myös myönnetty S-ryhmästä.[40] Toukokuussa 2014 YLE vertaili Suomessa toimivien kolmen suuren kauppaketjun omien merkkien edullisuuden kokoamalla 31 tuotteen ruokakorin ja laskemalla niiden vuosikulutuksen eri talouksissa. Lidl oli vertailun selvästi edullisin. Sen mukaan nelihenkiselle perheelle Lidl oli 21 prosenttia edullisempi kuin K-ryhmä ja 14 prosenttia edullisempi kuin S-ryhmä.[41]

title: Lidl Suomi

text: Lidl Suomi Ky:n toimitusjohtajana toimi alussa Antti Tiitola. Tiitola oli vuoden 2008 alkupuoliskon sapattivapaalla, jonka aikana virkaa toimittavana toimitusjohtajana toimi Peter Ahlström.[12] Vuonna 2010 Lidlin toimitusjohtaja Antti Tiitola jätti Lidlin ja aikaisemmin Lidl-ketjua rakentamassa olleesta Lauri Sipposesta tuli uusi Lidl Suomen toimitusjohtaja.[47]


query: Mikä on Nizzan asukasluku?

title: Nizza

text: Nizza ( /nis/) on kaupunki Välimeren rannikolla Ranskan kaakkoisosassa. Se on Alpes-Maritimesin departementin pääkaupunki, ja sen väkiluku on noin 348000 (2011)[1] ja esikaupungit mukaan luettuina lähes miljoona.

title: Nizzan kreivikunta

text: Koska Nizzan kreivikuntaa pidettiin liian pienenä, jotta siitä olisi voitu muodostaa oma departementtinsa, se yhdistettiin aiemmin Varin departementiin kuuluneen Grassen piirikunnan kanssa uudeksi Alpes-Maritimes -nimiseksi departementiksi. Tähän departementtiin kuuluva Nizzan arrondissementti käsittää käytännössä samat alueet, jotka historiallisesti kuuluvat Nizzan kreivikuntaan. Nykyään tämä departementti kuuluu Provence-Alpes-Côte d'Azurin hallintoaluetta.

title: Nizzan raitiotieliikenne

text: Vuonna 2013 valmistui raitiotien ensimmäinen laajennus Pont Micheliin asti. Vuotta myöhemmin aloitettiin raitiotien toisen linjan rakennustyöt. Linja 2 on 11,3 kilometriä pitkä ja kulkee Nizzan lentoasemalta Nizzan keskustan suuntaan. Uudesta linjasta 3,2 kilometriä kulkee tunnelissa maan alla. Linjan 2 ensimmäinen osuus avattiin liikenteelle kesällä 2018.

title: Nizzan karnevaali

text: Nizzan karnevaali on Ranskan suurin karnevaali ja yksi maailman tunnetuimmista. Se järjestetään joka helmikuu kahden viikon ajan Nizzassa, ja se tuo kaupunkiin 1,2 miljoonaa vierailijaa. Se on tärkein Nizzan vuosittaisista noin 850 kulttuuri-, juhla- ja urheilutapahtumasta.

title: Alpes-Maritimes

text: Alpes-Maritimes on departementti Kaakkois-Ranskassa Provence-Alpes-Côte d'Azurin alueella. Sen departementtinumero on 6 ja prefektuuri eli pääkaupunki Nizza. Asukasluku on noin 1 064 000 ja pinta-ala 4 299 km². Arrondissementteja on tässä departementissa 2 ja kuntia 163.

title: Nizzan karnevaali

text: Vuodesta 1996 lähtien karnevaalin on järjestänyt Nizzan turistitoimisto. Se korvasi juhlatoimikunnan, joka oli ollut vastuussa karnevaalin järjestämisestä vuodesta 1873 lähtien. Seuraavan vuoden karnevaalin teema ja ajankohta julkistetaan kuluvan karnevaalin viimeisenä päivänä. Vuonna 1997 taiteelliseksi johtajaksi nimitetty Gad Weil antoi uuden sysäyksen Nizzan karnevaalille.

title: Nizzan kreivikunta

text: Kreivikunta liitettiin uudestaan Ranskaan vuonna 1860 Italian yhdistymiseen johtaneiden sotien tuloksena. Vuonna 1858 Ranskan keisari Napoleon III ja Sardinian pääministeri tekivät Plombièresissä salaisen sopimuksen, jossa Ranska lupasi auttaa Sardiniaa Itävaltaa vastaan mahdollisesti syttyvässä sodassa ja hyväksyä Itävallalle kuuluneiden Lombardian ja Venetian liittäminen Sardiniaan. Vastikkeeksi Ranskan sotilaallisesta tuesta Sardinian oli kuitenkin luovutettava Nizza ja Savoiji Ranskalle. Vuonna 1859 näytti kuitenkin jonkin aikaa siltä, ettei alueliitosta voitu toteuttaa, sillä Napoleon III teki Itävallan kanssa erillisrauhan, ennen kuin Venetia oli valloitettu. Sen sijaan maaliskuussa 1860, kun valmisteltiin Parman, Modenan ja Toscanan yhdistämistä Sardinian kuningaskuntaan, Napoleon III ilmoitti hyväksyvänsä nämä liitokset edellyttäen, että Nizza ja Savoiji samalla luovutettiin Ranskalle.Torinon rauhansopimus 24. maaliskuuta 1860 vahvisti näiden alueiden liittämisen Ranskaan. Sekä Savoijissa että Nizzassa asiasta järjestettiin kansanäänestys, jossa suuri enemmistö äänestäjistä kannatti alueliitosta. Ranskan joukot saapuivat Nizzaan 14. kesäkuuta 1860.

title: Pariisi–Nizza-ajo 2007

text: Pariisi–Nizza-ajon 7. etappi 2007 ajettiin osuudella Nizza > Nizza 18. maaliskuuta 2007.

title: Pariisi–Nizza-ajo 2010

text: Pariisi–Nizza-ajo 2010 oli järjestyksessään 68. maantiepyöräilyn Pariisi–Nizza-etappikilpailu. Se alkoi prologilla Montfort-l'Amaury'ssa 7. maaliskuuta 2010 ja päättyi Nizzaan 14. maaliskuuta. Prologin lisäksi kilpailussa ajettiin seitsemän yhteislähtöetappia. Kilpailun kokonaispituus oli 1 288 kilometriä.

title: Nizzan kreivikunta

text: Nizzan kreivikunta ( tai "Pays Niçois", tai "Paese Nizzard") on historiallinen alue kaakkois-Ranskassa, Nizzan kaupungin ympäristössä, ja käsittää suurimman osan nykyisestä Alpes-Maritimesin departementista. Se rajoittuu lännessä Var-jokeen, idässä Alppien eteläisimpään osaan ja etelässä Välimereen. Nizzan kreivikuntaan kuului myös itäisin osa Ranskan Rivierasta eli Côte d'Azurista. Kreivikunta kuului aikoinaan Savoijin herttuakuntaan, myöhemmin Sardinian kuningaskuntaan vuoteen 1860 saakka, jolloin se liitettiin Ranskaan.

title: Pariisi–Nizza-ajo 2011

text: Pariisi–Nizza-ajo 2011 oli järjestyksessään 69. maantiepyöräilyn Pariisi–Nizza-ajo. Kilpailu alkoi 6. maaliskuuta Houdanista ja päättyi Nizzaan 13. maaliskuuta. Kilpailussa ajettiin seitsemän yhteislähtöetappia ja yksi aika-ajo. Kokonaispituus oli 1 307 kilometriä. Kilpailun järjestelyistä vastasi Amaury Sport Organisation.

title: Pariisi–Nizza-ajo 2009

text: Pariisi–Nizza-ajo 2009 oli järjestyksessään 67. maantiepyöräilyn Pariisi–Nizza-ajo. Etappikilpailu alkoi henkilökohtaisella aika-ajolla Amilly'ssa 8. maaliskuuta ja päättyi Nizzaan 15. maaliskuuta 2009.

title: Nizzan kreivikunta

text: Nimitys "Nizzan kreivikunta" tuli käyttöön 1500-luvulla, Savoijin herttua Kaarlen hallituskaudella. Kreivikunnan historiallinen pääkaupunki on Nizza

title: Pariisi–Nizza-ajo 2007

text:
Vuoden ja pyöräilykauden 2007 alusta lähtien suurten tour-kilpailujen järjestäjien (ASO, Unipublic ja RCS Sport) sekä kansainvälisen pyöräilyliiton (UCI) välillä on vallinnut kiista. Seurauksena kiistasta on ollut ruotsalaisen tallin Unibet.comin joukkueen valitsematta jättäminen noiden kolmen organisaation kilpailuihin. Pariisi–Nizza-ajo 2007 on muutaman kuukauden ajan ollut vilkkaan keskustelun kohde lehdistössä, kun ASO on kieltäytynyt valitsemasta ruotsalaista joukkuetta Ranskan lain perusteella. UCI puolestaan pyysi talleja boikotoimaan Pariisi–Nizza-ajo 2007 -kilpailua. Juuri ennen kisan loppua saatiin kuitenkin aikaan välirauha.
Pariisi–Nizza-ajon prologi 2007 ajettiin Issy-Les-Moulineaux'ssa 11. maaliskuuta 2007.

title: Nizzan sopimus

text: Nizzan sopimus on Eurooppa-neuvoston Nizzassa omaksuma sopimus kahden Euroopan unionin perustamissopimuksen uudistamiseksi. Perustamissopimukset olivat Maastrichtin sopimus ja Euroopan talousyhteisön ja atomienergiayhteisön perustanut Rooman sopimus. Nizzan sopimus astui voimaan 1. helmikuuta 2003.

title: Pariisi–Nizza-ajo 2018

text: Pariisi–Nizza-ajo 2018 oli järjestyksessään 76. maantiepyöräilyn Pariisi–Nizza-ajo. Kilpailu alkoi Chatousta 4. maaliskuuta ja päättyi Nizzaan 11. maaliskuuta. Kilpailussa ajettiin seitsemän yhteislähtöetappia ja yksi henkilökohtainen aika-ajo.

title: Nizzan kreivikunta

text: Italian kansallissankariksi noussut Giuseppe Garibaldi, joka oli syntynyt Nizzassa, vastusti kuitenkin ankarasti kotikaupunkinsa liittämistä Ranskaan. Hänen mukaansa Nizzan kreivikunta oli oleellisesti italialainen eikä sitä olisi pitänyt myydä "lunnaina" laajentumaan pyrkivälle Ranskalle. Garibaldi syyttikin Cavouria petturiksi, joka oli kavaltanut Nizzan Ranskalle.

title: Nizzan malli

text: Teorialla selitetään muun muassa kaukana Auringosta olevat planeetat Uranus ja Neptunus, Oortin pilvi ja Kuiperin vyöhyke. Nizzan mallia on täydennetty monilla lisäteorioilla. Näitä ovat mm. "Grand Tack", "Nizzan malli 2", "hyppäävä Jupiter" ja "viides jättiläisplaneetta". Grand Tack väittää Jupiterin harventaneen vaelluksillaan asteroidivyöhykettä.

title: Pariisi–Nizza-ajo 2008

text: Pariisi–Nizza-ajo 2008 järjestettiin perinteisenä maantiepyöräilyn etappikilpailuna 9.–16. maaliskuuta 2008. Kilpailu alkoi prologilla Amilly'n kaupungissa ja päättyi Nizzaan. Kyseessä oli järjestyksessään 66. Pariisi–Nizza-ajo.

title: Nizza

text: Nizza perustettiin 330 eaa. kreikkalaisena siirtokuntana, nimi Nikaia tarkoittaa voittoa. Myöhemmin alueelle saapuivat roomalaiset, joiden jäljiltä kaupungissa on muun muassa kylpylän jäännökset. Keskiajalla asutus vetäytyi rannan linnavuorelle. 1200-luvulla kaupunki joutui Provencen kreivien hallintaan. Vuodesta 1388 lähtien Nizza kuului Savoijiin, josta myöhemmin muodostettiin Sardinian kuningaskunta, ja Nizzasta tuli siihen kuuluneen Nizzan kreivikunnan pääkaupunki. Vuonna 1860 Nizza liitettiin Ranskaan.[2]

title: Pariisi–Nizza-ajo 2008

text: Pariisi–Nizza alkoi sekavissa tunnelmissa, sillä kansainvälinen pyöräilyliitto UCI on uhannut sulkea kilpailuun osallistuvat tallit kaikista järjestämistään kilpailuista . Syynä on UCI:n ja Pariisi–Nizzan järjestäjän ASO:n kiista siitä, saako kilpailuihin kutsuttavat tallit päättää kilpailun järjestäjä vai UCI. Uhkauksesta huolimatta tallit päättivät osallistua kilpailuun .

title: Nizzan karnevaali

text: Karnevaalien Kuninkaan ensiesiintyminen oli helmikuun 14. päivänä vuonna 1882, jolloin Place de la Préfecture -aukiolla aiemmin liikumattomana karnevaaleja seurannut riepu- ja olkinukke vaihtui Karnevaalien Kuninkaaksi, joka osallistui kulkueeseen omalla vaunullaan kuten muutkin nuket. Vuonna 1892 Nizzassa käytettiin ensimmäistä kertaa nykyaikaisia paperisia konfetteja, jotka oli otettu käyttöön vuotta aikaisemmin Pariisin karnevaaleissa ja joita siksi kutsuttiin nimellä "Pariisin konfetit". Vuoteen 1892 asti Nizzan karnevaaleissa oli käytetty vain kipsisiä konfetteja eli "italialaisia konfetteja". Niitä käytettiin paperisten konfettien rinnalla aina vuoteen 1955 asti, jolloin ne kiellettiin Nizzassa.

title: Nizzan nykytaiteen museo

text: Nizzan nykytaiteen museo ("Musée d’art moderne et d’art contemporain, MAMAC") on Nizzassa Ranskan Rivieralla sijaitseva taidemuseo, joka on avattu kesällä 1990. Sen ovat suunnitelleet Yves Bayard ja Henry Vidal.

title: Nizzan kreivikunta

text: Vaikka Nizzan kreivikunta ei vuoden 1860 jälkeen kuulunutkaan Italian nationalistien tärkeimpiin vaatimuksiin, jotkut heistä pitivät sitä osana "Italia Irredentaa" eli Italian "lunastamattomia alueita". Kun Italia toisen maailmansodan aikana miehitti osan Kaakkois-Ranskaa, Nizza ympäristöineen liitettiin hallinnollisestikin Italiaan, mutta palautettiin Ranskalle sodan jälkeen. Nimitystä "Nizzan kreivikunta" käytetään kuitenkin edelleen epävirallisissa yhteyksissä, sillä alueen katsotaan yhä selvästi erottuvan, paitsi historiallisesti, myös kulttuurisesti naapurialueestaan Provencesta.

title: Pariisi–Nizza-ajo

text: Pariisi–Nizza-ajo on etapeittain ajettava vuotuinen polkupyöräkilpailu Ranskassa sijaitsevien Pariisin ja Nizzan kaupunkien välillä. Kilpailua nimitetään tuttavallisesti "Course au Soleil'ksi", sillä se on matka perinteisesti kohden auringonpaistetta. Kilpailu on pyöräilyvuoden kansainvälinen avajaiskilpailu.

title: Nizzan raitiotieliikenne

text: Nizzan raitioliikenne on yksi Nizzan julkisen liikenteen muodoista.

title: Nizza

text: Jalkapallojoukkue OGC Nice pelaa Ranskan pääsarjassa. Nizza on tunnettu myös kuuluisan pyöräilykilpailun Pariisi–Nizza-ajon maalipaikkana.

title: Coaraze

text: Coaraze [kɔaʁaz] on Ranskan kunta Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella Alpes-Maritimesin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 811. Coaraze kuuluu departementissaan Contesin kantoniin Nizzan arrondissementissa. Kunta sijaitsee Nizzasta noin 25 kilometriä pohjoiseen.

title: Pariisi–Nizza-ajo 2017

text: Pariisi–Nizza-ajo 2017 on järjestyksessään 75. maantiepyöräilyn Pariisi–Nizza-ajo. Kilpailu alkoi Bois-d'Arcysta 5. maaliskuuta ja päättyy Nizzaan 12. maaliskuuta. Kilpailussa ajetaan seitsemän yhteislähtöetappia ja yksi henkilökohtainen aika-ajo. Kokonaispituus oli 1 233,5 kilometriä.

title: Nizzan nykytaiteen museo

text: Carraran marmorilla vuorattu suuri taidemuseorakennus sijaitsee Nizzan keskustan Promenade des Arts -katuosuudella, Acropolis-kongressipalatsin eteläpuolella ja vastapäätä Nizzan teatteritaloa. Rakennus koostuu neljästä tornimaisesta osasta, joita yhdistävät läpinäkyvät kävelysillat. Rakennuksen sisäpiha on nimetty taidemaalari Yves Kleinin aukioksi. Museossa on paljon töitä Kleiniltä sekä Niki de Saint Phallelta, joka lahjoitti niitä museon kokoelmiin vuonna 2001.

title: Nizzan malli

text: Teoria Nizzan malli 2 alkaa alkuperäistä Nizzan mallia edeltävästä tilanteesta. Siinä neljä suurta jättiläisplaneettaa kiertävät alussa rataresonanssein toisiinsa sidonttuna. Vuorovaikutukset planetesimaalien kanssa ajavat jättiläisplaneettoja kohti Aurinkoa. Ne muuttavat sisimmän jättiläisplaneetan radan soikeaksi.


query: Kuinka monta henkilöliikenteen asemaa Tampere–Pori-radalla on?

title: Tampere–Pori-rata

text: Rataosuudella on 7 henkilöliikenteen nykykäytössä olevaa asemaa: Tampere, Nokia, Karkku, Vammala, Kokemäki, Harjavalta ja Pori. VR liikennöi rataosuudella InterCity-junia.[1]

title: Ulvila

text: Ulvilan kautta kulkevat Tampere–Pori-rata, Porin ja Helsingin välinen valtatie 2 sekä Porin ja Tampereen välinen valtatie 11. Ulvilan (Friitalan) rautatieasema (alkujaan laituri) ja Haistilan pysäkki kuuluivat Porin radan alkuperäisiin liikennepaikkoihin. Haistilassa oli radan toiminnan alkuvuosina vilkas lastaussatama, josta junilla sisämaasta tuotu puutavara lastattiin proomuihin kuljetettavaksi edelleen Mäntyluodon satamaan. Maantieliikenteen syrjäytettyä raideliikenteen molemmat liikennepaikat lakkautettiin: Haistilan seisake vuonna 1974, Friitalan asema kymmenen vuotta myöhemmin.[12]

title: Mäntyluodon rautatieasema

text: Asema sijaitsee Tampere–Pori-radan Tahkoluotoon jatkuvan rataosuuden varrella noin kilometrin päässä Mäntyluodon satamasta. Asemalla on ainoastaan tavaraliikennettä. Rataosa Porin keskustasta Mäntyluotoon rakennettiin vuosina 1898–1899. Henkilöliikenne junalla Mäntyluotoon lopetettiin vuonna 1953, mutta sitä kokeiltiin lyhyen aikaa kiskobusseilla vuonna 1975, jolloin pysähdyspaikat olivat Kirrinsannassa lähellä nykyistä rautatieasemaa ja satamassa puoli kilometriä asemalta eteenpäin.

title: Tampere–Pori-rata

text: Tampere–Pori-rata on Suomen rataverkon osuus Tampereelta Nokian ja Kokemäen kautta Poriin, josta se jatkuu edelleen Mäntyluodon ja Tahkoluodon satamiin. Rataosan pituus on noin 155 kilometriä, ja se on pääosin yksiraiteinen. Osuus Tampere–Pori on sähköistettyä rataa ja osuus Tampere–Lielahti on kaksiraiteinen. Radan suurin sallittu nopeus henkilöliikenteelle on 140km/h ja tavaraliikenteelle 100km/h. Kokemäellä radasta erkanee Rauman rata.

title: Merstolan rautatieasema

text: Merstolan rautatieasema sijaitsi Harjavallassa Merstolan kylässä Tampere–Pori-radan varrella. Asema valmistui Oulun radan asemarakennusten tyyppipiirustusten mukaan samaan aikaan rautatien kanssa vuonna 1895. Virallisesti Merstolan asema vihittiin käyttöön marraskuussa. Junaliikenne oli alkanut jo maalis-huhtikuun aikana.

title: Seututie 249

text: Tie saa alkunsa valtatien 12 risteyksestä Keikyän itäpuolelta. Ensin tie läpäisee Keikyän vanhan kuntakeskuksen, jossa se ylittää Kokemäenjoen ja ohittaa yhdystien 2481 risteyksen. Keikyästä tie jatkaa kohti pohjoista ja läpäisee Äetsän vanhan kuntakeskuksen Pehulan. Sen jälkeen tie saapuu Kiikkaan, jossa se alittaa kantatien 44 sekä Tampere–Pori-radan. Seuraavaksi tie saapuu Sastamalan keskustaan Vammalaan, jossa se alittaa jälleen Tampere–Pori-radan. Vammalan jälkeen tie jatkaa radan myötäilyä ja alittaa sen vielä kolmannen kerran Heinoon kylässä noin viisi kilometriä ennen Karkkua. Karkun ohituksen jälkeen tie erkaantuu myötäilemästä Tampere–Pori-rataa ja kohtaa Häijäässä valtatien 11. Sieltä tie jatkaa kohti pohjoista ohittaen Hämeenkyrön Haukijärven ja Mustajärven päättyen lopulta Kyröskosken reunalla valtatien 3 kiertoliittymään, josta alkaa Kyröskosken keskustaan johtava Yhdystie 3002.

title: Kyttälän rautatieasema

text: Kyttälä kuului vuonna 1895 avatun Tampere–Pori-radan alkuperäisiin liikennepaikkoihin. Alkuperäinen pysäkkirakennus rakennettiin Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaisesti vuonna 1895 samanlaisena kuin läheiset Kauvatsan ja Risten asemat samalla rataosalla, mutta se tuhoutui tulipalossa jo elokuussa 1897. Uusi asemarakennus rakennettiin samoin piirustuksin, mutta se puolestaan poltettiin kansalaissodan aikana 17. huhtikuuta 1918. Sen tilalle rakennettiin kolmas lautarakenteinen asemarakennus. Alkuperäinen hirsinen vesitorni korvattiin vuonna 1916 tiilisellä.

title: Petite Ceinture

text: Henkilöliikenteen asemien lisäksi radan varrella oli viisi paikallisliikenteen tavara-asemaa:

title: Uusikaupunki

text: Junarataa esitettiin ensimmäistä kertaa Uuteenkaupunkiin 1880-luvulla. Tällöin ehdotettiin, että Tampereen–Porin radalta rakennettaisiin haararata Uuteenkaupunkiin. Hanke ei kuitenkaan edennyt, joten myöhemmin ehdotettiin Uudenkaupungin ja Turun välistä rautatietä. Rautatie hyväksyttiin rakennettavaksi vuonna 1909, ja vuonna 1925 rata vihittiin käyttöön. Radan henkilöjunaliikenne lakkautettiin vuoden 1992 lopussa. 2000-luvulla henkilöliikenteen uudelleenavaamisesta on tehty selvityksiä, mutta radan sähköistämistä on pidetty kannattamattomana pienen liikennemäärän takia. Uudenkaupungin radan sähköistämisestä päätettiin keväällä 2017. Työt alkavat alkuvuodesta 2018 ja valmistuvat vuonna 2021. Sähköistäminen ei suoraan liity henkilöliikenteen avaamiseen, mutta tekee sen mahdolliseksi.

title: Tampere–Pori-rata

text: Pääosa radalla olleista pienistä liikennepaikoista poistettiin käytöstä Porin ja Kokemäen välillä 1960–1970-lukujen aikana sekä myöhemmin 1980-luvun loppuun mennessä myös Kokemäen ja Tampereen välillä. Radan sähköistys valmistui 2000-luvun vaihteessa. Alkuperäiset asemarakennukset ovat yhä käytössä Nokialla, Karkussa ja Vammalassa, lisäksi niitä on käytöstä poistettuina edelleen Siurossa, Kiikassa ja Nakkilassa. Hyvin monta radan varren alkuperäistä asemarakennusta tuhoutui sisällissodan aikana keväällä 1918. Tuolloin räjäytettiin myös Siuronkosken rautatiesilta silloisten Suoniemen ja Pohjois-Pirkkalan rajalla sekä Pahakosken rautatiesilta Kokemäellä. Porin rautatieasema siirrettiin puolitoista kilometriä alkuperäiseltä paikaltaan kaakkoon Pori–Haapamäki-radan rakentamisen yhteydessä 1930-luvulla.[4]

title: Lavia

text: Lavian halki kulkee kantatie 44, josta erkanevat kunnan alueella seututiet Kullaalle, Noormarkkuun, Pomarkkuun ja Sastamalan Suodenniemen kylän kautta Tampereen suuntaan. Valtatie 11 Porista Tampereelle kulki ennen Lavian kirkonkylän kautta, mutta uudelleen rakennettuna se on jäänyt muutaman kilometrin päähän kunnan etelärajasta. Lähin rautatieasema on Karkun rautatieasema Tampere–Pori-radalla. 1980-luvun alkuvuosiin saakka lähin rautatieasema sijaitsi Pori–Haapamäki-radalla Kankaanpäässä. Lähimmät lentokentät ovat Porin lentoasema ja Tampere-Pirkkalan lentoasema.

title: Epilä

text: Tampere–Pori-radan valmistuttua vuonna 1895 avattiin Epilän rautatieasema, jonka ympäristöön alkoi kehittyä uusi asunto- ja teollisuusalue. Näin talonnimestä oli tullut alueennimi. Epilän alue siirrettiin muiden Tampereen läntisten esikaupunkialueiden mukana siihenastisesta Pohjois-Pirkkalasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa. Epilän, Kaarilan ja Hyhkyn kaupunginosien yhteinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1953. Epilän seisake poistettiin käytöstä vuonna 1979, oltueen henkilöliikenteen käytössä avaamisestaan tuohon asti.

title: Kiikka

text: Kiikan kautta kulkeva Tampere–Pori-rata avattiin liikenteelle vuonna 1895 ja samana vuonna valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukainen Kiikan rautatieasema, joka on yksi Porin radan säilyneistä alkuperäisistä asemarakennuksista. Kiikan asema suljettiin vuonna 1983. Myös vuonna 1902 avattu Äetsän rautatieasema, jonka suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm, sijaitsi Kiikan alueella, vaikkakin aivan Keikyän rajan tuntumassa.

title: Ruosniemen rautatieasema

text: Ruosniemen rautatieasema (lyh. Rsn) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Porin alueella rataosuudella Pori-Haapamäki. Se avattiin liikenteelle 16.12.1933, ja paikalle rakennettiin Thure Hellströmin tyyppipiirrustuksin asemarakennus samana vuonna. Ruosniemen alue liitettiin Poriin 1941, ja alueesta muodostui Porin esikaupunkialue. Ruosniemen merkitys henkilöliikenteessä jäikin Poriin menevien hyvien kulkuyhteyksien takia vähäiseksi, mutta tavaraliikenteelle asema oli merkittävä. Asema muutettiin miehittämättömäksi 1968, ja henkilöliikenne loppui muun radan tavoin 31.5.1981. Ruosniemestä tuli radan päätepiste vuonna 1985, kun rataosa Kankaanpäähänhän poistettiin käytöstä. Ratayhteys Ruosniemestä pohjoiseen katkesi, kun Kullaalle menevän maantien ylittänyt ratasilta penkereineen purettiin.

title: Parkanon rautatieasema

text: Parkanon rautatieasema rakennettiin -oikoradan yhteydessä paikkaan, jossa oikorata ristesi Haapamäki–Pori-radan kanssa. Alun perin liikennepaikalla ei ollut tarkoitus olla ollenkaan henkilöliikennettä. Vasta yleisön vastustuksen jälkeen Valtionrautatiet päätti rakentaa väliaikaisen parakkityylisen asemarakennuksen henkilöliikenteen palveluja varten. Uuden aseman rakentamisen yhteydessä Haapamäki–Pori-radan linjausta jouduttiin muuttamaan huomattavasti, jotta ratapiha saatiin uuden radan suuntauksen mukaiseksi. Parkanon merkitys risteysasemana jäi kuitenkin vähäiseksi, koska Porin ja Haapamäen välillä oli jo uuden aseman valmistuessa vain vähän liikennettä. Henkilöliikenne Parkanosta Porin ja Haapamäen suuntiin lopetettiin vuonna 1981. Myös tavaraliikenne on loppunut, ja rataosuudella vain Parkano-Niinisalo on liikennöitävissä. Niinisalon liikenne koostuu vain satunnaisista sotilasjunista

title: Lielahden rautatieasema

text: Lielahden rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Tampereen Lielahdessa. Se sijaitsee sekä Tampere–Seinäjoki-radalla että Tampere-Pori-radalla. Porin radan aikainen Lielahden ylikäytävä korvattiin vuonna 1927 Thure Hellströmin suunnittelemalla punatiilisella asemarakennuksella. Asema palveli pitkään kaupunginosan teollisuusyrityksiä. Nykyisen aseman kohdalta rakennettiin jo vuonna 1915 teollisuusraide Lielahden sellutehtaalle.

title: Haapamäen rautatieasema

text: Liikenne oli vilkasta 1970-luvulle saakka, sillä Haapamäen kautta kulki kaikki Pohjanmaalle ja Jyväskylään suuntautunut liikenne. Kun Tampereen–Parkanon–Seinäjoen oikorata valmistui 1971, siirtyi Pohjanmaan suunnan liikenne pois Haapamäen asemalta. Lopullisesti Haapamäki hiljeni pikkuasemaksi, kun rata Jämsänkoskelta Jyväskylään valmistui vuonna 1978. Myös Porin radan henkilöliikenteen lakkautus 1981 vähensi liikennemääriä.

title: Friitala

text: Friitalan rautatieasema toimi vuosina 1895–1970, vuodesta 1932 nimellä Ulvilan rautatieasema. Asema sijaitsi Tampere–Pori-radalla. Asema aloitti toimintansa seisakkeena, mutta se laajennettiin vuonna 1932 rautatieasemaksi. Asemalta rakennettiin 1920-luvulla raide Friitala Oy:n tehtaalle. Teollisuusraide purettiin tehtaan toiminnan supistuttua 1980-luvulla. Matkustajaliikenne päättyi vuonna 1983, mutta satunnaisia tilausjunia pysähtyi vielä 1990-luvulla. Asema paloi vuonna 2003. Asemasta on jäljellä asemapäällikön talo ja laiturin jäännökset.

title: Vammalan rautatieasema

text: Vammalan rautatieasema on yksi Tampere–Pori-radan alkuperäisistä asemarakennuksista; se valmistui Oulun radan asemarakennusten tyyppipiirustusten mukaan viimeistään vuonna 1895, jolloin junaliikenne Tampereen ja Porin välillä alkoi. Samanlaisia ovat alun perin olleet muiden muassa Kovjoen ja Pännäisten rautatieasemat Oulun radalla sekä Pieksämäen ja Suonenjoen asemat Savon radalla. Rakennuksen takapuolelle lisättiin siipiosa vuonna 1925, sen sijaan rakennuksen julkisivu on säilynyt miltei alkuperäisenä. Asemalle rakennettiin vuonna 1898 myös tiilinen kaksipaikkainen veturitalli, joka purettiin 2000-luvun alussa. Alkuperäisen puisen vesitornin tilalle rakennettiin vuonna 1930 tiilinen vesitorni, joka on edelleen pystyssä.

title: Kalkun rautatieasema

text: Kalkun rautatieasema (, vanhan aseman lyh. Kalk ja ratakm 198+674) ) on rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Kalkun kaupunginosassa Tampereella. Asema avattiin alun perin 1896 nimellä Pitkäniemi alueen samannimisen sairaalan mukaisesti. Vuoden 1950 alussa liikennepaikan nimi vaihdettiin Kalkuksi, ja asemalta rakennettiin 1960-luvulla teollisuusraide radan pohjoispuolelle syntyneen kaupunginosan yritysten tarpeisiin.

title: Epilän rautatieasema

text: Epilän rautatieasema () oli rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Epilän kaupunginosassa Tampereella. Liikennepaikka oli radan ensimmäisiä asemia ja se avattiin 1895. Ensimmäinen liikennepaikkarakennus oli vain odotussuoja, joka valmistui 1896. Varsinainen asemarakennus valmistui 1918, mutta vaurioitui välittömästi Suomen sisällissodassa. Korjaustyöt valmistuivat 1920.

title: Tampere–Pori-rata

text: Tampere–Pori-rata seuraa koko matkallaan Kokemäenjokea ja sen vesistöjä. Joen ylitys tapahtuu Kokemäen Risteellä neljän sillan kautta. Rata laskee Tampereelta Poriin yli sata metriä, joskaan erityisen jyrkkiä paikkoja ei ole kuin Nokian ja Siuron välillä. Radan ainoa tunneli on Siuron Linnavuoren entisellä sivuraiteella, mutta jyrkkiä kallioleikkauksia on useita. Jyrkimpiä radalla olleita mutkia oiottiin Nokian ja Vammalan alueilla sekä Kokemäen Ristellä 1960–1980-luvuilla, jolloin se siirtyi eräillä kohdilla kokonaan uuteen paikkaan, mutta vielä nykyisinkin rata seuraa alueella monin paikoin Kuloveden ja Rautaveden rantoja.[4]

title: Kauvatsa

text: Kauvatsalla sijaitsi aiemmin rautatieasema Porin radan varrella, noin neljä kilometriä kirkonkylästä kaakkoon. Nykyisin junat eivät enää normaalisti pysähdy siellä. Kauvatsan ensimmäinen asemarakennus valmistui vuonna 1895, jolloin alkoi junaliikenne Tampereen ja Porin välillä, Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan (samoin piirustuksin kuin esimerkiksi Nokian, Siuron, Karkun ja Kiikan asemat samalla rataosalla). Asemarakennus poltettiin sisällissodan aikana vuonna 1918, ja sen tilalle tehty uusi asemarakennus paloi vuonna 1922. Kolmas asemarakennus valmistui vuonna 1923. Kauvatsan asema muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1968 ja tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1973. Asema lakkautettiin henkilöliikenteen loppuessa vuonna 1989 ja asemarakennus myytiin yksityisomistukseen 1994. Radan varrella sijaitsi vv. 1932–1983 myös Ahvenuksen seisake pari kilometriä Kauvatsan asemalta Porin suuntaan. Sisällissodan aikana asemansedulla käytiin kahakka suojeluskuntalaisten ja venäläisten sotilaiden välillä.

title: Kankaanpää

text: Kankaanpään kautta kulkee myös vuonna 1938 valmistunut Pori–Haapamäki-rautatie, jonka merkitys kuitenkin väheni oleellisesti uuden Tampereen–Seinäjoen radan valmistuttua 1970-luvun alussa. Arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema Kankaanpään rautatieaseman asemarakennus valmistui vuonna 1933, jolloin junaliikenne Porista Kankaanpäähän alkoi, ja samojen piirustusten mukaan rakennettiin Parkanon (nykyisen Kairokosken) (1934) ja Virtain rautatieasemat (1936) samalla rataosalla. Kankaanpään alueella sijaitsivat Kankaanpään ja Niinisalon asemien lisäksi Veneskosken ja Hapuojan seisakkeet. Henkilöjunaliikenne radalla lakkautettiin vuonna 1981 ja Kankaanpään ja Porin välinen rataosuus poistettiin kokonaan käytöstä vuonna 1985. Kankaanpään ja Niinisalon välisen rataosan kunnossapito lopetettiin vuonna 2001. Radalla on ajoittain sotilaskuljetuksia Niinisalon ja Parkanon välillä. Nykyisin lähin henkilöliikenteen rautatieasema sijaitsee Tampere–Seinäjoki-radalla Parkanossa.

title: Tampere–Pori-rata

text: Ajatus Porin sisämaahan yhdistävästä rautatiestä esitettiin ensimmäisen kerran jo 1860-luvulla. Tampereelta pohjoiseen suuntautuvaa rataa suunniteltiin aluksi kulkevaksi Näsijärven länsipuolelta Satakunnan pohjoisosien läpi, josta olisi rakennettu Kankaanpään kautta Poriin kulkeva haararata. Vuoden 1877 säätyvaltiopäivillä tehtiin kuitenkin päätös Tampere–Haapamäki-radan linjauksesta Näsijärven itäpuolelle ja näin myös ensimmäinen suunnitelma Porin radasta raukesi. Jatkossa hanketta piti yllä erityisesti puunjalostusteollisuus, joka halusi rautatieyhteyden Reposaaren satamaan. 1880-luvulla rautatiestä laadittiin kolme eri vaihtoehtoa: Pori–Kokemäki–Loimaa, Pori–Kokemäki–Urjala ja Pori–Kokemäki–Tampere, joista vuoden 1888 valtiopäivillä valittiin toteutettavaksi Tampereelle kulkeva rata. Kaksi ensimmäistä olisivat yhdistäneet Porin vuonna 1876 valmistuneeseen Turku–Toijala-rataan ja sen kautta edelleen Helsingin ja Tampereen väliseen päärataan.[2]

title: Tampere

text: Tampereen väkiluku ja pinta-ala kasvoivat nopeasti 1800-luvun lopulla. Asukasluku kasvoi vuosien 1870 ja 1900 aikana 7000:sta 36000:een. Tampereen talouden nousukausi näkyi myös monien näyttävien kerrostalojen rakentamisessa. Asukasluvun kasvun takia Tampereeseen liitettiin uusia alueita. Pispalan rakentamista vauhditti myös Tampere–Pori-radan valmistuminen 1893.[32]

title: Risten rautatieasema

text: Riste kuului Tampere–Pori-radan alkuperäisiin liikennepaikkoihin. Asemarakennus rakennettiin Oulun radan pysäkkirakennuksen piirustusten mukaan samanlaisena kuin esimerkiksi Nokian, Karkun, Kauvatsan ja Nakkilan asemarakennukset samalla rataosalla. Asema sijaitsi kahden jyrkän kaarteen välisellä lyhyellä suoralla. Pian radan valmistuttua vuonna 1895 rakennettiin Risten asemalta sivuraide läheiselle sorakuopalle ja tältä edelleen vuonna 1919 raide voimalaitokselle.

title: Petroskoin rautatieasema

text: Asema on Murmanskin radan tärkeimpiä henkilöliikenteen asemia. Petroskoin asemalle on säännöllinen junayhteys Pietarin Laatokan rautatieasemalta ja Moskovan Leningradin asemalta, osaksi näiltä asemilta Murmanskiin liikennöivien junien myötä. Murmanskin junat tuovat myös Petroskoihin kattavia suoria junayhteyksiä Venäjän ja muun itäisen Euroopan moniin osiin.

title: Tampere–Seinäjoki-rata

text: Mikäli Parkanoon olisi ollut jo alun alkaen tarkoitus rakentaa henkilöliikenteen asema, linjaus olisi suunniteltu lähemmäs taajamaa. Teknisesti radan rakentaminen taajaman lähelle olisi ollut mahdollista ja kustannuksiltaan saman hintaista.

title: Haapamäki–Pori-rata

text: Jo rakentamisvaiheessa rataosalle rakennettiin useita eritasoliittymiä, ja kaikkien liikennepaikkojen matkustajalaiturit päällystettiin asfaltilla. Radan koko käytössäolon ajan siinä käytettiin alkuperäisiä 1930-luvun Workington-kiskoja. Rata oli siis valmistuessaan varsin uudenaikainen ja laadukkaasti tehty. Koko rataosuudelle rakennettiin kaikkiaan 46 siltaa, suurimpina mm. Noormarkunjoen silta Noormarkussa ja Keiturinsalmen silta Virroilla. Radan rakennuskustannukset olivat yhteensä 227 miljoonaa markkaa, mihin sisältyivät kuntien ja yksityisten myöntämät yhteensä runsaan viiden miljoonan markan avustukset. Kuntien osalta Kihniön avustukset olivat asukasta kohti suurimmat. Moottoriajoneuvojen koon kasvaessa ja maantieliikenteen vilkastuessa suurin osa radan alikäytävistä osoittautui kuitenkin ahtaiksi ja mataliksi, mikä rajoitti vuosikymmenien ajan esimerkiksi Tampereen ja Virtain välisellä tiellä käytettyjen kuorma-autojen tavaratilaa. Tampereen ja Seinäjoen välisen radan ja Parkanon uuden rautatieaseman rakentamisen yhteydessä 1970-luvun alussa Haapamäki–Pori-radan linjausta jouduttiin muuttamaan usean kilometrin matkalta, jotta se saatiin uuden aseman ratapihan suuntaiseksi.