query: Milloin Komorien parlamentti julisti maan itsenäiseksi?

title: Komorit

text: Komorien parlamentti julisti kuitenkin maan itsenäiseksi 6. heinäkuuta 1975. Mayotten saaren edustajat pidättäytyivät parlamentin itsenäisyysäänestyksestä, ja Mayotten asukkaista suurin osa kannatti vuosien 1974 ja 1976 kansanäänestyksissä pysymistä Ranskan yhteydessä.[2]

title: Katalonian kriisi 2017

text: Katalonian parlamentti julisti alueen itsenäiseksi 27. lokakuuta. 135:stä parlamentin edustajasta 70 äänesti puolesta, 10 vastaan. Suuri osa itsenäisyyden vastustajia marssi ulos äänestyksestä. Mutta Espanjan hallitus vastasi tähän erottamalla Katalonian aluehallinnon. Espanjan senaatti kannatti Katalonian itsehallinnon rajoittamista äänin 214-47.

title: Malakka

text: Malesian ensimmäinen pääministeri Tunku Abdul Rahman julisti maan itsenäiseksi Malakassa 20. helmikuuta 1956.

title: Madagaskar

text: Ranskan siirtomaavallan laajentuminen keskeytti Madagaskarin itsenäisen kehityksen. Ranska aloitti vuonna 1883 sodan, mutta kärsi syyskuussa 1885 tappion Toamasinan luona. Vihollisen sotilaallinen ylivoima pakotti kuitenkin Madagaskarin luovuttamaan Ranskalle maan ulkomaansuhteiden hoidon, maksamaan sotakorvauksia ja antamaan sille Diego Suarezin tukikohdan (nykyinen Antsiranana). Vuonna 1890 solmitussa sopimuksessa Ranska tunnusti Sansibariin kohdistuvat Britannian vaatimukset, ja Britannia luopui samalla oikeuksistaan Madagaskariin. Ranska aloitti joulukuussa 1894 maata vastaan uuden sodan, valtasi sen tärkeimmät satamat ja syyskuussa 1895 pääkaupungin Antananarivon. Kuningatar Ranavalona III allekirjoitti sopimuksen, jonka mukaan Madagaskarista tuli Ranskan protektoraatti. Kesäkuussa 1896 Ranskan parlamentti julisti Madagaskarin ja sen lähisaaret Ranskan siirtomaaksi.[15]

title: Albanian historia

text: Ensimmäisen maailmansodan aikana Albania joutui sotanäyttämöksi Italian miehittäessä maan, joka tunnustettiin uudelleen itsenäiseksi vasta 1920. Sodan jälkeen Albania pyrki nojautumaan Italian suojeluun. Maan sisäpoliittiset levottomuudet lakkasivat vuonna 1924 klaanipäällikkö Ahmed bey Zogun noustua valtaan. Vuonna 1925 hän julisti maan tasavallaksi ja tuli valituksi presidentin tehtävään. 1928 hänet julistettiin nimellä Zogu (Zog) I maan kuninkaaksi. Italian vaikutusvalta maan asioihin kuitenkin jatkoi kasvuaan. Huhtikuussa 1939 Mussolinin joukot miehittivät maan ja liittivät sen Albanian protektoraattina Italian alaisuuteen.

title: Indonesia

text: Japanin hyökkäys ja sitä seurannut miehitys toisen maailmansodan aikana päättivät Alankomaiden hallinnon,[46] ja rohkaisivat aiemmin hiljennettyä Indonesian itsenäisyysliikettä. Kaksi päivää Japanin antautumisen jälkeen elokuussa 1945 vaikutusvaltainen nationalistijohtaja Sukarno julisti maan itsenäiseksi, ja hänet nimitettiin sen presidentiksi. Alankomaat yritti saada maan takaisin hallintaansa. Indonesian vallankumous päättyi kuitenkin joulukuussa 1949 siihen, että kansainvälisen painostuksen alla hollantilaiset muodollisesti tunnustivat Indonesian itsenäiseksi.[47] Alankomaille jäi kuitenkin vielä Uuden-Guinean länsiosa, mutta Indonesia vaati myös sitä, ja se liitettiinkin maahan vuonna 1962.[48]

title: Keski-Afrikan tasavalta

text: Keski-Afrikan edustajana Ranskan parlamentissa oli katolinen pappi Barthélemy Boganda, joka vetosi Afrikan vapauttamisen puolesta. Vuoden 1956 Ranskan laki eliminoi vaalien epäoikeudenmukaisuuksia ja perustuslaki vuodelta 1958 hajotti Ranskan Päiväntasaajan Afrikan ja saman vuoden joulukuussa parlamentti julisti Keski-Afrikan tasavallan perustetuksi Boganda pääministerinään. Hän johti maata aina maaliskuuhun 1959, jolloin kuoli lento-onnettomuudessa ja johtoon siirtyi hänen serkkunsa David Dacko. Dacko oli julistamassa maan itsenäisyyttä 13. elokuuta 1960. Dacko julisti maahan yksipuoluejärjestelmän, jota johti Bogandan perustama "Mouvement pour l'évolution sociale de l'Afrique noire" (MESAN). MESAN oli luonteeltaan nationalistinen ja puoliuskonnollinen.

title: Franjo Tuđman

text: Hän perusti oman Kroatian demokraattisen kommunistipuolueensa 1989, josta tuli myöhemmin Kroatian demokraattinen unioni, HDZ. Tämä kansallis-vanhoillinen puolue laillistettiin ja voitti vaalit seuraavana vuonna saaden 42,5% äänistä ja 56% paikoista parlamentista, ja Tuđmanista tuli Kroatian presidentti. Hän julisti maan itsenäiseksi 1991.

title: Katalonian tasavalta (2017)

text: Katalonian tasavalta oli tunnustamaton valtio, jonka Katalonian parlamentti julisti itsenäiseksi Espanjasta 27. lokakuuta 2017. Itsenäisyys julistettiin Katalonian itsenäisyyttä koskevan kansanäänestyksen tulosten perusteella. Julistus hyväksyttiin äänin 70–10. Kaksi äänesti tyhjää. Lisäksi 53 alueparlamentin edustajaa boikotoi äänestystä (parlamentissa on 135 paikkaa). Itsenäisyysjulistusta edelsi Katalonian kriisi 2017.

title: Paluta Badunova

text: Badunova opiskeli Moskovan yliopistossa. Hän liittyi vasemmistolaiseen Valko-Venäjän vallankumouspuolueeseen (BSH) ja toimi sen keskuskomiteassa vuonna 1917. Puolueensa edustajana Badunova oli mukana Valko- Venäjän vallankumouksellisessa Rhadassa. Rhada teki vuosien 1917–1918 aikana merkittäviä päätöksiä. Kokouksessaan 17.–31. joulukuuta 1917 se vaati maalle dekraattista hallintoa, 19.–21. helmikuuta 1918 se julisti itsensä maan korkeimmaksi vallankäyttäjäksi ja väliaikaiseksi hallitukseksi. 24.–25. maaliskuuta se julisti maan itsenäiseksi nimellä Valko-Venäjän kansallinen tasavalta.

title: Komorit

text: Vuonna 2005 tuhannet asukkaat pakenivat tulivuoren syöksemää tuhkaa. Vuonna 2006 anjouanilainen Ahmed Abdallah Mohamed Sambi valittiin liittovaltion presidentiksi. Vuonna 2007 Anjouan valitsi omaksi presidentikseen Mohamed Bacarin. Vuonna 2008 Afrikan unionin ja Komorien joukot pakottivat Anjouanin liittovaltion alaisuuteen. Vuonna 2009 Mayotten saari päätti kansanäänestyksellä liittyä Ranskaan. Komorien hallitus julisti vaalituloksen mitättömäksi. Joulukuussa 2009 presidentti Sambin puolue sai murskavoiton parlamenttivaaleissa. Huhtikuussa 2010 presidentin turvakaartiin liittyi libyalaisia sotilaita kouluttajiksi. Kesäkuussa 2010 poliittiset johtajat saivat sovittua seuraavien vaalien aikataulusta, joka alkoi presidentin esivaaleilla marraskuussa 2010.[2] Vaalit voitti Ikililou Dhoinine, josta tuli Komorien presidentti. Vuoden 2016 presidentinvaaleissa presidentiksi valittiin Azali Assoumani.[7]

title: Irlanti (saari)

text: Vuonna 1916 joukko äärikatolilaisia kapinallisia ryhtyi kapinaan Saksasta saamine aseineen ja Sinn Féin -liike julisti Irlannin tasavallaksi Dublinissa. Brittiläiset kuitenkin kukistivat kapinan jälleen kerran ja teloittivat liikkeen johtajan Roger Casementin. Vuonna 1919 irlantilaisten itse perustama parlamentti julisti maan itsenäiseksi tasavallaksi. Presidentiksi nimettiin Eamon de Valera. Brittiläiset vastasivat tähän lähettämällä maahan sotajoukkoja. Konflikti eteni sissisodaksi Irlannin tasavaltalaisarmeijan IRA:n johtamana.

title: Guinean ja Kap Verden afrikkalainen itsenäisyyspuolue

text: Kap Verdellä PAIGC oli harjoittanut vain poliittista toimintaa ja sillä oli useita kilpailijoita. Puolue otti vallan käsiinsä saarilla joulukuussa 1974 ja julisti maan itsenäiseksi 5. heinäkuuta 1975. Guinea-Bissaun ja Kap Verden yhdistämisajatusta vaalinut PAIGC oli maiden yhteinen johtava puolue, vaikka molemmilla oli omat parlamenttinsa.

title: Venäjän perustuslaillinen kriisi 1993

text: Syyskuussa 1993 Jeltsin lopulta hajotti häntä vastustavan parlamentin. Tämä tapahtui vastoin Venäjän federaation perustuslakia. Lain mukaan parlamentin puhemies Ruslan Hasbulatov olisi tullut maan presidentiksi silloin. Tiistain ja keskiviikon välisenä yönä 21. – 22. syyskuuta 1993 kiihtynyt Ruslan Hasbulatov julisti varapresidentti Aleksandr Rutskoin presidentiksi. Rutskoi vannoi virkavalansa.

title: Komorit

text: Komoreilla on itsenäisyyden aikana ollut yli 20 vallankaappausta tai kaappausyritystä.[5] Niistä neljä on ollut ranskalaissyntyisen palkkasoturi Bob Denardin järjestämiä ja vuosina 1978–1989 maa oli pitkälle hänen komennossaan. Ranskan ja Etelä-Afrikan vedettyä tukensa pois Denardilta tämä lähti maanpakoon saarilta vuonna 1989 ja maan johtoon nousi Said Mohamed Djohar. 28. syyskuuta 1995 Denard ja joukko palkkasotureita kaappasivat vallan, mutta Ranskan lähettämät sotilaat palauttivat Djoharin hallinnon viikkoa myöhemmin. Uusien vaalien jälkeen presidentiksi nousi Mohamed Taki Abdoulkarim maaliskuussa 1996, mutta vuonna 1997 Anjouan ja Mohéli alkoivat pyrkiä eroon valtiosta. Ne toivoivat joko itsenäisyyttä tai paluuta Ranskan valtaan. Ranska ei suostunut palauttamaan siirtomaavaltaansa Anjouanilla ja Mohélilla, joten nämä julistautuivat itsenäisiksi.[6][2] Presidentti Taki kuoli 6. marraskuuta 1998 ja eversti Azali Assoumani kaappasi vallan huhtikuussa 1999, mutta vallankaappaus koski vain Komorien suurinta saarta Gran Comorea. Assoumani vahvisti presidenttiytensä vuoden 2002 vaaleissa.[5]

title: Vietnam

text: Japani miehitti Ranskan Indokiinan toisen maailmansodan aikana. Sodan aikana syntyi vastustusta japanilaisten alaista Vichyn Ranskan siirtomaahallintoa vastaan. Japani julisti aivan sodan lopulla perustamansa Vietnamin imperiumin pääministeri Trần Trọng Kimin johdolla itsenäiseksi saadakseen vietnamilaisten tuen.[22] Vietnamilaiset kommunistit Ho Tši Minhin johdolla perustivat antikolonialistisia liikkeitä kuten Việt Minhin, ja sodan jälkeen 2. syyskuuta 1945 Ho Tši Minh julisti maan itsenäiseksi.[20] Sodan jälkeen Ranska ei halunnut luopua siirtomaastaan, vaan valtasi maan eteläosat 1946, mikä aloitti Indokiinan sodan. Việt Minh oli saanut hallintaansa Pohjois-Vietnamin ja piti Hanoita pääkaupunkinaan. Ranskalaiset perustivat vastapainoksi maan eteläosaan näennäisesti itsenäisen valtion, jonka johtoon nimitettiin keisari Bảo Đại. Sota päättyi Ranskan raskaaseen tappioon Điện Biên Phủssa vuonna 1954.[12] Toukokuussa 1954 Genevessä solmittiin rauha Vietnamin demokraattisen tasavallan ja Ranskan välillä siirtomaavallan lopettamisesta. Maa jaettiin kahtia 17. leveyspiiriä myöten Pohjois-Vietnamin kommunistisen hallinnon ja etelän välillä, jossa Bảo Đạin keisarinvalta jatkui. Maassa piti järjestää vaalit heinäkuussa 1956, mutta etelässä vallan kaapannut Ngô Đình Diệm kieltäytyi ja julisti 26. lokakuuta 1955 Etelä-Vietnamin itsenäiseksi tasavallaksi.[20] Pohjois-Vietnamissa alettiin 1954 maauudistus ja sosialisointiohjelma. Noin 450000 pohjoisen asukasta, enimmäkseen katolilaisia, pakeni pohjoisesta etelään, ja paljon pienempi määrä siirtyi etelästä pohjoiseen.[20]

title: Norjan kuningaskunta (1814)

text: Vuosi 1814 oli käänteentekevä Norjan kuningaskunnan historiassa. Se alkoi Norjan ollen unionissa Tanskan kanssa, joka oli brittiläisen imperiumin saartamana, ja tuli luovutetuksi Ruotsin kuninkaalle. Toukokuussa perustuslaillinen sopimus julisti Norjan itsenäiseksi. Vuoden loppuun mennessä Norjan parlamentti oli sopinut liittymisestä personaaliunioniin Ruotsin kanssa. Vaikkei nationalistisia pyrkimyksiä toteutettukaan ennen vuotta 1905, oli vuosi 1814 käännekohta, joka tulisi johtamaan täysin itsenäiseen Norjaan.

title: Komorit kesäolympialaisissa 2000

text: Komorit osallistui Sydneyn kesäolympialaisiin vuonna 2000 kahden urheilijan joukkueella. Maan molemmat urheilijat osallistuivat yleisurheiluun. Maan lipunkantajana avajaisissa toiminut Shareef Mohammed ei itse osallistunut mihinkään kilpailuun kisoissa.

title: Komorit kesäolympialaisissa 2012

text: Komorit osallistui Lontoon vuoden 2012 kesäolympialaisiin joukkueella, johon kuului kaksi yleisurheilijaa ja yksi uimari. He olivat saaneet paikkansa kisoihin villillä kortilla. Kukaan joukkueesta ei ollut lähelläkään saavuttaa mitalia, joten Komorit ei saavuttanut ensimmäistä olympiamitaliaan. Joukkueen nuorin jäsen oli 17 vuotta ja 352 päivää vanha ollut uimari Sihame Ayouba Ali ja vanhin puolestaan pikajuoksija Feta Ahamada, jolla ikää oli 25 vuotta ja 41 päivää. Hän toimi myös maan lipunkantajana avajaisissa. Heidän lisäkseen maata edusti joukkueen ainoa miespuolinen urheilija, aitajuoksija Maoulida Daroueche, joka myös kantoi maan lippua päättäjäisseremoniassa.

title: Moise Tšombe

text: Vuoden 1960 vaaleissa CONAKAT voitti koko Katangan, ja Tšombe julisti samana vuonna maakunnan itsenäiseksi muttei onnistunut saamaan ulkovaltojen tunnustusta. Tšomben julistuksen takana oli se, että hän ei halunnut keskushallituksen käyttävän vauraan maakunnan kaivannaisvarantoja. Tšombe julisti elokuussa 1960 maan olevan kaaoksessa ja pyysi belgialaisia joukkoja kouluttamaan katangalaisia sotilaita.

title: Derviş Eroğlu

text: Eroğlu aloitti poliittisen uransa, kun saari jakautui kahteen osaan vuonna 1974. Kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin Pohjois-Kyproksen parlamenttiin Kansallisen yhtenäisyyspuolueen listoilta. Eroğlusta tuli puolueen johtaja 1983. Samana vuonna Rauf Denktaş julisti Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavallan itsenäiseksi. Tämän jälkeen Eroğlu on toiminut maan pääministerinä muutamia kertoja.

title: Venäjän federaatio 1991–1993

text: Kesäkuussa 1992 uudistajat hävisivät taistelunsa parlamentin kanssa. Syksyllä 1992 Venäjä oli melkein hyperinflaation tilassa. Hasbulatov käynnisti maalis-huhtikuussa 1993 parlamentissa täyden hyökkäyksen Boris Jeltsiniä vastaan. Syksyllä 1993 Boris Jeltsin määräsi hallitusta vastaan niskuroivan parlamentin hajotettavaksi vastoin maan lakeja. Tämä takia Hasbulatov julisti Aleksandr Rutskoin presidentiksi ja Jeltsinin erotetuksi, ja neuvostovallan voimaan. Hasbulatovin ja Rutskoin kannattajat linnoittautuivat parlamenttiin, joka pian joutui Venäjän sotilaiden ja poliisin piirittämäksi.

title: Guntis Ulmanis

text: Latvian parlamentti Saeima valitsi hänet ensimmäiselle kolmivuotiskaudelle 1993 maan presidentiksi. Tätä ennen maan valtionpäämiehenä oli parlamentin puhemies. Ulmanis yritti demokratisoida kansalaisoikeuslakia 1994. Vuonna 1996 hän julisti kuolemanrangaistuksen kiellon. Vuonna 1995 kuudennen Saeiman vaalien jälkeen Ulmanis nimitti Latvian pääministeriksi ensin oikeistolaisen ehdokkaan, ja sitten vasemmistolaisen, mutta parlamentti ei tukenut kumpaakaan, ja pääministeriksi tuli lopulta puolueeton Andris Šķēle.

title: Henkilöpalvonta (politiikka)

text: Myös Neuvostoliiton hajoamisen yhteydessä syntyneissä uusissa itsenäisissä valtioissa on joissakin itsevaltainen hallinto ja henkilöpalvontaa. Vuonna 2006 kuollut Turkmenistanin presidentti Saparmurat Nijazov julisti itsensä kaikkien turkmeenien johtajaksi ("Türkmenbaşy"). Parlamentti julisti 29. joulukuuta 1999 hänet elinikäiseksi presidentiksi. Presidentin mukaan on nimetty kaupunkeja ja lentokenttiä, ja häntä esittäviä patsaita löytyy jopa keskeltä Karakumin autiomaata. Nijazovin 65. syntymäpäivänä Turkmenistanin keskuspankki julkaisi hänen sukupuullaan kuvitetun kolikkosarjan ja 66. syntymäpäivänä 2006 oli vuorossa hänen kuutta kirjaansa esittävä kuuden kulta- ja hopeakolikon sarja, joiden kääntöpuolella on presidentin sinetti. Nijazovin kuoleman jälkeen vuonna 2006 maan presidentiksi nousi Gurbanguly Berdymuhamedov. Myös hänen ympärilleen on muodostettu samanlaista henkilöpalvontaa kuin aiemmin Nijazovin.

title: Jozef Tiso

text: Münchenin sopimuksen jälkeen Slovakialle myönnettiin 19. marraskuuta 1938 autonomia ja Tisosta tuli autonomisen Slovakian pääministeri. Tšekkoslovakian presidentti Emil Hácha erotti Slovakian hallituksen 9.-10. maaliskuuta 1939 välisenä yönä. 13. maaliskuuta Tiso kutsuttiin Berliniin, jossa Adolf Hitler kertoi suunnitelmasta lakkauttaa tynkä-Tšekkoslovakia. Hitler totesi Slovakian tulevan antaa itsenäisyysjulistuksen, tai maa annettaisiin unkarilaisjoukkojen miehitettäväksi. Tahot Slovakiassa olivat painostaneet empivää Tisoa julistuksen antamiseen jo aiemmin ja nyt hänen oli pakko toimia. Slovakian parlamentti kokoontui 14. maaliskuuta 1939 ja se antoi yksimielisen itsenäisyysjulistuksen. Tiso toimi itsenäisen Slovakian pääministerinä 14. maaliskuuta–28. lokakuuta, jonka jälkeen hänestä tuli maan presidentti. Presidentin virassaan hän toimi aina huhtikuuhun 1945 saakka. Slovakian itsenäisyys jäi kuitenkin sittemmin lähinnä nimelliseksi ja sen ulko- ja sisäpolitiikkaa johdettiin Saksasta käsin. Slovakian parlamentti harjoitti vaihtelevasti autoritäärisyyttä ja Slovakialaista fasismia. Tison hyväksynnällä Alexander Machin johtamat fasistit aloittivat juutalaisten omaisuuden kansallistamisen ja 9. syyskuuta 1941 voimaan tulivat juutalaisten vastaiset lait, jotka tekivät maan juutalaisista kansalaisuudettomia. Monet heistä saivat sittemmin surmansa Natsi-Saksan keskitysleireillä. Tiso kielsi juutalaisten pakkosiirrot vuonna 1943 Pyhän istuimen väliintulon jälkeen. Slovakian armeija osallistui Puolan offensiiviin ja itärintaman taisteluihin Neuvostoliittoa vastaan. Lisäksi maa julisti sodan Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja Yhdysvalloille.

title: Pedro Carmona

text: Carmona hajotti kansalliskokouksen ja lupasi vaalit joulukuuksi ja presidentin vaalit vuoden kuluessa, julisti mitättömäksi vuoden 1999 kansanäänestyksellä vahvistetun perustuslain ja lupasi paluuta entiseen kaksikamariseen parlamenttiin, julisti maan nimen taas Venezuelan tasavallaksi ("República de Venezuela"), julisti mitättömiksi 49 lakia, jotka laajensivat valtion hallintaa talouteen, määräsi kenraali Guaicaipuro Lamedan jälleen Petróleos de Venezuelan johtoon, erotti korkeimman oikeuden jäsenet, vaalilautakunnan ja oikeusasiamiehen.

title: Komorien vaakuna

text: Komorien vaakuna on Komorien tunnus. Siinä on perinteinen islamin tunnus vihreä kuunsirppi. Kuunsirpissä on neljä tähteä, jotka symboloivat maan neljää saarta. Sama aihe on myös maan lipussa. Kuun takana on aurinko. Kuvion ympärille on kirjoitettu maan nimi Komorien federatiivinen islamilainen tasavalta ranskaksi (République Fédérale Islamique des Comores) ja arabiaksi (جمهورية القمر الإتحادية الإسلامية). Vaakunaa ympäröi kaksi laakeripuun oksaa ja alla oleva valkoinen kenttä, jossa on ranskankielinen teksti "Unité - Justice - Progrès" eli "Yhtenäisyys - Oikeus - Edistys".

title: Saparmurat Nijazov

text: Nijazov liittyi vuonna 1962 kommunistipuolueeseen ja nousi ministerineuvoston johtoon vuonna 1985 ja Turkmenistanin SNT:n kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi, kun Gorbatšov erotti entisen johtaja Muhammad Gapurovin puuvillakauppaan liittyneen korruption vuoksi. Nijazov tuki vuoden 1991 kaappausyritystä Gorbatšovia vastaan ja pysyi maan johdossa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Hänestä tuli korkeimman neuvoston puhemies, maan valtiopäämies 13. tammikuuta 1990. Hänet valittiin ilman vastaehdokkaita 27. lokakuuta 1990 maan ensimmäiseksi presidentiksi. Hänen johdollaan Turkmenistan julistautui itsenäiseksi 21. kesäkuuta 1991. Uuden perustuslain jälkeisissä presidentinvaaleissa kesäkuussa 1992 hän sai ilman vastaehdokkaita 99,95 % äänistä. Hänen kauttaan jatkettiin tammikuussa 1994 kansanäänestyksellä vuoteen 2002. Hän oli myös pääministeri ja ainoan sallitun puolueen, entisen kommunistipuolueen, nykyisen demokraattisen puolueen johtaja. Vuoden 1992 presidentinvaalit olivat viimeiset järjestetyt ja 1999 maan parlamentti poisti kausirajoitukset ja elokuussa 2002 julisti hänet elinikäiseksi presidentiksi. Hänelle tehtiin laaja sydänleikkaus Saksassa 1997, mutta hänen terveydentilaansa kuvattiin erinomaiseksi. 25. marraskuuta 2002 häntä vastaan tehtiin murhayritys, joka johti näytösoikeudenkäynteihin ja puhdistuksiin. Vuoden 2004 vaaleissa kaikki ehdokkaat olivat Nijazovin kannattajia.

title: Anjouan

text: Ranska otti saaren haltuunsa vuonna 1866. Siitä tuli osa itsenäisiä Komoreita vuonna 1975. Naapurisaari Mayotte jäi tuolloin Ranskan haltuun. Vuonna 1997 Anjouan pyysi liittymistä Ranskaan paremman taloudellisen tilanteen toivossa. Seurasi lukuisia kaappauksia. Vuonna 2002 sovittiin, että Anjou olisi Komorien autonominen osa. Vuonna 2007 Afrikan unionin joukot puuttuivat Anjoun itsenäistymispyrkimyksiin.

title: Tšetšenian historia

text: Tasavallan kommunistijohtaja Doku Zavgajev tuki, tai ei ainakaan tuominnut elokuun 1991 vanhoillisten vallankaappausta Gorbatšovia vastaan. Kenraali Dudajevin kaarti valtasi parlamenttirakennuksen syyskuussa ja syrjäytti maan kommunistijohdon. Venäjän korkein neuvosto tuki Dudajevin toimia ja sen puhemies Ruslan Hasbulatov saapui Groznyihin julistamaan uudet vaalit. Vaalit järjestettiin muutaman viikon kuluttua sekavissa olosuhteissa. Vaalikampanja kesti vain kaksi viikkoa, ja se järjestettiin hätätilan alaisessa maassa. Myös ulkomailla olevat tšetšeenit saivat äänestää. Kuusi neljästätoista tasavallan alueesta kieltäytyi järjestämästä laittomana pitämiään vaaleja ja ne jätettiin ulkopuolelle, myös Venäjän kansanedustajain kongressi julisti vaalit laittomiksi. Dudajev voitti 27. lokakuuta 1991 ylivoimaisesti sekä presidentin, että parlamenttivaalit ja julisti maan itsenäiseksi 6. syyskuuta 1991. 6. marraskuuta 1991 Venäjän presidentti Jeltsin julisti maan hätätilaan lain ja järjestyksen palauttamiseksi.


query: Milloin Auckland on perustettu?

title: Auckland

text: Auckland on Uuden-Seelannin suurin kaupunki. Sen asukasluku vuonna 2013 oli 1415550 ja toisin sanoen noin kolmannes uusiseelantilaisista asuu Aucklandissa. Kaupunki sijaitsee Uuden-Seelannin Pohjoissaarella kannaksella Waiteaun ja Manukatan satamien välissä. Maorit asuttivat aluetta ennen siirtolaisten saapumista ja britit perustivat Aucklandin vuonna 1840. Auckland oli alueen hallinnollinen pääkaupunki aina vuoteen 1865 saakka, jolloin pääkaupunki siirtyi Wellingtoniin. Siirrosta huolimatta kaupunki on jatkanut kasvamistaan esimerkiksi maahanmuuton myötä. Yli kolmannes kaupungin väestöstä on syntynyt ulkomailla.

title: Aucklandin lentoasema

text: Lentokenttää ylläpitää Auckland International Airport Limited.

title: Auckland

text: Uuden-Seelannin ensimmäinen brittikuvernööri William Hobson päätti perustaa siirtokuntansa uuden pääkaupungin Tāmakiin vuonna 1840. Ngāti Whātua-heimo myi briteille kaistaleen kannakselta. Paikka nimettiin tuolloisen laivastoministerin ja Aucklandin jaarli George Eden mukaan. Hobson myi maata edelleen siirtolaisille, joista noin puolet saapui Australiata. Aucklandiin saapui siirtolaisten lisäksi myös maoreja käännyttäviä lähetyssaarnaajia. Maorit alkoivat menettää maitaan kiihtyvään tahtiin siirtolaisille ja he kärsivät myös kilpailusta kaupankäynnissä. Tämä johti jännitteisiin, joihin britit vastasivat lähettämällä alueelle joukkojaan. Vuosina 1863-1864 käytiin [[[Waikaton sota]] maoreja vastaan Aucklandin eteläpuolella. Auckland oli hyötynyt kaupunkiin sijoitetusta varuskunnasta, joka kuitenkin poistui sodan voiton jälkeen vuonna 1864. Lisäksi hallinnollinen pääkaupunki siirrettiin vuonna 1865 Wellingtoniin.[4]

title: Lammainen

text: 1940-luvulla Harjavaltaan perustetun Outokummun kuparisulaton työntekijöiden asuinalueita suunniteltiin arkkitehti Alvar Aallon laatimassa Kokemäenjoenlaakson aluesuunnitelmassa Torttilan lisäksi myös Lammaisiin, mutta suunnitelmaa ei milloinkaan toteutettu.

title: Auckland

text: Auckland hyötyi joistakin takaiskuistaan huolimatta muun maan taloudellisesta kehityksestä. Waihīsta löydettiin kultaa vuonna 1868 ja Martha Mine -kaivoksesta tuli Uuden-Seelannin tuottoisin. Kultaa vietiin Aucklandin kautta, josta muodostui myös sahateollisuuden keskus. Valtaosa Uuden-Seelannin puutavarasta vietiin ulkomaille Aucklandin kautta. Auckland muodostui pitkään siirtomaatyylisistä puurakennuksista ja kivitaloja alettiin rakentaa 1880-luvulta eteenpäin.[5]

title: Auckland Grammar School

text: Auckland Grammar School on vain pojille tarkoitettu koulu Aucklandissa, Uudessa-Seelannissa. Opetusta siellä annetaan 9-13-vuosiluokille. Koulu on yksi Uuden-Seelannin laajimpia. Se on vuonna 1868 perustettu ja sen motto on "Through difficulties to greatness".

title: Auckland

text: Aucklandin asukkaista 59,3% kuului eurooppalaistaustaisiin etnisiin ryhmiin. Aasialaiset muodostivat 23,1% väestöstä, Tyynenmeren saarten asukkaat 14,6% ja maorit 10,7%. 39.1% kaupungin väestöstä oli syntynyt ulkomailla.[11]

title: HMNZS Achilles (70)

text: Alus etsi 3. lokakuuta "HMAS Adelaiden" ja apuristeilijä "HMNZS Monowain" kanssa Saksan laivaston kaapparia Tasmaninmereltä. Se palasi 10. lokakuuta apuristeilijän kanssa Aucklandiin. Alus vapautti 14. lokakuuta Tasmaninmerellä "HMAS Adelaiden" matkustaja-aluksen suojaamisesta, minkä jälkeen alus suojasi matkustaja-aluksen Aucklandiin. Se suojasi 20. lokakuuta Yhdysvaltoihin lähteneen yhdysvaltalaisen matkustaja-aluksen Aucklandista ekvaattorille, jossa se erkani 27. lokakuuta saatettavastaan lähtien Suvalle. Alus saapui 4. marraskuuta Aucklandiin, josta se suojasi 8. marraskuuta yhdysvaltalaisen matkustaja-aluksen Australiaan.

title: Auckland

text: Englannin kieli on Aucklandin puhutuin kieli. Kaupungin toiseksi puhutuin kieli oli samoa, jota puhui 4,4% Aucklandin väestöstä.[11]

title: St Peter's College (Auckland)

text: St Peter's College on vain pojille tarkoitettu koulu Aucklandissa, Uudessa-Seelannissa. Opetusta siellä annetaan 7-13 -vuotiaille. Koulu on yksi Uuden-Seelannin laajimpia. Se on vuonna 1939 perustettu ja sen motto on "To Love and To Serve" ("Amare et Servire").

title: Deborah Niland

text: Deborah Niland (1950 t. 1952 Auckland, Auckland, Pohjoissaari, Uusi-Seelanti) on Uudessa-Seelannissa syntynyt australialainen kuvittaja ja lastenkirjailija

title: Bishop Aucklandin rautatieasema

text: Bishop Aucklandin rautatieasema on rautatieasema Bishop Aucklandin kylässä Durhamin kreivikunnassa. Se on Tees Valley Linen pääteasema.

title: Auckland

text: Kaupungissa toimii kolme yliopistoa: Auckland University of Technology (AUT),[15] The University of Auckland ja Massey University, jolla on kampukset myös Wellingtonissa ja Palmerstonissa. Masseyn yliopiston Albanyn kampus on 15 minuutin ajomatkan päässä Aucklandin keskustassa ja siellä opiskelee noin 6000 opiskelijaa. Massey keskittyy soveltaviin tieteisiin ja siellä opetetaan tekniikkaa, luonnontieteitä ja kauppatieteitä.[16] University of Auckland tarjoaa laajimman opetusohjelman, johon kuuluvat mm. oikeustieteellinen, lääketieteellinen ja kasvatustieteellinen tiedekunta.[17]

title: Catherine Tizard

text: Tizard äänestettiin vuonna 1971 Aucklandin kaupunginvaltuustoon, jossa hän toimi 12 vuoden ajan. Hän työskenteli samaan aikaan edelleen Aucklandin yliopistossa. Vuonna 1983 Tizard valittiin Aucklandin pormestariksi. Hän oli ensimmäinen työväenpuolueen edustaja ja ensimmäinen nainen kyseisessä virassa.

title: Les Mills

text: Leslie Roy ”Les” Mills (s. 1. marraskuuta 1934 Auckland) on uusiseelantilainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä. Hän toimi vuosina 1990–1998 Aucklandin pormestarina.

title: Aucklandin sinfoniaorkesteri

text: Aucklandin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina ja musiikillisena johtajana toimi orkesterin perustamisvuodesta 1975 vuoteen 2011 Gary Daverne. Vuonna 2011 orkesteria ryhtyi johtamaan Peter Thomas.

title: Auckland

text: Finanssi- ja palveluala muodostavat nykyisin Aucklandin tärkeimmän talouden osa-alueen. Noin 70% Uuteen-Seelantiin saapuvista matkailijoista tulee maahan Aucklandin kansainvälisen lentoaseman kautta ja Aucklandin sataman kautta kulkee noin 31% Uuden-Seelannin konttitavaraliikenteestä. Kaupungin nykyinen teollisuus on keskittynyt pitkälti korkeaan teknologiaan. Kaupungissa on esimerkiksi bioteknologian ja luovan teollisuuden yrityksiä.[8]

title: Auckland

text: Aucklandin satama on maan suurin rahtisatama, jonka kautta kulkee vuosittain yli 5 miljoonaa tonnia irtorahtia ja yli 640000 TEU:ta konttitavaraa.[13]

title: Aucklandin lentoasema

text: Aucklandin lentoasema (aikaisemmalta nimeltään Aucklandin kansainvälinen lentoasema, tunnetaan myös nimellä Mangeren lentoasema) on Mangeressa, Aucklandin keskustan läheisyydessä sijaitseva Uuden-Seelannin suurin lentoasema. Lentoaseman kautta kulki vuonna 2010 yli 13 miljoonaa matkustajaa.

title: Auckland

text: Uuden-Seellannin vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan Aucklandin asukasluku oli 1415550. Vuoden 2006 väestönlaskennasta asukasluku oli kasvanut 110592. Aucklandin asukasluku vastasi 33,4% koko Uuden-Seelannin väestöstä.[10]

title: Atlantis – kadonnut kaupunki

text: Eletään loppuvuotta 1914. Milo James Thatch (Pete Lattu) on nuori kielitieteilijä sekä kartanpiirtäjä, joka työskentelee Smithsonian-instituutin pannuhuoneessa. Milo tahtoo kovasti seurata kuolleen isoisänsä Thaddeus Thatchin jalanjäljissä ja löytää Suojelijan Eepokseksi kutsutun kirjan, jolla löytäisi myyttisen, mereen uponneen Atlantiksen kaupungin. Instituutin johtokunta ei kuitenkaan suostu uskomaan Miloa, että Atlantis on joskus ollut olemassa. Myöhemmin Milon isoisän ystävä, miljonääri Preston B. Whitmore (Seppo Mäki), ottaa yhteyttä Miloon ja ojentaa tälle Suojelijan Eepoksen, jonka Milon isoisä oli ehtinyt löytää ennen kuolemaansa. Whitmore paljastaa, että hän on kerännyt kokoon suuren tutkimusryhmän sekä erilaisia varusteita Atlantiksen löytämistä varten, ja tarjoaa Milolle mahdollisuutta johtaa ryhmä Atlantikselle Eepoksen avulla. Milo suostuu tarjoukseen.

title: Auckland

text: Aucklandin keskustassa sijaitsee eteläisen pallonpuoliskon korkein rakennus, Sky Tower (328m). Kaupungissa järjestetään tammikuussa Heineken Open -tennisturnaus, jonka on voittanut myös Jarkko Nieminen.

title: Auckland

text: Kultakaivokset ja puuteollisuus tyrehtyivät 1900-luvulle tultaessa, mutta niiden tilalle nousi karjatalous. Sisämaassa tuotettu maito ja liha jalostettiin Aucklandin teollisuuslaitoksissa. Lisäksi pitkään suhteellisen eristyksissä huonon tieverkon takia ollut Auckland liitettiin Wellingtoniin rautatiellä vuonna 1908. Vuoteen 1911 mennessä Auckland oli Uuden-Seelaniin suurin teollinen keskus ja sen satama kasvoi vilkkaimmaksi vuonna 1921.[6] Toisen maailmansodan sytyttyä Auckland oli tärkeä Yhdysvaltojenhuoltotukikohta Tyynenmeren sodan aikana.[7]

title: Auckland

text: Aucklandissa toimii myös sinfoniaorkesteri.

title: Kilmeny Niland

text: Kilmeny Niland (1950 t. 1952 Auckland, Auckland, Pohjoissaari, Uusi-Seelanti – 27. helmikuuta 2009) on Uudessa-Seelannissa syntynyt australialainen taiteilija, kuvittaja ja lastenkirjailija.

title: John Rimmer (säveltäjä)

text: John Rimmer (s. 5. helmikuuta 1939 Auckland) on uusiseelantilainen säveltäjä. Hän opiskeli Uuden-Seelannin yliopistossa, josta hän sai taiteiden kandidaatin arvon vuonna 1961. Sitten hän sai sävellysopetusta Ronald Tremainilta Aucklandin yliopistossa, josta hän sai taiteiden maisterin arvon vuonna 1963. Lisäksi Rimmer suoritti Aucklandin yliopistossa täydentäviä musiikkitieteen opintoja.

title: Auckland

text: Vuonna 2010 entisen ucklandin alueen eri osat ja alueneuvosto yhdistettiin yhdeksi kokonaisuudeksi nimellä Auckland Council. Aucklandin kaupunki laajeni samalla käsittämään esimerkiksi viereiset Manukaun ja North Shoren kaupungit. Auckland Council käsittää vaaleilla valittavan pormestarin ja 20-henkisen neuvoston.[9]

title: Alexis Pritchard

text: Pritchard on ammatiltaan fysioterapeutti ja personal trainer. Hän opiskeli fysioterapiaa Aucklandin teknisessä yliopistossa ja liikuntatieteitä Aucklandin yliopistossa.

title: Aucklandin tekninen yliopisto

text: Aucklandin tekninen yliopisto (Auckland University of Technology (AUT)) on teknillinen yliopisto Aucklandissa Uudessa-Seelannissa. Kyseessä on Uuden-Seelannin uusin yliopisto, joka sai yliopistostatuksen vuonna 2000.

title: Aucklandin sinfoniaorkesteri

text: Aucklandin sinfoniaorkesteri () on vuonna 1975 perustettu aucklandilainen sinfoniaorkesteri. Se koostuu yli kahdeksastakymmenestä muusikosta.


query: Onko Suomen kaarti osallistunut sotaan Suomen ulkopuolella?

title: Suomen kaarti

text: Suomen kaarti osallistui kahdesti sotatoimiin Suomen rajojen ulkopuolella: vuonna 1831 Puolan kapinan kukistamiseen sekä 1877–1878 Turkin sotaan Balkanilla. Kuuluisin sen taisteluista oli Turkin sotaan kuulunut Gornyi Dubnjakin taistelu lokakuussa 1877. Kaarti lähetettiin myös vuonna 1849 Unkarin kapinan kukistamiseen ja Krimin sodan aikana 1854–1856 turvaamaan valtakunnan länsirajaa, mutta näillä retkillä se ei joutunut taisteluihin. Rauhan aikana se pääasiassa vastasi vartiotehtävistä Helsingissä ja osallistui joka kesä Venäjän keisarin henkilökohtaisesti valvomiin kaartin harjoituksiin Krasnoje Selossa Pietarin lähellä.

title: August Langhoff

text: Langhoff polveutui tanskalaisesta Langgaard-suvusta. Hänen vanhempansa olivat apteekkari Fredrik Langhoff ja Johanna Charlotta Lucander. Langhoff opiskeli ensin 1864–1870 Helsingfors Lyceumissa. Sen jälkeen hän suoritti 1870–1877 kadettikoulun sekä 1881–1884 Nikolajevin yleisesikunta-akatemian erinomaisin arvosanoin, ja palveli sitten upseerina Venäjällä ja Suomessa. Hän osallistui 1877–1878 Henkivartioväen Izmailovon rykmentin aliluutnanttina Turkin sotaan ja kunnostautui Gornyi Dubnjakin taistelussa lokakuussa 1877 sekä Plevnan, Praveckin ja Sandornikin taisteluissa marraskuussa. Vuonna 1892 everstiksi ylennettynä hän oli Suomessa 1. Uudenmaan tarkk’ampujapataljoonan komentajana 1894–1896, Suomen sotaväen esikuntapäällikkönä 1896–1897 ja Suomen kaartin komentajana 1897–1899. Sen jälkeen palasi Venäjälle maineikkaan Semjonovin kaartin päälliköksi viiden vuoden ajaksi. Langhoff ylennettiin vuoden 1901 alusta kenraalimajuriksi, ja vuosina 1904–1906 hän toimi jalkaväkidivisioonan komentajana.

title: Suomen kaarti

text: Sevastopolin kukistuttua syyskuussa 1855 Venäjän sodanjohto pelkäsi liittoutuneiden siirtävän Mustaltamereltä vapautuneet laivastot Itämerelle ja hyökkäävään Suomenlahden kautta Pietaria kohti, joten myös Suomen kaarti sai kutsun takaisin kotimaahan. Tautiepidemian vuoksi sitä ei kuitenkaan laskettu Helsinkiin, vaan se vietti seuraavan talven ja kevään Uudellakirkolla Karjalankannaksella. Tänä aikana sotakin ehti jo loppumaan uudeksi hallitsijaksi tulleen Aleksanteri II:n taivuttua rauhaan. Osallistuttuaan vielä uuden keisarin kruunajaisiin Moskovassa Suomen kaarti palasi viimein Helsinkiin 29. syyskuuta 1856. Krimin sodan aikana kaartin pataljoonan on laskettu menettäneen yksin tautien vuoksi 654 miestä, mutta todellinen luku lienee vielä suurempi.[25]

title: Gustaf Rancken (s. 1837)

text: Rancken toimi Helsingin normaalikoulun opettajana 1865–1867, Helsingin yliopiston konsistorin amanuenssina 1868–1881 ja samalla kouluasiain ylihallituksen vt. notaarina 1870–1872, Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon uskonnon opettajana 1873–1876 sekä Suomen kaartin pataljoonan pastorina 1876–1881. Viimeksi Rancken toimi Suomen senaatin kirkollistoimituskunnan esittelijäsihteerinä 1882–1895. Rancken osallistui Suomen kaartin mukana Venäjän–Turkin sotaan 1877–1878, ja hän sai sotarovastin arvon 1880.

title: Suomen kaarti

text: Itsenäisessä Suomessa perustettiin toukokuussa 1918 Suomen Valkoinen Kaarti -niminen rykmentti, joka asettui Suomen kaartin vanhoihin kasarmeihin ja esiintyi sen seuraajana. Se lakkautettiin talvisodan jälkeen joulukuussa 1940. Sen jälkeen Helsingin vartio- ja seremoniatehtävistä vastasivat pääkaupunkiin komennetut kenttäarmeijan yksiköt, joista käytettiin yhteisnimitystä Helsingin Varuskuntapataljoona. Sodan jälkeen se vaihtoi nimeään useita kertoja, kunnes nimeksi 1957 tuli Kaartin pataljoona, jolloin osasto sai tehtäväkseen jatkaa Suomen Kaartin perinteitä. Se sai käyttöönsä myös vanhan Suomen Kaartin symbolit, saman vuosipäivän ja kunniamarssin. Kaartin pataljoonasta tuli 1996 osa uutta Kaartin Jääkärirykmenttiä, mutta se säilytti vanhan nimensä. Kaartin pataljoonaa pidetään nykyään Suomen kaartin seuraajana, ja se katsoo historiansa alkavan vuodesta 1812.[42]

title: New Jersey Army National Guard

text: New Jersey Army National Guard on runsaasta 9 000 kaartilaisesta koostuva Yhdysvaltain New Jerseyn osavaltion kansalliskaarti, jonka tehtävänä on vastata New Jerseyn sisäisestä turvallisuudesta. Kaarti on osallistunut terrorismin vastaiseen sotaan, ja sen joukkoja on ollut sijoitettuna Irakiin, Guantanamo Bayhin, Afganistaniin, Saksaan ja Egyptiin. Kaarti osallistui myös hurrikaani Katrinan tuhojen korjaamiseen. Kaartia hallinnoi New Jersey Department of Military and Veteran's Affairs.

title: Suomen kaarti

text: Suomen asevelvollisuuslaki säädettiin vuonna 1878 ja ensimmäiset asevelvollisuuskutsunnat pidettiin 1881. Koko sotaväen päälliköksi nimitettiin 1880 Suomen kaartin entinen komentaja Georg Edvard Ramsay ja kahdeksasta uudesta tarkk’ampujapataljoonasta neljä sai komentajansa Suomen kaartin upseereiden joukosta. Alipäällystön kouluttamiseen perustetun opetuspataljoonan upseerit ja aliupseerit olivat kaikki entisiä kaartilaisia. Myös itse Suomen kaarti liitettiin uuteen asevelvollisuusarmeijaan ja vanha värväyskäytäntö lopetettiin. Alun perin se piti täyttää pelkästään Uudenmaan läänin asevelvollisilla, mutta lopulta päätettiin, että se voisi muista tarkk’ampujapataljoonista poiketen vastaanottaa alokkaita koko maasta. Näin siksi, ettei eliittijoukkona pidetyn yksikön taso alenisi. Epäiltiin myös, ettei kaartin pataljoonaan muuten hakeutuisi riittävästi vapaaehtoisia, koska varsinkin vuosittaiset Krasnoje Selon sotaharjoitukset tekivät palvelun siinä raskaammaksi kuin muissa suomalaisissa yksiköissä. Kaarti oli myös Suomen asevelvollisen sotaväen ainoa osa, joka voitiin lähettää Suomen rajojen ulkopuolelle.[36]

title: Suomen asevelvollisuuden historia

text: Kustaan ja Suomen sodissa ruotuarmeija taisteli verrattain tehokkaasti, mutta sisäpoliittiset ongelmat rajoittivat armeijan toimintakykyä. Suomen sodassa alivoimaiset suomalaiset joukot, joita ei juuri tuettu Ruotsista, eivät kyenneet estämään Venäjää valtaamasta maata. Venäjän vallattua Suomen ruotuväki hajotettiin. Tsaari lupasi, että suomalaisten ei tarvitse sotia ulkomailla. Ruotujako lakkautettiin vasta nälkävuonna 1867, mutta ruodut toimivat lähinnä köyhäinhoidon yksikköinä venäläisen sotaväen hoitaessa Suomen puolustuksen. Krimin sodan aikana ruotuväkeä kuitenkin koottiin muutamia pataljoonia torjumaan mahdollista maihinnousua. Suomen kaarti (Kaartin pataljoona) kuitenkin säilyi, ja yhteensä suomalaisia sotilaita oli 1870-luvulla n. 700. (Aiemmin Suomen kaartin lisäksi oli ollut myös muita, vähempimerkityksisiä ja lyhytikäisiä värvättyjä pataljoonia.) Kaartin tärkein sotatoimi oli osallistuminen Turkin sotaan vuosina 1877–1878. Poliittiselta merkitykseltään pataljoona muistutti nyky-Suomen rauhanturvajoukkoja, jotka ovat osoittaneet maan solidaarisuutta "kansainväliselle yhteisölle". Samalla tavoin Kaartin pataljoonan tehtävänä oli ensisijaisesti osoittaa lojaalisuutta yleisvaltakunnallisille intresseille. Suomalaisten yksiköiden lisäksi Suomi piti yllä Kadettikoulua Haminassa, ja monet sen käyneet tekivät näyttävän uran Venäjän armeijassa yleten aina kenraalin arvoon.

title: Suomen kaarti

text: Venäjällä kaarti tarkoitti alun perin hallitsijan henkivartioväkeä, jonka vuoksi Suomen kaartikin suoritti silloin tällöin hallitsijaperheen vartiointitehtäviä Pietarissa. Käsite "kaarti" laajeni vähitellen tarkoittamaan maan eliittijoukko-osastoa, hallitsijan omaa sotaväkeä. Venäjällä, kuten myös muualla, kaartinrykmenttejä arvostettiin enemmän kuin maan tavallisia linjarykmenttejä, minkä vuoksi Nuoren ja Vanhan Kaartin arvosta kannatti kilpailla. Kaartin joukko-osastot nauttivat keisarin erityistä suojelusta: keisariperheen jäsenet toimivat niiden kunniapäällikköinä ja kaartinrykmenteistä linjarykmentteihin siirtyneet upseerit saivat automaattisesti ylennyksen seuraavaan arvoasteeseen. Suomessa kaartin pataljoona nautti erityistä arvostusta, koska se edusti Suomen Venäjän puolustukseen antamaa panosta. Kaartin joukko-osaston arvo merkitsi tämän panoksen tunnustamista.

title: Suomen kaarti

text: Kaartin kasarmin pihalle Helsinkiin pystytettiin sodan jälkeen Gornyi Dubnjakin taistelun muistomerkki, johon kaatuneiden suomalaisten nimet on hakattu. Se paljastettiin taistelun vuosipäivänä 24. lokakuuta 1881.[32] Muistomerkissä on 27 nimeä, mutta näistä osa on myöhemmin sairauteen kuolleita.[33] Koska Turkin sota muodostui samalla Bulgarian vapaustaisteluksi, on Bulgariassa muistettu hyvällä siihen osallistuneita Venäjän joukkoja. Bulgarialaisessa kouluhistoriassa on perinteisesti muistutettu, että sotaan osallistui venäläisten ja romanialaisten rinnalla myös Suomen kaarti, jonka muisto on näin säilynyt Bulgariassa.[34][35] Gornyi Dubnjakin taistelupaikalla on nykyään Lavrovin puisto, jossa muiden sotamuistomerkkien joukossa on myös kaatuneiden suomalaisten muistomerkki ja yhteishauta.[28]

text: Entisen Suomen Kaartin pataljoonan marssi (tunnettu myös nimellä Vanhan Suomen kaartin marssi ja useilla muilla nimillä) on suomalainen sotilasmarssi. Se oli nimensä mukaisesti autonomian aikana toimineen Suomen kaartin kunniamarssi ja nykyään se on Kaartin Jääkärirykmentin kunniamarssi.

title: Suomen kaarti

text: Suomen kaarti muodosti oman seurakuntansa ja vuodesta 1833 sillä oli yhdessä 1. suomalaisen meriekipaasin kanssa oma hautausmaa eli Suomen Kaartin hautausmaa Helsingin Hietaniemessä, ortodoksisen hautausmaan vieressä. Hautausmaata laajennettiin vuonna 1851. Kaartin seurakunta lakkautettiin Suomen kaartin mukana ja hautausmaa siirtyi vuonna 1914 senaatin päätöksellä Helsingin evankelis-luterilaisen seurakunnan haltuun.[46]

title: Kaartin jääkärirykmentti

text: Kaartin pataljoona sai vuonna 1957 tehtäväkseen jatkaa Suomen Kaartin perinteitä. Se sai käyttöönsä myös vanhan Suomen Kaartin symbolit, saman vuosipäivän ja kunniamarssin. Kaartin pataljoonasta tuli 1996 osa uutta Kaartin Jääkärirykmenttiä, mutta se säilytti vanhan nimensä. Kaartin pataljoonaa pidetään nykyään Suomen kaartin seuraajana, ja se katsoo historiansa alkavan vuodesta 1812.

title: Suomen kaarti

text: Suomen kaarti sai ensimmäisen taistelukokemuksensa osallistuessaan vuonna 1831 Puolan kapinan kukistamiseen. Suomessa kaartin mobilisointiin suhtauduttiin myönteisesti ja ylpeydellä; suomalaisten joukkojen lähettäminen maan rajojen ulkopuolelle tai osallistuminen puolalaisten kapinan murskaamiseen ei juuri häirinnyt suomalaisia. Pataljoona lähti Helsingistä 12. tammikuuta 746:n miehen vahvuisena ja marssi jalkaisin ensin Pietariin ja sieltä maaliskuussa edelleen Kaunasiin ja Niemenjoen yli Puolan alueelle. Taisteluihin se joutui ensi kerran huhtikuun alussa muiden keisarillisen kaartin joukkojen mukana ja suomalaiset saivat pian mainetta hyvinä ampujina. Henkikaartin tehtävänä oli aluksi häätää puolalaiset Bug- ja Narewjokien väliseltä alueelta Venäjän pääarmeijan taistellessa etelässä. Toukokuussa se kävi perääntymistaisteluita vetäytyessään puolalaisten menestyksekkään vastahyökkäyksen tieltä lähes Białystokiin asti. Sen jälkeen se liittyi Ostrołękassa Venäjän pääarmeijaan, joka kiersi pitkän lenkin Puolan länsiosien kautta voidakseen ylittää rauhassa Veikselin ja päästäkseen hyökkäämään Varsovaan lännestä. Suomen kaarti osallistui vielä Varsovan valtaukseen 6.–8. syyskuuta, minkä jälkeen sen osuus taisteluissa päättyi.[12]

title: Suomen kaarti

text: Suomen kaartin tunnetuin sotaretki oli osallistuminen Turkin sotaan Bulgariassa 1877–1878. Se kuului apujoukkoihin, jotka jouduttiin kutsumaan rintamalle syksyllä 1877, kun Venäjän aluksi nopeasti edennyt hyökkäys oli pysähtynyt epäonnistuneisiin yrityksiin vallata Plevnan linnoitus. Muutama kaartin tarkk’ampuja oli jo sodan alkuvaiheessa palvellut sotaretkeä seuranneen keisari Aleksanteri II:n henkivartiostossa. Suomen kaarti määrättiin valmiuteen 3. elokuuta 1877 ja sen kokoa lisättiin kahdellasadalla miehellä. Kaartin lähtiessä matkaan 6. syyskuuta siihen kuului 719 tarkk’ampujaa, 72 aliupseeria, 54 soittajaa, 21 upseeria sekä muutama sotilasvirkamies. Kaartin sotaan lähtöä pidettiin Suomessa jälleen kansallisena ylpeydenaiheena ja sille järjestettiin Helsingissä suurelliset läksiäisjuhlat, joihin pääkaupungin kerma osallistui. Pataljoona kuljetettiin rautateitse Romanian Frăteștiin, mistä se jatkoi matkaansa jalan ja ylitti Tonavan Zimnitsassa 3. lokakuuta saapuen näin Bulgariaan.[26]

title: Hietaniemen hautausmaa

text: "Suomen Kaartin hautausmaa" eli alkuperäiseltä nimeltään Suomen sotaväen hautausmaa perustettiin 1833 ortodoksisen hautausmaan länsipuolelle Suomen kolmannen tarkka-ampujapataljoonan eli Suomen Kaartin ja ensimmäisen suomalaisen meriekipaasin sotilaita varten. Vuonna 1851 tehdyn laajennuksen jälkeen hautausmaan pinta-ala on ollut 8800 neliömetriä. Suomen Kaartilla oli oma seurakunta, joka lakkautettiin vuoden 1914 alusta. Hautausmaa siirrettiin tuolloin senaatin päätöksellä Helsingin evankelis-luterilaisen seurakunnan hallintaan. Nykyään Suomen Kaartin hautausmaa lasketaan kuuluvaksi Hietaniemen hautausmaahan. Alueelle on myöhemmin haudattu kaartin seurakunnan jäsenten jälkeläisiä ja myös Suomen valkoiseen kaartiin kuuluneilla ja heidän omaisillaan on oikeus hautoihin siellä. Hautausmaalla sijaitsee vuonna 1938 paljastettu Vanhan Suomen kaartin muistomerkki sekä Jääkärikivi eli 1979 paljastettu jääkäriliikkeen muistokivi. Viimeksi mainitun ympärillä on yhteishauta, johon on haudattu Saksassa Jääkäripataljoona 27:ssä koulutuksen saaneita jääkäreitä, mukaan luettuna viimeinen Saksan-jääkäri, kenraali Väinö Valve vuonna 1995.

title: Suomen kaarti

text: Nykyisin Suomen kaartin hautausmaalle voidaan haudata Kaartin seurakunnan jäsenten jälkeläisiä sekä Suomen Valkoisessa kaartissa palvelleita ja heidän perheenjäseniään.[46]

title: Suomen sisällissota

text: Vuoden 1918 sota oli ”rautatiesotaa”, koska rautatiet olivat tärkein suurten joukkojen siirtoreitti. Siksi osapuolet taistelivat tärkeiden asutuskeskusten hallussapidon lisäksi keskeisten rautateiden solmukohtien hallinnasta (mm. Haapamäki, Tampere, Kouvola ja Viipuri). Sekä puna- että valkokaartien vahvuus oli sodan aikana 50000–90000 sotilasta. Punakaartit koostuivat pääosin vapaaehtoisista joukoista. Valkoisten puolella taisteli 11000–15000 vapaaehtoista. Loput olivat 18. helmikuuta 1918 valkoisessa Suomessa voimaan tulleen yleisen asevelvollisuuden kautta koottuja joukkoja. Molemmissa kaarteissa vapaaehtoisten tärkeimmät motiivit liittymiseen olivat taloudelliset tekijät, kuten muonitus ja palkka, sekä aatteellisuus ja lisäksi ympäristön paine mutta myös painostus.[101] Punaisten puolella kaartien erikoisuutena olivat lähinnä teollisuuspaikkakunnilla perustetut nais(tyttö)komppaniat, joissa taistelivat Suomen historian ensimmäiset naissotilaat (noin 2000 naista). Toinen erikoispiirre joukoissa molemmin puolin rintamaa oli alaikäiset, pääosin 15–17-vuotiaat lapsisotilaat, joihin punaisella puolella kuului myös tyttöjä. Suomen valkoisen armeijan selkärangan muodostivat talonpojat ja sivistyneistö. Suomen punaisessa kaartissa taisteli lähinnä taajamien työväestöä ja maaseudun vähävaraisia.[102]

title: Suomen kaarti

text: Tunnetuin Suomen kaartin liittyvä musiikkikappale lienee kuitenkin kaartin osallistumisesta Turkin sotaan kertova laulu Suomen kaartin paluulaulu (myös ”Oi kallis kotimaa”/”Kauan on kärsitty vilua ja nälkää...”), jonka tekijää ei tunneta.

title: Suomen Punainen Kaarti

text: Sisällissodan taisteluja käytiin myös Ahvenanmaalla ja Turun saaristossa, sekä Neuvosto-Venäjän välisen rajan tuntumassa Itä-Lapissa ja Vienan Karjalassa, jonne Iivo Ahava perusti oman punakaartin jo helmikuun alussa. Ahavan joukot taistelivat Vienaan hyökänneitä valkoisia vastaan maalis–huhtikuun ajan, ja hän oli myös valmis iskemään heidän selustaansa Pohjois-Suomessa. Punaisen kaartin yleisesikunta ei kuitenkaan kannattanut ajatusta, vaan katsoi, että sota ratkaistaisiin Etelä-Suomen asutuskeskuksissa. Sisällissodan päätyttyä Ahavan punakaartista muodostettiin Murmanskissa maihinnousseiden brittijoukkojen alaisuudessa toiminut Muurmannin legioona.

title: Luettelo Suomen historian sodista

text: Luettelo Suomen historian sodista pitää sisällään Suomen alueella käydyt aseelliset konfliktit, sodat ja vakavat sisäiset levottomuudet, sekä sellaiset Suomen ulkopuolella käydyt konfliktit joihin Suomen valtio tai merkittävä joukko Suomen alueen asukkaita on ottanut osaa. Luettelossa mainittujen konfliktien ohella pienehköjä määriä suomalaisia ammattisotilaita, vapaaehtoisia tai seikkailijoita on osallistunut moniin muihinkin aseellisiin yhteenottoihin, kuten Venäjän 1800-luvulla käymiin sotiin Euroopassa ja Aasiassa, buurisotiin, Venäjän–Japanin sotaan, Venäjän sisällissotaan, Espanjan sisällissotaan ja Vietnamin sotaan. Ennen Suomen historiallista aikaa lähteiden luettavuus on kyseenalainen. Monet lähteet on kirjoitettu satoja vuosia väitettyjen tapahtumien jälkeen ja niissä mytologiat, sepitteet ja todelliset tapahtumat sekoittuvat usein toisiinsa. Vanhoissa historiallisissa lähteissä Suomella tarkoitettiin nykyisen Varsinais-Suomen aluetta.

title: Helsingin hautausmaat

text: Suomen Kaartin hautausmaa perustettiin 1833 ortodoksisen hautausmaan viereen Suomen kaartin ja 1. suomalaisen meriekipaasin käyttöön. Sitä laajennettiin 1851. Suomen Kaartin seurakunnan lakkauttamisen jälkeen hautausmaa siirtyi senaatin päätöksellä 1914 kaupungin evankelis-luterilaisen seurakunnan haltuun. Alueelle ei tehdä enää muuten uusia hautauksia, mutta perhehautoihin voidaan yhä haudata Kaartin seurakunnan jäsenten jälkeläisiä sekä Suomen valkoiseen kaartiin kuuluneita ja heidän omaisiaan.

title: Kaarti

text: Kaarti tarkoittaa alkuaan hallitsijan henkivartiostoa. Sitä käytetään myös joukko-osastojen nimissä, kuten Suomessa Kaartin Jääkärirykmentti. Suomen sisällissodassa vuonna 1918 molemmista osapuolista käytettiin nimityksiä, joissa esiintyi sana kaarti: kapinaan noussut osapuoli oli Suomen punainen kaarti ja Suomen tasavallan joukot valkopohjaisten käsivarsinauhojen mukaan valkoinen kaarti.

title: Suomen kansanvaltuuskunta

text: Kansanvaltuuskunta määräsi 2. helmikuuta punakaartit valtion ylläpidettäviksi ja kaartit asetettiin periaatteessa sen määräysvallan alaisuuteen. Käytännössä kansanvaltuuskunta joutui myöhemmin tunnustamaan, ettei se kyennyt juuri kontrolloimaan kaartien toimintaa, ja vähensi sota-asioiden käsittelyä. Punakaartien ja kansanvaltuuskunnan suhde pysyi ongelmallisena koko sodan ajan, sillä valtuuskunta katsoi kaartien toimivan omavaltaisesti, ja monet kaartilaiset taas pitivät kansanvaltuutettuja rintaman todellisuudesta vieraantuneina ”loiseläiminä”.

title: Suomen kaarti

text: Soittokunta seurasi Suomen kaartia myös sen sotaretkille ja menetti viisi soittajaa Gornij Dubnjakin taistelussa. Turkin sotaretkellä kaartin pataljoona otti yhteiseksi kasvattilapsekseen kreikkalaisen orpopojan, Aleksei Apostolin, josta tuli myöhemmin soittokunnan kapellimestari ja lopulta itsenäisessä Suomessa puolustusvoimien ensimmäinen ylikapellimestari.[43] Kun muut suomalaiset sotilassoittokunnat vuonna 1901 lakkautettiin, Apostol perusti niiden parhaista muusikoista kootun Helsingin torvisoittokunnan, joka muodostui hyvin suosituksi.[45] Se on katsottu myös vuonna 1905 virallisesti lakkautetun Kaartin soittokunnan seuraajaksi ja se palasi 1918 Suomen armeijan alaisuuteen ja tuli samalla valtiolliseksi edustussoittokunnaksi. Oltuaan sotien välisenä aikana kytköksissä Suomen Valkoiseen Kaartiin ja sen jälkeen Helsingin varuskuntaan se otti 1990 käyttöön alkuperäänsä viittaavan nimen Kaartin Soittokunta. Se katsotaan nykyään Suomen vanhimmaksi ammattiorkesteriksi.[43]

title: Suomen suuriruhtinaskunta

text: Heinäkuussa 1829 sai Anders Edvard Ramsayn johtama opetuspataljoona nuoren kaartin arvonimen ja siitä tuli Henkivartioväen 3. Suomen tarkka-ampujapataljoona, "Suomen kaarti". Suomen kaarti osallistui kaartin joukkojen etujoukkona muiden Venäjän joukko-osastojen mukana kukistamaan Puolan kapinaa vuosina 1830–1831. Turkin sodassa Suomen kaarti kunnostautui eritoten Gornyi Dubnjakin taistelussa 1877 ja Shipkan vuorisolan valtaamisessa seuraavan vuoden alussa. Kiitollisuuden osoituksena Aleksanteri II myönsi sille vanhan kaartin arvonimen.

title: Suomen kaarti

text: Suomen kaarti eli viralliselta nimeltään Henkikaartin 3. Suomen Tarkk’ampujapataljoona (; ) oli vuosina 1829–1905 Helsingissä toiminut pataljoonan vahvuinen suomalainen joukko-osasto, joka kuului Venäjän keisarikunnan armeijaan. Sen edeltäjänä oli vuonna 1817 perustettu Suomen opetuspataljoona. Suomen kaarti oli keisarillisen henkikaartin ainoa suomalainen osasto sekä ainoa suomalainen joukko-osasto, joka toimi yhtäjaksoisesti suurimman osan autonomian ajasta. Keisarilliseen kaartiin kuulumisen vuoksi se miellettiin eliittijoukoksi, jolla oli näkyvä asema Suomen suuriruhtinaskunnassa.

title: Suomen valkoinen kaarti

text: Suomen valkoisen kaartin rykmentti eli Suomen valkoinen kaarti piti 16. toukokuuta 1918 annetun käskyn mukaisesti perustaa sisällissotaan osallistuneista kolmesta Pohjanmaan rykmentistä. Toukokuun lopulla alkoi nuorimpien ja vanhimpien ikäluokkien kotiuttaminen, minkä seurauksena joukko-osastojen vahvuus supistui liian pieneksi varustamistehtävään. Lisäksi palvelukseen jääneiden miesten oli muun muassa vartioitava vangittuja punaisia. Helsingin voitonparaatin osallistunut Vaasan rykmentti sai 24. toukokuuta määräyksen toimittaa täysin varustettu 175-miehinen komppania perustettavan rykmentin yhden pataljoonan rungoksi.

title: Turkin sota

text: Venäjän joukot ylittivät Tonavan ponttooneilla ja etenivät lähelle Konstantinopolia. Venäjän joukkoihin kuului myös Suomen kaarti. Suomen kaarti kunnostautui erityisesti Gornyi Dubnjakin taistelussa, ja huomionosoituksena keisari Aleksanteri II antoi sille kunnianimen "Vanhan kaartin pataljoona". Nykyisin joukko-osasto tunnetaan Kaartin jääkärirykmenttinä.

title: Ruotujakolaitos

text: Vuonna 1857 nämä ruotupataljoonat hajotettiin ja sen jälkeen Suomessa oli omaa sotaväkeä vajaa tuhat miestä. Värvätyistä miehistä koostunut Suomen Kaarti otti osaa 1877–1878 käytyyn Venäjän–Turkin sotaan Balkanilla.


query: Kuka näyttelee naispääosaa 007 ja kultainen ase -elokuvassa?

title: 007 ja kultainen ase

text: Edellisen elokuvan menestyksen innoittamana ja tuottaja Saltzmanin talousongelmien vuoksi 007 ja kultainen ase tehtiin nopeasti. Säveltäjä John Barryllä oli vain kolme viikkoa aikaa elokuvan musiikin tekemiseen. Elokuvaa pidetäänkin yleisesti yhtenä huonoimmista Bond-elokuvista. Aikalaisarvosteluissa elokuvasarjaa moitittiin väsyneeksi ja elokuvaa seurasi sarjan siihen asti pisin tauko. Arvostelijat ovat nähneet elokuvassa hyvääkin: etenkin Christopher Leen roolityötä on kiitetty. Lee näyttelee elokuvan roistoa, palkkamurhaaja Francisco Scaramangaa, joka käyttää kultaista asetta. Pääosissa ovat myös Britt Ekland ja Maud Adams. Elokuvaa kuvattiin Thaimaassa, Hongkongissa ja Macaolla sekä Pinewood Studiosilla. Elokuvan tapahtumapaikat ja taistelukohtaukset ovat aikanaan muodissa olleiden taisteluelokuvien innoittamia. Juoni ammentaa paitsi Flemingin alkuperäisromaanista, myös ajankohtaisesta öljykriisistä. Bond-elokuvasarja oli 1970-luvun alussa siirtymässä hahmovetoisuudesta ja vempainten vähäisyydestä takaisin erikoisten juonien, oudon teknologian ja komedian suuntaan.

title: 007 ja kultainen ase

text: Ian Fleming oli suositellut Roger Moorea James Bondin rooliin jo vuonna 1961. Moore oli sitoutunut televisiosarja Pyhimykseen, ja rooliin kiinnitettiin Sean Connery. Hän vetäytyi roolista vuonna 1967. Tällöin tuotantoryhmä suunnitteli, että seuraavana elokuvana olisi kuvattu 007 ja kultainen ase ja että Moore olisi tehnyt Bond-debyyttinsä tässä elokuvassa. Tuotantoa jouduttiin lykkäämään ja Moore teki muita sopimuksia. Vuonna 1971 Moore oli jälleen käytettävissä, ja hän solmi tuottajien kanssa sopimuksen kolmesta Bond-elokuvasta. Lopulta 007 ja kultainen ase kuvattiin Mooren toisena Bond-elokuvana.[7]

title: 007 ja kultainen ase

text: 007 ja kultainen ase -elokuvaa pidetään yleisesti huonoimpana 1970-luvun James Bond -elokuvana.[10] Rotten Tomatoes -sivuston keskiarvon mukaan elokuva on saanut kriitikoilta keskiarvosanan 5,2/10 ja 46-prosenttisesti kiittävän arvion. Sivuston yhteenveto 39:stä arvostelusta on, että kyseessä on keskinkertainen Bond-elokuva, jonka puutteita ovat kaksimielinen dialogi, vempainten vähäisyys ja se, että antagonisti jättää päähenkilön varjoonsa.[33] Vuonna 2006 IGN valitsi 007:n ja kultaiseen aseen huonoimmaksi Bond-elokuvaksi.[34]

title: 007 ja kultainen ase

text: Luokka:77.4 Elokuvataide Luokka:Guy Hamiltonin ohjaamat elokuvat Luokka:James Bond -elokuvat Luokka:Romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Vuoden 1974 elokuvat

title: Octopussy – mustekala

text: Octopussy – mustekala () on John Glenin ohjaama 13. "James Bond" -elokuva vuodelta 1983. Elokuvassa James Bondia näyttelee kuudennen kerran Roger Moore. Octopussyn tunnuskappaleen laulaa Rita Coolidge. Octopussya näyttelevä Maud Adams oli jo aikaisemmin näytellyt Andrea Andersia elokuvassa "007 ja kultainen ase".

title: 007 ja kultainen ase

text: Kun Elät vain kahdesti ilmestyi vuonna 1967, Sean Connery vetäytyi Bondin roolista. Tällöin tuotantoryhmä suunnitteli, että seuraavana elokuvana olisi kuvattu 007 ja kultainen ase ja että Roger Moore olisi tehnyt Bond-debyyttinsä tässä elokuvassa. Elokuva oli tarkoitus kuvata Kambodžassa, mutta maa suistui sekasortoon. Elokuvan tuotantoa lykättiin ja seuraavaksi tehtiinkin Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa.[7]

title: Joe Don Baker

text: Vuonna 1987 Baker sai roolin "007 vaaran vyöhykkeellä" -nimisestä "James Bond" -elokuvasta. Siinä hän näytteli Brad Whitaker -nimistä roistoa. Vuosina 1995 ja 1997 Baker vielä palasi "Bond"-elokuviin näytellen tällä kertaa eri hahmoa, Jack Wadea, elokuvissa "007 ja kultainen silmä" sekä "Huominen ei koskaan kuole".

title: GoldenEye 007

text: Toinen bonustehtävä on ”Egyptiläinen temppeli”, joka on saanut vaikutteita elokuvista 007 ja kultainen ase, 007 rakastettuni sekä Elä ja anna toisten kuolla. Avatakseen tehtävän, täytyy pelaajan läpäistä peli 00 Agent -vaikeusasteella.

title: Bill Tanner

text: Bill Tanner on kuvitteellinen hahmo James Bond -elokuvissa ja romaaneissa. Hän on MI6:n henkilöstöpäällikkö ja sotilasarvoltaan everstiluutnantti. Hän on esiintynyt elokuvissa "007 ja kultainen ase", "Erittäin salainen", "007 ja kultainen silmä", "Kun maailma ei riitä", "007 Quantum of Solace", "007 Skyfall" ja "007 Spectre". Hahmoa ovat näytelleet Michael Goodliffe, James Villiers, Michael Kitchen ja Rory Kinnear.

title: John Stears

text: Stears suunnitteli aseiden pienoismalleja elokuvaan "Navaronen tykit" (1961), jonka jälkeen hän teki erikoistehosteita kahteen Disneyn elokuvaan: "Kapteeni Grantia etsimässä" (1961) ja "Mirrin kolme elämää" (1962). Tämän jälkeen Stears siirtyi Bond-elokuvien pariin ja suunnitteli tohtori Non piilopaikan räjähdyksen elokuvaan "Salainen agentti 007 ja tohtori No" (1962). Seuraavaan Bond-elokuvaan, "Salainen agentti 007 Istanbulissa", Stears yleni erikoistehosteosaston johtajaksi. Stears suunnitteli elokuvaan erään elokuvahistorian ensimmäisistä kauko-ohjattavista helikoptereista sekä puukkokengän. Elokuvaan "007 ja Kultasormi" Stears loi Bondin Aston Martin DB5:n, jossa on muun muassa kääntyvä rekisterikilpi ja heittoistuin. Autoa on pidetty jopa maailman kuuluisimpana autona. Stears suunnitteli elokuvaan myös muun muassa tappavan laserin ja Oddjobin lentävän teräsreunaisen hatun. Hän suunnitteli lentävät autot elokuviin "Chitty Chitty Bang Bang" (1968) ja "007 ja kultainen ase" (1974). "Kultainen ase" jäi hänen viimeiseksi Bond-elokuvakseen. Stears oli perustanut oman yrityksensä vuonna 1970. George Lucas piti Bond-elokuvista ja kiinnitti Stearsin "Tähtien sodan" tuotantoon. Stears suunnitteli elokuvaan Kuolemantähden, R2-D2:n sekä C-3PO:n, valosapelit ja Luke Skywalkerin maakiiturin.

title: 007 ja kultainen ase

text: Elokuvan pääosien esittäjät ja heidän roolinsa:[10][14]

title: 007 ja kultainen ase

text: 007 ja kultainen ase on yhdeksäs Bond-elokuva. Ohjaaja Hamilton oli vuonna 1965 kieltäytynyt ohjaamasta Pallosalamaa, koska 007 ja Kultasormi oli hänen mukaansa saanut hänen ajatuksensa ehtymään. 007 ja kultainen ase oli kuitenkin Hamiltonin kolmas peräkkäinen Bond-elokuva: hän oli ohjannut myös sitä edeltäneet Timantit ovat ikuisia sekä Elä ja anna toisten kuolla.[6]

title: 007 ja kultainen ase (romaani)

text: 007 ja kultainen ase on Ian Flemingin kirjoittama kolmastoista James Bond -romaani. Kirja ilmestyi vuonna 1965.

title: Clifton James

text: James valmistui The Actors Studiosta. Hän näytteli sivuosia Manhattanilla kuvatussa elokuvassa "Alaston satama" (1954) ja yli sadassa televisio-ohjelmassa. Hänen roolinsa olivat pieniä, eikä hänen nimeään yleensä mainittu lopputeksteissä. Tämä muuttui, kun James näytteli louisianalaista seriffi J.W. Pepperiä vuoden 1973 James Bond -elokuvassa "Elä ja anna toisten kuolla". Hänen hahmonsa teki vielä paluun seuraavassa Bond-elokuvassa "007 ja kultainen ase". Jamesistä tuli 1970-luvulla etelävaltiolaisen punaniskaseriffin tunnetuin näyttelijä. Bond-elokuvien myötä James sai näkyviä rooleja muun muassa elokuvissa "Hopeanuoli" (1976), "Karhukopla vauhdissa jälleen" (1977) ja "Teräsmies II" (1980). James näytteli vakituisesti lyhytaikaisessa komediasarjassa "Lewis and Clark" vuonna 1981. Hän oli myös mukana elokuvassa "Turhuuksien rovio" (1990).

title: 007 ja kultainen ase

text: Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa -elokuvaa, jossa Bondia näytteli George Lazenby, pidettiin epäonnistuneena, joten 1970-luvun alun Bond-elokuvat tehtiin hyvin erilaiseen tyyliin. Ne edustavat elokuvasarjan siirtymävaihetta. Ilmeisin muutos on pääosaesittäjän vaihto. Lazenby vaihdettiin takaisin Conneryyn, jota seurasi Moore. 1970-luvun alun Bond-elokuvat olivat muutosvaiheessa myös siinä mielessä, että 1960-lukulaiseksi mielletty sarja pyrittiin luomaan uudenlaisena ja päivittämään muuttuvien vaatimusten mukaiseksi. Sarja muuttui 1970-luvun alussa Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa -elokuvan hahmovetoisuudesta ja vempainten vähäisyydestä takaisin pikkunäppärien juonien, teknologiafantasian ja komedian suuntaan. 1970-luvun alussa elokuvat myös luopuivat lopullisesti uskollisuudestaan Flemingin romaaneille ja siirtyivät käyttämään Flemingin tarinoista vain niiden nimiä ja niiden hahmojen nimiä.[8]

title: 007 ja kultainen ase

text: 007:ää ja kultaista asetta edeltävä Bond-elokuva, Elä ja anna toisten kuolla, oli ollut menestys.[9] Kultaisen aseen tuotanto kiirehdittiin aloittamaan pian sen ensi-illan jälkeen, koska tuottaja Harry Saltzmanilla oli taloudellisia ongelmia.[10]

title: 007 ja kultainen ase

text: Lisäksi elokuvassa näyttelivät:[11] Elokuvassa näyttelivät myös seuraavat henkilöt, mutta heidän nimiään ei mainita lopputeksteissä:[11]

title: 007 ja kultainen ase

text: Elokuvakirjailija ja -toimittaja Michael Brooke pitää ajattelemattomana, että elokuvassa on komedian piirteitä. Elokuvan juoni on Brooken mielestä vain tekosyy yhdistää toimintakohtaukset toisiinsa. Elokuvan Bond-tyttö Mary Goodnightia Brooke pitää epäuskottavana hahmona. Maud Adamsin roolityötä Brooke sen sijaan pitää paljon vakuuttavampana. Adams näytteli myöhemmissä Bond-elokuvissa vielä kaksi eri roolia. Christopher Leen näyttelemää Scaramangaa Brooke pitää eräänä ikimuistoisimpana Bond-elokuvien antagonistina.[10]

title: 007 ja kultainen ase

text: 007 ja kultainen ase (The Man with the Golden Gun) on James Bond -elokuva vuodelta 1974. Päähenkilö James Bondia näyttelee Roger Moore. Elokuva perustuu hyvin löyhästi Ian Flemingin romaaniin 007 ja kultainen ase. Elokuvan on ohjannut Guy Hamilton, sen ovat tuottaneet Albert R. Broccoli sekä Harry Saltzman ja sen ovat käsikirjoittaneet Richard Maibaum ja Tom Mankiewicz.

title: 007 ja kultainen ase

text: 007 ja kultainen ase jäljittelee useita elokuvia.[15] Idea siitä, että mystinen palkkamurhaaja yrittää tappaa Bondin saattoi olla saanut innoitusta vuonna 1973 ilmestyneestä elokuvasta Shakaali. Siinä missä edellinen Bond-elokuva oli yrittänyt mennä mukaan blaxploitaatiomuotiin, 007 ja kultainen ase yritti hyötyä edellisenä vuonna ilmestyneen Lohikäärmeen kidassa -elokuvan menestyksestä.[6] Taisteluelokuvat olivat saavuttaneet läpimurron 1970-luvun alussa ja Lohikäärmeen kidassa -elokuvan vihollisryhmä oli asettunut kiinalaiselle saarelle kuten Scaramangakin. Kultaisessa aseessa on vitsillä tehty taistelukohtaus, jossa kaksi teinityttöä pelastavat Bondin päihittämällä kokonaisen karatekoulullisen vihollisia.[15] Elokuva sijoittuu paljolti Kaakkois-Aasiaan – elokuvakirjailija ja -toimittaja Michael Brooke on arvellut, että tälläkin yritettiin mahdollisesti hakea menestystä suosituksi havaitun teeman avulla.[10] Alkuperäisromaani sijoittui Jamaikalle, mutta paikka piti vaihtaa, koska edellinen Bond-elokuva oli juuri sijoittunut Karibialle. Scaramangan peilisali muistuttaa Nainen Shanghaista -elokuvan loppukohtausta.[15]

title: Aseenpiippukohtaus

text: Roger Mooren astuessa rooliin vuonna 1973 kuvattiin neljäs kohtaus. Sitä käytettiin vain kahteen elokuvaan: "Elä ja anna toisten kuolla" ja "007 ja kultainen ase". Moore käyttää molempia käsiään ampuessaan, vasemman käden tukiessaan oikeaa. Tämä oli myös ensimmäinen aseenpiippukohtaus, jossa Bondilla ei ole hattua. Elokuvan "007 ja kultainen ase" pisteet ovat sinisiä, mutta myöhempien julkaisujen pisteet ovat valkoisia.

title: Maud Adams

text: Maud Solveig Christina Adams (s. 12. helmikuuta 1945 on ruotsalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi rooleistaan James Bond -elokuvissa "007 ja kultainen ase" (1974) ja "Octopussy" (1983). Hän oli myös taustalla elokuvassa "007 ja kuoleman katse" (1985).

title: Britt Ekland

text: Britt Eklandin tunnetuin roolisuoritus lienee Bond-seikkailussa "007 ja kultainen ase". Vuonna 2004 valmistuneessa Peter Sellersin elämäkertaelokuvassa "Peter Sellersin elämä" Eklandia näyttelee Charlize Theron.

title: 007 ja kultainen ase

text: Energiakriisi koettelee maailmaa. Aurinkovoimalaite ”Solex Agitator” voisi ratkaista kriisin, mutta laitteen keksijä Gibson on kadonnut. Agentti 007, James Bond, saa tehtäväkseen etsiä Gibsonin. Salaiselle palvelulle toimitetaan kultainen luoti, johon on kaiverrettu Bondin agenttinumero.[1] Salainen palvelu epäilee, että kuuluisa palkkamurhaaja Francisco Scaramanga, joka käyttää kultaista asetta ja pyytää miljoonan joka tapostaan, aikoo murhata Bondin.[2][3] Bond yrittää löytää Scaramangan, jotta voisi tappaa tämän ensin.[1] Bond saa avukseen agentti Mary Goodnightin, joka on elokuvan Bond-tyttö.[4] Liikemies Hai Fat on kuitenkin palkannut Scaramangan murhaamaan Gibsonin.[3] Scaramangan alistama rakastajatar Andrea Anders lähettää kultaisen luodin, jotta Bond tappaisi Scaramangan.[3]

title: 007 ja kultainen ase

text: Maud Adams oli jo roolia hakiessaan menestynyt malli. 007:stä ja kultaisesta aseesta tuli hänen elokuvaläpimurtonsa.[6]

title: Nikki van der Zyl

text: Van der Zyl ääninäytteli Honey Rideria (jota näytteli Ursula Andress) elokuvassa "Salainen agentti 007 ja tohtori No", Sylvia Trenchiä (Eunice Gayson) elokuvassa "Salainen agentti 007 Istanbulissa", Jill Mastersonia (Shirley Eaton) ja Bonitaa (Nadja Regin) elokuvassa "007 ja Kultasormi", Domino Dervalia (Claudine Auger) elokuvassa "Pallosalama", Kissy Suzukia (Mie Hama) elokuvassa "Elät vain kahdesti" ja Chew Meetä (Francoise Therry) elokuvassa "007 ja kultainen ase". Hän myös ääninäytteli osan Solitairen (Jane Seymour) repliikeistä elokuvassa "Elä ja anna toisten kuolla" ja monia pienempiä rooleja. Van der Zyl työskenteli ensimmäisestä Bond-elokuvasta alkaen yhtä elokuvaa lukuun ottamatta sarjan jokaisessa elokuvassa "Kuurakettiin" (1979) asti. Häntä ei mainita lopputeksteissä eikä hän saanut elokuvista rojalteja. Van der Zylin dubbauksia käytettiin muustakin syystä kuin näyttelijän huonon englanninkielen taidon vuoksi: näyttelijä Shirley Eaton oli brittiläinen, mutta vahvan cockney-murteensa vuoksi tuottajat halusivat hänenkin hahmolle toisen, pehmeämmän äänen.

title: Richard Loo

text: Loo syntyi Havaijin Mauilla. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Purppurasydän", "Avaruuden ritarit", "Story of Dr. Wessell", "Taivasten valtakunnan avaimet", "Hyvä maa", "Myrsky yli Aasian" ja "Viidakkopartisaanit". Myöhempinä vuosinaan hän näytteli televisiosarjoissa, muun muassa sarjassa "Kung Fu". Loon viimeiseksi elokuvaksi jäi James Bond -elokuva "007 ja kultainen ase". Hän kuoli 20. marraskuuta 1983 Los Angelesissa 80-vuotiaana.

title: 007 ja kultainen ase

text: Ian Flemingin romaani 007 ja kultainen ase julkaistiin postuumisti vuonna 1965, ja se jäi Flemingin viimeiseksi Bond-romaaniksi.[5] Fleming oli kuollut ennen kuin hän oli ehtinyt viimeistellä romaanin.[6]

title: 007 ja kultainen ase (täsmennyssivu)

text: 007 ja kultainen ase ("The Man with the Golden Gun") voi tarkoittaa:Hakusana ”The Man with the Golden Gun” ohjaa artikkeliin 007 ja kultainen ase. Se voi tarkoittaa myös:

title: 007 ja kultainen ase

text: Elokuvan ensi-ilta oli 18. joulukuuta 1974 Odeon Leicester Squareissä. Prinssi Philip, Edinburghin herttua oli paikalla tilaisuudessa.[26] Elokuvan levittäjä oli United Artists.[27] 007 ja kultainen ase oli ensimmäinen Bond-elokuva, joka esitettiin Kremlissä. Tuottaja Broccoli oli paikalla Kremlin-esityksessä.[26] Suomen ensi-ilta oli 20. joulukuuta 1974 Helsingin Bio Rexissä.[28] Elokuva sai teatterikierroksellaan yhteensä 420450 katsojaa Suomessa. Vuonna 1974 Suomen ensi-iltansa saaneista elokuvista 007 ja kultainen ase sai kolmanneksi eniten katsojia.[29]


query: Mikä on Odessan väkiluku?

title: Odessa

text: Odessa (, ) on kaupunki Etelä-Ukrainassa Mustanmeren rannalla, Odessan alueella. Se on Ukrainan kolmanneksi suurin kaupunki Kiovan ja Harkovan jälkeen. Odessan väkiluvuksi arvioitiin vuoden 2012 alussa noin miljoona asukasta.[1] Odessa on Oulun ystävyyskaupunki vuodesta 1957.

title: Tšornomorsk

text: Tšornomorsk (, ennen vuotta 2016 Vladimir Iljitš Leninin mukaan Illitšivsk) on Mustanmeren rannalla Ukrainan Odessan alueella, Odessasta noin 20 kilometriä etelälounaaseen sijaitseva, kansallisesti merkittävä satamakaupunki.

title: Odessan raatihuone

text: Odessan raatihuone on raatihuone Odessan kaupungissa Ukrainassa. Se edustaa tyyliltään uusklassista arkkitehtuuria. Rakennuksen suunnitteli Francesco Boffo ja se rakennettiin vuosina 1828–1837. Rakennuksessa toimi alun perin pörssi. Odessan kaupungin käytössä raatihuone on ollut vuodesta 1899 lähtien.

title: Mihail Bahtin

text: Bahtin syntyi aatelisperheeseen Orelissa. Hänen isänsä oli pankinjohtaja, joka toimi useissa kaupungeissa. Siksi Bahtin vietti varhaislapsuutensa Orelissa, Vilnassa ja sitten Odessassa, jossa hänen on sanottu opiskelleen Odessan yliopiston historiallis-filosofisessa tiedekunnassa.

title: Bolhrad

text: Bolhrad (, ) on pieni kaupunki Ukrainan Odessan alueella. Bolhrad sijaitsee Odessasta linnuntietä noin 180 kilometriä ja maanteitse noin 240 kilometriä lounaaseen, ja alle 10 kilometrin etäisyydellä sen länsipuolella on Moldovan raja. Kaupungin kautta kulkee Odessasta saapuva eurooppatie joka jatkaa Moldovan etelärajalla sijaitsevan Giurgiuleștin kautta edelleen Romaniaan. Kaupunkiin johtaa myös rautatieyhteys, sillä Moldovan eteläosiin vievä, pääosin Moldovan rautateille kuuluva rata koukkaa Ukrainan puolelle kaupungin kohdalla.

title: Odessa

text: Odessassa toimii noin 15 kansallista yliopistoa.[3] Näitä ovat esimerkiksi Etelä-Ukrainan kansallinen pedagoginen yliopisto (1817), Odessan kansallinen (Ilja Metšnikovin) yliopisto (1865), Odessan sotilasakatemia (1899), Odessan kansallinen lääketieteellinen yliopisto (1900), Odessan kansallinen elintarviketeknologian akatemia (1902), Odessan kansallinen musiikkiakatemia (1913), Odessan kansallinen polytekninen yliopisto (1918), Odessan maatalouden valtionyliopisto (1918), Odessan kansallinen kauppatieteellinen yliopisto (1921), Odessan kansallinen (Aleksandr Popovin) tietoliikenneakatemia (1923) ja Odessan kansallinen merialan yliopisto (1930).

title: Transnistrian kuvernoraatti

text: Perääntyessään saksalaiset yrittivät hävittää Odessaa, sen satamaa ja teollisuuslaitoksia. Puna-armeija valloitti Odessan 16. huhtikuuta 1944, jolloin Transnistrian alue oli täysin puna-armeijan käsissä.

title: Odessan joukkomurha

text: Odessan joukkomurha tapahtui 22.–24. lokakuuta 1941 Odessassa ja Transnistriassa, jolloin alueella tapettiin 25 000–34 000 juutalaista. Kokonaisuudessaan Saksan ja Romanian miehityksen aikana Ukrainassa Dnestrin ja Bugin välillä tapettiin noin 100 000 ukrainanjuutalaista.

title: Ignati Potapenko

text: Ignati Potapenkon isä oli kristityksi kääntynyt juutalainen, joka yleni armeijan upseeriksi, sai aatelisarvon ja toimi myöhemmin ortodoksipappina. Äiti oli ukrainalainen talonpoikaisnainen. Ignati kävi H’ersonin hengellisen opiston ja Odessan pappisseminaarin, opiskeli Novorossijskin yliopistossa Odessassa, Pietarin yliopistossa sekä Pietarin konservatoriossa pääaineenaan laulu. Aluksi hän ansaitsi elantonsa kotiopettajana, työskenteli Odessan kaupunginhallinnossa ja kaupunginjohtajan sihteerinä. Myöhemmin hän asui Pietarissa ja Moskovassa.

title: Odessan raatihuone

text: Raatihuone on yksi Odessan tärkeimmistä nähtävyyksistä.

title: Odessan alue

text: Odessan alue () on hallinnollinen alue Lounais-Ukrainassa, Mustanmeren äärellä. Sen pääkaupunki on Odessa,[1] jossa asuu 40% alueen väestöstä. Alueen pinta-ala on 33300 neliökilometriä. Alueen väkiluku oli vuoden 2013 alussa 2395160, joka vastasi 5,3 prosenttia Ukrainan väestöstä.[2]

title: Itä-Ukrainan sota

text: Toukokuun alussa 2014 kuoli Odessassa 48 henkilöä väkivaltaisuuksissa ja tuhopoltossa, suuri osa Ukrainan hallitusta vastustavia mielenosoittajia. Ukrainan pääministeri Arseni Jatsenjuk syytti Venäjää Odessan verilöylystä ja ilmoitti kiihdyttävänsä itä-Ukrainan operaatiota. Huhuista ja syytteistä huolimatta kaikki tunnistetut uhrit olivat Odessan asukkaita.

title: Odessan taistelu

text: Romanialaisten operaatio Odessan valtaamiseksi alkoi 10. elokuuta 1941, jolloin kenraaliluutnantti Nicolae Ciupercăn johtaman Romanian 4. armeijan hyökkäyksen kärkenä toiminut 1. panssaridivisioona kohtasi Odessan ensimmäisen puolustuslinjan. Hyökkääjät uskoivat puolustajien luovuttavan helposti, sillä tuolloin romanialaisarmeijan vahvuus oli 11 divisioonaa, yhteensä 160 000 miestä, kun puolustajan miesmäärä oli melkein viisi kertaa pienempi. Kaikkiaan 18 romanialaisdivisioonaa osallistui taisteluun. Lisäksi osia Saksan 11. armeijasta osallistui taisteluihin eri vaiheissa piirityksen pitkittyessä. Näihin kuuluivat kaksi jalkaväkirykmenttiä, yksi rynnäkköpioneerirykmentti, rynnäkköpioneeripataljoona, rynnäkköpataljoona, kaksi raskasta tykistörykmenttiä ja viisi raskasta tykistöpatteristoa.

title: Odessan taistelu

text: Kaupungin puolustuslinjat olivat hyvin harkitut, ne koostuivat linnoitetuista ampuma-asemista, juoksuhaudoista ja panssari- ja jalkaväkiesteistä. Ensimmäinen ja uloin linja kiersi Odessaa 25–30 kilometrin etäisyydellä ja oli 80 kilometriä pitkä. Toinen eli keskimmäinen linja oli rakennettu noin 6–8 kilometrin etäisyyteen kaupungista ja oli 35 kilometrin pituinen. Kolmas ja viimeinen linja oli kaupungin alueella, jonne valmisteltiin mahdollista talosta taloon -taistelua. Alkuun "Odessan linnoituksen" varuskunta koostui 34 500 sotilaasta ja vapaaehtoisesta. Georgi Sofronovin johtama Neuvostoliiton erillinen rannikkoarmeija käsitti 25. kivääridivisioonan, 95. kivääridivisioonan ja 9. ratsuväkidivisioonan, joista kaksi viimeistä oli jo ottanut yhteen aiemmissa taisteluissa Romanian 4. armeijan kanssa. Lisäksi puolustukseen kuului rykmentti NKVD:n sotilaita. Odessaa vahvistettiin aina syyskuun loppuun asti meriteitse ja sen puolustukseen otti osaa yhteensä noin 100 000 - 120 000 sotilasta tai sotilastehtävissä toiminutta vapaaehtoista.

title: Odessa

text: Elokuvasta kuuluisat 142 metriä pitkät portaat. Uimarantaa Mustanmeren äärellä. Toinen uimaranta. Filharmonian talo. Odessan ooppera- ja balettitalo. Kaupungintalo. Odessan elokuvajuhlien kinokonserin osallistujia (2012).

title: Kira Muratova

text: Korotkova sai Odessan elokuvastudiolta ohjaajan tehtävän. Hän nai Odessassa ohjaajakollegansa Aleksandr Muratovin, ja teki kaksi ensimmäistä elokuvaana yhteistyönä aviomiehen kanssa.

title: Odessan taistelu

text: Odessan taistelu, jonka akselivallat olettivat päättyvän viimeistään elokuun loppuun mennessä, hidasti merkittävästi Saksan ja sen liittolaisten etenemistä syvemmälle Neuvostoliittoon. Romanian 1. panssaridivisioonan kärsimät tappiot merkitsivät sitä, että saksalaisilta puuttui kaavailtu panssarituki heidän edetessään Sevastopoliin. Kokonaisuudessaan 4. armeija menetti tehonsa hyökkäävänä armeijana Barbarossan loppuajaksi, eikä se pystynyt osallistumaan Sevastopolin piirittämiseen ja valtaamiseen. Tehtävä jäi Saksan 11. armeijalle, jota oli kaavailtu siirrettäväksi pohjoiseen osallistumaan Leningradin piiritykseen. Sen sijaan Odessan varuskunnan onnistunut siirtäminen tukemaan Sevastopolin puolustusta sitoi 11. armeijan kahdeksan kuukautta kestäneeseen piiritystaisteluun.

title: Odessa

text: Kaupunki on huomattava satamakaupunki sekä rahti- että matkustajaliikenteessä. Odessan satama on Mustanmeren suurimpia satamia. Odessa on tärkeä risteyspaikka Mustaltamereltä Romaniaan, Moldovaan, muualle Ukrainaan ja Venäjälle johtavassa maantie- ja rautatieliikenteessä.[3] Kaupunkiin johtavista valtateistä suurimpia ovat M05 (osa eurooppatietä E95 Pietarista Kiovan kautta, meriyhteyden jälkeen jatkuu Turkkiin), M14 (itään Nikolajeviin, osa eurooppatietä ), M15 (lounaaseen Moldovaan, osa eurooppatietä ) ja M17 (luoteeseen Tiraspoliin, osa eurooppateitä ja ).[17] Odessan rautatieasema on yksi Ukrainan rautateiden tärkeimpiä.[18] Viime aikoina kaupunkiin on suunniteltu suurnopeusjunayhteyttä. Odessan kansainvälinen lentoasema palvelee kaupunkia.

title: Odessan kansainvälinen lentoasema

text: Odessan kansainvälinen lentoasema (, ) on kansainvälinen lentoasema Ukrainan lounaisosissa, Odessan alueella, noin 7 kilometriä Odessan keskustasta lounaaseen. Lentoasema on sekä siviili- että sotilasliikenteen käytössä.

title: Odessan rautatieasema

text: Odessan päärautatieasema () on Ukrainan lounaisosissa Mustanmeren rannalla sijaitsevan, maan kolmanneksi suurimman kaupungin Odessan keskustassa sijaitseva rautatieasema. Asema on Ukrainan rautateiden pikajunaliikenteen keskusasema Odessan alueella. Asema toimii myös lähijunaliikenteen pääteasemana.

title: Odessan taistelu

text: Odessan piiritys oli Romanian ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu toisessa maailmansodassa itärintamalla vuonna 1941. Hyökänneet Romanian joukot kohtasivat vahvaa puna-armeijan vastarintaa Odessassa kärsien suuria tappioita. Piiritykseen osallistui myös osia Saksan 11. armeijasta. Kaupunki oli piiritetty vain maitse, sillä Mustanmeren laivasto piti meritien vapaana. Kaupunki vallattiin 16. lokakuuta puna-armeijan joukkojen vetäydyttyä laivaston turvin alueelta edeltävän yön aikana.

title: Odessa

text: Osia vanhasta antiikin kreikkalaisesta asutuksesta kadun lasivitriinin takana. Näkemys Odessasta vuonna 1850. Odessan keskustaa 1890-luvun postikortissa. Näkymä satamasta noin 1895.

title: Odessan miehet (elokuva)

text: Odessan miehet ("The Odessa File") on Frederick Forsythin romaaniin perustuva trilleri toimittajasta, joka pääsee entisten SS-miesten salaseuran Odessan jäljille. Vuonna 1974 ensi-iltansa saaneen elokuvan pääosassa näyttelee Jon Voight, sen on ohjannut Ronald Neame ja elokuvan musiikin on säveltänyt Andrew Lloyd Webber. Elokuva on ainoa, jossa nähdään kummatkin Schellin sisarukset, Maria ja Maximilian. Elokuvateknisenä kömmähdyksenä voidaan pitää sitä, että elokuva sijoittuu vuoteen 1963, mutta siinä nähdään useita autoja, jotka ovat valmistuneet vasta 1970-luvulla.

title: Potjomkinin portaat

text: Potjomkinin portaat (, ) ovat maailmankuulu nähtävyys Odessan kaupungissa Ukrainassa. Portaita pidetään Odessan juhlallisena sisäänkäyntinä mereltä päin, ja ne ovat Odessan tunnetuin symboli.

title: Odessa

text: Vuonna 1794 tsaaritar Katariina Suuri määräsi aiemman kreikkalaisasutuksen mukaan nimetyn Odessan kaupungin perustettavaksi 1793 perustetun venäläislinnoituksen yhteyteen.[3] Uuden sota- ja kauppasataman kautta voitiin varmistaa Venäjän yhteys Mustallemerelle. Kaupunki kuului vuosina 1802–1920 Venäjän keisarikunnan Hersonin kuvernementtiin. Kasvun lisäämiseksi Odessalle annettiin vapaakaupunkioikeudet vuosille 1817–1859.[3] Odessasta oli 1800-luvun loppuun mennessä kehittynyt hyvin vilkas kauppapaikka. Vuonna 1894 Odessa oli kooltaan ja taloudelliselta vahvuudeltaan Venäjän keisarikunnan neljänneksi merkittävin kaupunki Pietarin, Moskovan ja Varsovan jälkeen. Kaupungin väkiluku oli vuoden 1897 väestönlaskennassa 403815.[4] 1900-luvun alkukymmeninä, vuoteen 1931 mennessä Ukrainan SNT:n teollisuuskeskukset Kiova ja Harkova kasvoivat kuitenkin jo Odessaa suuremmiksi.[5]

title: Ion Antonescu

text: Romanian armeija liittyi Saksan Wehrmachtin kanssa hyökkäykseen Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 suurimpien laillisten puolueiden johtajien tuella. Joukot miehittivät menetetyt alueet, kuten myös Odessan. Odessassa järjestettiin syksyllä yksi historian verisimmistä joukkomurhista. Antonescu nimitti itsensä marsalkaksi ja Odessan satama nimitettiin uudelleen hänen mukaansa. Sotamenestys ja uudistukset toivat Antonesculle merkittävän kansansuosion. Maassa siedettiin jonkinlaista johdon arvostelua, ja jotkut historioitsijat ovat pitäneet Romaniaa vähiten Saksaa myötäilevänä sen liittolaismaista.

title: Nižni Odes

text: Nižni Odes (, ) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Sosnogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Nižni Odes -joen yläjuoksulla noin 50 kilometriä Sosnogorskista itään. Taajaman kautta kulkee Uhtan ja Vuktylin välinen maantie. Asukkaita on 11 100 henkeä (vuonna 2009).

title: Odessan taistelu

text: Odessa oli Neuvostoliiton Mustanmeren alueen tärkein satama ja merkittävin liikenteen solmukohta. Sen väkiluku oli vuoden 1926 väestölaskennan mukaan 433 000. Strategisen merkityksensä vuoksi se oli jo varhain osa operaatio Barbarossan suunnittelua. Hitler ilmoitti Romanian diktaattori Ion Antonesculle tulevasta hyökkäyksestä Neuvostoliittoon 11. kesäkuuta 1941. Toiveenaan saada Neuvostoliitolle menetetyt Bessarabian ja pohjois-Bukovinan takaisin Antonescu vastasi Romanian liittyvän sotaan Saksan puolelle. Adolf Hitler näki liittolaisuudessa tilaisuuden keskittää Saksan voimavaroja pohjoisemmassa tapahtuviin sotatoimiin. Hän pyysi liittolaistaan huolehtimaan Odessan ja sen ympäristön valtaamisesta ja luovutti Romanialle Bugjoen ja Dnestrin välisen alueen hallinnon. Antonescu hyväksyi Hitlerin pyynnön 31. heinäkuuta. Romanian valtaamaa aluetta tultaisiin kutsumaan Transnistriaksi ja sen keskukseksi tulisi Odessa. Odessa oli yksi viidestä kaupungista, jota Saksan ilmavoimat Luftwaffe pommitti operaatio Barbarossan alkamispäivänä, muiden pommitusten suuntautuessa lähinnä sotilaallisiin kohteisiin. Sodan alettua Josif Stalin määräsi Odessan puolustettavaksi hinnalla millä hyvänsä.

title: Odessan taistelu

text: Odessan puolustus toimi ja Leningradin lailla se olisi voinut jäädä piirityksen alaiseksi kaupungiksi sitomaan vastustajan joukkoja, mutta yleinen rintamatilanne kävi uhkaavaksi puolustuksen jatkamiselle. Odessaa oli huollettu etusijassa Sevastopolista, joka nyt vuorostaan joutui piirityksen kohteeksi. Ilman joukkojen keskittämistä puna-armeijalla oli vastassaan riski menettää molemmat nopeasti. Niinpä Stavkan käskystä 14.ja 15. lokakuuta välisenä yönä Mustanmeren laivasto evakuoi Odessan varuskunnan Sevastopoliin. Lisäksi 350 000 siviiliä ja sotilasta oli siirretty itään 1. lokakuuta alkaneen evakuointioperaation aikana. Romanialaiset joukot marssivat kaupunkiin viimeisten vetäytyvien kintereillä ja tuhosivat jäljellä olevat vähäiset vastarintapesäkkeet. Antonescu saattoi julistaa taistelun päättyneeksi ja kaupungin viimein vallatuksi 16. lokakuuta. Kaupunkiin oli jäänyt suurelta osin tuhottu satama ja siviiliväestö, joka oli kooltaan noin puolet taistelua edeltäneestä väkiluvusta.

title: ODESSA (järjestö)

text: Frederick Forsyth kirjoitti 1972 kuuluisan aiheeseen liittyvän romaanin "Odessan miehet", josta sovitettiin samanniminen elokuva "Odessan miehet" vuonna 1974.

title: Odessan alue

text: Odessan alue jakaantui vuoden 2014 alussa 26 piiriin (raion) sekä seitsemään suoraan alueen hallinnon alaiseen kaupunkiin.[3] Piirit jakaantuvat pienempiin asutusalueisiin. Kaupunkeja alueella on 19, joista siis seitsemän on suoraan aluehallinnon alaisia ja 12 piirien alaisia. Kaupunkityyppisistä taajamia oli 33 ja kyliä oli 1124. Kyläneuvostoja Odessan alueella on 439.[3]


query: Mikä on Hämeenkyrön väkiluku?

title: Hämeenkyrö

text: Vuoden 2017 lopussa Hämeenkyrössä oli 10 599 asukasta, joista 6 412 asui taajamissa, 4 100 haja-asutusalueilla ja 87 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Hämeenkyrön taajama-aste on 61,0 %.[7] Hämeenkyrön taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:[8]

title: Hämeenkyrö

text: Hämeenkyrön vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers ja se on vahvistettu vuonna 1954.[3] Hämeenkyröön asutettiin viime sotien jälkeen Pyhäjärven (Vpl) siirtoväkeä.[4]

title: Ylöjärvi

text: Ylöjärvi on kaupunki Pirkanmaalla. Ylöjärven naapurikuntia ovat Hämeenkyrö, Ikaalinen, Kihniö, Nokia, Parkano, Ruovesi, Tampere ja Virrat. Kaupungin pinta-ala on neliökilometriä[1] ja väkiluku .[2] Vuoden 1954 alussa Teiskon kunnan läntinen, Näsijärven länsipuolella oleva osa jaettiin Ylöjärven ja Kurun kesken. 1. tammikuuta 2007 astui voimaan Ylöjärven kaupungin ja Viljakkalan kunnan kuntaliitos. Kurun kunta liitettiin osaksi Ylöjärveä 1. tammikuuta 2009. Ylöjärven vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se on vahvistettu vuonna 1954.[3]

title: Hämeenkyrö

text: Hämeenkyrön pohjoisosan poikki kulkee harjujakso, joka jatkuu Hämeenkankaana Ikaalisten puolelle ja edelleen Kankaanpään suuntaan. Kyrösjärvestä lähtevä Pappilanjoki puhkaisee harjun muodostaen Kyröskosken, jonka putouskorkeus on 21,5 metriä. Harjun liepeillä Hämeenkyrön länsiosassa on laajoja soita. Ylöjärven puolella aivan Hämeenkyrön rajan tuntumassa sijaitsee kaksi toimintansa lopettanutta kaivosta, Haverin kultakaivos ja Paroisten kuparikaivos, mutta Hämeenkyrön alueelta ei ole löytynyt malmeja.[5]

title: Hämeenkyrön vaakuna

text: Hämeenkyrön vaakuna on Hämeenkyrön kunnan tunnus. Se on saanut aiheensa Hämeenkyrön alueen historiasta. Vaakunan juomasarvi, ”kyrönsarvi”, jollaisen pitäjällä kerrottiin olleen jo alkuajoistaan saakka, viittaa samalla myös kunnan menneisyyteen. Tähti ja liekkikoro – tai nykyisin sädekoro – symboloivat Pohjantähteä ja revontulia, ja viittaavat pohjankäyntiin.

title: Hämeenkyrö

text: Pitäjän ensimmäisistä kirkoista ei ole tietoja, mutta vuonna 1644 valmistui torniton pitkäkirkko, johon kuului erillinen kellotapuli. Nykyinen kirkko rakennettiin Tukholman intendenttikonttorin piirustusten mukaan vuosina 1780–1782. Vanha kirkko jäi tämän jälkeen pois käytöstä ja ränsistyi sekä purettiin maaherran määräyksestä vuonna 1842. Hämeenkyrön kirkkoherrana toimi 1800-luvun puolivälissä Georg Jakob Forsman, jonka poika Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen kirjoitti – opeteltuaan suomen kielen – esikoisteoksensa, kertomuksen Hämeenkyrön pitäjästä, vuonna 1851. Yrjö-Koskinen vietti myöhemmin kesiään Hämeenkyrössä läheltä Kyröskoskea omistamallaan mökillä.[5]

title: Hämeenkyrö

text: Hämeenkyrö () on Suomen kunta, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu ihmistä,[1] ja sen pinta-ala on km2, josta km2 on vesistöjä.[2] Väestötiheys on Expression error: Unrecognized punctuation character "[". asukasta/km2. Hämeenkyrö siirrettiin Turun ja Porin läänistä Hämeen lääniin 1. tammikuuta 1993. Hämeenkyrön naapurikunnat ovat Ikaalinen, Nokia, Sastamala ja Ylöjärvi. Entisiä naapurikuntia ovat Ikaalisten maalaiskunta ja Viljakkala

title: Hämeenkyrön vanhan hautausmaan kappeli

text: Hämeenkyrön vanhan hautausmaan kappeli on vuonna 1895 valmistunut kappeli Vanhalla hautausmaalla Hämeenkyrön Pappilassa.

title: Hämeenkyrön jäähalli

text: Hämeenkyrön jäähalli on Hämeenkyrön kunnassa, Kyröskosken taajamassa sijaitseva jäähalli. Sen pihassa on järjestetty Hämyvestarit-festivaalit jo vuodesta 2007 lähtien.

text: Luettelo Hämeenkyrön julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Hämeenkyrön kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Tässä luettelossa on kaksi osaa: Hämeenkyrön julkiset taideteokset ja muistomerkit, sekä Pinsiön taidepuiston teokset.

title: Majajärven rautatieasema

text: Majajärven rautatieasema () on rautatieliikennepaikka -radalla Hämeenkyrössä. Liikennepaikka toimii ainoastaan junakohtauspaikkana eikä sillä ole kaupallista liikennettä. Majajärvi on ainoa Hämeenkyrön alueella oleva junaliikennepaikka. Yhteensä Hämeenkyrön kunnan alueella on junarataa noin kahden kilometrin edestä.

title: Hämeenkyrön Urheiluautoilijat

text:
Häm-UA (Hämeenkyrön urheiluautoilijat) on suomalainen autourheiluseura Hämeenkyröstä. HämUA:n erityistoimintaa ovat ralli, rallicross ja jokamiesluokka. Tunnetuimpia seuran kannattajia ovat mm. Jari Lamminsivu ja Aki Karttunen.
Häm-UA:lla on myös nuorisotiimi, jonka toimintana on pääasiassa karting.

title: Hämeenkyrön näytelmäseura

text: Hämeenkyrön näytelmäseura on hämeenkyröläinen harrastajateatteriseura. Seura perustettiin 19.10.1982 tuomaan teatterin riemua Hämeenkyröön. Seura järjestää vuosittain talviteatteria ja joka toinen kesä kesäteatteria Hämeenkyrön Myllykolussa.

title: Kyröskosken taistelu

text: Hämeenkyrön kirkonkylän pohjoispuolella sijaitseva Kyröskoski oli vilkas teollisuustaajama, jossa toimi vuonna 1870 perustettu Hammarén & Co Oy:n paperitehdas. Sodan käynnistyttyä rintamalinja muodostui helmikuun alussa Ikaalisten ja Hämeenkyrön väliin, niin että myös Kyrösjärven itäpuolella sijaitseva Viljakkala oli heidän hallussaan. Punaisten rintamaesikunta toimi Hämeenkyrön kirkonkylässä, josta käsin he yrittivät helmi–maaliskuun aikana toistuvasti vallata Ikaalisten kauppalaa. Punaisten hyökkäysvaiheen jälkeen valkoiset käynnistivät 15. maaliskuuta suurhyökkäyksensä Tampereen valtaamiseksi. Ikaalisten suunnalla tarkoituksena oli edetä Kyröskosken ja Hämeenkyrön kautta Siuroon katkaisemaan Porin rata, ja näin sulkea Tampereen saartorengas myös kaupungin länsipuolelta.

title: Särkijärvi (Hämeenkyrö)

text: Särkijärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrön Kostulassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän alueen. Särkijärvi on osa Turkimusojan valuma-aluetta, joka sivuaa Hämeenkyrön taajamaa.

title: Hämeenkyrö

text: Hämeenkyrön alueella on ollut asutusta jo kivikaudella. Kyröskoskea perattaessa vuonna 1865 sen partailta löydettiin parikymmentä esihistoriallista kiviesinettä. Paikkakunnan nykyinen asutus on saanut alkunsa todennäköisesti jo vuoden 400 tienoilla ajanlaskun alun jälkeen, jolloin Kyrösjärven laskureitin varrelle syntyi pysyviä asuinsijoja. Hämeenkyrön alueelta tehtiin keskiajalla vilkkaasti pyyntiretkiä pohjoisiin erämaihin aina Pohjanmaalle saakka. Tähän viittaavat monet eteläpohjalaiset paikannimet, joiden juuret ovat Hämeenkyrön vanhassa nimistössä. Vielä 1500-luvulla kyröläisten hallussa oli erämaita nykyisten Siikaisten, Kauhajoen, Parkanon, Kihniön, Ruoveden ja Virtain kuntien alueilla, kunnes kuningas Kustaa Vaasa lakkautti eräomistukset 1500-luvun puolivälissä.[5]

title: Hämeenkyrön pesäpallokenttä

text: Hämeenkyrön pesäpallokenttä on Hämeenkyrön Pappilanmetsässä sijaitseva urheilukenttä, joka on Hämeenkyrön Räpsän kotikenttä.

title: Pappila (Hämeenkyrö)

text: Pappilassa sijaitsevat mm. terveyskeskus, Hämeenkyrön kirkko, Hämeenkyrön vanha hautausmaa ja Hämeenkyrön vanhan hautausmaan kappeli

title: Hämeenkyrön seurakunta

text: Hämeenkyrön seurakunta on seurakunta Pirkanmaalla, Hämeenkyrön kunnassa. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakunnassa Hämeenkyrön rovastikuntaa. Jäseniä seurakunnassa vuonna 2017 oli 8 050 eli noin 76 prosenttia Hämeenkyrön väestöstä.

title: Hämeenkyrön Lehti

text: Hämeenkyrön Lehti oli Hämeenkyrössä ja Tampereella vuosina 1895–1897 ilmestynyt paikallislehti. Vuosina 1896–1897 sen nimenä oli "Kunnalliset Sanomat".

title: Hämeenkyrön Sanomat

text: Hämeenkyrön Sanomat oli suomalainen paikallislehti, jonka päälevikkialuetta olivat Hämeenkyrö, Viljakkala ja lähikunnat. Lehti perustettiin nykymuodossaan yksipäiväiseksi vuonna 1922. Lehti muuttui kaksipäiväiseksi vuoden 1987 lokakuussa. Loppuaikoinaan se ilmestyi itsenäisenä kerran viikossa tiistaina, ja torstaina nimellä UutisOiva yhdessä Pohjois-Satakunta -lehden kanssa. Hämeenkyrön sanomien levikki oli 5 463 (LT 2012).

title: Sastamala

text: Sastamala on Suomen kaupunki Pirkanmaan maakunnassa, Satakunnan maakuntarajan tuntumassa. Kaupungin väkiluku on asukasta (30.4.2015)[1] ja pinta-ala km², josta km² on maata ja km² sisävesiä (1.1.2015)[2]. Sastamala on pinta-alaltaan Pirkanmaan suurin kunta ja sen naapureita ovat Huittinen, Hämeenkyrö, Ikaalinen, Kankaanpää, Kokemäki, Nokia, Pori, Punkalaidun, Ulvila, Urjala ja Vesilahti.

title: Hämeenkyrön Lehti

text: Frans Enok Nymanin perustama "Hämeenkyrön Lehti" oli järjestyksessä toinen Suomessa ilmestynyt paikallislehti. Sen tärkeimpiä tehtäviä oli Hämeenkyrön ja Viljakkalan kunnallisten asioiden käsittely. "Kunnallisina Sanomina" lehti pyrki laajentamaan levikkialuettaan ja sisältöään, mutta lakkasi lopulta kannattamattomana.

title: Kakkurilampi (Hämeenkyrö)

text: Kakkurilampi eli Kaakkurilampi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän alueen. Kakkurilampi on osa Turkimusojan valuma-aluetta, joka sivuaa Hämeenkyrön taajamaa.

title: Pappila (Hämeenkyrö)

text: Pappila on Hämeenkyrön kirkonkylä, jonne ydinkeskusta on sijoittunut. Hämeenkyrön keskustaajaman Kyröskosken keskusta sijaitsee 3,5 kilometrin päässä Pappilasta.

title: Pyhäjärvi (Hämeenkyrö)

text: Pyhäjärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrön Kostulassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän alueen. Pyhäjärvi on osa Turkimusojan valuma-aluetta, joka sivuaa Hämeenkyrön taajamaa.

title: Hämeenkyrö

text: Hämeenkyrön vahvan teollistumisen ansiosta kunnan väkiluku pysyi voimakkaan maaltamuuton vuosina 1960- ja 1970-luvuilla vakaana huolimatta melko lähellä sijaitsevien suurten väestökeskusten imusta; tosin kunnan sisäinen muuttoliike suuntautui melko suurena kunnan reuna-alueilta kirkonkylään ja Kyröskoskelle. Viimeisten vuosikymmenien aikana myös Hämeenkyrö on Tampereen ja sen naapurikuntien ohella päässyt hyvien kulkuyhteyksien ansiosta osalliseksi koko Pirkanmaan maakunnan väestönkasvusta.[5]

title: Hämeenkyrö

text: Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Hämeenkyrön keskuspaikka (Pappila) ei muodosta omaa taajamaansa, vaan se on kasvanut yhteen Kyröskosken taajaman kanssa. Kyröskosken taajama sijaitsee pääosin Hämeenkyrössä, mutta pieneltä osin myös Ylöjärvellä.[8]

title: Hämeenkyrö

text: Vuoden 1540 maakirjan mukaan Kyrössä oli 396 taloa, mikä lienee merkinnyt noin 2500 asukasta. Vuoden 1571 hopeaveroluettelon mukaan taloja oli jo 481. Seuraavalla vuosisadalla Kyrön laaja pohjoisosa erosi itsenäiseksi Ikaalisten seurakunnaksi eikä emäpitäjän väkiluku noussut pitkään aikaan entiselle tasolle kulkutautien, vuosien 1696–1697 nälänhädän ja isonvihan vuoksi. Vuonna 1749 Hämeenkyrön asukasmäärä oli 2019, mutta 1800-luvun alussa yli kaksinkertainen, 4408. Vuonna 1850 asukkaita oli 6801 ja 1900-luvun alussa jo 10712. Sittemmin Viljakkalan itsenäistyminen pienensi asukasmäärää, joka oli 8624 henkeä vuonna 1920.[5]

title: Hämeenkyrön lentokenttä

text: Hämeenkyrön lentokenttä sijaitsee Hämeenkyrön kunnassa Ulvaanharjulla, lähellä Ikaalisten rajaa. Kenttää käyttää ainakin Hämeenkyrön Lentokerho jokusen moottorikoneen voimin.