query: Milloin Firenze on perustettu?

title: Firenze

text: Roomalaiset perustivat Florentian eli Firenzen vuonna 59 eaa. Firenze nousi lähialueensa keskukseksi, ja 200-luvun lopulla kaupunki sai oman piispansa. Rooman valtakunnan hajottua visigootit, ostrogootit ja langobardit hävittivät vuorotellen Firenzeä. 500-luvun puolivälissä rakennettiin uusi kaupunginmuuri suojaksi hyökkääjiä vastaan.[4] Kaarle Suuri liitti Firenzen perustamaansa Toscanan rajakreivikuntaan. Myöhemmin Firenze liitettiin Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan.

title: Tylypahkan henkilökunta

text: Firenze joutui vaikeuksiin muiden Kielletyn metsän kentaurien kanssa suostuttuaan auttamaan Dumbledorea minkä seurauksena Firenze karkoitettiin laumastaan ja Firenze jatkoi siksi opettamista vielä Punurmion palattua töihin. Punurmio itse ei ollut kovinkaan ilahtunut tästä, ja antoikin Firenzelle halveksivan lempinimen Polle.

title: Gran Caffé Doney

text: Gran Caffé Doney tai Doney's oli Firenzessä 1800-luvun lopulla perustettu kahvila. Se sijaitsi Via Tornabuonilla lähellä Ison-Britannian konsulaattia. Kahvilan asiakaskunta koostui ylä- ja keskiluokasta, erityisesti Firenzessä asuvista briteistä. Doney olikin yksi Firenzessä asuvien ulkomaalaisten suosituimmista kohtauspaikoista.

title: Firenzen metropolikaupunki

text: Firenzen metropolikaupunki () on maakuntatason hallintoalue Toscanan alueella Keski-Italiassa. Se korvasi vuoden 2015 alussa Firenzen maakunnan. Alueen pääkaupunki oli Firenze.

title: Lammainen

text: 1940-luvulla Harjavaltaan perustetun Outokummun kuparisulaton työntekijöiden asuinalueita suunniteltiin arkkitehti Alvar Aallon laatimassa Kokemäenjoenlaakson aluesuunnitelmassa Torttilan lisäksi myös Lammaisiin, mutta suunnitelmaa ei milloinkaan toteutettu.

title: Stenbergan linna

text: Albrektia seurannut kuningatar Margareeta I takavarikoi linnan, ja vuonna 1438 kruunu lahjoitti kartanon Maskunjokilaaksoon perustetun Armonlaakson (, ) birgittalaisluostarin haltuun. Reformaation myötä kartano peruutettiin jälleen luostarilta kruunulle vuonna 1556. Tarkalleen ei tiedetä, miloin linna on raunioitunut.

title: Pirullista peliä

text: Milo alkaa tehdä lähtöä, mutta nöyryyttää Andrew’ta vielä kertomalla erilaisia salaisuuksia Andrew’n naissuhteista. Andrew uhkaa Miloa aseella, mutta Milo sanoo arvanneensa tämän ja kutsuneen sittenkin poliisit paikalle. Andrew ei usko enää mitään ja ampuu Miloa. Poliisien tullessa hän ei mene avaamaan. Kuolinhetkellään Milo pyytää Andrew’ta vakuuttamaan poliisille että kyse oli vain pirullisesta pelistä.

title: Firenzen tasavalta

text: Firenzen tasavalta () oli keskiaikainen valtio, joka keskittyi Firenzeen, italialaiseen kaupunkiin Toscanassa. Tasavalta kesti vuodesta 1115 vuoteen 1532. Sen seuraajaksi perustettiin Medicin suvun hallitsema Firenzen herttuakunta.

title: Firenze

text: Medicit karkotettiin Firenzestä vuonna 1494, ja profeettana esiintynyt munkki Girolamo Savonarola yritti tehdä Firenzestä teokraattisen kaupunkivaltion.[6] Savonarola kuitenkin poltettiin neljä vuotta myöhemmin roviolla, ja 1500-luvun alussa Medicit palasivat Firenzeen, jossa heistä pian tuli virallisestikin hallitsijoita, kun keisari Kaarle V nimitti Alessandro de’ Medicin Firenzen herttuaksi[6]. Vuonna 1569 Firenze liitettiin Toscanan suurherttuakuntaan, jonka pääkaupunki siitä tuli. Hallitsijaksi tuli Medici-suvun nuorempaan haaraan kuulunut Cosimo I de’ Medici[6], jonka jälkeläiset hallitsivat Toscanaa vuoteen 1737 saakka[6]. Tämän jälkeenkin Firenze oli Toscanan herttuakunnan pääkaupunkina, kunnes se vuonna 1860 liitettiin yhdistyneeseen Italiaan.[7]

title: Firenzen herttuakunta

text: Firenzen herttuakunta () oli italialainen herttuakunta, joka keskittyi Firenzen kaupunkiin Toscanassa. Herttuakunta perustettiin sen jälkeen, kun keisari Kaarle V oli palauttanut Medicien suvun Firenzen hallitsijoiksi vuonna 1530. Paavi Klemens VII, itsekin Medici, nimesi sukulaisensa Alessandro de’ Medicin Firenzen tasavallan herttuaksi ja muutti siten Firenzen tasavallan perinnölliseksi monarkiaksi.

title: Titus Annius Milo

text: Titus Annius Milo Papianus (k. 48 eaa.) oli roomalainen kansankiihottaja. Milon ura on tyypillinen esimerkki Rooman tasavallan lopunaikojen epävakaudesta. Hän järjesti Pompeiusta tukiessaan väkivaltaisia rähinöitsijöitä, jotka ottivat yhteen Clodiuksen vastaavien joukkioiden kanssa. Milo oli kansantribuuni 57 eaa. Hänellä oli näkyvä rooli, kun Cicero kutsuttiin takaisin maanpaosta 57 eaa. Hän oli preettori 54 eaa. Seuraavana vuonna hän yritti konsuliksi. Clodius oli ehdolla preettoriksi. Miehet tapasivat joukkioineen Via Appialla. Välikohtaus päättyi Clodiuksen murhaan. Milo joutui syytteeseen. Ciceron oli määrä puolustaa häntä, mutta Milo oli pakotettu ennen oikeudenkäyntiä lähtemään maanpakoon. Milo liittyi vuonna 48 eaa. Caesaria vastustaneeseen rintamaan, mutta hänet saatiin kiinni ja teloitettiin.

title: Firenzen raitiotieliikenne

text: Firenzen raitiotieliikenne on yksi Firenzen julkisen liikenteen muodoista.

title: Florence Academy of Art

text: Vuonna 1991 perustettu Firenzen osio sijaitsee Santa Crocen kirkon takana, keskellä kaupunkia. Vuonna 2006 Akatemia avasi uuden koulurakennuksen vanhan paperitehtaan ylimpään kerrokseen Ruotsissa Göteborgin Mölndalissa, joka toiminta-ajatukseltaan ja opintosuunnitelmaltaan vastaa Firenzen akatemiaa. Uutta osiota johtaa Joakim Ericsson kolmen apuopettajan avustamana.

title: Andrea da Firenze

text: Andrea da Firenze eli Andrea di Bonaiuto (ainakin 1343–1377) oli italialainen renessanssiajan taidemaalari. Hän työskenteli Firenzessä. Hänet muistetaan varsinkin freskoistaan Firenzen Santa Maria Novellan basilikassa.

title: Accademia di belle arti di Firenze

text: Accademia di belle arti di Firenze eli Firenzen taideakatemia on Firenzessä Italiassa sijaitseva taideakatemia. Se kuuluu vuonna 1563 perustettuun Accademia delle Arti del Disegnoon, joka oli Euroopan ensimmäinen taideakatemia, käytännössä myös ensimmäinen taideakatemia yleensä.

title: Firenzen yliopisto

text: Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa vuonna 1321 perustettu Firenzen yliopisto ylsi vuonna 2016 sijaluvulle 201–300 ja oli vertailussa Italian 3.-8. parhaiten sijoittunut yliopisto. THE-yliopistorankingissa 2017 yliopisto ylsi sijaluokkaan 401–500.

title: Atlantis – kadonnut kaupunki

text: Eletään loppuvuotta 1914. Milo James Thatch (Pete Lattu) on nuori kielitieteilijä sekä kartanpiirtäjä, joka työskentelee Smithsonian-instituutin pannuhuoneessa. Milo tahtoo kovasti seurata kuolleen isoisänsä Thaddeus Thatchin jalanjäljissä ja löytää Suojelijan Eepokseksi kutsutun kirjan, jolla löytäisi myyttisen, mereen uponneen Atlantiksen kaupungin. Instituutin johtokunta ei kuitenkaan suostu uskomaan Miloa, että Atlantis on joskus ollut olemassa. Myöhemmin Milon isoisän ystävä, miljonääri Preston B. Whitmore (Seppo Mäki), ottaa yhteyttä Miloon ja ojentaa tälle Suojelijan Eepoksen, jonka Milon isoisä oli ehtinyt löytää ennen kuolemaansa. Whitmore paljastaa, että hän on kerännyt kokoon suuren tutkimusryhmän sekä erilaisia varusteita Atlantiksen löytämistä varten, ja tarjoaa Milolle mahdollisuutta johtaa ryhmä Atlantikselle Eepoksen avulla. Milo suostuu tarjoukseen.

title: Michelangelo

text: Madonna della Scala, marmoria, Firenze, 1489–1492.[62] Kentaurien taistelu, marmoria, Firenze, 1492.[62] Kynttiläenkeli, marmoria, Bologna, 1494–1495.[62] Pyhä Proculus, marmoria, Bologna, 1494–1495.[62] Bacchus, marmoria, Firenze, 1496–1497.[62] Pietà, marmoria, Pietarinkirkko, Rooma, 1499.[62] Bruggen Neitsyt Maria, marmoria, Notre Dame, Brugge, 1498–1501.[62] Maria, lapsi ja Johannes Kastaja – Tondo Taddei, marmoria, Firenze, 1502.[62] Maria, lapsi ja Johannes Kastaja – Tondo Pitti, marmoria, Firenze, 1503.[62] Daavid, marmoria, Firenze, 1501–1504.[62] Kuoleva orja, marmoria, Pariisi, 1513.[62] Kapinoiva orja, marmoria, Pariisi, 1513.[62] paavi Julius II:n hautamuistomerkki, Rooma, 1505–1545.[62] Mooses, marmoria, San Pietro in Vincoli -kirkko, 1515.[62] Neitsyt Maria ja lapsi, marmoria, Firenze, 1521–1534.[62] Voittaja, marmoria, Firenze, 1520–1525.[62] Medici-suvun hautamuistomerkit, Firenze, 1526–1531, kesken jääneitä.[62]

title: Firenzen maakunta

text: Firenzen maakunta () oli maakunta Toscanan alueella Italiassa. Vuoden 2015 alussa sen korvasi Firenzen metropolikaupunki. Sen pääkaupunki oli Firenze.

title: Firenze

text: Firenzestä on hyvät junayhteydet Milanoon, Bolognaan, Venetsiaan ja Roomaan. Firenzen omaa Amerigo Vespuccin lentoasemaa käyttää vuosittain 1,7 miljoonaa matkustajaa, mutta pääosa matkailijoista saapuu Pisan lentoasemalle, josta on Firenzeen 80 minuutin junamatka. Paikallisliikennettä hoitavat lähijunien lisäksi bussit ja taksit.[20] Kaupunkiin avattiin vuonna 2010 raitiotieliikenne.[21]

title: Accademia delle Arti del Disegno

text: Accademia delle Arti del Disegno tai Accademia del Disegno eli "piirustustaiteen akatemia" on vuonna 1563 Firenzessä perustettu taidelaitos, joka oli Euroopan ensimmäinen taideakatemia. Accademia del Disegnoon kuuluu myös Accademia di belle arti di Firenze.

title: Leonardo da Vinci

text: Vuonna 1502 Leonardo astui paavi Aleksanteri VI:n pojan Cesare Borgian palvelukseen sotilasarkkitehtina ja -insinöörinä matkustaen ympäri Italiaa työnantajansa kanssa.[8] Hän palasi Firenzeen, jossa hän liittyi jälleen Pyhän Luukaksen kiltaan 18. lokakuuta 1503, ja vietti kaksi vuotta suunnitellen ja maalaten suurta Anghiarin taistelu -seinämaalausta signorialle.[8] Michelangelo suunnitteli sen kumppanin Cascinan taistelun.[33] Firenzessä vuonna 1504 hän kuului komiteaan, joka oli perustettu siirtämään Michelangelon Daavid vastoin taiteilijan tahtoa.[34]

title: Unicef

text: Innocenti on Italian Firenzessä sijaitseva vuonna 1988 perustettu Unicefin tutkimuskeskus. Sen perustamisen taustalla oli tarve lisätä Unicefin tutkimuskapasiteetin määrää. Tutkimuskeskuksen päätarkoituksena on nostattaa kansainvälistä ymmärrystä lasten oikeuksiin liittyvistä kysymyksistä. Tarkan datan ja tilastoinnin avulla maiden hallituksia on helpompi ohjeistaa lapsen oikeuksien sopimuksen noudattamisessa.

title: Tylypahkan henkilökunta

text: Firenze on kentauri. Hän on hevosen ruumiiltaan palomino. Ensimmäisessä kirjassa Harry kohtasi Firenzen Kielletyssä metsässä tämän ajettua yksisarvisen verta juoneen Oraven tiehensä. Firenze kuljetti Harry Potteria selässään vieden Harryn pois Kielletystä metsästä, mitä muut kentaurit paheksuivat. Firenze tulee opettamaan ennustusta Tylypahkaan teoksessa Harry Potter ja Feeniksin kilta Albus Dumbledoren pyynnöstä Sibylla Punurmion tilalle, jonka Dolores Pimento erotti. Dolores Pimento ei pidä ajatuksesta, että puolilajinen Firenze tulee opettamaan Tylypahkaan, mutta oppilaat kunnioittavat kentauria, ja erityisesti osa tytöistä pitää komeasta ja mystisestä kentaurista.

title: Firenzen kasvitieteellinen puutarha

text: Firenzen kasvitieteellinen puutarha () on Firenzen yliopiston ylläpitämä kasvitieteellinen puutarha. Se sijaitsee aivan Firenzen keskustassa ja on pinta-alaltaan 2,39 hehtaaria.

title: Capannori

text: Capannorin rautatieasema on Tassignano-Capannori (Stazione di Tassignano-Capannori). Se sijaitsee rataosuudella Viareggio–Firenze. Capannorin halki kulkee Autostrada A11 (Firenze–Mare; moottoritie, joka vie Firenzestä Välimeren rannalle). Capannorin liittymä sijaitsee 57 kilometriä Firenzestä länteen ja 24 kilometriä Pisasta itään.

title: Firenze

text: Firenzeä on kutsuttu taiteen pääkaupungiksi; Unescon arvion mukaan 60 prosenttia maailman taideaarteista on Italiassa ja noin puolet niistä Firenzessä. Taiteiden kulta-aikaa olivat etenkin 1200–1500-luvut. Dante ja Michelangelo syntyivät Firenzessä, Boccaccio kirjoitti siellä Decameronen ja italialaisen renessanssin lasketaan alkaneen kaupungissa, kun Brunelleschi sai Firenzen katedraalin kupoleineen valmiiksi.[5] Uffizin palatsissa toimii yksi maailman tunnetuimmista taidegallerioista.[24]

title: John Hawkwood

text: Hawkwoodille tarjottiin Firenzen puolesta eläke, ja hän vietti viimeiset vuotensa Firenzen lähistöllä olevassa "villassa". Hän kuoli Firenzessä vuonna 1394, ja hänelle järjestettiin valtiolliset hautajaiset Firenzen tuomiokirkossa. Hawkwoodin kuoleman jälkeen Englannin kuningas Rikhard II pyysi Hawkwoodin jäännöksiä palautettavaksi Englantiin. Hawkwoodin poika palasi samalla Englantiin ja muutti Essexin kreivikuntaan.

title: Pontedera

text: Pisalainen Upezzinghin suku rakennutti sillan Eran jokisuuhun, varhaisimmat merkit sillasta on ajoitettu vuoteen 1099. Tuolloin alueella oli sittemmin kadonnut kylä Travalda. Varhaisimmat jäljet Pontederasta ovat vuodelta 1163. Strategisesti keskeisellä alueella sijainnut Pontedera oli sittemmin milloin Pisan, milloin Firenzen hallinnassa. Renessanssin myötä Pontederan strateginen merkitys katosi ja siitä alkoi kehittyä kaupallinen keskus. 1900-luvulla kaupungin teollisuus kehittyi, yksittäisistä yrityksistä keskeisin oli Piaggio. Teollinen toiminta oli siinä määrin huomattavaa, että Pontedera joutui toisen maailmansodan aikana pommitusten kohteeksi. Piaggion rooli 1960-luvun taloudellisessa nousussa oli merkittävä. 2000-luvulla Pontedera on säilyttänyt asemansa merkittävänä teollisuuskaupunkina.

title: Il trionfo di Ercole

text: Mykeneen kuninkaan veljenpoika Milo murhauttaa setänsä ja anastaa vallan äitinsä, noita Pasifaën avulla. Apuun kutsutaan Herkules, joka voitettuaan turnajaiset rakastuu Milon serkkuun Ateen. Milo kaappaa Aten ja syyttää teosta kapinallispäällikkö Eurystheusta. Raivostunut Herkules surmaa Eurystheuksen, minkä johdosta Zeus riistää sankarilta hänen voimansa. Herkules saa ne takaisin pelastaessaan rakastettunsa Milon määräämältä teloitukselta. Kapinalliset valtaavat kuninkaanpalatsin ja Milo pakenee äitinsä luokse Ate vankinaan. Lopuksi Herkules pelastaa Aten ja Milo ja Pasifaë saavat surmansa.


query: Milloin Z1 Leberecht Maass -alus laskettiin vesille?

title: Z1 Leberecht Maass

text: Z1 Leberecht Maass oli vuonna 1935 vesille laskettu Saksan laivaston tyypin 1934 hävittäjä. Hieman toisen maailmansodan alkamisen jälkeen alus hyökkäsi laivueensa mukana tuloksetta Puolan laivaston Helin niemimaan tukikohdissa olevia aluksia vastaan. Aluksen peräsin vaurioitui helmikuussa 1940 Pohjanmerellä Saksan ilmavoimien pommituksessa, ja se ajautui brittiläiseen miinakenttään, missä se katkesi kahtia ja upposi nopeasti.

title: SMS S133

text: Alus tilattiin Schichaulta. Sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 1006 ja alus laskettiin vesille 1. syyskuuta 1917. Se valmistui 20. helmikuuta 1918.

title: HMS Royal Sovereign (1891)

text: Alus tilattiin Portsmouthin telakalta ja sen köli laskettiin 30. syyskuuta 1889. Alus laskettiin vesille 26. helmikuuta 1891 kumminaan kuningatar Viktoria. Vesille laskettaessa alus oli kuninkaallisen laivaston suurin. Alus liitettiin laivastoon 31. toukokuuta 1892.

title: USS Bennington (CV-20)

text:
Alus tilattiin New Yorkin laivastontelakalta. Sen köli laskettiin
15. joulukuuta 1942 ja alus laskettiin vesille 28. helmikuuta 1944 kumminaan rouva Melvin J. Maas. Se otettiin palvelukseen 6. elokuuta 1944 ensimmäisenä päällikkönään James B. Sykes.

title: Admiral Hipper

text: "Admiral Hipperin" ensimmäisenä tehtävänä oli 18.–21. helmikuuta 1940 iskeä liittoutuneiden Skandinavian alueen saattueisiin yhdessä taisteluristeilijöiden "Gneisenaun" ja "Scharnhorstin" kanssa (operaatio Nordmark). Osaston suojana olivat hävittäjät "Z1 Leberecht Maass", "Z5 Paul Jacobi", "Z20 Karl Garlster" ja "Z21 Wilhelm Heidkamp".

title: HMS Barle (K298)

text: Alus tilattiin 30. syyskuuta 1941 Montrealista Kanadasta Canadian Vickersiltä Yhdysvalloille luovutettavana partioaluksena "PG103". Sen köli laskettiin 6. lokakuuta ja alus laskettiin vesille 26. syyskuuta 1942. Alus valmistui 30. huhtikuuta 1943. Ei ole tiedossa laskettiinko alus vesille kastettuna "HMS Barleksi", mutta valmistuessaan se oli luovutettu Britannian kuninkaalliselle laivastolle.

title: Z1 Leberecht Maass

text: Luokka:Tyypin 1934 hävittäjät Luokka:Saksalaiset toisen maailmansodan hävittäjät Luokka:Hylyt

title: Z1 Leberecht Maass

text: Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.

title: Z1 Leberecht Maass

text: Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1934 telakkanumerolla 242 Deutsche Werkeltä Kielistä, missä köli laskettiin 10. lokakuuta 1934. Alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1935 ja valmistui 14. tammikuuta 1937.[2]

title: Leberecht Maass

text: Leberecht Maass (24. marraskuuta 1863 − 28. elokuuta 1914) oli Saksan keisarikunnan laivaston kontra-amiraali ensimmäisessä maailmansodassa komentaen laivasto-osastoa Helgolandin taistelussa, jossa hän sai surmansa.

title: SMS S134

text: Alus tilattiin Schichaulta. Sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 1007 ja alus laskettiin vesille 25. elokuuta 1917. Se valmistui 4. tammikuuta 1918.

title: Z1 Leberecht Maass

text: Asevoimien esikunta ( eli OKW) oli määrännyt ilma- ja merivoimien yhteistoiminnasta kyseisellä merialueella. Ohje koski nimenomaisesti Marinegruppe Westiä sekä X ilma-armeijakuntaa. Ohjeen mukaan kummankin puolustushaaran tulee ilmoittaa toiselle alueella suunnittelemansa operaatiot. Tähän sisältyi kielto Westwall-miinoituksen itäpuolisista ilmaoperaatioista. Leberecht Maass lähti 22. helmikuuta merelle viiden muun 1. hävittäjälaivueen aluksen kanssa tarkoituksenaan upottaa ilmavoimien tiedustelulennolla havaitsemat Doggermatalikolla kalastaneet brittialukset operaatio Wikingerissä. Suunnitellulla reitillä oli saksalainen Westwall-sulku, jonka läpi alusten tuli navigoida kapeaa reittiä. Illalla osasto purjehti läpi miinoituksen suuntaan 300 astetta kohtuullisen suurella nopeudella.[6]

title: Z11 Bernd von Arnim

text: Alus tilattiin 9. tammikuuta 1935 Germaniawerftiltä Kielistä. Sen köli laskettiin vielä samana vuonna 26. huhtikuuta ja alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1936. Alus valmistui 6. joulukuuta 1938.

title: Z1 Leberecht Maass

text: Alus oli nimetty Saksan keisarikunnan laivastoa Helgolandin taistelussa 1914 johtaneen kontra-amiraali Leberecht Maassin mukaan.[1]

title: Z3 Max Schultz

text: Alus liitettiin Pohjanmerelle sijoitettuun 2. hävittäjälaivueeseen. Alus oli 22. helmikuuta merellä viiden muun hävittäjän kanssa upottaakseen Doggermatalikolla kalastaneet brittialukset operaatio Wikingerissä. Matkan aikana osasto joutui Saksan ilmavoimien X ilma-armeijakunnan lentokoneiden maaliksi, jolloin "Z1 Leberecht Maass" menetti ohjattavuutensa. Pahoin vaurioitunut alus ajautui brittiläiseen miinakenttään osuen miinaan katketen kahtia. Pelastustöiden aikana "Max Schultz" osui miinaan upoten, jolloin kaikki aluksella olleet 308 miehistönjäsentä saivat surmansa.

title: Z1 Leberecht Maass

text: Ennen toista maailmansotaa Saksan laivastolla oli ainoastaan kaksi merkittävää tapahtumaa, joissa se esitteli laivastonsa tehokkuutta ja voimaa. Espanjan sisällissodan aikana laivasto harjoitteli Espanjan vesillä ja Memelin miehitys. Memelin alue oli luovutettu Versailles'n rauhassa Liettualle. Kolmen taskustaistelulaivan ja kahden risteilijän osaston suojana oli kahdeksan hävittäjää muun muassa Leberecht Maass ja yhdeksän torpedovenettä. Osasto purjehti 23. maaliskuuta 1939 ilman vastarintaa Memeliin, jossa Deutschlandin kannelta tilannetta seurasi Adolf Hitler.[3]

title: President (1650)

text: Kuningasvallan palautuksen yhteydessä alus nimettiin vuonna 1660 HMS "Bonaventureksi". Aluksen runkoa laajennettiin vuonna 1663, ja vuonna 1677 aluksen tykkien lukumäärä nostettiin 48:aan. Alus rakennettiin uudelleen vuonna 1683, ja se laskettiin vesille 40-tykkisenä neljännen luokan linjalaivana. Alus rakennettiin toisen kerran uudelleen vuonna 1699 Woolwichin telakalla, ja se laskettiin vesille 46-54 tykkisenä neljännen luokan linjalaivana. Kolmas uudelleen rakentaminen toteutettiin osana vuoden 1706 hankintoja (), ja se laskettiin vesille 19. syyskuuta 1711 Chathamin telakalta 50-tykkisenä fregattina.

title: Z1 Leberecht Maass

text: Hävittäjät koottiin 30. marraskuuta hävittäjäkomentajan () alaisuuteen, mutta Leberecht Maass pysyi torpedoveneiden komentajan lippulaivana alaisuudessaan 1., 2., 5. ja 6. torpedovenelaivue sekä 1. ja 2. moottoritorpedovenelaivue. Se liitettiin kuitenkin 22. joulukuuta 2. hävittäjälaivueeseen. Alus osallistui kahdeksan muun hävittäjän kanssa 10. helmikuuta 1940 Happisburghin ja Orford Nessin edustojen miinoituksiin, joissa laskettiin kaikkiaan 360 miinaa. 18. helmikuuta alus suojasi operaatio Nordmarkissa Z5 Paul Jacobin, Z20 Karl Galsterin ja Z21 Wilhelm Heidkampin kanssa Gneisenauta ja Scharnhorstia sekä Admiral Hipperiä, kun osasto etsi liittoutuneiden aluksia Pohjanmereltä aina Shetlannin ja Bergenin väliseen kapeikkoon asti. Operaation tarkoituksena oli kostaa kaksi päivää aiemmin tapahtunut Altmarkin valtaus. Etsintä jäi tuloksettomaksi, ja sitä jatkettiin seuraavana päivänä, jolloin Leberecht Maass ja Paul Jacobi etsivät aluksia Skagerrakista. Sieltä ne palasivat 20. helmikuuta Wilhelmshaveniin.[5]

title: Z1 Leberecht Maass

text: Leberecht Maass otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1937, ja sen ensimmäinen päällikkö oli korvettikapteeni Friedrich Traugott Schmidt. Nopeuskokeet tehtiin 11. ja 12. maaliskuuta Neukrugin edustan mitatulla merimaililla, ja alus saavutti nopeuden 29,4 solmua 54000 hevosvoimalla potkurien pyöriessä 298 kierrosta minuutissa. Alus aloitti operatiivisen palveluksensa, kun se oli määrätty 1. toukokuuta torpedoveneiden komentajan () lippulaivaksi.[1]

title: Z1 Leberecht Maass

text: Itämerellä elokuussa pidettyjen harjoitusten jälkeen alus siirrettiin torpedoveneiden komentajan vara-amiraali Günther Lütjensin lippulaivasta Pillauhun sijoitettujen 1. ja 4. hävittäjälaivueiden mukana valmistautumaan iskuun Puolaa vastaan. Hävittäjistä muodostettiin 1. syyskuuta hävittäjäosasto, jonka tehtävänä oli häiritä Puolan rannikon merenkulkua. Tehtävää suorittaessaan Leberecht Maass vältti Puolan laivaston sukellusveneen ORP Wilkin laukaisemat torpedot. Alus taisteli 3. syyskuuta 1939 Z9 Wolfgang Zenkerin kanssa Puolan laivaston miinalaiva ORP Gryfiä ja hävittäjä ORP Wicheriä vastaan Gdynian satamassa. Neljä merisotilasta kuoli Leberecht Maassilla, kun sen kylkeen osui taistelussa 150 millimetrin kranaatti. Seuraavana päivänä alus siirrettiin Swinemündeen korjattavaksi.[5]

title: SMS S135

text: Alus tilattiin Schichaulta. Sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 1008 ja alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1917. Se valmistui 15. maaliskuuta 1918.

title: Z1 Leberecht Maass

text: Huhtikuussa 1939 aluksen päällikkyyden vastaanotti korvettikapteeni Fritz Bassenge. Alus osallistui 18. huhtikuuta – 16. toukokuuta Kriegsmarinen ensimmäiseen ja ainoaan Atlantilla pidettyyn laivastoharjoitukseen. Harjoitusosaston ja laivaston komentajan lippulaivana oli Gneisenau ja muina aluksina Deutschland, Z14 Friedrich Ihn ja Z15 Erich Steinbrinck sekä kaksi sukellusvenelaivuetta emälaivoineen. Harjoituksen aikana alus vieraili Ceutassa ja Arosanlahdella.[4]

title: ORP Gryf (1936)

text: Alukselta heitettiin mereen sytyttimettömät miinat, minkä jälkeen se palasi Heliin. Alus joutui sotasatamassa ilmatorjuntatehtäviin, kunnes se joutui 3. syyskuuta "Wicherin" kanssa Saksan laivaston hävittäjien "Z1 Leberecht Maassin" ja "Z9 Wolfgang Zenkerin" kohteeksi. Puolalaiset alukset ja rannikkotykistö vastasivat hyökkääjien tuleen. "Gryf" osui ainakin kerran "Leberecht Maassiin" surmaten neljä saksalaista merisotilasta, mutta se itse vaurioitui lievästi yhdestä osumasta.

title: Z1 Leberecht Maass

text: Neumünsteristä Schleswig-Holsteinista lähti 22. helmikuuta kello kuusitoista partiolennolle Saksan ilmavoimien pommituslentorykmentti 26:n ( eli KG26) II lennoston 4. laivueen Heinkel He 111H -pommikoneet. Lentokoneiden tehtävänä oli hyökätä meriliikennettä vastaan Thamesin ja Humberin estuaarien välisellä alueella. Pohjanmerellä oli näkyvyys 30 mailia ja täysikuu loisti kaakossa. Lentokoneet lensivät jonossa etelään kohti Syltin eteläkärkeä, mistä ne jatkoivat tuhannen metrin korkeudessa kohti Humberia.[7]

title: Marqués de la Ensenada (D43)

text: Alus tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin 4. syyskuuta 1951. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1959. Alus siirrettiin Cartagenaan, missä se laskettiin vesille 2. maaliskuuta 1968 ja otettiin palvelukseen 10. syyskuuta 1970.

title: Z3 Max Schultz

text: Z3 Max Schultz oli Saksan laivaston vuonna 1935 vesillelaskettu tyypin 1934 hävittäjä. Hieman toisen maailmansodan alkamisen jälkeen alus törmäsi Saksan laivaston torpedoveneeseen kohtalokkain seurauksin torpedoveneen upotessa. Helmikuun puolivälissä 1940 alus osallistui Pohjanmerellä partiomatkaan, jonka aikana "Z1 Leberecht Maass" joutui Saksan ilmavoimien upottamaksi. Pelastustöiden aikana "Max Schultz" osui miinaan upoten nopeasti ja vieden mukanaan koko miehistönsä.

title: Z1 Leberecht Maass

text: Aluksen komentajaksi tuli lokakuussa korvettikapteeni Gerhard Wagner. Alus vieraili toukokuussa 1938 Göteborgissa, mistä palattuaan se siirrettiin telakalle huollettavaksi. Huollon aikana aluksen keula vaihdettiin ja komentosillan etuosa rakennettiin uudelleen. Joulukuussa alus purjehti sisaralustensa kanssa Islantiin, kun alusluokan kelpoisuutta Pohjois-Atlantin talviolosuhteisiin testattiin.[1]

title: Z1 Leberecht Maass

text: Lentokoneista havaittiin kello hävittäjäosasto, joka matkasi jonossa kovaa vauhtia luoteeseen. Pommikone nousi 1500 metriin ja pudotti neljän pommin sarjan, jolloin alus avasi ilmatorjuntatulen. Kaksi pommeista putosi veteen ja kolmas Leberecht Maassin keskilaivaan. Neljännen pommin putoamispaikkaa ei havaittu. Vaurioitunut alus menetti vauhtia, mutta pysyi pinnalla. Toisesta pommisarjasta kaksi pommia osui aluksen keskilaivaan. Alus menetti ohjattavuutensa ja ajautui Britannia kuninkaallisen laivaston HMS Intrepidin ja HMS Ivanhoen vasta laskemaan miinakenttään[8]. Alus osui miinaan, jolloin se katkesi kahtia. Aluksen mukana kuoli 282 miehistön jäsentä, joiden joukossa aluksen päällikkö Bassenge. Osaston muut hävittäjät pelastivat merestä 60 miestä. Pelastustöiden aikana Z3 Max Schultz osui miinaan, upposi ja vei mukanaan kaikki aluksella olleet 308 miestä.[9][5]

title: Leberecht Maass

text: Leberecht Maass syntyi Korkenhagenissa Pommerissa. Hän liittyi Saksan keisarikunnan laivastoon 1883 ja oli vuonna 1895 torpedoveneen päällikkönä. Laivueenkomentajana hän oli vuosina 1898–1901 ja torpedo-osaston osastopäällikkö vuosina 1903–1906. Merisotakoulun johtajana Maass oli 1906–1908 ja hänet ylennettiin komentajaksi maaliskuussa 1908.

title: SMS S139

text: Alus tilattiin Schichaulta. Sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 1012 ja alus laskettiin vesille 24. marraskuuta 1917. Se valmistui 15. huhtikuuta 1918.


query: Mikä oli Länkipohjan taistelun lopputulos?

title: Länkipohjan taistelu

text: Länkipohjan taistelu oli sisällissodan siihenastisista taisteluista ankarin.[1] Siitä muodostui lopulta yksi koko sodan käännekohdista, sillä taistelu avasi valkoisille tien punaisten Vilppulan rintaman selustaan Orivedelle, jonka jälkeen punaisten koko pohjoinen rintama joutui sekasortoon ja valkoiset pääsivät nopeasti etenemään aivan Tampereen ympäristöön.[2] Länkipohjassa saavutettu voitto oli valkoisille merkittävä paitsi sotilaallisesti, myös moraalisesti, kun he saivat murrettua ”Tampereen lukkona” pidetyn kylän puolustuksen.

title: Länkipohjan taistelu

text: Tietoa Länkipohjaa puolustaneiden punaisten tarkasta määrästä ei ole, mutta arviot vaihtelevat 600–2 000 miehen välillä. Yleisesti oletetaan, että kylässä oli noin 1 000 punakaartilaista, vaikka esimerkiksi taisteluun valkoisten puolella osallistunut ruotsalainen kreivi Archibald Douglas arvioi määräksi 2 000. Punaisten Länkipohjan rintamapäällikön Vihtori Hurrin mukaan 11. maaliskuuta kylässä oli 552 punakaartilaista, mutta tämän jälkeen paikalle todennäköisesti vielä saapui vahvistuksia etelästä.[4]

title: Länkipohjan taistelu

text: Länkipohjan menettämisen jälkeen punaisista taistelua jatkoivat vielä noin 300 Vilkkilässä ollutta Tuusulan punakaartilaista, joiden vastarintaan Heikinheimon pataljoonan eteneminen oli pysähtynyt. Heikinheimon ryhmä jäi odottamaan Wilkmanin hyökkäystä Tuusulan punakaartin selustaan, jonka tapahduttua taistelu Vilkkilästä päättyi vielä iltapäivän aikana. Leander Viljasen johtamista punakaartilaisista suurin osa onnistui kuitenkin pakenemaan. Vajaat sata päätti antautua luullessaan, että heitä kohdellaan sotavankien tavoin, mutta kaikki antautuneet kuitenkin teloitettiin. Leander Viljanen puolestaan teki itsemurhan seuraavana päivänä.[3][4]

title: Hämeen rintama

text: Valkoiset aloittivat oman suurhyökkäyksensä 15. maaliskuuta. Tarkoitus oli saartaa punaisten pääjoukot ja estää näin heidän vetäytymisensa Tampereelle. Sivustoihin iskivät Kurussa eversti Harald Hjalmarsonin johtamat joukot sekä Länkipohjassa eversti Karl Fredrik Wilkmanin joukot. Samaan aikaan punaisia painostettiin Ruoveden ja Vilppulan lohkoilla, jotta he eivät pystyisi lähettämään vahvistuksia sivustoilleen. 16. maaliskuuta käyty Länkipohjan taistelu tuli tunnetuksi verisyydestään ja julmuudestaan. Sen aikana kaatui 41 valkoista ja 63 punaista. Surmansa saaneiden valkoisten joukossa oli muun muassa heidän legendana pitämänsä Lapuan suojeluskunnan päällikkö Matti Laurila. Kaatuneista punaisista mahdollisesti jopa 50 teloitettiin taistelun jälkeen niin sanotussa Länkipohjan verilöylyssä. Kaksi päivää myöhemmin käytiin Oriveden taistelu, jossa menetti henkensä 31 valkoista ja noin 20 punaista. Tämän jälkeen punaiset vetäytyivät kohti Tamperetta, jonka valkoiset puolestaan saavuttivat 23. maaliskuuta ja perustivat kaupungin ympärille piiritysrenkaan.

title: Länkipohjan taistelu

text: Taistelun päätyttyä valkoiset jatkoivat jo sunnuntaina 17. maaliskuuta etenemistään Oriveden ja Eräjärven suuntaan, jotta pakenevat punaiset eivät ehtisi ryhmittäytymään puolustukseen. Oriveden valkoiset saivat haltuunsa 20. maaliskuuta, josta he jatkoivat edelleen kohti Tamperetta.[4] Tiedot Länkipohjan taistelusta kulkivat nopeasti, sillä Tampereella ilmestynyt Kansan Lehti uutisoi siitä jo saman päivän kuluessa. Seuraavana päivänä tykkien jyske kantautui jo Tampereelle Mustalahden kallioille, jonne oli kerääntynyt suuri joukko ihmisiä. Länkipohjan taistelusta alkoi myös punaisen siviiliväestön pako, joka eri puolella Etelä-Suomea jatkui aina huhtikuun lopulle saakka. Pakolaisia matkasi Pohjois-Hämeesta runsaasti Tampereen ympäristöön, josta he myöhemmin jatkoivat edelleen kohti itää. Paenneilla perheillä oli mukanaan taloustavaroita ja joillakin jopa kotieläimet. Tampereelle saapuessaan he levittivät pakokauhua ja tappiomielialaa myös paikallisten punaisten keskuuteen.[2]

title: Länkipohjan taistelu

text: Taidemaalari Hugo Backmansson teki vuonna 1930 maalauksen Ryhmä Wilkmanin esikunta 1918, joka nykyään on Sotamuseon kokoelmissa. Se esittää K. F. Wilkmanin esikuntaa Länkipohjan taistelun aikana. Hänen lisäkseen maalauksessa esiintyvät Joonas Vuolle-Apiala, Pekka Brofeldt, Erik Grafström, Einar Fieandt, Hj. F. Ingelberg, Ernst von Essen ja Heikki Nurmio.[11]

title: Länkipohjan taistelu

text: Joukkoja oli koottu lähiseudulta Längelmäeltä, Jämsästä ja Orivedeltä sekä kauempaa muun muassa Urjalasta, Hämeenlinnasta, Tuusulasta, Keravalta, Mäntsälästä, Espoosta ja Helsingistä. Tuusulan punakaartin 300 miehen vahvuinen ryhmä asettui pari kilometriä Länkipohjan länsipuolella sijaitsevaan Vilkkilään, koska majoitustilat kylästä olivat loppuneet. Helsingin punakaarti puolestaan oli lähettänyt paikalle voimailijoista ja voimistelijoista kootun valiojoukon eli niin sanotun A-komppanian. Punaisilla oli kymmenkunta konekivääriä, mutta ainoan tykkinsä he menettivät 12. maaliskuuta käydyssä Eväjärven taistelussa.[4]

title: Länkipohjan taistelu

text: Punaisten pääpuolustusasemat sijaitsivat Hirsikankaanmäellä Länkipohjasta pohjoiseen johtavan maantien molemmin puolin, noin kilometrin päässä kylästä. Linnoitteet oli rakennettu paikalta kaadetuista puista tehdyistä halkopinoista, jotka oli vielä jäädytetty. Ne ulottuivat tien molemmille puolille ainakin 50 metrin matkalle. Mäen rinteitä oli harvennettu puista niin, että asemista avautui hyvä ampuma-ala vihollista kohden, joka hyökätessään joutui ylittämään lumisen aukean.[3] Valkoisten etenemistä hidasti olennaisesti, ettei heillä ollut käytössään suksia.[5]

title: Länkipohjan taistelu

text: Ratkaisevat yhteenotot käytiin noin kilometrin päässä kylästä, jonne punaiset olivat linnoittautuneet puolustusasemiin pohjoiseen johtavan maantien varrelle. Muutaman tunnin kiivaan taistelun jälkeen valkoiset saivat vallattua asemat, jonka jälkeen he pääsivät vapaasti etenemään punaisten hylkäämään Länkipohjaan. Lisäksi taisteluja käytiin pari kilometriä kylän länsipuolella sijaitsevassa Vilkkilässä.

title: Längelmäki

text: Kansalaissodan aikana vuonna 1918 käydyssä Länkipohjan taistelussa kaatuivat Lapuan suojeluskunnan päällikkö Matti Laurila ja hänen poikansa, komppanianpäällikkö Ilmari Laurila. Heille pystytettiin muistopatsas vuonna 1921, ja Länkipohjan taistelun muistomerkki on vuodelta 1938.

title: Länkipohjan taistelu

text: Punaiset olivat asettuneet Länkipohjaan laskiaissunnuntaina 10. helmikuuta, jonka jälkeen aikomuksena oli edetä sieltä Jämsän suuntaan. Seudulla käytiin taisteluita 1. ja 12. maaliskuuta, joiden aikana punaiset menettivät kaatuneina noin parikymmentä miestä, valkoisten selvitessä ilman tappioita. Jälkimmäisenä päivänä punaiset hyökkäsivät Urjalan, Jämsän ja Hämeenlinnan punakaartien 360 miehen voimin kohti kymmenen kilometrin päässä sijaitsevaa Eväjärven kylää, mutta joutuivat palaamaan takaisin kohdattuaan lukumääräisesti ylivoimaisen vihollisen. Kuortaneen suojeluskunta oli samaan aikaan tunkeutunut pääosin punaisista tyhjentyneeseen Länkipohjaan, mutta heidät karkoitettiin kylästä vielä saman illan aikana. Eväjärven taistelussa haavoittui punaisten Länkipohjan rintamapäällikkönä toiminut Vihtori Hurri. Samana päivänä Längelmäellä surmattiin kirkkoherra Iisakki Virtanen, jonka murha herätti pahennusta myös punaisten keskuudessa. Yhteensä punaisten vallan aikana seudulla surmattiin 13 ihmistä. Veritekoihin syyllistyi lähinnä länkipohjalaisen Oskari Mäkisen johtama punaisten osasto.[3]

title: Länkipohjan taistelu

text: Valkoiset alkoivat teloittamaan antautuneita ja vangeiksi jääneitä punaisia välittömästi taistelun jälkeen. Teloituksen suorittivat Oskar Wilkmanin komentaman ryhmän lapualais- ja Sixten Öbergin ryhmän vaasalaispataljoonat. Teloitusosastojen johtajina oli jääkäreitä, joista mukana tiedetään olleen ainakin veljekset Bjarne ja Jarl Wegelius. Ammutuista suurin osa oli Vilkkilässä antautuneita Tuusulan punakaartin jäseniä. Teloituksia on pidetty kostona Matti ja Ilmari Laurilan kuolemista.[6] Länkipohjan taistelua tutkineen professori Heikki Ylikankaan mukaan valkoiset ampuivat kaikki antautuneet ja lisäksi joukossa oli useita siviilejä.[2] Historioitsija K. V. Kaukovallan mukaan teloitettuja oli vähintään 71, mutta Ylikangas mainitsee määräksi ainakin 100.[6]

title: Länkipohjan taistelu

text: Länkipohjan taistelua seuranneena päivänä 17. maaliskuuta ammuttiin 13 Lautalan talon kellariin piiloutunutta punakaartilaista, joiden teloituksen valkoisten mukana liikkunut Punaisen Ristin norjalainen lääkäri Harald Natvig valokuvasi. Tapahtumasta otetut kuvat ovat tunnetuimpia Suomen sisällissodan valokuvia.[6]

title: Matti Laurila (vanhempi)

text: Matti ja Ilmari Laurilan kaatuminen Länkipohjan taistelussa muodostui Etelä-Pohjanmaan valkoisten keskuudessa suoranaiseksi legendaksi. Laurilan perheeseen viitattiin muun muassa ”Vilppulan urhojen muistolle” -laulun sanoissa. Valkoisten välittömästi taistelun jälkeen toteuttaman vankien joukkoteloituksen eli Länkipohjan verilöylyn on sanottu olleen lapualaisten kosto Lauriloiden kuolemasta.

title: Länkipohjan taistelu

text: Länkipohjan taistelu oli Längelmäen pitäjään kuuluneessa Länkipohjan kylässä 16. maaliskuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu. Se oli osa vuorokautta aikaisemmin käynnistynyttä valkoisten suurhyökkäystä, jonka tavoitteena oli Tampereen valtaaminen. Taistelu muistetetaan erityisesti niin sanotusta Länkipohjan verilöylystä, kun valkoiset teloittivat ainakin 70–100 antautunutta punakaartilaista.

title: Länkipohjan taistelu

text: Kun punaisten puolustuksen keskusta murtui, pääsi Aminoff joukkoineen jatkamaan vapaasti kohti kylää. Eteneminen kuitenkin viivästyi, kun he erehdyksessä joutuivat idästä hyökänneen Seinäjoen pataljoonan tulitukseen. Lopulta Wilkman ja Aminoff saivat Länkipohjan haltuunsa puolenpäivän jälkeen kello 15 mennessä, jolloin punaiset olivat jättäneet kylän ja paenneet Längelmäveden jään ylitse kohti Längelmäen kirkonkylää ja Orivettä.[3]

title: Armas Pihlajamaa

text: Armas Rönnmark toimi vuoden 1918 Vapaussodassa joukkueenjohtajana Pohjois-Hämeen Rykmentissä osallistuen mm. Vilppulan, Ruoveden, Länkipohjan ja Lempäälän taisteluihin sekä Viipurin valtaukseen. Länkipohjan taistelussa komppanian päällikkö Matti Laurila kaatui Rönnmarkin viereltä. Lempäälän taistelussa Rönnmark haavoittui luodin lävistäessä hänen reitensä. Hän toipui Kuopion sotilassairaalassa kahdessa viikossa niin, että voi osallistua Viipurin valtaustaisteluihin.

title: Länkipohjan taistelu

text: Luokka:Hämeen rintaman taistelut Luokka:Längelmäki Luokka:Keski-Suomen historia

title: Arvi J. Aikomus

text: Suomen sisällissodassa Aikomus osallistui taisteluihin Tervolassa, Torniossa, Länkipohjassa, Orivedellä ja Tampereella.

title: Matti Laurila (vanhempi)

text: Matti Erkki Laurila (19. joulukuuta 1865 Lapua – 16. maaliskuuta 1918 Länkipohja, Jämsä) oli suomalainen suojeluskuntalainen, joka komensi Suomen sisällissodassa valkoisten puolella vapaaehtoisista koottua Lapuan suojeluskuntaa toimien komppanianpäällikkönä. Länkipohjan taistelussa kaatunut Laurila ja hänen kaksi poikaansa Ilmari (1897–1918) ja Matti Laurila (1895–1983) saavuttivat lapualaisten keskuudessa kuolemattoman maineen.

title: Länkipohja

text: Länkipohja mainittiin jo vuoden 1540 maakirjassa viiden talon kylänä. Länkipohjassa sijaitsivat Längelmäen kunnanvirasto sekä Längelmäen säästöpankin ja osuuspankin pääkonttorit. Suomen sisällissodassa käytiin Länkipohjan taistelu 16. maaliskuuta 1918.

title: Länkipohjan taistelu

text: Nykyisin Jämsän kaupunkiin kuuluva Länkipohja oli strategisesti tärkeä kylä, joka sijaitsi Tampereelta Jyväskylään johtavan maantien varrella. Länkipohja oli erityisesti punaisille merkittävä, sillä sen kautta pääsi valkoisten hallussa olleiden Jyväskylän ja Jämsän suunnasta heidän selustaansa Orivedelle ja Eräjärvelle sekä myös Tampere–Haapamäki-radalle. Tämän vuoksi Länkipohjaa kutsuttiinkin sodan aikana ”Tampereen lukoksi”.[3]

title: Länkipohja

text: Länkipohjan kautta kulkee myös Tampereen ja Jyväskylän välinen rautatie. Länkipohjan rautatieasema (lyhenne Läp) avattiin rautatien valmistuttua Orivedeltä Länkipohjaan saakka vuonna 1948. Rautatien ansiosta ja toisaalta kirkonkylän liikenteellisesti hankalan sijainnin vuoksi Länkipohjasta muodostui Längelmäen kunnan keskustaajama. Rautatien merkitys väheni kuitenkin maantieyhteyksien parantuessa. Länkipohjan asema muutettiin seisakkeeksi vuonna 1968 ja henkilöliikenne Oriveden ja radan silloisen päätepisteen Jämsänkosken välillä lopetettiin seuraavana vuonna. Vaikka rautatietä jatkettiin Jämsästä Jyväskylään 1970-luvun lopulla, henkilöliikennettä Länkipohjan asemalla ei aloitettu uudelleen; päin vastoin Länkipohjan liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1987. Länkipohja-niminen junakohtauspaikka otettiin käyttöön puoli kilometriä vanhalta asemalta Jämsän suuntaan vuonna 2004.

title: Länkipohja

text: Valtatie 9, joka oli alkujaan osa ns. Vanhaa Laukaantietä, kulki aiemmin Länkipohjan kylän halki, kunnes valtatien uusi linjaus, joka ohittaa Länkipohjan sen pohjoispuolelta, valmistui vuonna 1962. Länkipohjassa aloitti vuonna 1967 toimintansa Längelmäen kunnan ensimmäinen varsinainen teollisuusyritys, kuorma-autojen perävaunuja ja kuormakoreja valmistava Jyki-Group Oy.

title: Länkipohjan taistelu

text: Länkipohjan taistelussa kaatuneiden 37 valkoisen muistomerkki sijaitsee Hirsikankaanmäen taistelupaikalla nykyisellä Hirsikankaantiellä, jossa se paljastettiin 1938.[7] Länkipohjan keskustassa on Matti ja Ilmari Laurilan vuonna 1921 pystytetty muistomerkki.[8] Lisäksi valtatie 9:n ja Lääläjärventien risteyksessä Matti Laurilan kuolinpaikalla on 1990 paljastettu muistokivi.[9] Taistelussa kaatuneita ja teloitettuja punaisia on haudattu joukkohautaan Längelmäen kirkon hautausmaalle. Paikalla on vuonna 1946 paljastettu muistomerkki, joka sai vielä lisäosan vuonna 1996.[10]

title: Länkipohjan verilöyly

text: Länkipohjan verilöyly tapahtui Länkipohjan taistelun jälkeen Länkipohjan kylässä, kun valkoisen armeijan lapualaiset ja vaasalaiset joukko-osastot ampuivat yli 80 antautunutta punakaartilaista. Teloituksia johtivat jääkärit, joukossa Wegeliuksen veljeksiä, ja ne olivat kostoa Matti Laurilan ja Ilmari Laurilan kaatumisesta, punaisten ankarasta vastarinnasta ja Mouhun teloituksista Mäntyharjulla, jossa teloittajana toimi punakaarti. Antautuneet ja ammutuiksi tulleet olivat pääosin Tuusulan punakaartin jäseniä. Kalle Hellgren -niminen kaartilainen selvisi ampumisesta ja päätyi Kuopion vankileiriin saakka. Teloitettujen joukossa oli alaikäisiä, kuten Arvo Järvinen, ja siviilejä. Längelmäen hautausmaahan haudattiin taistelun ja murhien jälkeen 129 punakaartilaista. Länkipohjan verilöylyn on sanottu antaneen viitettä Tampereen taistelun jälkeiseen punaisten kohteluun.

title: Länkipohjan taistelu

text: Valkoisten hyökkäyksen aloitti Länkipohjan itäpuolelle kiertänyt majuri Aminoffin ryhmä, jonka tykkipatteri avasi tulen kylää kohti kello 7 aamulla.[4] Tulitus osui muun muassa punakaartin esikuntanaan pitämän Uotilan tilan rakennuksiin ja se sytytti myös useita tulipaloja muualla Länkipohjassa sekä lännempänä sijaitsevassa Vilkkilän kylässä. Vaikka punaiset olivat tietoisia valkoisten suunnitelmista, pääsi hyökkäys yllättämään heidät. Punaiset onnistuivat kuitenkin nopeasti kokoamaan rivinsa ja järjestäytymään puolustusasemiin. Suurin osa vajaasta tuhannesta punakaartilaisesta jäi Länkipohjan kylään, Hirsikankaanmäen asemia miehitti ainoastaan noin 80 Jämsän ja Helsingin punakaartien miestä. Urjalan punakaarti oli sijoitettu heidän taakseen muodostettuun toiseen puolustuslinjaan, lisäksi miehiä oli asemissä molemmilla sivustoilla.[3]

title: Länkipohjan taistelu

text: Valkoisilta taisteluun osallistui eversti K. F. Wilkmanin johtama Jämsän ryhmä, joka käsitti yhteensä 19 komppaniaa eli noin 2 500 miestä. Wilkman antoi 13. maaliskuuta taistelukäskyn, jonka mukaan Länkipohjassa oleva vihollinen piti tuhota, eikä pelkästään karkottaa. Jämsän ryhmä oli jaettu kolmeen eri osastoon, joista majuri Torsten Aminoffin ryhmä hyökkäsi Länkipohjaan idästä Hämeenpohjasta, ratsumestari Oskar Wilkmanin ryhmä pohjoisesta Eväjärveltä ja kapteeni Aarne Heikinheimon ryhmä lännestä Vilkkilän kautta.[4]

title: Suomen sisällissodan aikajana

text: 15. maaliskuuta – Valkoisten suurhyökkäys Hämeen rintaman pohjoisosassa käynnistyy Kurun taistelulla ja samalla Tampereen taistelu alkaa. 16. maaliskuuta – Längelmäellä käydään Länkipohjan taistelu, jonka jälkeen valkoiset teloittavat ainakin 80 antautunutta punakaartilaista Länkipohjan verilöylyssä. 17. maaliskuuta – Ison-Britannian ulkoasiainministeri Arthur Balfour sähköttää maan Washingtonin suurlähettiläälle, että Suomen miehittämisellä Saksa pyrkii Muurmanskiin ja Kuolan niemimaalle.

title: Länkipohjan taistelu

text: Länkipohjan taistelu oli valkoisten 15. maaliskuuta käynnistämän suurhyökkäyksen ensimmäisiä taisteluja yhdessä samaan aikaan Kurussa, Ruovedellä ja Vilppulassa käytyjen taistelujen kanssa. Jämsän ryhmän tavoite oli edetä Länkipohjan kautta Orivedelle, jossa katkaistaisiin punaisten rautatieyhteys pohjoiseen. Hyökkäys Länkipohjaa vastaan tehtiin kolmena kiilana, jotka etenivät idästä ja lännestä sekä suoraan edestä kohti puolustuksen keskustaa. Näin pyrittiin tuhoamaan punaisten joukot kokonaan, eikä tyytyä pelkästään ajamaan heitä pois.[5] Punaiset olivat tietoisia valkoisten hyökkäysaikeista, sillä esimerkiksi Työmies-lehti oli jo edellisenä päivänä kirjoittanut vihollisen keskittäneen voimiaan Länkipohjan suunnalle. Taistelua edeltäneenä iltana kylästä pakenikin runsas määrä siviilejä.[3]


query: Elääkö Suomessa pesukarhuja?

title: Pesukarhu

text: Pesukarhua yritettiin 1900-luvun alussa istuttaa Suomeen, Inkoon Hättön saarelle.[8] Kokeilu ei kuitenkaan onnistunut.[8] Pesukarhuja kasvatettiin ainakin 1980-[9] ja 1990-luvuilla[2] suomalaisissa turkistarhoissa, ja tällöin pelättiin, että laji saattaa villiintyä luontoon minkin tavoin.[9] Tätä pidettiin epätoivottavana, koska kiipeilevät petonisäkkäät voivat olla alkuperäiselle luonnolle erityisen haitallisia vieraslajeja, minkä lisäksi pesukarhu on Amerikassa ollut merkittävä vesikauhun levittäjä.[2] Laji levittää myös myyräekinokokkia.[5] Pesukarhu onkin varmuuden vuoksi määritelty Suomen metsästyslaissa riistaeläimeksi,[10] ja sen metsästysaikaa on koko vuosi.[11] Naaras, jolla on poikasia, on kuitenkin rauhoitettu 1.5.–31.7.[11]

title: Pesukarhu

text: Eläin liikkuu pääosin öisin. Päivisin se nukkuu pesässään piilossa vihollisilta. Talvella pesukarhut eivät vaivu horrokseen, mutta erityisen kylminä talvina ne voivat nukkua pitkiä aikoja vetäytyen pesäänsä. Tänä aikana elintoiminnot ovat normaalit ja pesukarhu voikin menettää jopa 50% painostaan.

title: Pesukarhu

text: Pesukarhun kävely näyttää hieman kömpelöltä ja huojuvalta, mutta silti se voi saavuttaa jopa 25 km/h nopeuden. Pesukarhut ovat taitavia kiipeilijöitä, eivätkä hätkähdä suuriakaan pudotuksia. Tämän lisäksi pesukarhut ovat taitavia uimaan,[5] vaikkakaan eivät tätä tee kovin mielellään, sillä vettä läpäisevä turkki tulee uidessa painavaksi. Pesukarhut liikkuvat vain juuri niin paljon, kuin niiden tarvitsee liikkua saadakseen tarvitsemansa ravinto. Yhden yön aikana pesukarhu voi kulkea niinkin vähän kuin vain 0,75–2,5 km. Kesällä emot liikkuvat enemmän aktiivisten poikastensa perässä.

title: Massachusetts

text: Massachusettsin metsissä elää peuroja, majavia, piisameita, minkkejä, saukkoja, jäniksiä, kettuja, pesukarhuja ja maaoravia, joskus myös karhuja ja hirviä. Merkittäviä riistalintuja ovat röyhelöpyy, villi kalkkuna ja fasaani.

title: Ohion maantiede

text: Ohiossa elää noin 56 lajia luonnonvaraisia nisäkkäitä, 200 pesivää lintulajia, 84 lajia tai alalajia matelijoita ja sammakkoeläimiä, 170 lajia kaloja, 100 lajia nilviäisiä ja 20 lajia äyriäisiä. Nisäkäslajeista uhanalaisia ovat mustakarhu, lumikenkäjänis, "Neotoma magister" -niminen jyrsijä sekä koko Yhdysvalloissa harvinainen lepakkolaji indianansiippa ("Myotis sodalis") Muita Ohiossa esiintyviä nisäkkäitä ovat kauriit, opossumit, ketut, haisunäädät, pesukarhut ja murmelit. Majava ja villi kalkkuna on palautettu alueelle siirtoistutuksin.

title: Supikoira

text: Supikoiran kokonaispituus on noin 65–100 senttimetriä, josta vartalon osuus on 45–70 senttimetriä ja hännän 20–30 senttimetriä. Supikoiran säkäkorkeus on 20–30 senttimetriä. Eläin painaa 5–10 kilogrammaa, ja on painavimmillaan syksyllä ennen talviunen alkamista. Turkistarhoilla kasvatetut supikoirat voivat kasvaa yli 10 kilogramman painoisiksi ja poiketa väritykseltään luonnonvaraisista yksilöistä. Pitkä ja tuuhea mustan-, ruskean-, harmaan- ja valkoisenkirjava turkki saa sen näyttämään todellista kokoaan suuremmalta. Turkki on paksuin syksyllä ja talvella, ja sen pohjavilla on hyvin tiheää. Nuoret yksilöt ovat lyhytkarvaisempia ja ruskeampia kuin aikuiset. Supikoiran korvat ovat pyöreäkärkiset, lyhyt ja terävä kuono on valkoinen ja silmänympärykset, posket, jalat ja vatsa mustat. Kaukaa katsottuna supikoiran vartalo voi näyttää poikkiraitaiselta. Pää on suhteellisen pieni, raajat ovat ohuet ja lyhyet. Supikoira muistuttaa ulkonäöltään puolikarhuihin kuuluvaa pesukarhua eli supia, mistä se on saanut suomen- ja englanninkieliset nimensäkin. Myös supikoiran tieteellinen lajinimi "procyonoides" viittaa pesukarhuihin ("Procyon").

title: Pesukarhu

text: Koska pesukarhut elävät usein aivan ihmisten välittömässä läheisyydessä ja ovat erittäin uteliaita, ne voivat aiheuttaa aineellista vahinkoa tuhoamalla puutarhoja, kaatamalla roska-astioita tai pesiytymällä rakennuksiin. Erityisen suurta tuhoa pesukarhut voivat aiheuttaa maatiloilla, joissa ne voivat syödä osan sadosta. Ne levittävät myös tauteja, kuten vesikauhua ja myyräekinokokkia[5]. Kaupungeissa, joissa asuu paljon pesukarhuja, ihmiset ovat oppineet lukitsemaan roska-astiat ja välttämään jättämästä mitään ruokaa pesukarhujen saataville.

title: Pesukarhu

text: Pesukarhun tunnusomainen ulkoinen piirre ovat sen mustat silmänympärykset, jotka saavat eläimen näyttämään kuin sillä olisi ”rosvonaamio”. Pesukarhulla on tuuhea harmaa häntä,[1] jossa on 4–10 mustaa raitaa. Pesukarhun turkki on harmaa, ruskea tai musta, riippuen hieman asuinympäristöstä. Turkki on varsin pitkäkarvainen.[1] Etukäpälien kämmenet ovat erittäin herkät, ja pesukarhu käyttää käsiensä tuntoherkkyyttä etsiessään ravintoa. Käpälien tuntoherkkyys on hyvä lämpötilasta riippumatta. Etu- ja takakäpälissä on viisi varvasta. Aikuinen pesukarhu painaa asuinpaikasta riippuen noin 5,5–9,5 kg. Urokset painavat yleensä noin 10–30% enemmän kuin naaraat. Pesukarhun ruumiin pituus vaihtelee noin 60 cm:stä[1] 95 cm:iin, ja sen säkäkorkeus on noin 30 cm.[1] Häntä on noin 19–40 cm pitkä. Pesukarhun kuulo ja pimeänäkö ovat erityisen herkät. Pesukarhun haju- ja makuaisti sen sijaan ovat suhteellisen heikot.

title: Pesukarhu

text: Pesukarhua on siirretty myös luontaisen elinalueensa ulkopuolelle Eurooppaan ja Aasiaan. Pesukarhuja on tarkoituksellisesti istutettu luontoon Saksassa, Venäjällä ja Valko-Venäjällä 1930-luvulta lähtien, minkä lisäksi niitä on vahingossa karannut eri maiden turkistarhoista.[6][3] Pesukarhu on nykyisin melko yleinen vieraslaji erityisesti Saksassa ja leviää nopeasti.

title: Ohio

text: Ohiossa elää noin 56 luonnonvaraista nisäkäslajia, 200 pesivää lintulajia, 84 lajia tai alalajia matelijoita ja sammakkoeläimiä, 170 kala-, 100 nilviäis- ja 20 äyriäislajia. Nisäkäslajeista uhanalaisia ovat mustakarhu, lumikenkäjänis, Neotoma magister -niminen jyrsijä ja koko Yhdysvalloissa harvinainen lepakkolaji indianansiippa (Myotis sodalis) [9] Muita Ohiossa esiintyviä nisäkkäitä ovat kauriit, opossumit, ketut, haisunäädät, pesukarhut ja murmelit. Kanadanmajava ja villi kalkkuna on palautettu alueelle siirtoistutuksin.[1]

title: Pesukarhu

text: Pesukarhujen paritteluaika on tammikuun lopulta helmikuun alkuun. Uros parittelee kahden tai kolmen naaraan kanssa. Pesukarhu synnyttää yleensä onttoon puuhun. Pentuja syntyy huhtikuussa 3–7 kappaletta 63–65 vuorokauden kantoajan jälkeen. Syntyessään pennut painavat n. 70 g ja ovat 15 cm:n pituisia. Niitä peittää vain haaleat haivenet, mutta niillä on jo tumma naamio. Korvat avautuvat noin 13 vuorokauden kuluttua, mutta silmät vasta noin 20 vuorokauden päästä. Ensimmäisillä syöttökerroilla emo makaa pitkällään, mutta myöhemmin se istuu imetyksen aikana. Pesukarhun maidossa on erittäin alhainen rasva- ja proteiinipitoisuus. Noin 60 vuorokauden kuluttua pennut alkavat syödä kiinteää ravintoa. Pennut tekevät ensimmäisiä retkiään pesän ulkopuolelle 6–9 viikon ikäisinä. Tällöin emo siirtää pesän toisinaan maahan, koska pentujen alkaessa liikkua pesänsä ulkopuolella on aina vaara, että ne tippuvat puusta. Pennut seuraavat emoaan, mikä pitää poikueen koossa. Syksyllä, noin 4 kuukauden ikäisinä pennut ovat kokonaan vieroittuneet emostaan ja voivat perustaa oman reviirinsä. Naarat tulevat sukukypsiksi yhden ja urokset kahden vuoden kuluttua.

title: Pesukarhut (piirrossarja)

text: Pesukarhut (engl. "The Raccoons") on kanadalais-yhdysvaltalainen piirrossarja, jonka luoja on Kevin Gillis. Sitä esitti alun perin CBC. Sarjan hahmoja ovat Ikivihreän metsän asukkaat Benkku, Rallu ja Melissa ovat pesukarhuja, mutta Sepeteus Simputtaja on yksi niistä maasioista, joka on pesukarhujen ystävä. Simppu Simputtaja on yksi Ikivihreän metsän asukkaista, joka on ilkeä miljonääri ja asuu Simputuslinnassa. Hänellä on kolme porsasta sekä karhulauma, kun Simppu suunnittelee saavansa pesukarhut käsiin. Suomessa sarjaa esitettiin vuosina 1987-1991. Suomessa myytiin videokasetteina kaksi suomeksi tekstitettyä versiota: "Pesukarhut ja kadonnut tähti" ja "Pesukarhut 2: Pesukarhujen yllätys". Pesukarhujen muut versiot, joissa on suomeksi puhuttu vain osa kaseteista. Suomenkielisenä Benkku Pesukarhun äänenä toimi Aarre Karén, Melissa Pesukarhun ja Sofian äänenä Maija-Liisa Peuhu, Rallu Pesukarhun, Snuffen ja Simppu Simputtajan äänenä Risto Aaltonen ja Sepeteus Simputtajan äänenä Veikko Honkanen.

title: Ace Ventura – luonto kutsuu

text: Epäonnistuneen pesukarhun pelastusyrityksen jälkeen Ace Ventura joutuu hermoromahduksen partaalle ja vetäytyy tiibetiläiseen munkkiluostariin. Afrikkalainen lähetyssaarnaaja Fulton Greenwall kuitenkin pyytää häntä etsimään pyhää eläintä, joka on kahden afrikkalaisheimon (rauhaarakastavan Wachati-heimon ja sotaisan Wachutu-heimon) välisten naimakauppojen kiistakappaleena. Yhdessä uskollisen kapusiiniapinansa Spiken kanssa Ace matkaa Afrikkaan aloittaakseen etsiväntyönsä. Tehtävässä on vain yksi vika: pyhä eläin osoittautuu harvinaiseksi valkoiseksi lepakoksi, ja valitettavasti Ace kärsii pahasta chiroptofobiasta eli lepakonpelosta.

title: Indiana

text: 1800-luvun alussa lähes koko Indiana oli lehtimetsän peitossa. Osavaltion luoteisnurkkaan ulottui ruohotasanko Suurilta tasangoilta. Maanviljelyn, kaupungistumisen ja teollistumisen myötä ikimetsät ovat väistyneet. Nykyisissä, suurelta osin viljellyissä metsissä kasvaa monia puulajeja, joille on tyypillistä kirkas syysväri. Valkohäntäpeuran kanta on kasvanut suojelun ansiosta. Muita nisäkäslajeja ovat opossumit, haisunädät, pesukarhut, jänikset, maamyyrät ja lepakot. Kosteikoissa elää monia vesilintuja, kuten joutsenia, sorsia ja hietakurkia. Vesistöissä tavataan monenlasia kaloja, myös uhanalaisia järvisampia.[5]

title: Pesukarhu

text: Euroopan lisäksi vierasperäisiä pesukarhuja elää myös Länsi- ja Keski-Aasiassa Venäjällä, Azerbaidžanissa ja Uzbekistanissa.[6]

title: Pesukarhu

text: Pesukarhun turkki on jo vuosisatojen ajan ollut arvokasta kauppatavaraa. Siksi pesukarhua on kasvatettu myös turkistarhaeläimenä. Pesukarhun lihaakin syödään.[1]

title: Pesukarhu

text: Pesukarhu on arvokas turkiseläin, jonka metsästämistä varten on kehitetty useita koirarotuja, kuten englanninpesukarhukoira ja sininen pesukarhukoira. Pesukarhuja on istutettu riistaeläimiksi myös Eurooppaan ja Aasiaan, jossa niistä on paikoitellen ollut haittaa alueiden alkuperäisille lajeille.

title: Pesukarhu

text: Pesukarhua esiintyy alkuperäisenä lajina Amerikan mantereella Etelä-Kanadasta aina Väli-Amerikkaan saakka. Sitä tavataan luontaisesti Kanadassa, Yhdysvalloissa, Meksikossa, Belizessä, Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Nicaraguassa ja Panamassa.[6] Bahamalla elävistä pesukarhuista ei tiedetä, ovatko ne alueen alkuperäistä lajistoa vai ihmisen tuomia.[6]

title: Pesukarhu

text: Huhtikuun 12. päivänä vuonna 1934 Hessenissä Ederseellä lintutarhuri Rolf Haag käski päästää Saksan luontoon kaksi paria pesukarhuja "rikastuttaakseen kotimaista eläimistöä". Tällä hetkellä Saksassa on arviolta 300 000-500 000 pesukarhua. Syy lajin menestykseen on luontaisten vihollisten puute ja pesukarhun kaikkiruokaisuus. Kasselin kaupungissa on arviolta 100 pesukarhua 100 hehtaarilla, mikä vastaa pesukarhujen keskimääräistä esiintymistiheyttä Pohjois-Amerikan suurissa kaupungeissa (125 pesukarhua / km2) Pohjois-Amerikassa on havaittu suurimmat tiheydet 333 pesukarhua neilökilometrillä.[7]

title: Pesukarhu

text: Pesukarhut asuvat erityisesti puiden onkaloissa, mutta myös maakuopissa, luolissa, hylätyissä taloissa, ladoissa, autotalleissa ja ihmisten asumuksissa. Erittäin älykkäinä ja sopeutuvaisina eläiminä niitä tavataan monenlaisissa ympäristöissä erityisesti ihmisten lähistöllä, myös kaupunkien keskustoissa. Ainoa merkittävä vaatimus asuinympäristölle on veden läheisyys. Pesukarhu viihtyy erityisesti kosteilla metsäalueilla[1], mutta niitä tavataan runsaasti myös kaupungeissa.

title: Kinkaju

text: Laji sijoitettiin aiemmin kädellisiin ja luokiteltiin nimellä "Lemur flavus" ominaisuuksiensa pohjalta. Se elää puissa ja sillä on paljon kädellisille ominaisia piirteitä, kuten pitkä häntä, kynnelliset sormet ja täysin kääntyvät takajalat. Kinkajut ovat hyviä kiipeilijöitä, jotka hyödyntävät raajojensa liikkuvuutta hankkiessaan ruokaa oksistosta. Lajin keho joustaa 180° lantion ja pään välillä, mikä erottaa sen lähimmistä sukulaisistaan, koateista ja pesukarhuista.

title: Pesukarhu

text: Pesukarhu voi saavuttaa luonnossa 12 vuoden iän. Tämä ei kuitenkaan ole yleistä, sillä monet vaarat uhkaavat pesukarhuja jo niiden ensihetkistä lähtien. Niinpä useimmat pesukarhut kuolevat jo alle kahden vuoden iässä joko aliravitsemukseen tai yleisimpään kuolinsyyhyn eli ihmisen toimintaan. Pesukarhuja metsästetään ansoin ja ampuen, ja niitä jää runsaasti liikenteessä autojen alle. Jos pesukarhu selviää hengissä parista ensimmäisestä, kriittisestä elinvuodestaan, se elää keskimäärin 4–5 vuotta. Vankeudessa pesukarhu on elänyt 21-vuotiaaksi.

title: Mika Rinne

text: Kaudella 1998−1999 Pesukarhut voitti jo II-divisioonan lohkonsa runkosarjan, mutta I-divisioonan karsinnoissa ristiin pelattujen ottelujen vuoksi sarjanousu jäi kiinni lopulta ainoastaan kuudesta tehdystä pisteestä. Pesukarhujen nousu valtakunnalliseen I-divisioonaan tapahtui seuraavan kauden (1999−2000) päätteeksi. Nousu varmistui Tampereella pelatussa toisessa karsintaturnauksessa, jossa Rinne oli Pesukarhujen amerikkalaisvahvistusten lisäksi joukkueensa tukipilareita tehden nousun varmistaneissa kahdessa ensimmäisessä ottelussa 28 ja 24 pistettä.

title: Pesukarhu

text: Pesukarhu eli supi[1][2] (Procyon lotor) on Pohjois- ja Keski-Amerikasta kotoisin oleva puolikarhulaji. Eläimen nimi viittaa monissa kielissä pesemiseen, mikä johtuu sen tavasta "pestä" ruokansa vedessä hankaamalla sitä etukäpäliensä välissä.[1][3] Ei varmuudella tiedetä, puhdistaako pesukarhu todella ruokaansa vai tekeekö se vain liikkeitä, jotka ihmisestä näyttävät pesemiseltä.

title: Näykkijäkilpikonna

text: Näykkijäkilpikonnat syövät kalaa, sammakoita ja pieniä nisäkkäitä kuten jyrsijöitä. Eläin saalistaa ravintoa tekemällä päällään nopeita hyökkäyksiä kuoren sisältä uhriaan kohti, tehden tästä selvää yhdellä puraisulla. Moni varomaton uimari on menettänyt varpaitaan konnan vahvojen leukojen vuoksi. Vain alligaattorit käyttävät näykkijäkilpikonnia ravintonaan, mutta esimerkiksi myös pesukarhu saattaa uhata sen pesää. Näykkijäkilpikonna munii kerralla 20-40 munaa.

title: Pesukarhulakki

text: Pesukarhulakki eli supilakki tai supihattu (joskus myös "sudenpentulakki" tai "Davy Crockett -lakki") on pesukarhun nahasta tehty turkislakki, jonka tunnusomainen piirre on niskan puolelta riippuva pesukarhun raidallinen häntä. Joskus mukana voi olla myös pesukarhun pää hatun etupuolella. Hattumalli yhdistetään yleisesti Yhdysvaltojen 1800-luvun alkupuolen rajaseutujen uudisasukkaisiin ja turkismetsästäjiin. Aivan erityisesti se on assosioitu legendaariseen Davy Crockettiin. Pesukarhulakki on Pohjois-Amerikassa ollut ajoittain muodissa myös myöhempinä aikoina, erityisesti nuorten poikien päähineenä.

title: Idänkirkupöllönen

text: Vaikka idänkirkupöllö voi vankeudessa elää yli 20-vuotiaaksi, luonnossa se tuskin koskaan elää niin pitkään. Nuorten ja pesäpoikasten kuolleisuus voi olla jopa 70 % (aikuisilla huomattavasti vähemmän). Saaliiksi joutuminen on yleinen kuolinsyy. Yleisiä saalistajia ovat minkit, näädät, haisunäädät, pesukarhut, käärmeet ja varislinnut. Aikuisia jää vain harvoin muiden eläinten saaliiksi, mutta joskus suuremmat lajit voivat saalistaa niitä, koska niillä on samat aktiivisuusajat.

title: Lehtimetsä

text: Pohjois-Amerikan fauna muistuttaa suuresti Euroopan vastaavaa, mutta lajit ovat erilaisia. Esimerkiksi mäyrän sijasta Amerikassa tavataan amerikanmäyrää. Harmaaorava on Amerikan vastine eurooppalaiselle oravalle. Alueella elää myös eläinryhmiä, joita ei ole Euroopassa, kuten opossumit, pesukarhut ja haisunäätälajit. Sammakkoeläimistä runsaslukuisina esiintyvät erilaiset salamanterilajit, joita on esimerkiksi Appalakeilla runsaasti.

title: Pesukarhu

text: Yöllä liikkuessaan pesukarhut syövät miltei kaikkea mahdollista, mitä löytävät. Niiden ruokavalioon kuuluvat esimerkiksi marjat, hyönteiset, kuten lihavat heinäsirkat ja kovakuoriaiset, sekä muut pienet eläimet. Uusimmat tutkimukset ovat osoittaneet, että pesukarhut syövät linnunmunia ja -poikasia vain poikkeustapauksissa. Vesistä pesukarhu pyydystää kaloja, rapuja ja ostereita, jotka se osaa avata taitavasti. Maissipelloilla pesukarhut syövät nuoria, pehmeitä maissintähkiä. Puutarhoista maistuvat kaikki hedelmät,[1] ja pesukarhut osaavat valita hedelmistä vain parhaat ja kypsimmät. Ihmisten lähipiirissä ne tonkivat roskiksia ja kaatopaikoilta löytyviä ruoanjätteitä. Näissä puuhissaan ne usein häiritsevät ihmisiä kumotessaan öisin kovalla kolinalla jäteastioita ja tunkeutuessaan rakennuksiin pöyhimään jokaisen nurkan ja komeron, johon vain suinkin pääsevät. Näissä askareissa niille on kovasti hyötyä tarttumakykyisistä etukäpälistään.

title: Pesukarhu

text: Pesukarhua on laillista pitää lemmikkieläimenä joissain Yhdysvaltain osavaltioissa. Pesukarhut ovat vaikeita kesyttää ja ne ovat erittäin aktiivisia ja uteliaita, joten ne voivat aiheuttaa jatkuvaa tuhoa kotona. Vaikka pesukarhut ovat yöeläjiä, ne voidaan totuttaa olemaan valveilla päivisin ja nukkumaan öisin. Lemmikkinä ne voivat tulla ylipainoisiksi liikunnan puutteen ja huonon ruokavalion vuoksi. Kesytetyt pesukarhut, jotka päästetään vapaaksi, eivät yleensä sopeudu elämään luonnossa.


query: Milloin Aku Ankka hahmo on luotu?

title: Aku Ankka

text: Aku Ankka () on Disneyn sarjakuvamaailmaan kuuluva animaatio- ja sarjakuvahahmo, joka asuu Ankkalinnan kaupungissa. Hahmon loi Disney-studion animaattori Richard ”Dick” Lundy vuonna 1934, tiettävästi Walt Disneyn kehittämän idean pohjalta.[1] Vaikka Aku olikin alun perin piirroselokuvahahmo, hän esiintyy nykyisin enimmäkseen sarjakuvissa. Sarjakuvien Akun suuri suosio johtuu pitkälti Carl Barksista, joka kehitti Akun luonnetta ja keksi joukon uusia hahmoja, kuten Roope-sedän. Suomessa Akun nimikkolehti on koko maan luetuin aikakauslehti.

title: Atomiinus

text: Atomiinus () on Aku Ankan taskukirjoissa esiintyvä hahmo, suurennettu atomi. Atomiinus esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1959 Romano Scarpan tarinassa "Mikki ja neljäs ulottuvuus". Suomessa tarina on ilmestynyt taskukirjassa 73 "Mikin hurjat jutut". Suomessa Atomiinuksen ensiesiintyminen oli Aku Ankan taskukirjassa 1.

title: Aku Ankka Ekstra

text: Lehti on ilmestynyt joka kuukausi toukokuusta 1999 lähtien. Se on B5-kokoinen ja 32-sivuinen. Lehti ilmestyy kuukauden kolmantena torstaina ja on ainoastaan Aku Ankan tilaajien tilattavissa. Vuodesta 2008 lähtien Aku Ankka Ekstrasta ilmestyy myös neljä 64-sivuista erikoisnumeroa vuodessa. Näissä numeroissa teemana on jokin hahmo, tekijä tai yleisempi aihe. Erikoisnumerot ilmestyvät helmikuun, toukokuun, elokuun ja marraskuun kolmantena perjantaina.

title: Hippa

text: Esimerkiksi haarahipassa kiinniotettu jää paikalleen, ja toinen leikkijä voi pelastaa hänet ryömimällä hänen haarojensa alta. Aku Ankka -hipassa kiinniottaja pääsee hetkeksi turvaan huutaessaan jonkun Aku Ankka -sarjakuvassa esiintyvän hahmon nimen (joka ei saa olla Aku Ankka). Joissain Aku-hipan muunnoksissa kaikki Disney-hahmot (paitsi Aku Ankka) ovat sallittuja. Hipan variaationa voidaan pitää myös leikkiä Mustamies (Kuka pelkää mustaa miestä?), jossa kiinniottajat yrittävät juosta aina jonkin sellaisen alueen halki, missä mustamies (hippa) saa liikkua. Kiinniotetuista tulee tässä leikissä uusia hippoja, kunnes lopulta kaikki ovat joutuneet kiinniotetuiksi ja jääneet hipoiksi. Hipassa voi olla myös jokin erikseen sovittu turvapaikka, jossa olevaa ei voi ottaa kiinni. "Turvassa" oleskelu kauan ei tavallisesti ole suotavaa ja leikkijöiden lukumäärä turvapaikassa kerrallaan on myös tavallisesti rajattu etukäteen.

title: Aku Ankka

text: Don Rosan sukupuun mukaan Aku Ankka on Hortensia MacAnkan ja Aaron Ankan lapsi. Rosan mukaan Akulla on kolme serkkua: Touho, Hannu ja Sisuvius. Kaikki serkut ovat Mummo Ankan lapsenlapsia. Carl Barks ei käyttänyt tarinoissaan Touho-serkun hahmoa, joten Rosa lisäsi Touhon piirtämäänsä sukupuuhun vain kustantamon pyynnöstä.

title: Aku Ankka -sarjakuvan maailma

text: Aku Ankka -sarjakuvan maailma on kuvitteellinen todellisuus, jossa Disney-sarjakuvien hahmot, kuten Aku Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu sekä Roope Ankka elävät. Sarjakuva keskittyy Ankkalinnan kaupunkiin, joka sijaitsee kuvitteellisessa Calisotan osavaltiossa Yhdysvaltain länsirannikolla. Sarjakuvan maailman loi ennen kaikkea Carl Barks, mutta sen juuret ovat Walt Disneyn 1930-luvulta alkaen tuottamissa piirroselokuvissa sekä käsikirjoittaja Ted Osbornen ja piirtäjä Al Taliaferron tekemässä strippisarjakuvassa. Sarjakuvalla ja animaatiolla on ollut erilaisia ilmenemismuotoja. Eri piirtäjistä etenkin Don Rosa jatkoi Barksin maailman vakiinnuttamista.

title: Aku Ankka Ekstra

text: Aku Ankka Ekstran tarinoissa seikkaillaan Disney-sarjakuvien maailmassa. Tarinoissa esiintyy paljon sellaisia hahmoja, jotka ovat harvinaisia Aku Ankka -lehden tarinoissa, kuten José Carioca, Panchito Pistoles, Dumbo, Veli Kani, Polle Koninkaulus, Ossian Ötökkä ja Matami Mimmi. Useimmat sarjat ovat hollantilaisia, eivätkä ne ole toivesarjoja lukuun ottamatta ennen Suomessa julkaistuja. Aku Ankasta poiketen Aku Ankka Ekstrassa ei ole sarjakuvien lisäksi mitään muuta sisältöä, kuten artikkeleja tai kilpailuja. Elokuussa 2007 ilmestyi sadas ja joulukuussa 2013 200. numero.

title: Nokkapokka

text: Sarja keskittyy Aku Ankan ja hänen sisarenpoikiensa, Tupun, Hupun ja Lupun seikkailuihin. Sisarenpoikia on nyt uudistettu ja heidät erottaa helpommin. Muita tunnettuja Disneyn hahmoja ovat Iines Ankka ja joissakin jaksoissa esiintyvä Taavi Ankka. Iines Ankka on toimittajana ajankohtaisohjelmassa ja Aku on hänen kameramiehenään.

title: Touho Ankka

text:
Touho Ankka () on Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä Akun serkku.
Käsikirjoittaja Dick Kinney ja piirtäjä Al Hubbard loivat vuonna 1963 tämän pitkätukkaisen, harvahapsisen ja pipopäisen hahmon, joka esiintyi ensi kerran sarjakuvassa "The Health Nut" (julk. 1964, Suomessa nimellä "Touho-serkun toilauksia", Aku Ankka-lehdet 16/1966 ja 4/2004). Tarina sai pian jatkoa, ja amerikkalaisten taiteilijoiden (muun muassa Tony Strobl) lisäksi hahmoa kehittivät erityisesti Ranskan, Italian ja Brasilian ankantekijät.

title: Vuodesta toiseen

text: Vuodesta toiseen on "Aku Ankan Aikakone" -sarjakuvakirjasarjan viides osa vuodelta 2007. Tässä kirjassa kirjaimellisesti hypitään vuodesta toiseen, sillä tarinat liittyvät moneen eri aikakauteen. Kirjassa nähdään Aku Ankan lisäksi monia muitakin hahmoja, kuten Kroisos Pennonen, Milla Magia, Musta Pekka, Touho Ankka ja jopa Into Ankka.

title: Mummo Ankka

text: Mummo Ankan loi Al Taliaferro käyttäen hahmon esikuvana anoppiaan Donnie M. Wheatonia. Mummo nähtiin jo vuonna 1940 muotokuvana Akun kodin seinällä, mutta vasta 27. syyskuuta 1943 julkaistussa stripissä hänet nähtiin ensimmäistä kertaa elävänä, kun hän saapui Akun luokse kylään.

title: Akun tehdas (televisiosarja)

text: Akun tehdas (, 1999–2000) oli piirrossarja, jossa esitettiin uusia Disney-piirrettyjä. Akun tehdasta on esittänyt Suomessa televisiossa MTV3 ja Nelonen. Useimmiten vain tutuimmat Disney-hahmot Aku Ankka, Hessu Hopo, Mikki Hiiri, Minni Hiiri, Pluto, Iines Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu Ankka ja Taavi Ankka esiintyivät ohjelmassa. Myös Roope Ankka, Musta Pekka, Mustakaapu ja Simo Sisu ovat joskus osallisena tarinan kulkuun.

title: Aku Ankka

text: Luettelo Carl Barksin sarjakuvatuotannosta Luettelo Aku Ankka -sarjakuvan hahmoista

title: Teodor Ankka

text: Teodor Ankka () on italialaisen Romano Scarpan luoma sarjakuvahahmo, joka esiintyy Disneyn sarjakuvamaailmassa. Hahmo teki ensiesiintymisensä sarjakuvatarinassa "Aku ja ravut punaviinissä", joka julkaistiin vuonna 1956, ja Scarpa käytti hahmoa uudelleen kahdesti, Poppi-tarinassa "Paperetta Yè-Yè e i gatti indossatori" vuodelta 1967 ja tarinassa "Aku Ankka kaipaa työrauhaa" (jonka käsikirjoitti Rodolfo Cimino) vuodelta 1969. Myös muutama muu italialainen Disney-sarjakuvien tekijä on käyttänyt hahmoa. Teodor on Roope Ankan veli ja ammatiltaan sanomalehden päätoimittaja.

title: Humphrey-karhu

text: Humphrey-karhu () oli Disneyn lyhyissä piirrosanimaatioissa 1950-luvulla esiintynyt hahmo. Hahmo nähtiin seitsemässä eri tarinassa. Humphrey esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1950 Hessu-lyhytfilmissä "Hold that Pose". Vuonna 1953 Humphery esiintyi Aku Ankan kanssa filmissä "Rugged Bear", jossa hän meni metsästäjiä pakoon piiloutumalla Akun mökkiin. Vuodesta 1954 alkaen Humphreyn vastapelurina nähtiin viidessä lyhytelokuvassa metsänvartija Woodlore -niminen hahmo, sekä välillä myös Aku Ankka. 1980-luvulla tehdyssä televisiosarjassa "Tikun ja Takun pelastuspartio" Humphrey oli mukana jaksossa ”Bearing up Baby”, jossa hän oli pääosassa.

title: Into Ankka

text: Into Ankka () on Disneyn sarjakuvissa esiintyvä hahmo, joka on Aku Ankan pikkuserkku ja Touho Ankkaakin pahempi säheltäjä.

title: Marco Rota

text: Marco Rota (s. 18. syyskuuta 1942 Milano) on italialainen sarjakuvapiirtäjä ja yksi suosituimmista Aku Ankka -sarjakuvataitelijoista.[1] ”Milanon maestroksi”[2] ja joskus ”Italian Carl Barksiksi” kutsuttu Disney-taiteilija rinnastetaan Don Rosan ja Daan Jippesin ohella yhdeksi Carl Barksin manttelinperijäksi. Marco Rota onkin italialaisista Disney-taiteilijoista tyylillisesti kaikkein lähinnä Barksia. Rota tunnetaan persoonallisesta piirrostyylistään ja erityisesti panoraamoistaan ja elokuvamaisesta kuvakerronnasta sekä taitavasta kuvakulmien, valojen ja varjojen käytöstä, historiaan ja eksoottisiin ympäristöihin sijoittuvista sarjakuvista sekä kauniista naishahmoistaan. Hänellä on myös oma tapansa piirtää Aku Ankan lakki kallelleen tämän päähän. Rota ei aina väritä piirtämiään tarinoita, vaan joskus vain muutaman ruudun. Ankkahahmojen puhtaaksipiirtämisessä hän käyttää kynää, kun taas Mikki Hiiren hahmoon hän kokee siveltimen sopivammaksi. Barksin ja Rosan tavoin Rota on huolehtinut siitä, että historialliset ja maantieteelliset yksityiskohdat ovat todellisia. Hän on mieltynyt keskiaikaan ja viikinkeihin ja on luonut Aku Ankan esi-isän, Augustus Ankan, hahmon. Augustus Ankka on skotlantilainen linnanherra, joka toimii Sorsalinnan käskynhaltijana ja taistelee maahan hyökkääviä viikinkejä vastaan.

title: Aku Ankka Lataamo

text: Aku Ankka Lataamo (nykyään nimellä Aku Ankka Digipalvelu, puhekielessä edelleen Lataamo) on digitaalinen palvelu, josta löytyy kaikki Suomessa julkaistut "Aku Ankka" -lehdet sekä Aku Ankan taskukirjat. Aku Ankka Lataamo on palkittu Paras ajanvietepalvelu 2014 -palkinnolla.

title: Carl Barks

text: Barks oli ensimmäinen merkittävä pitkiä Aku Ankka -tarinoita piirtänyt taiteilija. Ennen häntä Aku Ankan seikkailut olivat lähinnä Al Taliaferron strippejä ja sitä ennen pieniä sivuosia muissa Disney-sarjakuvissa ja -piirroselokuvissa. Näissä sivuosissa Aku useimmiten seikkaili Mikki Hiiren ja Hessu Hopon kanssa, kunnes Barksin ansiosta Ankka- ja Hiiri-maailmat erkaantuivat toisistaan lähes kokonaan. Barks loi Aku Ankasta hahmona suositumman kuin Mikki Hiiri. Barks piirsi elämänsä aikana vain yhden Mikki-tarinan, ”Punaisen hatun arvoituksen”.[15]

title: Vanhan linnan salaisuus

text: Vanhan linnan salaisuus () on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä 32-sivuinen Aku Ankka -sarjakuvatarina, joka julkaistiin alun perin kesäkuussa 1948. Barks oli saanut sen valmiiksi 3. joulukuuta 1947. Suomessa tarina julkaistiin ensimmäisen kerran Aku Ankka -lehden numeroissa 1–5 vuonna 1972. Sen suomensi Aku Ankan silloinen päätoimittaja Alli Peltonen, joka tiettävästi käänsi koko päätoimittajakaudellaan vain tämän yhden tarinan. "Vanhan linnan salaisuus" on toinen tarina, jossa Barks käytti vuoden 1947 joulutarinaa "Joulu Karhuvuorella" varten keksimäänsä Akun vanhan, rikkaan sukulaisen Roope Ankan hahmoa. Se on käännekohta Barksin tuotannossa myös sikäli, että kyseessä on hänen ensimmäinen aarrejahtiin alusta lähtien keskittynyt tarinansa.

title: Aku Ankka

text: Pikku-Aku -tarinat kertovat Aku Ankan lapsuudesta. Tarinat sijoittuvat maaseudulle Akun kouluaikaan. Akun holhoojana tarinoissa on Mummo Ankka. Sarjoissa ei Mummoa ja Akua lukuun ottamatta esiinny muita Aku Ankka -sarjakuvista tuttuja hahmoja (paitsi Roope tarinassa Lunta tupaan). Suomessa julkaistuissa Pikku-Aku -sarjoissa vakituisia hahmoja ovat mm. Karo Kaakkuri ja Veka. Joissakin vanhemmissa tarinoissa Karo esiintyy nimellä Kimmo Kiljuhanhi.

title: Aku Ankka

text: Vuonna 1942 amerikkalainen Western Publishing Company -kustannusyhtiö alkoi julkaista Disney-hahmojen sarjakuvia. Myöhemmin samana vuonna kustantamolle alkoi työskennellä Carl Barks, joka aikaisemmin oli toiminut muiden muassa pilapiirtäjänä ja Disney-studioiden animaattorina. Barks kehittyi nopeasti sekä piirtäjänä että käsikirjoittajana ja alkoi kehitellä Akun hahmoa. Hän loi aikaisemmin ärhäkästä ja äkkipikaisesta Akusta päättäväisen ja itsevarman hahmon. Hän myös käytti ja kehitti Taliaferron ja Karpin keksimiä hahmoja, erityisesti Tupua, Hupua ja Lupua.

text:
Tämä on luettelo Aku Ankka -sarjakuvan hahmoista.
Kisumisu on valkoinen kissa, joka on yleensä laiska ja mukavuudenhaluinen. Kisumisu esiintyi ensi kerran vuonna 1964 Dick Kinneyn ja Al Hubbardin tarinassa "Touho-serkun toilauksia". Älykkäänä kissana Kisumisu ei lainkaan pidä Touhon läsnäolosta, koska tietää siitä seuraavan vain ikäviä kommelluksia. Kisumisun hahmo esiintyi useimmin juuri 60-luvuilla ja samoissa tarinoissa kuin Touho Ankka. Nykyään Kisumisu tekee vain silloin tällöin cameorooleja Aku Ankka -tarinoissa.
Tero Tuhluri ("Chisel McSue") on Roope Ankan vihollinen. Harvoin nähty hahmo esiintyi Carl Barksin piirtämänä ensimmäisen kerran vuonna 1953. Suomessa hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1956 tarinassa "Roope-setä joutuu maksamaan vanhan velan".

title: Aku Ankka

text: Barks sijoitti Akun asumaan Ankkalinnan kaupunkiin, ja kansoitti sen keksimillään hahmoilla, kuten Roope Ankalla, Hannu Hanhella, Pelle Pelottomalla, Karhukoplalla ja Teppo Tulpulla. Hän myös piirsi ja käsikirjoitti joukon legendaarisia ankkatarinoita, kuten Kulmikkaat munat (Lost in the Andes, 1949), Aku Ankka pelastaa Tyhjälän joulun (A Christmas for Shacktown, 1952) ja Kultainen kypärä (The Golden Helmet, 1952).

title: Aku Ankka

text: Tuplanolla teki ensiesiintymisensä italialaisissa sarjakuvissa vuonna 2008, ja on täten relatiivisen uusi hahmo Ankkalinnan historiassa. Tuplanollan esiintymiset ovat rajoittuneet pääasiassa Aku Ankan taskukirjoihin.

title: Juuso (Aku Ankka)

text: Juuso () on Disneyn -sarjakuvissa esiintyvän Roope Ankan ahkera ja työteliäs hovimestari. Juuso on myös ehkä Neitin Näpsän ohella näkyvin Roope Ankan palveluskunnasta ja työntekijöistä. Tarkkaa aikaa, milloin Juuso ilmestyi Roopen hovimestariksi ei tiedetä, mutta hyvin samannäköisiä hovimestareita on nähty suomalaisissa julkaisuissa jo 1970-luvulla.

title: Mikki Hiiren jouluaatto

text: Elokuva oli Clarence Nashin viimeinen suuri rooli Aku Ankkana (hän esiintyi vielä myöhemmin Akuna muun muassa mainoksissa). Elokuvassa nähdään monia Disneyn eläinmaailman hahmoja, kuten muun muassa Mummo Ankka, mutta heillä ei ole vuorosanoja. Pluto on ainoa Disneyn vakiohahmoista, joka ei esiinny elokuvassa.

title: Ankanpään suku

text: Ankanpään suku () on kuvitteellinen Disneyn Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä suku, jonka kantaisä on Ankkalinnan perustaja Julle Ankanpää. Julle on Carl Barksin keksimä hahmo, joka mainittiin ensimmäistä kertaa vuoden 1952 tarinassa "Maailman rikkain mies". Ankanpään suvun on kuitenkin varsinaisesti kehitellyt vasta Don Rosa 1990-luvulla. Hän keksi tehdä Jullesta Mummo Ankan isoisän ja näin ollen myös Aku Ankan esi-isän.

title: Aku Ankka

text: Aku Ankalla on kaksossisko Della Ankka, jonka lapsia ovat Tupu, Hupu ja Lupu. Hortensia MacAnkka on Akun äiti ja on Roope Ankan (sukunimi vaihtui jossain vaiheessa MacAnkasta Ankaksi) sisko, eli Roope on Akun eno. Iines Ankka taas ei ole Akulle mitään sukua vain pelkkä tyttöystävä.

title: Taavi Ankka

text: Professori Taavi Ankka () on Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä hahmo. Taavi on Don Rosan mukaan naimisissa Matilda MacAnkan kanssa. 1960-luvulla Taavi esiteltiin Aku Ankka -lehdessä Akun enona. "Disneyn ihmeellinen maailma" -televisiosarjassa ensiesiintymisessä Walt Disney kertoi että Taavi on Akun setä isän puolelta, eurooppalaista sukuhaaraa.


query: Missä Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto ry on perustettu?

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto ry – Finlands översättar- och tolkförbund rf (SKTL, ruotsiksi FÖTF) on kääntäjien ja tulkkien aatteellinen etujärjestö. Liitto on perustettu vuonna 1955, ja se valvoo kääntäjien ja tulkkien ammatillisia etuja, edistää alan kotimaista ja kansainvälistä yhteistoimintaa sekä toimii kääntäjien ja tulkkien koulutuksen hyväksi ja kääntämisen ja tulkkauksen tason kohottamiseksi. SKTL myös ”edistää alan kansainvälisten suositusten noudattamista ja toteuttamista Suomessa”.[1]

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton toimintaan kuuluvat tiedottaminen, tekijänoikeuksien valvominen, koulutus ja yhteistyö. Se jakaa myös palkintoja ja apurahoja kääntäjille, sekä julkaisee Kääntäjä-lehteä.

title: Suomen elokuvatuottajien keskusliitto

text: Liiton perustivat Suomen filmivalmistajien liitto (perustettu 1945) ja Suomen elokuvatuottajat ry (perustettu 1973). Perustajajäseninä olivat liittojen lisäksi Heikki Partanen ja Suomen Filmikamarin toimitusjohtaja Leo Nordberg. Suomen elokuvatuottajat ry perustettiin vastapainoksi oikeistolaiseksi ja vanhoilliseksi mielletylle Suomen filmivalmistajien liitolle. 1980-luvulle tultaessa elokuvatuottajat katsoivat yhteisen edunvalvonnan niin tärkeäksi, että perustettiin uusi kattojärjestö. Samalla loppui myös kilpailu siitä, kummalle liitolle edustukset esimerkiksi Elokuvasäätiön hallituksessa kuuluvat. Vuonna 1990 Suomen filmivalmistajien liitto lopetti toimintansa ja sen toiminta ohjattiin kokonaisuudessaan osaksi SEK ry:n toimintaa. SEK liittyi Suomen Filmikamarin jäseneksi vuoden 2012 alusta.

title: Käännösalan asiantuntijat

text:
KAJ ry ja Akavan Erityisalat myös tarjoavat jäsenilleen koulutusta, joka tukee toimintaa työelämässä.
KAJ järjestää myös erilaisia käännösalan tapahtumia yhdessä Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton (SKTL) sekä Suomen käännöstoimistojen liiton (SKTOL) kanssa, esimerkiksi jokasyksyisen kansainvälisen kääntäjien päivän yhteydessä toteutettavan tapahtuman seminaareineen.

title: Sanasto (järjestö)

text: Sanaston perustivat vuonna 2005 Suomen Kirjailijaliitto ry, Suomen tietokirjailijat ry, Finlands svenska författareförening rf ja Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto ry. Sanaston puheenjohtajina ovat toimineet vuosien 2005–2011 aikana Kari Levola, Taavi Soininvaara, Timo Parvela ja Paavo Ahonen. Virpi Hämeen-Anttila toimi järjestön puheenjohtajana vuodet 2012–2017. Vuoden 2018 alussa Sanaston puheenjohtajana aloitti Heikki Karjalainen. Puheenjohtajan toimikausi on kaksivuotinen. Sanaston toiminnanjohtajana on työskennellyt Anne Salomaa vuodesta 2010 alkaen.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Liiton omassa toimistossa Helsingissä voi saada apua ja informaatiota, oli liiton jäsen tai ei. Tällä hetkellä toimistossa on kaksi kokopäiväistä työntekijää. Myös SKTL:n kotisivuilta[2] löytyy kattava tietopaketti kaikesta liiton toiminnasta.

title: FIT

text: FIT (International Federation of Translators) on kääntäjien, tulkkien ja terminologien kansainvälinen yhdistys. Liiton FIT-lyhenne tulee ranskan kielestä ja on lyhenne sanoista "Fédération internationale des traducteurs." FIT on perustettu vuonna 1953. Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto SKTL on FITin jäsenjärjestö.

title: Suomen Kongressitekniikka

text: Yritykselle on myönnetty vuonna 2003 Suomen Kääntäjien ja tulkkien liiton (SKTL) Uljas Attila -tunnustuspalkinto tulkkauksen ja tulkkien aseman edistämisestä yhteiskunnassa.

title: J. A. Hollon palkinto

text: J. A. Hollon palkinto on Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton (SKTL) vuosittain myöntämä palkinto tietokirjallisuuden kääntäjille. Palkinto annetaan korkeatasoisesta tietokirjasuomennoksesta palkinnon jakoa edeltävältä vuodelta tai pitkästä urasta tietokirjallisuuden kääntäjänä.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Vuonna 1990 Kääntäjä-Översättaren-lehti sai 1. palkinnon FIT:n XII maailmankongressissa ammattialan lehtien kilpailussa.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Luokka:Suomalaiset kulttuurijärjestöt Luokka:Suomalaiset ammattiliitot

title: Lukukeskus

text: Lukukeskuksella on kymmenen kirjallisuuden alan jäsenjärjestöä: Finlands Svenska Författareförening, Kansanvalistusseura, Suomen arvostelijain liitto, Suomen Kirjailijaliitto, Suomen kirjastoseura, Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto, Suomen Nuorisokirjailijat, Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat, Suomen tietokirjailijat ja Äidinkielen opettajain liitto. Järjestön toimintaa rahoittavat Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö sekä suomalaiset säätiöt. Vuonna 2013 merkittävimmät tukijat olivat ministeriön lisäksi Svenska kulturfonden, WSOY:n kirjallisuussäätiö, Konstsamfundet, Jenny ja Antti Wihurin rahasto ja Alfred Kordelinin säätiö.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Jaoston jäsenistö koostuu kauno- ja tietokirjallisuuden kääntäjistä. Yksi jaoston päätehtävistä on toimia tiedonvälityskanavana jäsenilleen alan ajankohtaisissa asioissa. Jaoston toimintaan kuuluu myös muun muassa jokavuotinen kirjallisuuden kääntäjien palkkioseuranta sekä koulutusten järjestäminen jaoston jäsenille.

title: Käännösalan asiantuntijat

text: KAJ aloitti toimintansa Kääntäjien ammattijärjestö -nimellä marraskuussa 1979, kun vuonna 1974 perustettu Diplomikielenkääntäjät ry (DKK ry) ja vuonna 1975 perustettu Virka- ja työsopimussuhteiset kielenkääntäjät ry (VTSK ry) päättivät yhdistyä yhdeksi järjestöksi. Syntyi ammattijärjestö ajamaan kääntäjien ja tulkkien ammatillisia etuja. Kääntäjien ammattijärjestö liittyi Akavan Erityisalojen Keskusliittoon (nykyinen Akavan Erityisalat) vuosien 1979 ja 1980 vaihteessa. Vuonna 2009 järjestö muutti nimensä Käännösalan asiantuntijat KAJ:ksi.

title: AV-kääntäminen

text: AV-kääntäjiä työllistävät Suomessa muun muassa Yleisradio ja MTV3 sekä AV-käännöstoimistot. Vain harva AV-kääntäjä on työsuhteessa toimeksiantajaansa, useimmat toimivat sen sijaan freelancereina tai yrittäjinä. Freelancerina toimiva AV-kääntäjä huolehtii itse sivukuluistaan, joita ovat muun muassa sosiaalikulut, tietoliikennekulut ja verot. AV-kääntäjän tulee hankkia myös toimivat työkalut, joita ovat muun muassa tietokone, tulostin ja nopea internetyhteys. AV-kääntäjät kuuluvat yleensä sekä Suomen kääntäjien ja tulkkien liittoon SKTL:ään että Suomen Journalistiliittoon.

title: Suomen opiskelijakuntien liitto

text: Suomen opiskelijakuntien liitto – SAMOK ry (ent. Suomen ammattikorkeakouluopiskelijakuntien liitto – SAMOK ry) on ammattikorkeakouluopiskelijoiden itsenäisesti hallinnoima valtakunnallinen, sitoutumaton ja riippumaton edunvalvonta- ja palvelujärjestö. SAMOKin jäseniä ovat 25 ammattikorkeakoulun opiskelijakunnat sekä perustajaliitot SKOL, TERHOL ja STOL. Liitto on perustettu vuonna 1996.

title: Kuvasto

text: Kuvasto ry on visuaalisen alan taiteilijoiden tekijänoikeusjärjestö. Se on perustettu 1987. Siihen kuuluvat yhdistysjäseninä Suomen Taiteilijaseura, Taidemaalariliitto, Suomen Kuvanveistäjäliitto, Suomen Taidegraafikot, Suomen Kuvataidejärjestöjen liitto, Valokuvataiteilijoiden liitto, Muu ry ja Teollisuustaiteen Liitto Ornamo, mutta myös yksittäinen taiteilija voi liittyä jäseneksi.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: SKTL tekee yhteistyötä monien ulkomaalaisten sisarjärjestöjen kanssa ja osallistuu aktiivisesti kansainvälisiin yhteistyöhankkeisiin. Liitto on yleiseurooppalaisen kirjallisuuden kääntäjien yhteistyöelimen CEATL:n ja Nordiska Författar- och Översättarrådetin jäsen, ja se on aktiivisesti mukana kansainvälisen kääntäjäjärjestön FIT:n toiminnassa.

title: Kääntäminen

text: Suomessa toimii kolme kääntäjäjärjestöä: ammattijärjestöt KAJ eli Käännösalan asiantuntijat eli entinen Kääntäjien ammattijärjestö ja kirjallisuuden kääntäjien Kääntäjien ammattiosasto KAOS sekä ay-liikkeen ulkopuolella edunvalvontajärjestö SKTL eli Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto. Av-kääntämistä käsittelevät alan ammattilaisille, televisionkatsojille sekä opiskelijoille tarkoitetut tietosivut julkaistiin 22.2.2010.

title: Kansainvälinen kääntäjienpäivä

text: Suomessa kääntäjienpäivää on juhlistettu seminaarein, joita ovat olleet järjestämässä Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto SKTL, Käännösalan asiantuntijat KAJ sekä Suomen käännöstoimistojen liitto SKTOL.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: V jaosto on nuorin SKTL:n jaostoista, ja se perustettiin vuonna 1988. Jaoston tehtäviä ovat alan tutkimuksen ja opetuksen seuraaminen sekä yhteydenpito liiton ulkopuolisiin opettajiin, tutkijoihin ja yhteisöihin. Jaoston toiminta lisää myös alan arvostusta. Yhteistyössä ovat mukana kaikki kääntäjän- ja tulkkien koulutusta antavat yliopistolaitokset. Tehokasta toimintaa varten yliopistolaitoksista on valittu jaostoon yhteyshenkilöt, joiden tehtävänä on tiedonkulku, ajatusten ja ideoiden vaihto sekä käytännön toiminta V jaoston ja kääntäjäkoulutuksen välillä.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto julkaisee jäsenjulkaisunaan Kääntäjä-Översättaren-lehteä. Lehteä on julkaistu tauotta vuodesta 1970, ja nykyään se ilmestyy 10 kertaa vuodessa. Päätoimittajan tehtävässä toimii Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton puheenjohtaja ja tämän lisäksi toimituskuntaan kuuluvat hallituksen, jaostojen ja paikallisosastojen tiedottajat, taittaja sekä toimitussihteeri. Lehteä toimitetaan vapaaehtoisperiaatteella.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Lehteä voivat tilata myös Suomen kääntäjien ja tulkkien liittoon kuulumattomat. Lisäksi lehteä jaetaan kääntäjien ja tulkkien tärkeimmille toimeksiantajille ja yhteistyökumppaneille, ulkomaisille kääntäjä- ja tulkkijärjestöille sekä yliopistojen kääntäjänkoulutusyksiköihin. Ulkomaille lähetettäviin lehtiin on vuodesta 1996 liitetty mukaan englanninkielinen tiivistelmä lehden tärkeimmistä artikkeleista.

title: Wordfast

text: Suomessa Wordfast-koulutuksia järjestää esimerkiksi Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto ry (SKTL). Koulutusten ajankohdista on tietoa SKTL:n verkkosivuilla. Koulutuksia järjestää myös Käännösalan asiantuntijat KAJ ry, jonka verkkosivuilla on niistä tarkempia tietoja.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: IV jaosto perustettiin vuonna 1975. Nykypäivänä siihen kuuluu n. 300 freelance-tulkkia, jotka työskentelevät asioimis-, oikeus-, konsekutiivi- ja simultaanitulkkauksen aloilla. Suurin osa tulkeista toimii myös kääntäjinä. Jaoston jäseninä on noin 50 simultaanitulkkia. Tulkkauskieliä on runsaat 20. Toiminnan painopisteenä on viime aikoina ollut asioimistulkkaus suurien maahanmuuttajaryhmien vuoksi. Jaostolla on hyvin paljon kansainvälistä toimintaa, tulkit osallistuvat ulkomailla järjestettyihin konferensseihin ja koulutustilaisuuksiin.

title: ProCom

text: ProCom – Viestinnän ammattilaiset ry on Suomen suurin viestinnän ammattilaisten järjestö. Liitto aloitti toimintansa nimellä Suomen Tiedottajien Liitto vuonna 1978 jolloin sen edeltäjät vuonna 1947 perustettu Tiedotusmiehet ry sekä vuonna 1955 perustettu Henkilöstölehtien yhdistys yhdistivät voimansa.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Pääkirjoituksen lisäksi lehdessä ilmestyvät säännöllisesti jaostojen ja paikallisosastojen tiedotukset, kokouskutsut, tiedot tulevista tapahtumista, teoriaa ja käytäntöä -palsta, Kielellä-palsta (palstalla pohditaan suomen kielen oikeinkirjoitusta), Mielipide-palsta sekä Julkishallinto-osuus. Säännöllisesti ilmestyvien palstojen lisäksi julkaisusta löytyy lähetettyjä ja tilattuja artikkeleita kääntäjän ja tulkin ammattiin liittyen, kokous- ja neuvotteluraportteja sekä henkilöhaastatteluja. Myös muista ajankohtaisista aiheista kirjoitetaan tarpeen mukaan.

title: Anna-Maija Viitanen

text: Viitanen on ollut Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton liiton hallituksen jäsen vuosina 1996–1997 ja kirjallisuuden kääntäjien jaoston puheenjohtaja.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: SKTL jakaa vuosittain Mikael Agricola -palkinnon, joka myönnetään edellisenä vuonna ilmestyneestä merkittävän kaunokirjallisen teoksen suomennoksesta. Erityisen korkeatasoisesta tietokirjasuomennoksesta jaettava J. A. Hollon palkinto jaetaan sekin vuosittain. SKTL jakaa myös Uljas Attila -palkinnon: se annetaan henkilölle tai yhteisölle, joka edistää tulkkausta tai tulkkien asemaa yhteiskunnassa. Liitto jakaa myös ns. Kopiosto-apurahoja kaksi kertaa vuodessa sekä myöntää liiton 40-vuotisjuhlavuoden kunniaksi perustetusta stipendirahastosta apurahoja toimintaan, joka liittyy kääntämisen ja tulkkauksen alaan ja edistää sitä.

title: Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto

text: Yksi tärkeimpiä painopisteitä SKTL:n toiminnassa on tiedottaminen. Liitto tuo esiin kysymyksiä kääntämiseen ja tulkkaukseen liittyvistä asioista ja osallistuu julkisuudessa käytävään keskusteluun. Tietoa välitetään myös mm. kansainvälisenä kääntäjienpäivänä joka vuosi 30. syyskuuta, jolloin järjestettävässä tapahtumassa kääntäjät ja tulkit voivat tavata niin toisiaan kuin tavallistakin yleisöä. Myös Kääntäjä-Översättaren-lehti toimii tiedonvälityskanavana kääntäjien ja tulkkien välillä.