query: Mitä pretoriaanikaarti tarkoittaa?

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaarti eli pretoriaanit ( tai praetoriani) oli Rooman keisarien henkivartiokaarti. Ryhmä koostui valiosotilaista, jotka saivat huomattavasti parempaa palkkaa kuin tavalliset sotilaat.[1] Kaarti oli sijoitettu Roomaan, ja sen avulla keisari pystyi ehkäisemään kapinoita ja murskaamaan levottomuudet. Se oli keisarin tärkein suoja vallankaappauksia vastaan, mutta oli toisinaan myös hänen vaarallisimpia vihollisiaan.[2]

title: Septimius Severus

text: Severus valtasi Rooman ilman taistelua, ja kansa otti hänet vastaan riemunosoituksin. Severus päätti hajottaa pretoriaanikaartin, joka oli häpeällisesti osallistunut Pertinaxin murhaan. Hän tuomitsi Pertinaxin murhaan osallistuneet sotilaat kuolemaan, ja riisui muut kaartin jäsenet aseista ja karkotti heidät Roomasta. Severuksen uusi pretoriaanikaarti koostui hänen entisistä legioonalaisistaan.

title: Pretoriaanikaarti

text: Kohorttien koosta on kiistelty, ja ne ovat varmasti vaihdelleet vuosien aikana. Jos ne olivat samankokoisia kuin legioonien kohortit, niin kussakin kohortissa oli aluksi noin 500 miestä, jotka oli organisoitu kuuteen 80 miehen kenturiaan. Tacitus kertoo, että Vitelliuksen kohortit olivat kukin 1000 miehen vahvuisia, mutta niiden oikea koko oli ehkä 800 miestä eli samanvahvuinen kuin legioonien ensimmäinen kohortti. Eräiden todisteiden mukaan kohorttien kokoa nostettiin 1500 mieheen Commoduksen tai Septimius Severuksen aikana. On arvioitu, että koko pretoriaanikaartin miesvahvuus oli Augustuksen aikana 4500–6000 miestä, 12800 Vitelliuksen aikana, 7200 Vespasianuksen aikana, 8000 Domitianuksen ja Commoduksen tai Severuksen välisenä aikana ja 15000 näiden jälkeen.[22]

title: Pretoriaanikaarti

text: Tiberiuksen seuraaja oli Caligula, joka nousi keisariksi vuonna 37 pretoriaanikaartin prefektin Quintus Sutorius Macron tuella. Caligulan kausi kesti kuitenkin vain neljä vuotta. Se päättyi hänen murhaansa 24. tammikuuta 41. Murhan takana saattoi olla henkilökohtaisia syitä, ja salaliittoon osallistui useita pretoriaanikaartin upseereita. Caligula oli pilkannut erästä kaartin tribuunia Cassius Chaereaa tämän vikisevästä äänestä.[6] Chaerea oli yhdessä kahden muun kaartin upseerin kanssa tavannut Caligulan syrjäisessä käytävässä palatsissa ja murhannut hänet.[7]

title: Didius Julianus

text: Marcus Didius Severus Julianus (noin 133 tai 137 – 1./2. kesäkuuta 193) oli Rooman keisari kahden kuukauden ajan vuonna 193. Didius Julianus oli vuoden keisareista toinen. Hän tuli keisariksi 28. maaliskuuta 193 lahjottuaan pretoriaanikaartin Pertinaxin kuoleman jälkeen. Didius Julianus voitti Flavius Sulpicianuksen pretoriaanikaartin parakkien luona järjestetyn ex tempore -huutokaupan keisariudesta viidellä tuhannella sestertiuksella. Rooman senaatti hyväksyi jälleen pretoriaanikaartin valinnan ilman vastalauseita, epäilemättä viisaasti oman turvallisuuteensa kannalta. Pian keisariksi julistautui Septimius Severus Pannoniassa ja hän lähti armeijansa kanssa kohti Roomaa. Pretoriaanikaarti hylkäsi Didiuksen ja senaatti tuomitsi hänet kuolemaan. Lopulta Didius surmattiin Roomassa. Hän ehti hallita 66 päivää.

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaartin arvoasteikko ylenevässä järjestyksessä[24]milestavalliset sotilaat.immunessotilaat, jotka toimivat erikoisviroissa, kuten kirjurina tai teknikkona. Heidät oli vapautettu raskaista tehtävistä.[25]principaleskenturioita alempiarvoisia upseereita.[26] Toimivat vartiopäälliköinä, kenturion apulaisena, kenturian sotamerkinkantajana, tai prefektin esikunnassa.[23]evocati Augusti16 vuotta palvelleet, jotka eivät halunneet eläkkeelle.kenturiokomensi 80 miehen yksikköä, kenturiaa. Erittäin arvovaltainen ja hyvin palkattu virka.[23] Vanhempi kenturio, trecenarius, toimi tribuunin alaisena.[22]tribuunikohortin komentaja.prokuraattoriprefektikaartin komentaja.

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaartissa oli aluksi yhdeksän kohorttia, mutta Augustus lisäsi määrää lyhyeksi ajaksi 12 kohorttiin. Vuoden 12 jaa. tienoilla pretoriaanikohorttien määräksi tuli jälleen yhdeksän, kun kolme kohorttia muutettiin cohortes urbanae -joukoiksi. Piirtokirjoitukset paljastavat, että kohorttien määrää lisättiin uudestaan Caligulan tai Claudiuksen aikana 12:een. Vitellius nosti lukumäärän lyhyeksi ajaksi 16 kohorttiin, mutta Vespasianus palautti lukumäärän taas vuonna 76 yhdeksään. Domitianus perusti yhden uuden pretoriaanikohortin, jolloin kohorttien määrä nousi kymmeneen. Kymmenessä kohorttien määrä pysyi aina kaartin lakkauttamiseen saakka.[22]

title: Septimius Severus

text: Heti Pertinaxin murhan jälkeen pretoriaanikaartin lahjonut Didius Julianus valittiin Roomassa uudeksi keisariksi. Julianuksella oli kuitenkin suuria vaikeuksia hallita ja kun hän sai kuulla Severuksen lähestyvän Roomaa, hän pyysi senaattia julistamaan Severuksen valtion viholliseksi. Severuksen saapuessa lähemmäs Roomaa Julianuksen kannattajat loikkasivat vähitellen Severuksen puolelle. Severus valtasi Ravennan ilman taistelua. Jonka jälkeen hätääntynyt Julianus lähetti Severukselle ehdotuksen, jonka mukaan hän saisi jakaa keisarinvallan Julianuksen kanssa. Pian myös pretoriaanikaarti, jonka ansiosta Julianus oli noussut keisariksi, asettui tukemaan Severusta. Tämän jälkeen myös senaatti julisti Severuksen keisariksi ja langetti kuolemantuomion Julianukselle.

title: Cassius Chaerea

text: Gaius Cassius Chaerea (kuoli 41) oli roomalainen sotilas. Hän aloitti uransa legioonalaisena jo Augustuksen aikana ja oli keisari Caligulan aikana pretoriaanikaartin tribuuni. Caligula pilkkasi Chaereaa, koska hän piti tätä naisellisena. Chaerea muodosti muiden pretoriaanikaartin upseerien kanssa salaliiton, johon osallistui myös senaatin ja ritarisäädyn jäseniä. Chaerea ja muut salaliittolaiset murhasivat Caligulan, kun tämä oli siirtymässä katettua käytävää pitkin palatsiinsa lounastauolle teatterinäytöksen jälkeen 24. tammikuuta 41. Caligulan seuraaja Claudius antoi teloittaa Chaerean.

title: Pretoriaanikaarti

text: Tämän jälkeen sattui kuuluisa tapahtuma, kun kaarti huutokauppasi keisarin viran eniten maksavalle. Voiton vei senaattori Didius Julianus, joka maksoi kullekin kaartilaiselle 25000 sestertiusta. Pannonian maaherra Septimius Severus kuitenkin julistautui Pertinaxin murhan jälkeen keisariksi ja lähti valloittamaan Roomaa. Kesäkuun alussa 193 Severuksen joukot olivat jo melkein Rooman porteilla, kun pretoriaanit ilmoittivat hylkäävänsä Didiuksen ja tukevansa Severusta. Didius tapettiin ja Severus marssi ilman taistelua Roomaan. Severus ei kuitenkaan luottanut kaartiin, vaan huijasi kaartilaiset aseettomina ulos. Koko kaarti lakkautettiin ja perustettiin uudestaan. Uuteen pretoriaanikaartiin Severus otti sotilaat omista joukoistaan.[12][13][14]

title: Galba

text: Galba tuli keisariksi yli 70-vuotiaana. Roomaan saapumisen jälkeen Galba osoittautui kitsaaksi ja ankaraksi. Tacitus kertoo pretoriaanikaartin vaatineen rahalahjoitusta, joka Galban nimissä oli aiemmin annettu. Galban vastaus oli: "En osta joukkojani, vaan värvään ne." Hän mitätöi kaikki Neron antamat lahjoitukset ja vaati niistä yhdeksän kymmenesosaa takaisin. Ylimielisyys sotilaita kohtaan oli vakava virhe. Ylä- ja Ala-Germanian legioonat nousivat tammikuun alussa kapinaan häntä vastaan julistaen Aulus Vitelliuksen uudeksi keisariksi. Legioonat luopuivat hänestä ja pretoriaanikaarti surmasi hänet. Otho, joka oli suunnitellut vallankaappauksen, nostettiin keisariksi.

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaartin esikuvina olivat tasavallan ajan sotapäälliköiden henkivartiostot (cohors praetoria amicorum). Tasavallan aikana Rooman viranhaltijoilla ei ollut virallisia henkivartiojoukkoja. Sotaretken aikana sotapäälliköt kokosivat itselleen cohors praetoria -yksiköitä, jotka toimivat heidän henkivartijoinaan. Nimi tulee sotilasleirin päämajasta (praetorium). Scipio Aemilianus Africanuksella oli 500 miehen henkivartiokaarti Numantian sodan aikana vuonna 133 eaa.[3] Termiä saatettiin käyttää myös epävirallisesti nimittämään komentajan tai maaherran ystäviä tai seuraajia. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. termi saattoi tarkoittaa henkivartijoina toimivia joukkoja. 40-luvun eaa. lopulla sekä Octavianuksella ja Marcus Antoniuksella oli pretoriaanikohortteja. Appianos kertoo, että he jakoivat keskenään 8000 veteraanisotilasta, jotka jaettiin pretoriaanikohortteihin. Antoniuksella oli mukanaan kolme kohorttia idässä ja Orosiuksen mukaan Octavianusta palveli viisi kohorttia Aktionin taistelussa vuonna 31 eaa. Octavianus voitti sisällissodan ja noustessaan Rooman ensimmäiseksi keisariksi otti nimen Augustus. Hän ei kuitenkaan lakkauttanut pretoriaanikohortteja vaan päätti ylläpitää henkivartiokaartia myös rauhan aikana.[4] Vuonna 27 tai 28 eaa. Augustus asetti yhdeksän pretoriaanikohorttia suojelemaan itseään ja perhettään.[5]

title: Antiikin Rooman armeija

text: Prinsipaatin aikana Italiaan ei sijoitettu legioonaa kuin vasta 100-luvun lopulla koska Augustus ja hänen seuraajansa eivät halunneet näyttää olevansa riippuvaisia sotilaallisesta tuesta. Augustus perusti kuitenkin keisarin henkivartijoina toimineen pretoriaanikaartin, jossa oli yhdeksän 480 miehen kohorttia. Roomassa palveli aluksi vain kolme kohorttia kerrallaan mutta Tiberiuksen aikana kaikki yhdeksän kohorttia sijoitettiin pretoriaanikaartin kasarmeihin () Rooman sisäpuolelle. Myöhemmin kohorttien kokoa kasvatettiin 1000 mieheen. Kaartiin oli liitetty myös ratsuväkiyksikkö, joka oli suurimmillaan 2000 miehen kokoinen. Roomassa oli pretoriaanikaartin lisäksi myös kaksi puolisotilaallista yksikköä. "Cohortes urbanae" -joukot, joita oli aluksi kolme kohorttia mutta myöhemmin viisi, toimivat poliisivoimina ja vartioivat myös keisarillista rahapajaa Lugdunumissa. Sekä seitsemän "vigiles"-kohorttia, jotka toimivat palokuntana ja järjestyksenpitäjinä öisin. Vuonna 197 keisari Septimius Severuksen perustama Legio II Parthica sijoitettiin Rooman lähistölle Albaan.

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaartilla oli hyvin suuri vaikutus keisarin valintaan. Kaarti muun muassa surmasi Caligulan ja nosti Claudiuksen keisariksi, osallistui salaliittoon Neroa vastaan sekä nosti Pertinaxin valtaistuimelle, mutta surmasi hänet pian.[1] Se saattoi uhata väkivallalla, toteuttaa uhkauksensa ja pakottaa tahtoonsa poliittiset laitokset, etenkin senaatin. Henkivartiokaarti ja sen prefekti osoittautuivat usein keisarille monin verroin vaarallisemmiksi kuin ulkoiset uhat. Jos sotilaiden säännöllinen suosiminen oli laiminlyöty, kaarti saattoi surutta hankkiutua eroon keisarista ja nostaa tilalle uuden.

title: Pretoriaanikaarti

text: Keisarit Diocletianus ja Maximianus jäivät vuonna 305 eläkkeelle. Heidän seuraajikseen nousivat Galerius ja Constantius, joka kuitenkin kuoli seuraavana vuonna. Sen jälkeen Britannian armeija julisti Constantiuksen pojan Konstantinuksen keisariksi. Pretoriaanikaarti teki viimeisen keisarinsa julistamalla Maximianuksen pojan Maxentiuksen keisariksi 28. lokakuuta 306. Maxentius vainosi kristittyjä, ja hänen sanotaan antaneen kaartille tehtäväksi surmata heitä.[12]

title: Pretoriaanikaarti

text: Murhan jälkeen pretoriaanit ryhtyivät ryöstelemään palatsia, kun he tarinan mukaan huomasivat Caligulan sedän Claudiuksen piilossa verhon takana. Pretoriaanit huusivat Claudiuksen keisariksi ja kantoivat hänet leiriinsä. Tämä oli virallinen tarina, jota Claudius itse suosi. Toisen tarinan mukaan pretoriaanit olivat Caligulan murhan jälkeen keskustelleet tilanteesta leirissään. Rooman senaatti oli palauttamassa tasavaltaa, mutta jos ei olisi keisaria, ei olisi myöskään tarvetta pretoriaanikaartille. Pretoriaanit tarvitsivat uuden keisarin, ja koska Claudius oli ainoa aikuisiässä oleva hallitsijasuvun jäsen, he lähtivät heti etsimään häntä julistaakseen hänet keisariksi.[8] Valtaannousunsa jälkeen Claudius antoi kaartille palkkioksi viiden vuoden palkan etukäteen. Piirtokirjoitusten mukaan hän otti vuonna 43 kaartin mukaansa Britannian sotaretkelle.[6]

title: Pretoriaanikaarti

text: Palvelus pretoriaanikaartissa oli erittäin haluttua. Miehet nauttivat lyhyemmästä palvelusajasta ja paremmasta palkasta kuin legioonissa. Lisäksi kaartilaiset asuivat mukavissa ja turvallisemmissa oloissa leirissään Roomassa kuin tavalliset sotilaat. Piirtokirjoitusten perusteella tiedetään, että värvätyt miehet olivat 15–32 vuotiaita, mikä on suurempi haarukka kuin legioonissa, joissa ikähaarukka oli 18–23. Vitelliuksen (hallitsi 69) aikana ja Septimius Severuksen (hallitsi 193–211) valtakaudesta eteenpäin pretoriaanikaartiin saatettiin siirtää miehiä Rooman vigiles-yksiköstä, cohortes urbanae -joukoista ja legioonista. Tästä tuli 200-luvulla normaali rekrytoinnin muoto.[23]

title: Pupienus

text: Balbinus päätettiinkin pian lähettää Tonavalle sotimaan gootteja vastaan ja Pupienus taas itään torjumaan persialaisten hyökkäystä. Pretoriaanikaarti kuitenkin hyökkäsi keisarien kimppuun Palatiumilla. Pupienus yritti kutsua henkivartioitaan apuun mutta Balbinus luuli tätä Pupienuksen juoneksi ja esti häntä. Eutropiuksen ja Aurelius Victorin mukaan pretoriaanit murhasivat keisarit heti mutta Herodianos kertoo, että heidät riisuttiin alasti ja vietiin pretoriaanien leiriin, jossa heitä pilkattiin ja kidutettiin. Kun Pupienuksen germanialaiset henkivartijat saivat kuulla tapahtuneesta he lähtivät kohti pretoriaanikaartin leiriä. Pretoriaanit kuitenkin surmasivat vankinsa jolloin germaanit palasivat leiriinsä. Tämän jälkeen pretoriaanit julistivat 13-vuotiaan Gordianus III:n keisariksi. Pupienuksen hallituskausi oli kestänyt noin 99 päivää.

title: Pretoriaanikaarti

text: Sisällissota ei kuitenkaan ollut vielä ohi. Severuksen joukot kukistivat vuonna 194 keisariutta tavoitelleen Pescennius Nigerin, joka sai surmansa. Severuksen uusi pretoriaanikaarti taisteli Clodius Albinuksen joukkoja vastaan Lugdunumin taistelussa vuonna 197. Hävittyään Albinus teki itsemurhan, ja sisällissota päättyi. Pretoriaanikaarti osallistui Severuksen sotaretkeen idässä vuosina 197–202 ja Britanniassa vuodesta 208 Severuksen kuolemaan 211.[12]

title: Sejanus

text: Sejanus syntyi Etrurian Volsiniissa (nykyinen Bolsena) ritarisäätyiseen perheeseen. Hänen isänsä Lucius Seius Strabo oli keisari Augustuksen hallintokaudella pretoriaanikaartin prefekti. Sejanuksesta tuli itsestäänkin pretoriaanien prefekti isänsä rinnalle Tiberiuksen noustua valtaistuimelle 14. Vuonna 15, kun hänen isänsä lähetettiin Egyptiin käskynhaltijaksi, Sejanus yleni koko pretoriaanikaartin komentajaksi.

title: Pretoriaanikaarti

text: Augustuksen kuoltua vuonna 14 jaa. hänen seuraajansa Tiberiuksen aikana puhkesi kapinoita oloihinsa tyytymättömissä Reinin ja Pannonian armeijoissa. Pretoriaanikaartin yksiköitä lähetettiin sotaan ensimmäistä kertaa. Kaksi pretoriaanikohorttia ja kaartin ratsuväki palvelivat Tiberiuksen poikaa Drususta Pannonian kapinan kukistamisessa. Pretoriaaneja osallistui myös Germanicuksen germaaneja vastaan käytyyn sotaretkeen vuosina 14–16.[4]

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaartin loppu koitti 300-luvun alussa. Keisari Diocletianus vähensi pretoriaanikaartin merkitystä omalla hallintokaudellaan, ja lopulta keisari Konstantinus Suuri hajotti kaartin vuonna 312 ja hävitti sen Roomassa sijainneen tukikohdan Castra praetorian.

title: Balbinus

text: Balbinus päätettiinkin pian lähettää Tonavalle sotimaan gootteja vastaan ja Pupienus taas itään torjumaan persialaisten hyökkäystä. Pretoriaanikaarti kuitenkin hyökkäsi keisarien kimppuun Palatiumilla, ennen kuin nämä ehtivät lähteä. Pupienus yritti kutsua henkivartioitaan apuun, mutta Balbinus luuli tätä Pupienuksen juoneksi ja esti häntä. Eutropiuksen ja Aurelius Victorin mukaan pretoriaanit murhasivat keisarit heti, mutta Herodianos kertoo, että heidät riisuttiin alasti ja vietiin pretoriaanien leiriin, jossa heitä pilkattiin ja kidutettiin. Kun Pupienuksen germanialaiset henkivartijat saivat kuulla tapahtuneesta, he lähtivät kohti pretoriaanikaartin leiriä. Pretoriaanit kuitenkin surmasivat vankinsa, jolloin germaanit palasivat leiriinsä. Tämän jälkeen pretoriaanit huusivat 13-vuotiaan Gordianus III:n keisariksi. Balbinuksen hallituskausi oli kestänyt noin 99 päivää.

title: Pretoriaanikaarti

text: Vuonna 68 pretoriaanikaarti hylkäsi epäsuositun Neron ja asettui tukemaan Galbaa. Nero teki itsemurhan ja Galbasta tuli uusi keisari. Hän kuitenkin kieltäytyi maksamasta prefekti Sabinuksen kaartille lupaamia rahalahjoja. Tämä antoi Marcus Salvius Otholle tilaisuuden vallankaappaukseen. Otho lahjoi muutamia kaartin sotilaita ja julistautui näiden tuella keisariksi 15. tammikuuta 69. Hän onnistui saamaan loput kaartista puolelleen, ja Galba murhattiin.[6]

title: Pretoriaanikaarti

text: Claudius kuoli 13. lokakuuta 54. Antiikin lähteiden mukaan hänen vaimonsa Agrippina murhasi hänet myrkyttämällä. Agrippinan pojasta Nerosta tuli uusi keisari, ja pretoriaanikaarti ryhtyi pian tukemaan häntä. Neron kaudella pretoriaaniprefekti Sextus Afranius Burruksella oli paljon vaikutusvaltaa. Burruksen kuoltua vuonna 62 uusiksi prefekteiksi nousivat Faenius Rufus ja Ofonius Tigellinus. Neron toimet aiheuttivat tyytymättömyyttä joidenkin kaartin upseereiden keskuudessa, ja Rufus osallistui Neron vastaiseen salaliittoon vuonna 65. Tigellinus kuitenkin kukisti salaliiton ja monia ihmisiä teloitettiin, mukaan lukien Rufus. Pretoriaanit palkittiin antamalla 500 denaaria jokaiselle kaartilaiselle.[6]

title: Pretoriaanikaarti

text: Pretoriaanikaarti osallistui Lucius Veruksen Parthian sotaan vuosina 162–166 ja Marcus Aureliuksen sotaan germaaneja vastaan vuosina 169–175 ja 178–180. Kaksi pretoriaaniprefektiä sai surmansa sodissa, ja kaartin kyvykkyyttä juhlistettiin Marcus Aureliuksen pylväässä.[12]

title: Pretoriaanikaarti

text: Ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alussa kaarti osallistui lukuisiin sotiin Rooman vihollisia vastaan ja osoitti kyvykkyytensä taisteluissa. Nerva kuoli 27. tammikuuta 98 ja Trajanus seurasi häntä valtaistuimelle. Trajanus teloitutti kaartin prefektin ja tämän tukijat. Hänen kaudellaan pretoriaanikaarti osallistui sotiin Daakiaa vastaan vuosina 101–102 ja 105–106 ja Parthian sotaan vuosina 113–117. Kaarti esiintyy näkyvästi Trajanuksen pylväässä, joka kuvaa Daakian sotaretkiä.[9]

title: Pretoriaanikaarti

text: Taistelun jälkeen Konstantinus lakkautti pretoriaanikaartin lopullisesti ja määräsi Castra praetorian läntisen muurin tuhottavaksi. Henkiin jääneet pretoriaanit siirrettiin muihin tehtäviin eri puolille valtakuntaa.[13] Kaartin korvasivat Konstantinuksen omat henkivartiojoukot, scholaet. Pretoriaaniprefektin virka säilytettiin, mutta siitä tuli siviilivirka. Pretoriaaneja ei enää perustettu uudelleen.[12]

title: Pretoriaanikaarti

text: Augustuksen perustamassa pretoriaanikaartissa oli yhdeksän 500 miehen kohorttia, joita komensivat sotatribuunit.[1] Augustuksen aikana vain kolme kohorttia oli sijoitettu Roomaan, ja niitäkään ei ollut majoitettu samaan paikkaan vaan eri puolille kaupunkia. Loput kohortit oli sijoitettu kaupunkeihin eri puolille Italiaa. Augustus oli varuillaan kaartin suhteen eikä halunnut näyttää olevansa riippuvainen pretoriaaneista. Aluksi jokainen kohortti oli itsenäinen yksikkö, jota komensi ritarisäätyinen tribuuni, mutta vuonna 2 eaa. Augustus nimitti kaksi vanhempaa ritarisäätyistä miestä koko kaartin pretoriaaniprefekteiksi.[4]

title: Pretoriaanikaarti

text: Suurin osa kaartista oli jalkaväkeä, mutta joukkoon kuului myös osasto ratsuväkeä. Piirtokirjoitusten perusteella kaartin sotilaat saivat värväytyä ratsuväkeen noin viiden vuoden palveluksen jälkeen. Nämä miehet pysyivät alkuperäisen kenturiansa listoilla mutta toimivat yhdessä 30 miehen turmae-yksiköissä, joita komensi optio equitum -niminen upseeri. Erään piirtokirjoituksen perusteella näiden ratsuväkiyksiköiden määrä oli Augustuksen aikana kolme jokaista kohorttia kohti, ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvulla viisi ja 200-luvulla kymmenen jokaista kohorttia kohti. Pretoriaanikaartiin kuului myös yksikkö eliittiratsuväkeä, speculatores Augusti, jotka toimivat keisarin henkivartioratsuväkenä. Tämän yksikön koko on epävarmaa.[22]


query: Milloin Alexander von Humboldt eli?

title: Alexander von Humboldt

text: Vapaaherra Friedrich Wilhelm Heinrich Alexander von Humboldt (14. syyskuuta 1769 Berliini – 6. toukokuuta 1859 Berliini) oli preussilainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija. Hän oli preussilaisen ministeri, filosofi ja kielitieteilijä Wilhelm von Humboldtin nuorempi veli. Humboldtin teos kasvimaantieteestä oli eliömaantieteen perusteoksia.

title: Johann Fischer von Waldheim

text: Fischerin isä oli pellavankutoja. Fischer kävi koulunsa Mainzissa ja opiskeli lääketiedettä Leipzigissä. Hän matkusti Wieniin ja Pariisiin ystävänsä Alexander von Humboldtin kanssa, ja opiskeli Georges Cuvierin oppilaana. Hän sai professuurin Mainzista.

title: Humboldtin piirikunta

text: Piirikunta on saanut nimensä tutkimusmatkailija Alexander von Humboldtin mukaan.

title: Friedrich von Gebler

text: 1826 organisoivat professori Carl Christian Friedrich von Ledebour (1785–1851), Carl Anton Meyer ja Alexander von Bunge (1803–1890) tutkimusretken Altaille. Ledebour kirjoitti retkestä teoksen "Reise durch das Altai-Gebirge und die soongorische Kirgisensteppe" (Berliini 1829). Gebler oli mukana retkellä. 1829 tekivät Alexander von Humboldt (1769–1859), Gustav Rose (1798–1873) ja Christian Gottfried Ehrenberg (1795–1876) tutkimusretken Venäjän Aasian puoleiseen osaan. Humboldt tapasi Geblerin Barnaulissa.

title: Karl Marxin elämäkerta

text: Ranskan kuningas Ludvig Filip tapasi 7. tammikuuta 1845 Preussin suurlähettilään Alexander von Humboldtin. Humboldt vaati Ranskan hallitusta toimiin "Vorvärts!"-lehteä vastaan. Lehti lakkautettiin ja Ranskan sisäministeriö päätti karkottaa Marxin maasta.

title: Alexander von Humboldt

text: Humboldt nimesi useita lintulajeja, muun muassa kolumbiankaklattajan (Ortalis garrula) ja rasvakehrääjän (Steatornis caripensis).[2] Hänen kunniakseen on nimetty ainakin perunpingviini (Spheniscus humboldti).[3]

title: Wilhelm von Humboldt

text: Hänen nuorempi veljensä Alexander von Humboldt oli tunnettu luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.

title: Alexander von Humboldt -säätiö

text: Säätiön puheenjohtajina on toiminut merkittäviä tiedemiehiä:

title: Alexander von Humboldt -säätiö

text: Säätiö perustettiin alun perin puolitoista vuotta Alexander von Humboldtin kuoleman jälkeen vuonna 1860 Berliinissä. Aluksi se rahoitti saksalaisten tutkijoiden oleskelua ulkomailla, mutta säätiön pääoma menetti arvonsa 1923 laman aikana. Säätiö perustettiin uudelleen 1925, mutta tällä kertaa se avusti ulkomaisten tutkijoiden oleskelua Saksassa. Vuonna 1945 säätiön toiminta lopetettiin Saksan poliittisen tilanteen takia, mutta se palasi uudelleen toimintaan vuonna 1953 Saksan liittovaltion rahojen turvin.

title: Alexander von Humboldt

text: Humboldtin isä oli Alexander Georg von Humboldt, joka oli majuri Preussin armeijassa ja kuului huomattavaan pommerilaiseen sukuun. Alexander von Humboldt avioitui 1766 Maria Elizabeth von Colombin kanssa. Colomb oli paroni von Holweden leski. Perheeseen syntyi kaksi poikaa, joista toinen oli Alexander.

title: Humboldt-yliopisto

text: Humboldtin koulutuspoliittiset ihanteet, joita hän toteutti uuden yliopiston luomisessa, ovat vaikuttaneet voimakkaasti modernin yliopiston ideaan muuallakin länsimaissa. Etenkin humanistiset alat saivat vahvan sijan, mutta Wilhelmin veljen Alexander von Humboldtin ansiosta yliopisto nousi myös luonnontieteiden alalla kansainväliseen kärkeen. Yliopiston saavuttamasta korkeasta tasosta niin ihmis- kuin luonnontieteissä kertoo se, että kun Nobel-palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1901, kemian nobel meni Humboldt-yliopistossa toimineelle Jacobus Henricus van ’t Hoffille ja seuraavana vuonna kirjallisuuden nobel meni saman yliopiston antiikin historian professorille Theodor Mommsenille. Koko historiansa aikana Humboldt-yliopisto on tuottanut peräti 29 nobelistia.

title: Alexander von Humboldt

text: Humboldt matkusteli vuosina 1799–1804 Latinalaisessa Amerikassa yhdessä kasvitieteilijä Aimé Bonplandin kanssa ja tutki sekä kuvaili aluetta ensimmäisenä tieteellisestä näkökulmasta. Hän kirjoitti matkaa käsittelevät kuvauksensa valtavaksi kirjasarjaksi 21 vuoden aikana. Hän oli ensimmäisiä, joka ehdotti, että Atlanttia reunustavat maa-alueet ovat aikoinaan olleet yhdessä, etenkin Etelä-Amerikka ja Afrikka. Myöhemmin hän pyrki viisiosaisessa teoksessaan Kosmos yhdistämään eri tiedonaloja. Humboldt oli yhteistyössä muiden tieteilijöiden kanssa, kuten Joseph-Louis Gay-Lussac, Justus von Liebig, Louis Agassiz ja Matthew Fontaine Maury.

title: Maantiede

text: Nykyaikaisen maantieteen perustajiksi katsotaan usein 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alkupuoliskolla eläneet preussilainen Alexander von Humboldt ja saksalainen Carl Ritter. Humboldtin teos "Kosmos" ja Ritterin "Erkunde" ovat maantieteen klassikoita.

title: Friedrich Schiller

text: Die Horen ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1795. Lehteen kirjoittivat ajan merkittävimmät kirjailijat ja filosofit, kuten Johann Gottfried von Herder, Johann Gottlieb Fichte, August Wilhelm Schlegel, Wilhelm von Humboldt, Alexander von Humboldt, Johann Heinrich Voß ja Friedrich Hölderlin. Vuosina 1796–1800 Schiller julkaisi Musenalmanach-kirjallisuuslehteä, johon kirjoitti monta kuuluisaa aikalaista, kuten Goethe, Herder, Hölderlin, Schlegel ja Ludwig Tieck. Vuosina 1797–1798 Schiller kirjoitti paljon balladeja.

title: Humboldt-yliopiston päärakennus

text: Rakennuksen edessä on vuonna 1883 pystytetyt Wilhelm ja Alexander von Humboldtin patsaat. Lisäksi etupihalla suoraan pääsisäänkäynnin edessä on vuonna 1899 pystytetty Hermann von Helmholtzin patsas.

title: Eldorado

text: Saksalainen luonnontutkija Alexander von Humboldt yritti arvioida, kuinka paljon kultaa Guatavitaan oli kertynyt. Humboldtin vuonna 1807 tekemän arvion mukaan järven kullan arvo oli summa, joka vastaisi nykyään (lähde painettu 2001, alkuteos vuodelta 1987) 300 miljoonaa dollaria. Humboldt myös julkaisi vuonna 1810 ensimmäisen kuvan Guatavitasta.[1]

title: Perunpingviini

text: Perunpingviini ("Spheniscus humboldti") on juovapingviinilaji, jota tavataan Etelä-Amerikassa Perun ja Chilen rannikoilla. Sen lähimpiin sukulaisiin kuuluvat afrikanpingviini, galapagosinpingviini sekä patagonianpingviini. Perunpingviinin englanninkielinen nimi on "Humboldt Penguin", joka on tullut tutkija Alexander von Humboldtin mukaan.

title: Tegelin linna

text: Alkujaan Renessanssityylisen kartanon rakennutti Brandenburgin vaaliruhtinaan Joakim II:n hovisihteeri Hans Bretschneider metsästysmajakseen vuonna 1558. Vaaliruhtinas Fredrik Vilhelm teki siitä myöhemmin oman metsästyslinnansa. Rakennus vaihtoi sittemmin monta kertaa omistajaa, kunnes päätyi vuonna 1766 Humboldtin suvun haltuun. Veljekset Wilhelm ja Alexander von Humboldt viettivät siellä lapsuutensa ja Wilhelm asui siellä uudelleen vuodesta 1797 alkaen. Rakennus sai nykyisen ulkonäkönsä Karl Friedrich Schinkelin suunnittelemana vuosina 1820–1824. Hän otti vaikutteita sekä antiikin Kreikan arkkitehtuurista että italialaisista huviloista. Hän myös lisäsi rakennuksessa entuudestaan olleelle tornille vastineen jokaiseen neljään nurkkaan tehden rakennuksesta täysin symmetrisen. Wilhelm ja Aexander von Humboldt on kumpikin haudattu linnan puutarhaan. Schinkel suunnitteli hautamuistomerkin vuonna 1829 kuollutta Wilhelm von Humboldtin vaimoa Carolinea varten. Humboldtin suku omistaa Tegelin linnan edelleen ja se tunnetaan myös nimellä "Humboldt-Schloss".

title: Alejandro de Humboldtin kansallispuisto

text: Alejandro de Humboldtin kansallispuisto on kansallispuisto Kuubassa, Holguínin ja Guantánamon provinssien alueella. Nimensä kansallispuisto on saanut saksalaisesta luonnontieteilijästä Alexander von Humboldtista, joka vieraili saarella vuonna 1800 ja 1801.

title: Humboldtin merivirta

text: Humboldtin merivirta eli Perunvirta on kylmä, vähäsuolainen merivirta, joka kulkee etelästä pohjoiseen pitkin Etelä-Amerikan länsirannikkoa. Se on nimetty Alexander von Humboldtin mukaan.

title: Karl Ritter

text: Karl Ritter eli Carl Ritter (7. elokuuta 1779 Quedlinburg – 28. syyskuuta 1859 Berliini) oli saksalainen maantieteilijä. Hän oli Alexander von Humboldtin ohella tieteellisen maantieteen perustaja. Hän oli vuodesta 1819 historian professori Frankfurtissa ja vuodesta 1820 Saksan ensimmäinen maantieteen professori Berliinissä melkein 40 vuotta.

title: Wilhelm von Humboldt

text: Humboldtin filosofinen pääteos "Ideen zu einem Versuch, die Grenzen der Wirksamkeit des Staats zu bestimmen" ("valtion toiminnan rajoista", 1810) on liberalismin klassikkoja, joka puolustaa yksilönvapautta, valistusajan perintöä. Kirjassaan Humboldt kuvaa klassisen liberalismin kehitystä Euroopassa sekä vapauden roolia yksilön kehityksessä. Hän myös esittää välttämättömät ehdot sille, milloin valtion voidaan sallia rajoittaa yksilön toimintaa, sekä kuvaa, miten valtio voidaan rajoittaa sille sopivaan rooliin.

title: Alexander von Humboldt

text: Humboldt oli nykyaikaisen maantieteen uranuurtajia. Hän tutki myös maamagnetismia, meteorologiaa, klimatologiaa ja geologiaa.[1]

title: Humboldt-yliopiston päärakennus

text: Kuningas Fredrik Vilhelm III lahjoitti rakennuksen vuonna 1810 perustetulle Berliinin yliopistolle, joka kantoi sittemmin pitkään hänen nimeään ("Friedrich-Wilhelms-Universität"). Vuonna 1949 se nimettiin Humboldt-yliopistoksi Wilhelm ja Alexander von Humboldtin mukaan. Palatsirakennus oli alkujaan U-kirjaimen muotoinen, mutta sitä täydennettiin vuosina 1913–1920 rakennetuilla lisäsiivillä, minkä jälkeen rakennus on ollut H-kirjaimen muotoinen ja kattaa koko korttelin. Laajennuksen suunnitteli Berliinin kaupunginarkkitehti Ludwig Hoffmann, joka pyrki kunnioittamaan alkuperäisen rakennuksen arkkitehtuuria.

title: Alexander von Humboldt

text: Humboldt ei mennyt naimisiin, eikä hänellä tiettävästi ollut lapsia. Koska hän tuhosi kaiken kirjeenvaihtonsa, ei ole varmaa dokumentointia hänen sukupuolisesta suuntautumisestaan, mutta aikalaisten mukaan hän oli homoseksuaali. Hänellä tiedetään olleen vain kaksi rakkaussuhdetta naisen kanssa, ohjaajansa Marcus Herzin vaimoon ja Pauline Wieseliin vuonna 1808 Pariisissa.

title: Museum für Naturkunde

text: Arkkitehti August Tieden suunnittelema museorakennus valmistui vuonna 1889, ja sinne yhdistettiin kolme Humboldt-yliopiston alaista museota: geologis-paleontologinen, mineraloginen ja eläintieteellinen museo. Ne oli kaikki perustettu samaan aikaan yliopiston kanssa vuonna 1810. Erillinen museorakennus oli tarpeen, koska 1880-luvulla luonnonhistorialliset kokoelmat täyttivät jo kaksi kolmasosaa yliopiston tiloista. Kokoelmia oli kartutettu 1800-luvun alusta alkaen, ja niihin kuului muun muassa löytöjä Alexander von Humboldtin, Leopold von Buchin ja Adelbert von Chamisson tutkimusmatkoilta. Eläintieteellisen kokoelman perustana oli muun muassa kreivi Johann Centurius von Hoffmannseggin yksityinen kokoelma. Keisarikunnan aikana kokoelmat laajenivat huomattavasti lisää uusien saksalaisten tutkimusretkien myötä.

title: Mare Humboldtianum

text: Mare Humboldtianum eli Humboldtin meri on Mare Frigoriksen itäpuolella sijaitseva Kuun meri (lat. "mare"), Se on nimetty saksalaisen luonnontutkijan ja löytöretkelijän Alexander von Humboldtin mukaan. Meren itäiset osat yltävät Kuun 90. leveysasteen itäpuolelle, mutta sopivan libraation aikaan nekin osat ovat näkyvissä Maahan. Tämän pyöreähkön meren halkaisija on noin 160 km; pinta-alaa sillä on noin 22 000 neliökilometriä.

title: Alexander von Humboldt -säätiö

text: Alexander von Humboldt -säätiö () on Saksan liittotasavallan rahoittama säätiö, jonka tarkoituksena on edistää kansainvälistä yhteistyötä tieteessä. Se rahoittaa ulkomaisten tutkijoiden työskentelyä Saksassa jakaen kymmeniä erilaisia stipendejä ja palkintoja. Yksi mittavimmista yksittäisille henkilöille annettavista palkinnoista on vuonna 2008 ensimmäistä kertaa haettavissa oleva Alexander von Humboldt -professuuri, joka mahdollistaa ulkomaisen huippututkijan kutsumisen viideksi vuodeksi vierailevaan professorin virkaan saksalaiseen yliopistoon. Professuurin rahoitus on jopa viisi miljoonaa euroa.

title: Outi Merisalo

text: Vuonna 2015 Merisalo sai Saksan liittotasavallan ansioristin nauhan kera ansioistaan Saksan ja Suomen välisten tiedeyhteyksien rakentajana. Erityisen merkittävänä nähtiin hänen panoksensa suomalaisten Humboldt-stipendiaattien alumnijärjestön, Suomen Alexander von Humboldt -klubin toimintaan sen puheenjohtajana vuodesta 2006.

title: Alexander von Humboldt

text: Humboldt opiskeli Frankfurtin ja Göttingenin yliopistoissa sekä Freibergin kaivosakatemiassa. Hänen ajatuksiinsa vaikutti suuresti geologi Abraham Gottlob Werner. Nuorena hän työskenteli Preussin kaivoshuollossa. 1790 hän vieraili Pariisissa Georg Forsterin kanssa. Vuodesta 1796 alkaen hän oli taloudellisesti riippumaton tutkija. Hän jatkoi opintojaan Jenassa ja tapasi muun muassa Goethen ja Schillerin.


query: Kuuluuko Malakka Malesiaan?

title: Malesian maantiede

text: Malesia jakautuu kahteen osaan. Länsi-Malesiaan kuuluu Malakan niemimaan eteläosa ja Itä-Malesiaan kuuluu Borneon saaren pohjois- ja luoteisosat. Itä- ja Länsi-Malesian välissä on Etelä-Kiinan meri, joka on kapeimmillaan 650 km, enimmillään välissä on merialuetta noin 2000 km. Malesian naapurimaat ovat mantereen puoleisella osalla pohjoisessa Thaimaa, sekä etelässä Johorensalmen toisella puolella oleva Singapore, jonka kanssa Malesialla ei ole yhteistä maarajaa. Borneon saarella Malesian eteläpuolella on Indonesia. Malesian ja Etelä-Kiinan meren välissä saaren luoteisrannikolla sijaitsee Brunein sulttaanikunta.[1][2]

title: Malakka (osavaltio)

text: Malakka (malaijin kielellä Melaka) on Malakan niemimaalla sijaitseva Malesian osavaltio. Malakka on maan toiseksi pienin osavaltio. Sen pinta-ala on 1664 neliökilometriä ja asukasluku noin 821000 (vuonna 2010). Osavaltion pääkaupunki on Melaka.[1] Malakan historia ulottuu 1400-luvulle asti, mikä oli Malakan sulttaanikunnan kukoistuksen aikaa. Malakka on Malesian historiassa kansallinen ylpeydenaihe, ja Malakan sulttaanikuntaa pidetään kansakunnan alkuna.[2]

title: Malakka

text: Malakassa on monia historiallisia kirkkorakennuksia. Pyhän Paavalin kirkko oli portugalilaisten katolisten rakennuttama, mutta myöhemmin se muutettiin hollantilaisten ylimysten hautapaikaksi. Francisco Xavier haudattiin kirkkoon väliaikaisesti, kunnes hänen ruumiinsa siirrettiin myöhemmin Goaan, Intiaan. Pyhän Pietarin kirkko rakennettiin 1710 ja Pyhän Francisco Xavierin kirkko 1849. Kampung Klingin moskeija, 1600-luvulta, on Malesian vanhimpia. Bukit China on suurimpia kiinalaisia hautausmaita Kiinan ulkopuolella. Se rakennettiin Malakan sulttaanikunnan huippuvuosina, kun Kiina lahjoitti sulttaanille prinsessa Hang Li Pon. Chen Hoon Teng rakennettiin 1645, ja se on Malesian vanhin buddhalainen temppeli.

title: Malesian maantiede

text: Malesian pinta-ala on 329 847 km². Se on Malaijien saaristossa ainoa maa, jolla on maa-aluetta myös mantereella.[4][3] Malesian Malakan niemimaan -puoleinen osa on 132 090 km² ja Borneon saarella Malesialle kuuluvan alueen pinta-ala on 198 847 km². Pinta-alasta on Itä-Malesiassa näin ollen noin 60 % ja Länsi-Malesiassa 40 %. Pinta-alasta on vesialaa 1 200 km². Rantaviivaa maalla on yhteensä 4 675 km, josta Länsi-Malesiassa 2 068 km ja Itä-Malesiassa 2 607 km.[4][5]

title: Malakan lippu

text: Malakan lippu on Malesian Malakan osavaltion tunnus. Lipun värit ja kuviot on kopioitu Malesian lipusta. Malesian lipusta poiketen Malakan lipussa on vain yksi punainen ja yksi valkoinen raita ja tähti on viisisakarainen.

title: Malesia

text: Malesia muodostuu kahdesta toisistaan selvästi erillään sijaitsevasta alueesta. Länsi-Malesian muodostaa Malakan niemimaan eteläosa, entinen Malaija, kun taas Itä-Malesiaan kuuluu Borneon saaren pohjoisosa Bruneita lukuun ottamatta.

title: Malesian historia

text: Malakan valloituksen jälkeen Malakasta kehittyi Portugalin hallintokeskus Kaakkois-Aasiassa, ja maa sai hallintaansa Malakansalmen. Malakkaan rakennettiin A Famosan linnoitus ja hallintorakennuksia, joista portugalilaiset hallinnoivat Aasian kauppaansa ja Malakan ohella valloittamiaan Maustesaaria. Portugalilaiset toivat mukanaan katolisuuden, ja kaupunkiin rakennettiin uskonnollisia rakennuksia kristinuskon levittämiseksi.[24][25]

title: Malakan kuvernööri

text: Malakan kuvernööri eli "Yang di-Pertua Negeri," on Malesian Malakan osavaltion päämies. Kuvernöörin rooli on edustuksellinen ja osavaltion pääministeri käyttää käytännön poliittista valtaa. Malakka ja Penang poikkeavat muista Länsi-Malesian osavaltioista siinä, että osavaltion päämies ei ole sulttaani. Sulttaanit toimivat vuorollaan Malesian kuninkaana, mutta kuvernöörit eivät.

title: Malesian historia

text: Eurooppalaiset tulivat alueelle 1500-luvulla ja Malakan sulttaanikunnan valloittivat ensin portugalilaiset ja 1600-luvulla hollantilaiset. Britit saapuivat alueelle 1800-luvulla ja perustivat ensin Singaporen kauppatukikohdan ja yhdistivät sen jälkeen Singaporen, Malakan ja Penangin Salmisiirtokunniksi. 1900-luvulle tultaessa koko nykyisen Malesian alue oli vähitellen siirtynyt brittien hallintaan.[1][2]

title: Malakan sulttaanikunta

text: Malakan sulttaanikunta oli islamilainen sulttaanikunta Kaakkois-Aasiassa 1402–1511. Kuningaskunnan perusti sumatralainen prinssi Paramesvara vuonna 1402. Perustamisajankohtana Malakka oli kaupunkivaltio, mutta se kasvoi nopeasti merkittäväksi kauppasatamaksi, joka houkutteli runsaasti ulkomaalaisia kauppiaita. laajimmillaan se käsitti nykyisen Malesian ja Singaporen sekä osia Indonesian Sumatran saaresta.

title: Malakka

text: Malesian ensimmäinen pääministeri Tunku Abdul Rahman julisti maan itsenäiseksi Malakassa 20. helmikuuta 1956.

title: Malakka (osavaltio)

text: Malakka on Malesian toiseksi pienin osavaltio sekä pinta-alaltaan, että asukasluvultaan. Osavaltion pinta-ala on 1,664km2 ja asukasluku noin 800 000. Maan osavaltioista on ainoastaan Perlis Malakkaa pienempi.[1] Malakka sijaitsee Malakansalmen itärannikolla. Sen naapuriosavaltiot ovat idässä Johor ja pohjoisessa Negeri Sembilan.[3]

title: Pulau Pinang

text: Pulau Penang () on saari Malakansalmessa, Malakan niemimaan länsirannikolla. Saari kuuluu Penangin osavaltioon Malesiassa. Penangin saari ja koko Penangin osavaltio ovat alun perin olleet osa Kedahia.

title: Malesialainen kulttuuri

text: Malakan niemimaan alue on ollut varhaisista ajoista Kiinan ja Intian välisen kaupan tärkeä keskus. Sijaintinsa ansiosta Malesian kulttuuri on hyvin monimuotoista ja vaihtelee väestöryhmän ja alueiden mukaan. Kansallinen kulttuuri on vasta muodostumassa, toistaiseksi maassa on erillinen malaijikulttuuri, kiinalaisten kulttuuri, intialainen kulttuuri ja eurooppalainen kulttuuri sekä alueen alkuperäisten asukkaiden kulttuurit. Alkuperäisasukkaiden kulttuureita on erityisesti Itä-Malesian Sabahin ja Sarawakin osavaltioissa. Alkuperäiskansojen kulttuurit ovat yleensä vähemmän näkyviä vauraammalla Malakan niemimaalla.

title: Malesian maantiede

text: Malakan niemimaan ja Borneon ympärillä on satoja Malesialle kuuluvia saaria. Jotkut saarista ovat asuttuja ja jotkut vähemmän tutkittuja. Tunnetuimmat saaret ovat Malakan niemimaan länsipuolella olevat Langkawi, Pulau Pinang ja Pangkor, sekä itäpuolella olevat Perhentian-saaret, Redang ja Tioman. Borneon saaren ympärillä sijaitsevat muun muassa Labuan, Sipadan ja Banggi.[17] Monet saaret ovat turistien suosiossa, etenkin niemimaan länsipuolella olevat saaret.[18][17]

title: Malesia

text: Islam saapui alueelle arabialaisten, sekä Pohjois- ja Etelä-Intiasta tulleiden muslimikauppiaiden mukana.[21][33] Myös Malakan sulttaanikunnassa kuningas Paramesvara kääntyi islaminuskoon ja Malakan alun perin hindulais-buddhalainen kuningaskunta muuttui sulttaanikunnaksi. Islamista oli myös kaupallista hyötyä, sillä islamilaiseen sulttaanikuntaan saapui enemmän muslimikauppiaita Persian ja Intian suunnalta. Malakasta islam levisi myös muualle Kaakkois-Aasiaan.[30][33][22][34] Malakka kasvoi nopeasti merkittäväksi satamakaupungiksi ja se hallitsi suurta osaa Malakan niemimaasta. Malakan sulttaanikunnan valtakausi alueella kesti hieman yli sata vuotta, sen menestyksen aikaa pidetään Malesian historiassa kansakunnan alkuna.[19][30]

title: Riausaaret

text: Riausaarten provinssi muodostuu neljästä saariryhmästä Sumatran ja Borneon välissä. Riaun saariryhmä sijaitsee Malakan niemimaan kärjessä, Singaporen ja Malesian Johorin osavaltion eteläpuolella. Linggan saariryhmä sijaitsee näistä vielä etelään. Anambassaaret ja Natunasaaret sijaitsevat Etelä-Kiinan merellä, Malakan niemimaan ja Borneon välissä. Yhteensä Riausaarten provinssiin kuuluu noin 3 000 saarta. Suurimmat saaret ovat Bintan ja Batam Singaporensalmen eteläpuolella.

title: Malesian kuningas

text: Malesian 13 osavaltiosta sulttaanikuntia ovat Johor, Kedah, Kelantan, Negeri Sembilan, Perak, Pahang, Perlis, Selangor ja Terengganu. Sulttaanin valta periytyy yleensä sulttaanin vanhimmalle pojalle. Malesian osavaltioista Malakka, Penang, Sarawak ja Sabah, ovat kuvernöörin johtamia osavaltioita. Maan kuningas nimittää kuvernöörit virkoihinsa nelivuotiskaudeksi. Kuvernöörit eivät ole sulttaanien tavoin uskonnollisia johtajia, eivätkä he kuulu sulttaanineuvostoon, joka valitsee maan kuninkaan.[4]

title: Kedah

text: Kedah on Malesian osavaltio, joka sijaitsee Malakan niemimaan länsirannikolla. Osavaltion pinta-ala on 9 500 neliökilometriä ja asukasluku noin 1,8 miljoonaa. Alue on pääasiassa riisinviljelyyn käytettävää alankoaluetta. Myös Langkawin saariryhmä kuuluu osavaltioon.

title: Johoren sulttaanikunta

text: Johoren sulttaanikunta on yksi Malesian yhdeksästä perinteisestä sulttaanikunnasta. Johoren sulttaanikunta perustettiin vuonna 1511, kun Malakan sulttaanikunnan sulttaani pakeni portugalilaisia valloittajia Malakan niemimaan eteläosiin. Laajimmillaan 1700-luvun lopulla Johoren sulttaanikunnan alueisiin kuuluivat nykyinen Malesian Johorin osavaltion alue, Singapore ja Indonesiaan kuuluvat Riausaaret.

title: Johor

text: Johor (jawiksi:جوهور) on Malesian osavaltio, joka sijaitsee Malakan niemimaan eteläkärjessä. Johorin naapuriosavaltiot ovat Pahang, Negeri Sembilan ja Malakka. Osavaltion pääkaupunki on Johor Bahru, joka sijaitsee aivan Singaporen vastarannalla, Johorensalmen toisella puolella. Osavaltion pinta-ala on 19 210 neliökilometriä ja asukasluku 3,3 miljoonaa. Johor on asukasluvultaan Malesian toiseksi suurin osavaltio.

title: Malakka (osavaltio)

text: Toisen maailmansodan jälkeen Malakka liitettiin Salmisiirtokuntien osana Malaijan liittoon, josta muodostui myöhemmin Malaijan federaatio, joka itsenäistyi Britanniasta vuonna 1957. Malaijan ja myöhemmin muodostetun Malesian itsenäistymisen jälkeen Malakasta muodostettiin yksi maan osavaltio.[2]

title: Malesia

text: Malesiaan kuuluu monia saaria, jotka ovat suosittuja turistikohteita. Tunnetuimmat saaret ovat Malakan niemimaan länsipuolella olevat Langkawi, Pulau Pinang ja Pangkor, sekä itäpuolella olevat Perhentian-saaret, Redang ja Tioman[10][11]

title: Malesian historia

text: Johoren sulttaanikunta yritti johtaa muitakin malaijilaisvaltioita sotaan portugalilaisia vastaan, mutta kaikki yritykset Malakan takaisinvaltaamiseksi epäonnistuivat, koska malaijivaltiot kärsivät myös keskinäisistä kiistoista. Johoren sulttaanikunta kamppaili Acehin sulttaanikuntaa vastaan Sumatran ja Malakan niemimaan alueen hallinnasta. Nykyisen Itä-Malesian alueella Sulu ja Brunei kiistelivät Borneon hallinnasta.[24][26] Myös Aceh teki hyökkäyksiä Malakkaan vallatakseen alueen portugalilaisilta, mutta sotaretket eurooppalaisia vastaan epäonnistuivat.[27] Johore joutui jopa liittoutumaan portugalilaisten vihollisten kanssa vuonna 1568, jotta acehlaiset saatiin ajettua pois niemimaalta.[26] Aceh ei saanut hallintaansa Malakkaa eikä Johorea, mutta Acehin hallintaan Malakan niemimaalla päätyivät Perak, Kedah ja Pahang. Acehlaiset hävittivät Malakan niemimaan kaupunkeja ja tuhansia asukkaita surmattiin.[27]

title: Protomalaijit

text: Protomalaijit () ovat yksi Malesialle kuuluvan Malakan niemimaan alkuperäiskansoista senoiden ja semangien ohella. Malakan niemimaan alkuperäiskansoista käytetään yhteistä nimitystä orang asli. Kaikkiin näihin kolmeen orang asli -ryhmään kuuluu edelleen useita eri alaryhmiä. Yhteensä protomalaijeja on noin 62 000 ja he muodostavat 42 % Malesian orang asli -ryhmistä.

title: Malakan sulttaanikunta

text: Portugalilaiset valloittivat Malakan vuonna 1511. Nykyisin vanhan sulttaanikunnan pääkaupungin paikalla sijaitsee Malesian Malakan osavaltion pääkaupunki Malakka.

title: Malesian historia

text: Nykyisen Malesian valtion alue oli 800-luvulta 1400-luvulle asti Jaavan ja Sumatran suunnalta tulleiden kuningaskuntien vallan alla. Kun kuningaskunnat rappeutuivat, Malakan niemimaalle syntyi useita pienempiä kuningaskuntia, jotka harjoittivat elinkeinoinaan merenkulkua ja kaupankäyntiä. Huomattavin valtio oli Malakan sulttaanikunta, joka kehittyi tärkeäksi satamakaupungiksi. Malakan niemimaa on jo varhaisista ajoista lähtien sijainnut Kiinan ja Intian välisten kauppareittien varrella, ja maa on historiansa aikana saanut kulttuuriinsa vaikutteita Kiinan, Intian ja Arabian suunnalta.[1][2]

title: Malesian historia

text: Sijaintinsa ansiosta Malakka pystyi hallinnoimaan Kiinan ja Intian välistä kauppamerenkulkua, josta tuli yhä merkittävämpää, sillä 1400-luvulla merireitit korvasivat mongolien hallitseman silkkitien Kiinan ja Lähi-idän ja Euroopan välillä.[22] Monsuunituulet pitivät välillä kauppa-aluksia Malakan satamassa useiden kuukausien ajan, minkä vuoksi kaupunki oli täynnä ulkomaalaisia kauppiaita. Malakka oli merkittävä kangaskaupan keskus, ja kaupunkiin tuotiin runsaasti riisiä Jaavasta, Burmasta ja Ayutthayasta, koska Malakassa ei ollut tarpeeksi omaa ruoantuotantoa.[17] Malakka kasvoi 1400-luvulla alueen tärkeimmäksi ja vauraaksi kaupan keskukseksi. Malakan sulttaanikunta hallitsi suurta osaa nykyisestä Malakan niemimaasta ja nykyisestä Indonesiasta.[3][17]

title: Malesian maantiede

text: Länsi-Malesia sijaitsee Malakan niemimaan eteläkärjessä ja ulottuu etelässä Johorensalmelle ja pohjoisessa Thaimaan rajalle asti. Länsi-Malesian itäpuolella on Etelä-Kiinan meri, länsipuolella Malakansalmi ja Andamaanienmeri ja eteläpuolella Johorensalmi ja Singaporensalmi. Itä-Malesian muodostavat Sabahin ja Sarawakin osavaltiot Borneon saaren pohjoisosassa. Rajan eteläpuolella on Indonesialle kuuluva Kalimantan. Pohjois-Borneon pohjoispuolella on Etelä-Kiinan meri ja itäpuolella Sulunmeri ja Celebesinmeri.[2] Malakan niemimaan ja Sumatran välissä oleva Malakansalmi on yksi maailman merkittävimmistä laivareiteistä.[3]

title: Malesian historia

text: Sumatralta ja Temasekista paennut prinssi Paramesvara perusti vuonna 1402 Malakansalmen länsirannikolle Malakan sulttaanikunnan. Kapinoidessaan Majapahitien valloituksia vastaan Paramesvara loi hyvät suhteet kiinalaisiin, ja Malakan sulttaanikunta pääsi Kiinan Ming-dynastian keisarin suojelukseen.[14][1][17] Malakka kasvoi nopeasti kiinalaisten suojeluksessa alueen merkittävimmäksi satamakaupungiksi. Malakan niemimaan alueelle muodostui ensimmäistä kertaa poliittista yhtenäisyyttä, mitä pidetään myös nykyisen Malesian historiassa kansakunnan alkuna.[17]


query: Milloin Bysantin valtakunta tuhoutui?

title: Bysantin valtakunta

text: Bysantin valtakunta eli Itä-Rooma ( tai , Politeia tōn Rhōmaiōn; ; "Roomalaisten keisarikunta") oli Rooman valtakunnan itäosa, joka säilyi länsiosan romahdettua 400-luvulla ja jonka valtakausi kesti yli tuhat vuotta aina vuoteen 1453 saakka. Bysanttilainen identiteetti oli yhdistelmä roomalaisuutta, kreikkalaista (hellenististä) kulttuuria ja ortodoksista kristinuskoa. Bysantti katsoi viimeiseen saakka edustavansa keisarillisen Rooman valtakunnan perintöä keisari Konstantinus Suuren luomassa kristillisessä muodossa.[1][2][3][4]

title: Kreikka

text: Rooman valtakunnan hajottua kahtia vuonna 395 Kreikka jäi sen kreikankielisenä säilyneelle itäosalle, joka kehittyi keskiaikaiseksi Bysantin valtakunnaksi. Valtionuskonnoksi vakiintui kristinuskon ortodoksinen muoto (Bysantin kirkko). Bysantti säilytti monin osin antiikin kreikkalais-roomalaisen perinnön yhdistyneenä kristinuskoon. Valtakunnan keskus oli Konstantinopolissa. Nykyisen Kreikan alueella merkittäviä keskuksia olivat muun muassa Thessaloniki ja Mystras.[5] Myös välillä taantunut Ateena kukoisti jälleen keskibysanttilaisella kaudella. Bysantin valta oli kuitenkin monissa osissa Kreikkaa aina heikko, ja maahan kohdistui bulgaarien, slaavilaisten ja muiden heimojen kansainvaelluksia, kun taas saaristo ja muut rannikkoalueet olivat alttiina merirosvojen hyökkäyksille.

title: Bysantin ja osmanien sodat

text: Bysantin ja osmanien väliset sodat olivat Bysantin valtakunnan ja turkkilaisten osmanien vuosina 1265–1453 käymiä sotia. Bysantin valtakunnan olemassaolo päättyi, kun osmanit valtasivat Konstantinopolin vuonna 1453.

title: Diyarbakır

text: Bysantin valtakunnan aikana Diyarbakırista eli Amidasta tuli muiden valtakunnan rajakaupunkien, kuten Edessan ja Nisibisin ohella yksi nestoriolaisuuden keskuksista. Siitä tuli myös oppineisuuden keskus ja kaupungista lähtöisin oli esimerkiksi Aetios Amidalainen. 500-luvulla sota Persian kanssa syttyi jälleen pitkän rauhan jälkeen. Persian kuningas Kavadh I valloitti kaupungin vuonna 502 ja surmautti sen 80 000 asukasta. Bysantin valtakunnan joukot toteuttivat seuraavana vuonna epäonnistuneen piirityksen, joka oli ajanut asukkaat kannibalismiin. Vasta Herakleios onnistui valtaamaan kaupungin takaisin Bysantin valtakunnalle vuonna 625, mutta kaupunki menetettiin arabeille vuonna 638.

title: Antiikin tiede

text: Mystiset ja uskonnolliset kultit saivat entistä enemmän kannattajia ajanlaskun alun tienoilla, mikä vähensi tieteiden tarvetta metafyysisiin pohdintoihin. Laajasti levinneitä kultteja olivat kreikkalaisen hedelmällisyyden jumalan Demeterin, persialaisen valonjumalan Mithraksen ja egyptiläisen Isiksen ympärille muodostuneet kultit sekä juutalaisuuden uudistusliikkeenä alkunsa saanut kristinusko. Kristinuskon levittyä Rooman valtakunnassa ja vakiinnutettua asemansa 300-luvulla, se osoitti hyväksymättömyytensä pakanauskontojen ohella myös tiedettä kohtaan. Tulevina aikoina ajan oppineet elivät enenevässä määrin kirkon palveluksessa. Aleksandrian kirjaston osia tuhoutui pitkin roomalaisaikakautta. Syinä olivat roomalaisten Aleksandrian valloitus 200-luvun lopulla takaisin palmyralaisilta, myöhäisantiikin levottomuudet ja pakanallisten temppelien tuhottavaksi määrääminen. Rooman kahtiajaon myötä syntyi Länsi- ja Itä-Rooma eli Bysantti. Valtakunnan itäosat olivat aina olleet aina länttä edistyneempiä tieteen saralla ja siksi kreikkalaisen tieteen perintö säilyi jatkuvampana siellä kuin missään muualla Roomaa. Tästä huolimatta kristinuskolla oli osansa Bysantissakin heikentämässä tieteen asemaa. Justinianus I sulki vuonna 529 Platonin Akatemian, sillä kristinuskon tultua valtionuskonnoksi filosofiaa oli alettu pitää turhana ja suorastaan haitallisena.

title: Kos (antiikin kaupunki)

text: Diocletianuksen aikana Kosin saari oli osa Provincia Insularumia eli saarten provinssia. Rooman valtakunnan jakaantuessa siitä tuli osa Itä-Roomaa eli Bysanttia. Saarella oli kaksi suurta maanjäristystä ensin vuonna 469 ja uudelleen vuonna 554, jossa koko kaupunki tuhoutui.

title: Ensimmäinen Bulgarian valtakunta

text: Bysantin valtakunnan vaikutus ensimmäisessä Bulgarian valtakunnassa oli suuri. Sekä valtion että kirkon hallinto, että myös verojärjestelmä oli samankaltainen Bysantin vastaavien järjestelmien kanssa. Bulgariassa myös käytettiin pääasiassa bysanttilaista valuuttaa. Bysantti vaikutti myös jopa hallinnon, kaupan ja julkisen elämän sanastoissa. Toisaalta ensimmäinen valtakunta muodosti myös yhtenäisen bulgarian kielen ja sulautti alkuperäiset bulgaarit ja alueen slaavit muodostaen bulgarialaisten kansan samaan tapaan, kuin englantilaiset muodostuivat normanneista ja anglosakseista. Valtakunta jäi kuitenkin yllättävän takapajuiseksi ja se ei esimerkiksi koskaan perustanut omaa laivastoaan.

title: Maailmanhistoria

text: Ranskan ja Englannin välillä käytiin satavuotinen sota. Aragonian Ferdinand II ja Kastilian Isabella menivät naimisiin ja yhdistivät valtakuntana. Siitä syntyi Espanja. Idässä osmanit valloittivat Konstantinopolin 1453. Bysantin valtakunta tuhoutui.

title: Bysantin valtakunta

text: Bysantin valtakunnan armeija kehittyi sitä edeltäneestä Rooman valtakunnan armeijasta. Armeija muuttui keisari Diocletianuksen aikana perinteisistä raskaista legioonista käsittämään enemmän ratsuväkeä. Bysantin armeija oli kuuluisa raskaasta katafraktiratsuväestään. Itä-Rooman armeija järjestettiin myöhemmin uudelleen keisari Herakleioksen aikana uuden teema-järjestelmän mukaan.

title: Bysantin valtakunta

text: Bysantin valtakunnan loppu koitti vuonna 1453. 2. huhtikuuta osmanien sulttaani Mehmed II aloitti Konstantinopolin piirityksen, jota kesti melkein kaksi kuukautta. Keisari lähetti avunpyyntöjä länteen, mutta apua ei tullut. Bysantin valtakunta kukistui lopullisesti 29. toukokuuta, kun osmanit valtasivat kaupungin rynnäköllä. Viimeinen keisari Konstantinos XI Palaiologos kaatui taistelussa turkkilaisia vastaan. Bysantin viimeinen eurooppalainen osa Morean despotaatti kukistui vuonna 1460 Mistran valtauksen myötä. Osmanit valtasivat valtakunnan viimeisetkin rippeet, kun Trebizondin keisarikunta kukistui vuonna 1461.[18]

title: Kreikan historia

text: Rooman valtakunnan hajottua kahtia vuonna 395 Kreikka jäi sen kreikankielisenä säilyneelle itäosalle, joka kehittyi keskiaikaiseksi Bysantin valtakunnaksi. Valtionuskonnoksi vakiintui kristinuskon ortodoksinen muoto (Bysantin kirkko). Valtakunnan kieleksi tuli ajan kuluessa kreikka latinan sijalle, mutta se piti itseään Rooman valtakunnan perillisenä ja asukkaitaan roomalaisina.[8] Bysantti säilyttikin monin osin antiikin kreikkalais-roomalaisen perinnön yhdistyneenä kristinuskoon.

title: Bysantin valtakunta

text: 600-luvun poliittiset ja alueelliset muutokset saivat aikaan sen, että valtakunta oli poliittisena organisaationa enää muisto entisestään. Siksi Bysantin voidaan katsoa muuttuneen lopullisesti vanhasta Rooman valtakunnasta erilliseksi 600-luvun kuluessa.[5]

title: Akaba

text: Bysantin valtakunnan alaisuudessa kaupungista tuli yksi kristinuskon tukikohdista alueella ja kaupunki sai oman piispanistuimensa ennen vuotta 325. Kaupungin kautta kulki myös Siinainvuoren luostarille matkaavia pyhiinvaeltajia. Nykyisen kaupungin keskustasta on löydetty 200-luvun lopulla tai 300-luvun alussa rakennetun basilikan jäännökset. Kyseessä saattaa olla maailman vanhimpiin erikseen kirkoksi rakennettu rakennus ja se tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 363. Bysantin valtakaudella kaupungin ympärille rakennettiin myös muuri suojaamaan sitä ympäristön paimentolaisilta. Kaupungin alamäki alkoi vuodesta 614, jolloin persialaiset valtasivat Jerusalemin. Persialaiset käyttivät omia kauppareittejään, jotka kulkivat Ailan ohi. Herakleios valtasi Jerusalemin takaisin persialaisilta vuonna 628, mutta Aila jätettiin paljolti oman onnensa nojaan heikentyneessä valtakunnassa. Muslimit alkoivat levittäytyä Tabukista pohjoiseen vuonna 630 ja vuonna 632 he ottivat haltuunsa kaupungin sen piispan kanssa tehdyn sopimuksen jälkeen.

title: Bysantin ja osmanien sodat

text: Ristiretkeläiset olivat vallanneet Konstantinopolin 1204, ja sen jälkeen Bysantin valtakunta oli hajaannuksen vallassa. Bysantti valtasi Konstantinopolin takaisin vuonna 1261. Samaan aikaan turkkilaisten Rumin sulttaanikunta alkoi menettää vaikutusvaltaansa Vähässä-Aasiassa. Bysantti valtasi Nikean vuonna 1261. Osmanihallitsija Osman I tunsi asemansa vahvaksi ja julistautui sulttaaniksi, minkä jälkeen hänen valtakuntansa tunnetaan Osmanien valtakuntana vuodesta 1299. Bysantin–arabien sotien jälkeen turkkilaiset olivat asettuneet Anatoliaan.[1]

title: Ensimmäinen Bulgarian valtakunta

text: Alkuperäiset bulgaarit olivat turkkilaista kieltä puhuva kansa, jotka jo slaaveihin sekoittuneina ylittivät Tonavan Bysantin valtakunnan alueelle kaani Asparuhin johdolla vuonna 680 ja seuraavana vuonna perustettiin Bulgaria, jonka pääkaupungiksi tuli Pliska lähellä nykyistä Shumenin kaupunkia. Suhteet Bysanttiin rauhoittuivat kun Bysantti luovutti osan Traakiasta Bulgarialle vuonna 716. Tämän jälkeen Bulgaria taisteli Bysantin puolella muun muassa arabeja vastaan ja laajensi alueitaan lähes vuosisadan ajan. 700-luvun puoliväliin mennessä Bulgariaan oli liitetty myös alueita eteläisestä Romaniasta ja Ukrainasta. Tämän jälkeen valtakunnan laajenemissuunta kohdistui lounaaseen ja luoteeseen. Avaarien kuningaskunnan luhistuminen mahdollisti rajan vetämisen Tiszajoelle. Vuosisadan lopulla Bulgariaan liitettiin myös osia Makedoniasta, mutta toisaalta se myös menetti joitakin alueitaan Traakiassa Bysantille.

title: Megáli idéa

text: Keskiajalla nykyisen Kreikan ja Turkin alueita hallitsi Bysantin eli Itä-Rooman valtakunta. Se oli syntynyt Rooman valtakunnan jakautuessa kahtia ja sen asukkaat kutsuivat sitä vielä kauan kahtiajaon jälkeenkin ”Rooman valtakunnaksi”, varsinkin sen jälkeen kun lyhytikäiseksi jäänyt Länsi-Rooman keisarikunta oli luhistunut. Vuonna 610 keisari Herakleios kuitenkin teki kreikan kielestä valtakunnan virallisen kielen latinan sijasta, minkä jälkeen valtakuntaa alettiin pitää kreikkalaisena, vaikka se samalla yhä olikin myös Rooman valtakunnan seuraajavaltio. Toisin kuin Länsi-Rooma, tämä Itä-Rooman keisarikunta pysyi vuosisatoja elinvoimaisena ja pystyi menestyksellisesti puolustautumaan monia vihollisiaan kuten visigootteja, hunneja, arabeja, mongoleja ja lopulta turkkilaisiakin vastaan näiden yrittäessä ensimmäisen kerran valloittaa Bysantin; arabeille Itä-Rooma oli kyllä menettänyt laajoja ja tärkeitä alueita mutta pysynyt pienentyneenäkin itsenäisenä. Neljännellä ristiretkellä 1200-luvun alussa länsieurooppalaiset valloittivat valtakunnan pääkaupunginkin, Konstantinopolin, mutta jo saman vuosisadan lopulla valtakunta vielä palautettiin joksikin ajaksi. Pian sen jälkeen osmanit alkoivat kuitenkin laajentaa valtakuntaansa Bysantin kustannuksella, ja vuonna 1453 he valloittivat lopulta valtakunnan pääkaupunginkin, Konstantinopolin, jossa he muuttivat Hagia Sofian moskeijaksi. Tämän jälkeen heidän oli helppo valloittaa loputkin Bysantin alueista.

title: Bysantin keisari

text: Bysantin keisarit eli Itä-Rooman keisarit hallitsivat myöhäisantiikin ja keskiajan Bysantin valtakuntaa. Myös eräät Bysantin keisarinnat, kuten Irene, Zoe ja Theodora, hallitsivat valtakuntaa yksinään. Tarkkaa rajaa Itä-Rooman valtakunnan ja Bysantin valtakunnalle ei voida asettaa. Ensimmäiseksi Bysantin keisariksi voidaan laskea vaikkapa Konstantinus Suuri (ensimmäinen kristitty keisari), Valens (Adrianopolin taistelua pidetään joskus keskiajan alkuna), Arcadius (Theodosius I oli viimeinen koko valtakuntaa hallinnut keisari), Zenon (oli keisarina kun Länsi-Rooman Romulus Augustus syrjäytettiin) tai Herakleios (joka uudisti hallintoa merkittävästi).

title: Konstantinopoli

text: Hellenistisen ajan lopulla Bysantti joutui osaksi Rooman valtakunnan valtapiiriä. Kaupunki asettui Pescennius Nigerin puolelle sisällissodassa Septimius Severusta vastaan. Severuksen piirityksen yhteydessä vuonna 196 suuri osa kaupungista tuhoutui. Severus antoi laajentaa kaupunkia ja rakennutti sen ympärille uudet muurit.

title: Keskiaika

text: Idässä osmanit valloittivat Konstantinopolin 1453.[52] Bysantin valtakunta tuhoutui. Venäjällä Kultainen orda vetäytyi. Iivana III loi pohjan nyky-Venäjän synnylle. Bysantin kukistumisen myötä Moskova alkoi nähdä itsensä kolmantena Roomana.[53]

title: Bysantin valtakunta

text: Bysantin valtakunnan alku ja antiikin Rooman valtakunnan loppu voidaan sijoittaa monella tavalla. Eräänä alkuna voidaan pitää vuotta 330, jolloin Konstantinus Suuri perusti Konstantinopolin Byzantionin kaupungin paikalle. Toinen mahdollisuus on käyttää alkupisteenä keisari Theodosius I:n aikaa 300-luvun lopulta, jolloin Rooman valtakunnan kahtiajako muodostui lopulliseksi. Nykyisin useimmat tutkijat käyttävät nimitystä Bysantti vasta keisari Justinianus I:n ajasta 500-luvun alkupuolelta lähtien.[4][3] Lopullisesti Bysantin voidaan katsoa muuttuneen poliittisena organisaationa antiikin Rooman valtakunnasta erilliseksi 600-luvulla tapahtuneiden muutosten seurauksena.[5] Latina säilyi valtakunnan hallintokielenä aina 600-luvulle asti, jolloin sen syrjäytti enemmistön puhuma kreikan kieli.

title: Tunisian juutalaiset

text: Tunisian juutalaisyhteisö muodostui todennäköisesti Jerusalemin toisen temppelin tuhoutumisen aikoihin ensimmäisen vuosituhannen alulla. On tosin mahdollista, että heitä tuli alueelle jo foinikialaisten kauppiaiden mukana, jotka perustivat sittemmin Karthagon. Rooman valtakunta hallitsi aluetta Karthagon jälkeen ja 400-luvulla heidät korvasivat vandaalit ja sittemmin Bysantin valtakunta. 600-luvulla tulivat puolestaan islamin uskoiset arabit, joiden myötä juutalaisista tuli dhimmejä. Dhimmistatuksestaan huolimatta juutalaiset kauppiaat menestyivät melko hyvin ja Kairouanin kaupungista tuli juutalaisen oppineisuuden keskus seuraavien kolmen vuosisadan ajaksi. Kairouan tuhoutui beduiinien hyökkäyksessä vuonna 1057 ja juutalaiset karkotettiin kaupungista, eivätkä he palanneet ennen vuotta 1881.

title: Bulgaria osana Bysantin valtakuntaa

text: Bulgaria osana Bysantin valtakuntaa viittaa aikaan vuosina 1018–1185, jolloin Bulgarian valtakunta oli osa Bysantin valtakuntaa. Bysantti valloitti koko Bulgarian ensimmäisen valtakunnan vuonna 1018 ja se itsenäistyi jälleen toisena Bulgarian valtakuntana vuonna 1185.

title: Eilat

title: Kubrat

text: Kubratin muusta toiminnasta tiedetään vain hyvin vähän. Suhteillaan Bysantin valtakuntaan Kubrat ilmeisesti sai arvon "patrikios" (patriisi), joka käytännössä tarkoitti arvovaltaa ja mahdollisesti myös Bysantista saatua rahaa. Tätä tukee Dneprjoen varren alueelta tehdyt rahalöydökset, joissa on 500- ja 600-luvuilla hallinneiden keisarien lyöttämiä kolikoita. Löydöistä on myös päätelty, että rahan lähettäminen loppui ennen vuotta 630 Konstans II:n valtakaudella. Tuolloin muslimit olivat vallanneet monet Bysantin vauraimmista alueista ja valtakunta ei enää ehkä kyennyt tukemaan liittolaisiaan. Toisaalta samoihin aikoihin löydöksiä on tehty kasaarien hallitsemilta alueilta ja tarkoituksena on ehkä ollut muodostaa liitto vaikutusvaltaansa kasvattaneiden kasaarien kanssa bulgaarien kustannuksella. Nikeforoksen ja pyhittäjä Theofaneksen teosten mukaan Suur-Bulgarian valtio hajosi Kubratin kuollessa hänen viiden poikansa johtamiin joukkoihin. Batbaian pysytteli Suur-Bulgarian vanhalla alueella ja Κotrag muutti lähistölle Dneprjoen toiselle puolelle. Neljäs poika muutti Pannoniaan ja liittoutui avaarien kanssa viidennen muuttaessa vastaavasti Pentapolikseen Ravennaan liittoutuen Bysantin valtakunnan kanssa. Asparuh, kolmas Kubratin pojista, muutti johtamansa joukot puolestaan Tonavan suulle ja perusti ensimmäisen Bulgarian valtakunnan hänen voitettuaan Bysantin valtakunnan joukot vuonna 680 tai 681.

title: Euroopan historia

text: Toinen puoli Rooman valtakunnasta oli Itä-Rooma eli Bysantin valtakunta. Nimi Bysantin valtakunta tulee valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin aiemmasta nimestä Byzantion. Bysantin hallintokielenä toimi latina 600-luvulle asti, jolloin hallintokieleksi muuttui kreikan kieli.

title: Bysantin valtakunta

text: Alkujaan Bysantin valtakuntaan kuuluivat kaikki Välimeren itäosan rannikot. 600-luvulla se menetti suuren osan alueistaan arabeille, minkä jälkeen se käsitti vain Anatolian ja osan Balkania. Valtakunta koki nousu- ja laskukausia, mutta pysyi Välimeren alueen suurvaltana 1100-luvulle asti. Valtakunta jaettiin väliaikaisesti neljännen ristiretken jälkeen ja se tuhoutui lopullisesti turkkilaisten valloittaessa Konstantinopolin vuonna 1453.[6] Bysantin kulttuuriperintö elää kuitenkin edelleen esimerkiksi ortodoksisessa kirkossa ja sen luostareissa.[7]

title: The Collapse of Complex Societies

text: Tainter katsoo Bysantin olleen todennäköisesti ainoa merkittävä valtakunta maailmanhistoriassa, joka on onnistunut estämään romahduksen yksinkertaistamalla itseään. Valtakunta oli arabien puristuksessa lähes romahdustilassa 600-luvulla. Keisari Konstans II:n aikana Bysantti kuitenkin uudisti itsensä. Valtakunnan palkka-armeija muutettiin läänistysjärjestelmän mukaiseksi feodaaliarmeijaksi, hallintoa yksinkertaistettiin, kaupunkikulttuuria heikennettiin ja koulutusta vähennettiin. Aikakautta on kutsuttu Bysantin pimeiksi vuosisadoiksi, mutta valtakunta vahvistui välittömästi uudistusten myötä ja kykeni kasvattamaan aluettaan seuraavina vuosisatoina. Tainterin mukaan kyse oli siitä, että alentamalla kompleksisuuden astettaan Bysantti kykeni taas tuottamaan positiivista raja-arvoa investoinneilleen. Aikakauden ihmisille ajanjakso oli kuitenkin vaikea, sillä yksinkertaistamista edesauttoivat sotilaalliset tappiot sekä rajut väestön määrää verottaneet ruttoepidemiat, joiden jäljiltä sotilaille oli mahdollista jakaa enemmän vapaata peltoalaa. Uudistuminen kohti feodalismia puolestaan heikensi antiikista periytyvää sivistystä ja kaupunkikulttuuria sekä synnytti maaorjuutta.

title: Katolisen kirkon historia

text: Myös lännen paavin ja idän patriarkan väliset keskinäiset valtariidat loivat kuilua kristittyjen välille. Ongelmien taustalla oli Rooman lopullinen jakautuminen Itä-Roomaan ja Länsi-Roomaan, joista Länsi-Rooma tuhoutui 400-luvulla. Itä-Rooma jäi elämään Bysantin valtakuntana. Nyt Konstantinopolista oli tullut ”uusi Rooma”: se oli valtakunnan uusi pää- ja hallintokaupunki. Tämän vuoksi Khalkedonin kirkolliskokous hyväksyi 28. kaanonissaan – mitä paavi Leo I ei suostunut vahvistamaan – paaville annettujen etuoikeuksien antamisen myös Konstantinopolin patriarkalle. Valtakiistat loivat vastakkainasettelua Rooman ja Konstantinopolin välille. Myös maallisten suhteiden eroavaisuus tuli julki: idän kristillisyys nojasi vahvasti Bysanttiin, kun taas Rooma otti etäisyyttä imperiumiin ja kääntyi mieluummin frankkien puoleen.

title: Bysantin valtakunta

text: Nimi Bysantin valtakunta on johdettu valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin aiemmasta nimestä Byzantion. Nimitys on puhtaasti historiankirjoituksellinen ja se on kehitetty 1500-luvulla. Valtakunnan asukkaat itse näkivät itsensä roomalaisina (rhomaioi) loppuun saakka, ja nimitys säilyi Kreikassa käytössä 1800-luvulle saakka. Nimitystä Bysantti käytettiin Länsi-Euroopassa lähinnä sen vuoksi, että kyseinen keskiaikainen, myöhäisantiikkisesta Roomasta vähitellen erkaantunut valtakunta haluttiin erottaa historiankirjoituksessa sekä antiikin Roomasta että Kreikasta, joihin suhtauduttiin 1500–1700-luvuilla usein ihannoivasti.[2][3][4]

title: Keskiajan tekniikka

text: Rooman valtakunta hajosi vuonna 476 germaanien valtaukseen, ja Eurooppaan muodostui monia valtioita, jotka eivät varsinkaan varhaisella keskiajalla jättäneet jälkeensä niin suurenmoisia esineitä ja kirjoituksia kuin varhaisemmat kulttuurit. Rooman hajoaminen tapahtui vähitellen, ja monet germaanit hankkivat roomalaisen koulutuksen. 200-luvulla Rooman legioonien upseereista puolet oli germaaneja. Kansainvaellusten aikana Euroopan väestö väheni ja talous taantui, mikä vaikeutti tekniikan kehittämistä ja myös olemassa olevan tekniikan ylläpitoa. Rooman aikaiset rakennukset ja tiet alkoivat rappeutua. Germaanit säilyttivät monia roomalaisia instituutioita, kuten roomalaisen oikeuden. Latina säilyi kulttuurikielenä kirkon avulla. Erityisesti Itä-Rooma eli Bysantin valtakunta jatkoi antiikin perinnön vaalimista, ja sillä oli myös yhteyksiä itään. Konstantinopolissa vihittiin 537 Hagia Sofian kirkko, jonka kupoli kohoaa 56 metriä lattiasta. Itä-Rooma oli valtiona oikeauskoinen ja yksivaltiaiden hallitsema, mikä oli jo pysäyttänyt helleenisen kauden tieteellinen kehityksen Aleksandriassa, kun islaminuskoiset valloittivat sen 600-luvulla. Valloittajien haltuun joutui laaja kokoelma antiikin kirjallisuutta, joka päätyi Bagdadiin perustettuun yliopistoon.[1] Välimeren alueen yhtenäisyys päättyi arabien valloitettua Espanjan 700-luvulla. Islamilainen kulttuuri kukoisti 800–900 luvuilla. Bagdadiin syntyi matematiikan koulukunta, jolta periytyvät termit algebra ja algoritmi.[2] Bysantin valtakunta tuhoutui turkkilaisten valloitettua Konstantinopolin vuonna 1453.[3]


query: Mikä oli Giuseppe Verdin viimeinen teos?

title: Giuseppe Verdi

text: Verdin viimeinen ooppera, Falstaff, oli myös Boiton Shakespeare-librettoon sävelletty. Libretto perustui näytelmiin Windsorin iloiset rouvat, Henrik IV ja Henrik V. Falstaff oli Verdin ainoa onnistunut opera buffa, koominen ooppera. Otellossa ja Falstaffissa Verdi vei huippuunsa italialaisen oopperan. Ne eivät ole kuitenkaan erityisen suosittuja, sillä ne vaativat yleisöltään paljon. Niiden jälkeen Verdi aikoi lopulta toteuttaa pitkäikäisen unelmansa, säveltää Shakespearen Kuningas Lear, mutta hänen ikänsä ja terveytensä ei sitä sallinut.

title: Giuseppe Verdi

text: Verdi perusti muusikkojen vanhainkodin, Casa Verdin, joka avattiin vasta vuosi hänen kuolemansa jälkeen.[2] Giuseppina Strepponi Verdi, Giuseppe Verdin vaimo, kuoli 1897. Verdi kuoli 27. tammikuuta 1901. Hänen hautajaisensa olivat vaatimattomat: yksi pappi, yksi risti, yksi kynttilä, ei musiikkia. Musiikkikiellosta huolimatta ihmismassat puhkesivat laulamaan Va pensieroa, kun Verdin arkku kuljetettiin hautausmaalle. "Hän kuoli uljaasti, kuin taistelija, äänettömästi", kirjoitti Arrigo Boito ystävälleen.

title: Kohtalon voima

text: Tamberlick oli 1800-luvun suosituimpia laulajia, ja hänen vaikutusvallastaan todistaa se, että Verdi päätti jälleen ryhtyä sävellystyöhön. Harkittuaan asiaa Verdi päätti perustaa teoksensa Angel de Saavedran teokseen "Alvaro, o La fuerza del sino". Verdin työstämästä juonesta Piave laati nopeasti libreton, ja marraskuun lopussa 1862 Verdi lähti Venäjälle vaimonsa Giuseppina Strepponin kanssa. Perill Verdi kuitenkin havaitsi, että Pietarin kylmä talvi oli tehnyt tehtävänsä: pääosien laulajien äänet eivät olleet ensi-iltakunnossa. Kantaesitys peruttiin, mutta saman vuoden syyskuussa Verdi palasi Pietariin, ja "Kohtalon voima" esitettiin ensi kertaa marraskuun 22. päivänä. Alvaron roolin lauloi itseoikeutetusti Tamberlick.

title: Requiem (Verdi)

text: Giuseppe Verdi sävelsi sielunmessun Messa da Requiem ihailemansa Alessandro Manzonin muistolle vuosina 1873–1874. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa Milanossa toukokuussa 1874 säveltäjän itsensä johdolla. Teos koostuu seitsemästä osasta. Kokoonpanoon kuuluu neljä solistia, orkesteri ja suuri kuoro.

title: Giuseppe Verdi

text: Verdin seuraava ooppera, Ernani, perustui Victor Hugon Hernaniin Se nosti säveltäjänsä kansainväliseksi kuuluisuudeksi. Hugo itse ei pitänyt ajatuksesta, että hänen teoksensa alennettaisiin oopperaksi, mutta vuosia myöhemmin tutustuttuaan Ernaniin ja myöhemmin hänen tekstiinsä sävellettyyn Rigolettoon Hugo perui puheensa ja kehui, kuinka Verdi oli onnistunut hänen teostensa muuttamisessa oopperaksi.

title: Giuseppe Verdi

text: Ennen Aidan Italian-kantaesitystä La Scalassa sopraano Teresa Stolz sairastui. Odotellessaan Aidansa parantumista Verdi kulutti aikaansa kirjoittamalla jousikvarteton. Verdin Jousikvartetto e-molli on alallaan mestariteos. Verdi itse sanoi: "En tiedä, onko se hyvä vai huono. Tiedän, että se on kvartetto."

title: Giuseppe Verdi

text: Ernani aloitti Verdin elämässä jakson, jota on totuttu sanomaan kaleeriorjuuden vuosiksi – "Anni di galera", kuten Verdi itse asian ilmaisi. Näiden yhdeksän vuoden (1842–1851) aikana hän kirjoitti 14 oopperaa, joista vain harvat ovat saaneet mestariteoksen aseman. Huomattavimmat lienevät Shakespeareen perustuva Macbeth sekä Luisa Miller, joissa Verdi käytti ensimmäistä kertaa sävellystekniikoita, jotka hän kehittäisi huippuunsa kolmessa viimeisessä oopperassaan Aida, Otello ja Falstaff. Huomion arvoinen on myös isänmaallinen Attila.

title: Giuseppe Di Stefano

text: Di Stefano esitti ja levytti muun muassa Giuseppe Verdin, Vincenzo Bellinin, Ruggero Leoncavallon, Pietro Mascagnin, Gaetano Donizettin, Giacomo Puccinin ja Amilcare Ponchiellin tuotantoa. Oopperoiden lisäksi levytysten joukkoon lukeutuu Verdin "Requiem". Viimeisen esiintymisensä tenori teki heinäkuussa 1992 Puccinin oopperassa "Turandot".

title: Rigoletto

text: Rigoletto on Giuseppe Verdin kolminäytöksinen ooppera, jonka libreton on kirjoittanut Francesco Maria Piave. Libretto perustuu Victor Hugon näytelmään "Le roi s'amuse" (Kuningas huvittelee). Teos sai ensi-iltansa Venetsiassa "La Fenice" -teatterissa 11. maaliskuuta 1851. Rigoletto on Verdin "romanttisen trilogian" ensimmäinen ooppera. Yhteistä näille kaikille teoksille oli yhteiskunnan hylkimä keskushenkilö sekä heidän musiikillinen erottuvuutensa edellisistä oopperoista; Rigolettossa rujo kyttyräselkä hovinarri, Trubaduurissa mustalaisnainen Azucena ja La Traviatassa kurtisaani Violetta Valéry. Nämä "romanttisen trilogian" teokset kuuluvat nykyisin jokaisen oopperatalon perusohjelmistoon.

title: Jenni Lättilä

text: Jenni Lättilän esittämiin rooleihin kuuluvat muun muassa Lady Billows Benjamin Brittenin oopperassa "Albert Herring", Lady Macbeth Giuseppe Verdin oopperassa "Macbeth", Amelia Giuseppe Verdin oopperassa "Naamiohuvit", Gerhilde Richard Wagnerin oopperassa "Valkyyria", Gutrune ja Kolmas Norna Richard Wagnerin oopperassa "Jumalten tuho," nimetön Nainen Arnold Schönbergin monologioopperassa Erwartung sekä Donna Anna Mozartin oopperassa "Don Giovanni".

title: Giuseppe Verdi

text: 1860-luvulla Verdi sävelsi oopperat La forza del destino () ja Don Carlos. Tässä vaiheessa Verdiä pidettiin yleisesti jo parhaansa antaneena säveltäjänä, jonka ura oli laskusuunnassa. Häntä alettiin syyttää Richard Wagnerin imitoimisesta, vaikka, kuten Verdi itse totesi, hän oli käyttänyt kyseessä olleita keinovaroja (johtoteemoja) kauan ennen Wagneria.

title: Casa Verdi

text: Verdi itse ja hänen puolisonsa Giuseppina Strepponi on haudattu talon kappeliin.

title: Oulun Ooppera

text: Vuosina 1965–1970: Giuseppe Verdi: La Traviata, Giacomo Puccini: Madame Butterfly, Pjotr Tšaikovski: Jevgeni Onegin, Giuseppe Verdi: Naamiohuvit, Giacomo Puccini: Tosca, Leevi Madetoja: Pohjalaisia

title: Casa Verdi

text: Casa Verdi, "Casa di Riposo per Musicisti" (), on säveltäjä Giuseppe Verdin innoituksesta rakennettu vanhainkoti, joka sijaitsee Michelangelo Buonarroti -aukiolla Milanossa.

title: Giuseppe Verdi

text: Giuseppe Verdi alkoi säveltää toista oopperaa, Un giorno di regno (). Se oli opera buffa, joka ei sopinut Verdin sen hetkiseen mielialaan – hänhän suri lastensa kuolemaa. Työ keskeytyi Verdin sairastumiseen. Kun hän parani, Margherita sairastui vakavasti. Verdi pyysi Barezzia tulemaan Milanoon. Hän saapuikin tuntia ennen Margheritan kuolemaa. Vaimon kuolema masensi Verdiä entisestään. Tässä tilassa hän kirjoitti Un giorno di regnon loppuun, harjoitutti ja esitytti sen. Ooppera epäonnistui täydellisesti, ja Verdi päätti lopettaa säveltämisen.

title: Giuseppe Verdi

text: Vuonna 1873 kansallisrunoilija Alessandro Manzoni kuoli. Verdi kirjoitti hänen muistolleen Messa da Requiemin, joka kantaesitettiin Manzonin kuoleman yksivuotispäivänä. Dramaattista Requiemia on nimitetty jopa Verdin parhaaksi oopperaksi.

title: Giuseppe Verdi

text: Myöhemmin matkalla teatteriin Verdi tapasi Merellin, La Scalan impressaarin. Merelli vei Verdin La Scalaan, jossa hän antoi tälle uuden libreton luettavaksi. Turhautuneena Verdi vei libreton kotiinsa, heitti sen pöydälle niin, että se avautui kohdasta, jossa Verdi näki sanat Va, pensiero, sull'ali dorate (). Verdi ei saanut yöllä unta. Hän luki librettoa niin monta kertaa, että osasi sen aamulla ulkoa. Tämän jälkeen hän sävelsi Nabuccon, josta tuli hänen ensimmäinen menestysoopperansa. Nabuccon kantaesityksen jälkeen Verdistä tuli kuuluisa. Juuri oopperan kirjoittamiseen innoittanut kuoro Va pensiero oli iskenyt sorretun kansan sydämeen. Myöhemmin siitä tuli Italian Risorgimenton, itsenäisyystaistelun tunnus ja Italian valtion epävirallinen kansallislaulu.

title: Giuseppe Verdi

text: Milanon konservatorio ei kuitenkaan hyväksynyt Verdiä oppilaaksi.[1] Hylkäämisen syyt on saatu selville vasta viime aikoina. Runsaat puoli vuosisataa sitten on päätelty seuraavaa: Konservatorio oli täynnä oppilaita, Verdi oli ulkomaalainen (Italia oli jaettu monen valtion kesken, joten Milano ja Busseto olivat eri maissa), Verdi oli liian vanha ja soitti pianoa väärällä tavalla. Kuultuaan hylkäämisestä Barezzi lupasi rahoittaa Verdin yksityiset opinnot. Verdi opiskeli professori Vincento Lavignan johdolla lähinnä kontrapunktia, jossa tämä oli erityisen tarkka. Verdi kirjoitti omien sanojensa mukaan Lavignan opissa "pelkkiä kaanoneita ja fuugia, kaikenlaisia fuugia ja kaanoneita".

title: Giuseppe Verdi

text: Verdi sävelsi lähes kolmekymmentä oopperaa.[3]

title: Giuseppe Verdi

text: Giuseppe Fortunino Francesco Verdi (10. lokakuuta 1813 Busseto – 27. tammikuuta 1901 Milano) oli italialainen romantiikan ajan oopperasäveltäjä.

title: Gioachino Rossini

text: Jonkin aikaa hänen kuolemansa jälkeen Giuseppe Verdi ehdotti, että italialaiset muusikot kokoontuisivat säveltämään Rossinin kunniaksi requiemin ja alkoi itse työskennellä libera men parissa. Teos valmistui seuraavana vuonna, mutta sitä ei esitetty kertaakaan Verdin elinaikana. Messa per Rossini sai ensimmäisen esityksensä lopulta Stuttgartissa vuonna 1988.

title: Giuseppe Verdi

text: Giuseppe Verdi syntyi Busseton pikkukaupungissa 1813. Kauppias ja amatöörimuusikko Antonio Barezzin kiinnitti huomiota hänen lahjakkuuteensa. Barezzi tuki häntä monin tavoin, opetti häntä soittamaan eri puhallinsoittimia ja otti hänet asumaan taloonsa. Barezzi järjesti myös Verdille stipendin, jotta tämä voisi opiskella kuuluisassa Milanon konservatoriossa.

title: Giuseppe Verdi

text: Rossinin kuoltua 13. marraskuuta 1868 Verdi esitti, että italialaiset säveltäjät säveltäisivät yhdessä Rossinin muistoksi Requiemin, johon Verdi itse tarjoutui säveltämään viimeisen osan, Libera men. Erinäisten syiden vuoksi Rossini-sielunmessua ei koskaan esitetty, ja se on edelleen tallessa nuottikustantaja Ricordilla.

title: Lacrimosa (televisioelokuva)

text: "Lacrimosa" on ohjaajansa Hannu Kahakorven ja käsikirjoittajansa Liisamaija Laaksosen viimeinen yhteistyö. Kahakorpi oli etsinyt "Lacrimosan" kaltaista suuren mittakaavan rakkaustarinaa useita vuosia - Laaksonen otti tehtävän vastaan: syntyi "Lacrimosa". Nimi on viittaus Giuseppe Verdin sävelteokseen "Requiem". Lacrimosa on kyyneltä tarkoittavan lacrima-substantiivin feminiini adjektiivi.

title: Luettelo kirjasarjan Surkeiden sattumusten sarja sivuhenkilöistä

text: Rehti Ratkaisu on yksi kolmesta veljestä, jotka omistavat ja johtavat Hotelli Ratkaisua. Hän pysyy mieluummin varjoissa, ja monet ihmiset luulevat hänen olevan vain myytti. (Tämä todistuu, kun kreivi Olaf katsoo häntä ja sanoo: "Olet siis oikea ihminen! Minä kun pidin sinua aina taruolentona, sellaisena kuin yksisarvinen tai Giuseppe Verdi." Klaus vastaa tähän heti: "Giuseppe Verdi ei ole taruolento. Hän on oopperasäveltäjä!") Rehti on VPK:n jäsen tulipaloa vastaan taistelleiden puolella.

title: Giuseppina Strepponi

text: Clela Maria Josepha (Giuseppina) Strepponi (s. Lodossa 8. syyskuuta 1815, k. Bussetossa 14. marraskuuta 1897) oli tunnettu lombardialainen sopraano ja Giuseppe Verdin vaimo. Strepponi opiskeli Milanon konservatoriossa ja lauloi Itävallassa usean vuoden ajan. Hän debytoi La Scalassa vuonna 1839. Hän alkoi tapailla Verdiä, joka oli hieman aikaisemmin jäänyt leskeksi hänen ensimmäisen vaimonsa Margherita Barezzin kuoltua. Hän lauloi pääroolin monissa säveltäjän uran ensimmäisistä oopperoista, mm. Nabuccossa. Strepponi ja Verdi menivät naimisiin 1859 asuttuaan sitä ennen yhdessä jo 12 vuotta. Hänen kirjeenvaihtonsa on näytellyt tärkeää roolia Verdin elämän tutkimuksessa.

title: Giuseppe Verdi

text: Väitetään, että Nabuccon kantaesityksessä Abigaillen roolin laulaneen, uransa ehtoopuolella olleen sopraanon, Giuseppina Strepponin ja Giuseppe Verdin välinen, sittemmin pitkäikäiseksi muodostunut, suhde olisi alkanut näihin aikoihin. Verdi piti yksityiselämänsä hyvin salassa, joten totuutta ei tiedetä. Myöhemmin he asuivat yhdessä ja menivät naimisiin vuonna 1859. Verdin seuraava ooppera, I Lombardi alla prima crociata, pyrki seuraamaan Nabuccon jalanjälkiä. Se oli tietoisesti isänmaallinen. Siinä oli Va pensieroa vastaava kuoro O Signore, dal tetto natio. Tämän oopperan myötä Verdi sai tutustua ensimmäistä – mutta ei viimeistä – kertaa sensuurin kiemuroihin: esimerkiksi erään aarian alku "Ave Maria" piti muuttaa muotoon "Salve Maria".

title: Giuseppe Verdi

text: Verdi oli isänmaanystävä. Hänen panoksensa Italian itsenäistymistaistelussa oli isänmaallinen musiikki: Va pensiero, Patria oppressa (oopperasta Macbeth), Attila ja monet muut olivat liikuttaneet kansan syviä rivejä. Verdin nimeä alettiin käyttää lyhenteenä sanoista "Vittorio Emmanuele Re d'Italia" (), kun haluttiin varmistaa kansallisaatteen leviäminen sensuurin sitä estämättä. Verdistä tuli myös Italian ensimmäisen parlamentin jäsen.

title: Giuseppe Verdi

text: Free scores by Giuseppe Verdi at the International Music Score Library Project (IMSLP) Mutopia Project geni.com

title: Giuseppe Verdi

text: Kun Verdin edellinen opettaja Provesi kuoli, Bussetossa vapautui urkurin paikka, ja Verdi päätyi kotikaupunkiinsa työhön. Verdi avioitui suosijansa tyttären Margherita Barezzin kanssa 4. toukokuuta 1836. He saivat avioliiton aikana kaksi lasta. Verdi sävelsi, opetti ja johti. Hän oli saanut valmiiksi ensimmäisen oopperansa, Rocesterin, josta ei ole säilynyt yhtään kappaletta tuolla nimellä. Ei tiedetä muuttuiko Rocester Obertoksi, joka oli Verdin ensimmäinen esitetty ooppera, vai onko Oberto itsenäinen teos. Verdin opettaja Lavigna ehti kuolla ennen kuin Verdi sai Oberton esitetyksi La Scalassa Milanossa, mihin Verdi olisi tarvinnut Lavignan apua. Samaan aikaan Verdien vanhempi lapsi kuoli. Verdit päättivät matkustaa Barezzin lainarahojen turvin Milanoon, jossa Verdi järjesti Obertolle esityksen La Scalaan. Näihin aikoihin Verdien toinenkin lapsi kuoli.