imellom buskene vi stirret p de som minnet om andre tider og fortalte at hpet var borte for alltid vi hrte alvesang og vann som sildret det som en gang var er nu borte alt blodet all lengsel og sorg som hersket og de flelser som kunne rres er vekk for alltid vi dde ikke vi har aldri levd between the bushes we stared at those who reminded us of another age and told that hope was away forever we heard elven song and water that trickled what once was is now away all the blood all the longing and pain that ruled and the emotions that could be stirred are away forever we are not dead we have never lived1