Харків, на жаль, залишився радянським – історик 
У місті можна почути різні погляди на повалення пам’ятника Леніну - від «Ленін впав – навіки впав» до «його треба повернути на місце».
– Я вважаю, що це потрібно було робити раніше, ще в 91-му році, як і люстрацію треба було робити раніше, теж в 91-му. А зараз, у такий скрутний час для країни, якщо це і символічна подія, але вона може привести до таких дій з боку реакційних сил... Ця символіка, вона, дійсно, має місце бути, бо ж Харків – це перша столиця України і це найбільший пам’ятник Леніну, який був побудований. Але як історик я хочу зауважити, що я не хочу виступати за те, щоб руйнувались пам’ятки, будь-які. – Харків’яни вже не звертали увагу на Леніна. Стояв і стояв. Ніхто вже не звертав увагу на те, чи є він, чи ні. Це показувало і те, скільки виступало людей за його збереження, дуже невелика кількість. А більшість харків’ян, особливо в цей час, вони бачили, до чого це може привести – до тих подій, які відбувалися в Луганській області, у Донецькій області. В Харківській (області) люди такого не хочуть, не хочуть війни. І тому ніхто би його не захищав насправді. Його потрібно було руйнувати або раніше, або пізніше, коли в країні настане більш сильна влада. – Я вважаю, що в Харківській області треба було зберігати той хиткий мир. У Харкові настрій у суспільстві, як пружина. І до чого це може привести, ми ще не знаємо. Як будуть ставитися до цього більшість харків’ян? Я вважаю, що якби на площу вийшло 20, 30, 40 тисяч харків’ян і сказали: «ми за те, щоб його зруйнувати, нам він не потрібен»... Але така більшість суспільства за це не вийшла, по-перше. По-друге, і супротивників цього зламу такої кількості не було. Не варто було це робити зараз. – А як міг держслужбовець порушувати Закон про охорону пам’яток? Це ж пам’ятка, вона в реєстрі. Треба було звернутись до Міністерства юстиції, чи Міністерства культури, отримати дозвіл на те, що це не пам’ятка, і з цього приводу вже робити такі висновки, що ми вважаємо, що це не пам’ятка і тому можна її прибрати. А голова ОДА безпосередньо тільки за своїм бажанням не міг видавати такого наказу. – Ми досі живемо в «Українській Радянській Соціалістичній республіці». І дуже велика кількість чиновників, дуже велика кількість науковців, які працюють у всіх університетах, академіях, держслужбовці, всі вони пронизані цим духом більшовизму. І ми нікуди не дінемось. Скільки людей зараз страждають ще від тих чиновників, які залишаються при владі. От заступник голови держадміністрації, (Василь) Хома такий є, він досі працює, ще з яких часів, і скільки він заважав людям робити якісь справи. І залишається при владі. А нові, які приходять, вони не знаходять місця, їх не затверджують. І як Ви вважаєте, що таке революція, революція в душах, чи революція в пам’ятках починається? Те, що ми залишились в «радянській республіці, це однозначно». Якщо би ми жили вже в новому часі нової країни, то Балута робив би свій наказ інакше. Як це гідно в суспільстві європейському. Тобто революція з пам’яткою Леніна нічого не зробила. Люди, які не бачили цього Леніна, вони зараз будуть відчувати якісь втрати і якийсь наступ на їхні інтереси. Я так вважаю. Я дуже шкодую, що мій батько не дожив до цієї години, коли Леніна нема. Я дуже радію в душі (що його скинули), але я вважаю, що зроблено не так, як робиться у дійсно цивільному суспільстві. Тому що це не зробить нас багатшими. Це не дасть нам газу для опалення. Нам ніхто не каже, як ми будемо переживати зиму. Ми не знаємо, буде в нас електрика чи газ. Оце в душах людей заважає їм бути щасливими від того, що Леніна цього звалили. Бо дуже багато в нас людей, які були розкуркулені, які постраждали від більшовицького ладу, так звичайно. І все ж таки треба відчувати, що це не дасть нам шансу пережити зиму щасливими. – Я бачив би на цьому місці пам’ятник Шевченкові. Той, який стоїть в Університетському саду, в саду Шевченка. Він же стоїть на місці пам’ятника Каразіна, якого в радянські часи звідти прибрали і поставили пам’ятник Шевченка. І я бачив би цей пам’ятник Шевченка взагалі на тій площі Свободи, і воно дуже доречно, і пам’ятник би розцвів. Але цього, мабуть, неможливо зробити зараз. Але от така ідея була вже давно.