Чи обґрунтовані страхи Білого дому щодо озброєння України?
Зволікання із рішенням допомогти летальною зброєю Україні грає на руку росіянам.
Чим довше США зволікатимуть із наданням Україні летальної зброї, тим слабшою ставатиме українська армія, а відтак потребуватиме більше допомоги. Вже зараз українське військо просить у західних партнерів озброєння, про яке й не згадували кілька місяців тому. Підрахунки можливих втрат та здобутків eнаслідок надання Україні летальної збої зробив професор Джорджтаунського університету доктор Філіп Карбер. Разом з колегами він поділився міркуваннями з журналістами у Вашингтоні. Після підписання «Закону про підтримку свободи в Україні» у грудні минулого року американські законодавці не втомлюються вимагати від президента США Барака Обами надати Україні оборонне летальне озброєння. Господар Білого дому вже четвертий місяць обмірковує доцільність такого рішення, щоб американська допомога не стала для України ведмежою послугою і не погіршила ситуацію. Професор Філліп Карбер вважає, що російську армію сьогодні багато хто переоцінює: «Чи Росія більша за Україну? Так. Чи її армія більша за українську? Так. Чи Росія може привести всю свою армію в Україну? Ні. Чи російська армія однаково сильна? Ні. Це вражаюче, але на цій війні практично були знищені найкращі бригади російського спецназу. Чимало російських найкраще підготовлених вояків загинули під час найбільш інтенсивних боїв (в Україні – ред.)». Водночас, за словами професора, зволікання із рішенням допомогти летальною зброєю Україні грає на руку росіянам. Для США ціна необхідної українцям допомоги щодня зростає. Професор Філліп Карбер пояснює: «На жаль, чим більше часу проходить, чим слабшою стає українська армія, вона потребує більше. Минулого літа українським військовослужбовцям вистачило б кілька сотель джувелінів. Тепер цього не вистачить. Тепер їм треба військові мобільні платформи. Минулого літа у списку необхідних українській армії речей було 5 пунктів, і лише один них вважався летальною зброєю – це антитанкова зброя. Якби мене запитали сьогодні, я б сказав, ми маємо кілька тисяч нікому не потрібних Бредлі (бойові машини піхоти – ред.), я б почав їх надсилати». Непевна позиція Білого дому пов’язана не лише з можливим загостренням військового конфлікту в Україні. Міжнародні переговори з Іраном – один із пріоритетів сьогоднішньої американської політики. І розсердити росіян летальною зброєю означало б зірвати переговорний процес з Тегераном, зауважує Ендрю Качинс, директор програм Росії та Євразії в Центрі стратегічних міжнародних досліджень «Ми маємо певну кількість питань з росіянами, щодо яких є застереження. Наприклад, щодо іранської ядерної програми. Якби ми надали Україні військову допомогу, росіяни могли б відмовитись від співпраці в іранському питанні. Зокрема зараз під час переговорів про угоду щодо обмеження іранської ядерної програми». Іншою причиною зволікання президента США Ендрю Качинс називає небезпеку зростання кіберактивності з боку Росії. «Є також побоювання, що росіяни дадуть асиметричну відповідь. І одна з них була б кібератака. І не обов’язково на Україну, але у Європу або навіть прямо на США. Ми знаємо, що росіяни мають деякі потужні кіберможливості». Американські експерти сумніваться, що міжнародна спільнота розуміє реальну ситуацію на полі бою у Східній Україні. Професор Карбер вказує на неефективну роботу місії спостерігачів ОБСЄ, які, за його словами, здебільшого не є свідками справжніх боїв, а відтак не можуть дати повну оцінку протистояння. Дивіться також : Приєдналася до команди «Голосу Америки» у 2014 році. Перед тим працювала в американському журналі National Geographic та на «Радіо Свобода» ведучою та редактором програми «Ранкова Свобода». У Києві волонтерила на «Радіо Марія» та в кіностудії Cinema House Group, у Гавані доглядала за хворими українськими дітьми в рамках проекту «Україна – Куба». Своїм найбільшим хобі вважає 3-річну доньку Марійку та подорожі з родиною. Розповідає, що любить книжки і поважає добре почуття гумору. Рецептом свого життя називає «Похвалу глупоті» Е. Роттердамського. Мріє покататися на всіх видах транспорту та спробувати їжу різних народів світу.