«Доктрина Путіна нагадує доктрину Брежнєва» – російський опозиціонер 
На думку Кремля, країни пострадянського простору не володіють державним суверенітетом.
Московська влада дозволила російської опозиції провести 21 вересня «Марш миру». Як розповів Рижков, головні вимоги «Маршу миру» – відмова від втручання у внутрішні справи сусідніх держав і використання російської армії за межами країни, а також вимога, щоб Росія проводила миролюбну зовнішню політику. «Коли ми говоримо «а» – що наші сусіди самостійні держави, то треба говорити і «б» – поважати їх право на самостійний вибір. За жодних обставин неможливе силове втручання, яке призводить до жертв», – наголошує російський політик. Рижков вважає: сьогоднішній курс Кремля припускає, що наступною після України жертвою російської агресивної політики може стати будь-яка сусідня країна. «Українська криза, як і грузинська 2008 року, показала, що Кремль, як і раніше, вважає пострадянський простір, за винятком Балтики, котра свого часу вступила до ЄС і НАТО, сферою своїх інтересів і готовий жорстко реагувати, коли та чи інша пострадянська країна намагатиметься проводити незалежну зовнішню політику – наприклад, візьме курс на євроінтеграцію або на зближення з НАТО. У цьому сенсі задані межі, заданий коридор можливостей для всіх країн, включно з Білоруссю. Це означає, що якщо в якийсь момент Білорусь вирішить розірвати союзницькі відносини з Москвою в межах союзної держави Росії та Білорусі, Митного союзу або Євразійського союзу, то це означатиме негайні санкції. Як мінімум – санкції економічні, як це зазвичай практикується, у вигляді заборони на ввезення продукції, митних бар’єрів, інших обмежень. У гіршому випадку – у вигляді політики дестабілізації або навіть збройних дій. У цьому сенсі українська криза – це ще одне підтвердження, що на думку Кремля країни пострадянського простору не володіють державним суверенітетом. У цьому сенсі доктрина Путіна нагадує доктрину Брежнєва, яка була представлена в 1968 році стосовно Чехословаччини. Сенс цих доктрин однаковий: країни, що входять в сферу впливу, не володіють в повному розумінні незалежністю і суверенітетом, і за спроби незалежної політики відразу караються», – зазначає Рижков. На думку Рижкова, те, що ми бачимо на Донбасі, – це гібридна війна: російське втручання очевидне, але навряд чи можна говорити про повномасштабне вторгнення. «Я б не став говорити про повномасштабне військове вторгнення – це був би перебір. Але для мене очевидно, що російські військові там були і є. Це визнав прем’єр-міністр «ДНР» Захарченко, коли сказав: так, серед нас є російські військові, від 4 до 6 тисяч – вони ніби перебувають у відпустці. Тому можна говорити про військову присутність Росії, але як це кваліфікувати – це дуже складне юридичне та правове питання», – вважає Рижков. Рижков впевнений, що сьогоднішній статус-кво на сході України, який ґрунтується на мінських домовленостях, збережеться на довгий час. З одного боку, каже політик, у Києва немає можливостей продовжувати військову операцію, з іншого боку – Москва також не може рухатися далі, тому що це викликає наступну хвилю санкцій. «Зараз обидві сторони зацікавлені в тому, щоб зберегти статус-кво. Для Києва це означатиме втрату контролю на час не тільки над Кримом, а й над частиною Донецької та Луганської областей. Для Москви це означатиме, що на сході України з’явиться чергова невизнана держава, черговий орієнтований на Москву сепаратистський анклав. Я, щоправда, не розумію, в чому тут вигода для Росії від створення все нових вогнищ напруженості, все нових гарячих точок. Я вважаю, що це безумство. Але, ймовірно, хтось у Кремлі вважає, що таке підкорення України вигідно для Росії», – відзначає Рижков. «Я думаю, що гаряча фаза війни закінчена і ситуація перейде у фазу замороженого конфлікту, який буде заважати відносинам Росії і України у всі найближчі роки і в цілому буде заважати ситуації з безпекою на сході Європи. Взагалі, це невдалий розвиток подій і для Росії, і для України, і для Білорусі, і в цілому для всієї Європи», – наголошує політик.