Учасники кліматичної конференції узгодили текст угоди про боротьбу з потеплінням
Конференція оголошена успішною, хоча всеосяжної угоди, яка б юридично зобов’язувала країни боротися з потеплінням, досягнуто не було.
Минулої суботи у Канкуні завершилася конференція ООН, присвячена проблемам зміни клімату. Після двох тижнів дискусій делегати зі 194 країн розробили текст угоди, яка містить чимало прогресивних кроків. Зокрема, було досягнуто домовленості щодо створення фонду, який має допомогти бідним націям боротися з наслідками глобального потепління. Документ підтримали усі країни, навіть ті, які викидають парникових газів найбільше – США і Китай, окрім Болівії. Посол цієї латиноамериканської країни заявив, що угода не достатньо далекосяжна. Але міністр закордонних справ Мексики Патріcія Еспіноза, яка головувала під час конференції, оголосила угоду прийнятою та закрила дебати. Захисники природи назвали зустріч у Канкуні успіхом. Утім, питання прийняття країнами юридичних зобов’язань з виконання угоди буде розглядатися лише під час наступної конференції ООН – у південноафриканському місті Дурбан. І експерти сумніваються, що цього вдасться досягти. «Я не думаю, що у Дурбані наступного року буде прийнято юридично зобов’язуючого документу. У нас не достатньо на це часу», – вважає У Чанхуа, директор екологічної організації «Великий Китай». За оцінкою експертів, аби досягти згоди усіх сторін, потрібно щонайменше два-три роки. «Ми всі маємо розуміти, що це може бути довгим процесом. Але це настільки критичне питання, що міжнародна громадськість має об’єднати свої зусилля», – переконує Чанхуа. Безперечно, зберегти планету хочуть усі. Але делегатам конференції треба переконати політиків та громадськість власних країн у тому, що ця домовленість принесе реальні плоди та не загальмує економічний розвиток. І конференція вже зазнає чимало критики. Молоді активісти екологічного руху звинувачують учасників конференції у тому, що текст угоди не вимагає від країн достатньо зусиль із запобігання наслідкам глобального потепління, таким чином наражаючи людство на небезпеку. Інші звертають увагу на те, що проведення самої конференції чимало коштує та завдає шкоди навколишньому середовищу. Хоча організатори спорудили вітрову турбіну неподалік місця проведення конференції, вона виробляє лише півтори мегават електроенергії, чого не достатньо для обслуговування величезних приміщень, де проживають та дебатують делегати. Британські журналісти підрахували, що під час двохтижневої конференції було використано більше енергії, ніж окремими африканськими країнами за цей же час. Британський лорд Крістофер Монктон обурений постійним охолодженням повітря у приміщеннях проведення конференції, яке він називає безглуздим марнотратством. Монктон – відомий скептик глобального потепління, який прибув до Мексики з групою таких же скептиків. Він вважає, що глобальне потепління – це змова з метою вивести мільярди доларів з національних бюджетів через бюрократичні канали ООН. «Це все заради того, аби вивести гроші багатих країн нібито на допомогу бідним націям через секретаріат комісії зі зміни клімату ООН», – переконаний лорд Моктон. Хоча скептики не мають ваги на подібних конференціях, вони мають вплив на багатьох політиків у власних країнах. Зокрема у Сполучених Штатах чимало конгресменів-республіканців, які з січня контролюватимуть Палату представників Конгресу США, не вірять, що зімни клімату є результатом діяльності людини. Утім, більшість науковців називають аргументи скептиків не серйозними і попереджають, що у людства залишилося не так багато часу, аби відвернути екологічну катастрофу, пов’язану зі зростанням температури на планеті.