Ігор Бардин про стипендії і ґранти для студентів у США та Канаді
Ексклюзивне інтерв’ю з директором Канадсько-української парламентської програми – Ігорем Бардином.
Завдяки Канадсько-українській парламентській програмі студенти з України, Грузії, Вірменії та Азербайджану мають можливість проходити інтернатуру у Парламенті Канади. Програма існує з 1990-го року. За цей час у ній взяли участь майже 700 студентів. Близько половини з них по закінченні програми отримували освіту за кордоном. У рамках нашої рубрики  наші читачі мали можливість поставити свої запитання директору Канадсько-української парламентської програми – . Публікуємо відповіді на деякі із них. Випускники Канадсько-української парламентської програми (далі КУПП – прим. ред.) беруть активну участь у її розвитку. Два найкращі інтерни кожного набору, запрошуються на наступний рік в якості координаторів. Вони забезпечують виконання плану програми, пропонують нові заходи і завдання, та опікуються виданням газети, яку готують інтерни (іноді видання газети триває і після завершення інтернатури). Газета поширюється серед депутатів парламенту, випускників програми та в мережі Інтернет через сайт www.katedra.org. Випускники програми також організували два комітети для зборку коштів, необхідних для продовження програми ще на 10 років. Окремі випускники програми також жертвували кошти. Таких людей поступово стає більше. У КУПП працюють волонтери. Ми не маємо ресурсів для того, щоб відслідковувати та аналізувати, чим займаються випускники програми після її закінчення. Аналіз реальної користі від їх роботи для економік Канади, України та США – значне зусилля. Для цього знадобилася б відповідна команда та ресурси. Можу сказати лише, що декілька наших випускників вели дослідження в галузі світової економіки. У нас немає бази даних цих досліджень, але наші випускники навчались на магістерських та докторських програмах в університетах Торонто, Університеті Макгілла, Гарварді, Оксфорді, Кембриджі, Паризькому університеті, Берлінському університеті, Університеті Бокконі та інших. Наприклад, один з випускників програми виступив автором книги про економіку пострадянської України разом із відомим дослідником Джефрі Саксом. Я підтримую зв'язок із багатьма випускниками програми. Ми також маємо спільну електронну розсилку. Один з випускників програми нині є народним депутатом. Декілька випускників балотувались на виборах до міських рад. КУПП не пов'язана із жодною політичною силою в Україні. Я конструктивно спілкуюсь із випускниками програми, які перебувають в Україні. Для мене це спілкування дуже важливе. Завдяки цьому я краще розумію, що відбувається в Україні. Сподіваюсь, що випускники, спілкуючись зі мною, краще розуміють події в Канаді. Я регулярно розповсюджую серед випускників статті західних видань про Україну. Зазвичай в Україні немає доступу до цієї інформації. Мені відомо лише про Університет ім.. Галлаудета для людей із вадами слуху. Багато американських університетів мають стипендії для людей з обмеженими можливостями. Раджу скористатись Інтернетом і дізнатися більше самотужки. Отримати спонсорську допомогу для того, щоб члени подружжя змогли бути разом – цілком можливо. Втім, на це питання може відповісти лише конкретне посольство. Наскільки мені відомо, нещодавно випускник КУПП, який навчався на магістратурі у США, отримав дозвіл запросити до себе дружину на час навчання. Ця пара вже повернулась до України. Нема єдиного сайту, який узагальнював би інформацію про стипендії для українців. Нема таких сайтів і для канадців. Зазвичай, канадські студенти обирають 2-3 університети в яких хотіли би навчатися та на їх сайтах дізнаються про стипендії на навчання. Також, багато канадських університетів щорічно публікують брошури, що перелічують всі наявні стипендії. Звичайно вони впорядковані відповідно до факультету, сфери досліджень та наукового ступеня. Думаю, українським посольствам варто було би підготувати перелік наявних стипендіальних можливостей. Це не проста справа, яка вимагає значних ресурсів. Відомі стипендіальні та грантові програми такі як Чівнінг, DAAD, Маски, Фулбрайт добре відомі в Україні. Інформація про них доступна в посольствах та багатьох українських університетах. Для того щоб в усьому розібратись, вам потрібен лише час. Є чимало стипендій/грантів для істориків на рівні магістерських та докторських програм. У разі проходження відбору, студенти не лише не оплачують навчання, але і отримують платню, працюючи як асистенти викладачів. У Канаді немає цілого факультету, який займався би україністикою. Але хороші програми є в Університеті Альберти (University of Alberta’s Canadian Institute of Ukrainian Studies) та в Університеті Грант Макуон (Grant MacEwan University Ukrainian studies). Також варто згадати кафедру україністики в Університеті Торонто та Факультет слов’янської філології в Торонто, Університет Манітоби, Університет Саскачевану та ін. Мені важко відповісти на це запитання. Можливо, що керівникам бізнесу або урядовцям вигідніше винаймати дешевшу робочу силу… Китай, наприклад, відправив закордон мільйон студентів. Більше половини повернулись до Китаю. Вони трансформували економіку і сприяли її розвитку протягом кількох десятків років. Нинішня влада України – продукт старої радянської освітньої системи. Вони не навчені самостійно працювати на благо суспільства. Їм зручніше виконувати вказівки згори. Не існує єдиного джерела інформацію про стипендії для канадських та американських студентів. Багато сайтів надають таку інформацію. Майте на увазі, якщо у вас простять гроші за інформацію про навчання – вірогідно вас намагаються ошукати. Кожен канадський та американських університет має власний добре упорядкований перелік стипендій. Оберіть університет і напишіть до нього запит, а ще краще – прогляньте сайт університету. Це можливо, якщо достатня кількість членів Українського інституту Америки прийме рішення змінити мандат інституту та продати будівлю, щоб створити фонд підтримки українських студентів. Втім, ймовірно, засновники та спонсори інституту хотіли б, щоб він зберіг будівлю в престижному районі Нью-Йорка. Нинішні керівники інститут не відступають від цієї місії. Інститут – не єдине майно української громади, що могло би бути використане з більшою користю. Втім для того, щоб переконати в цьому нинішніх кураторів-опікунів, знадобляться колосальні зусилля. Речі лишаються такими як є, тому що люди схильні до консерватизму, вони можуть змінити свою думку лише під дією сильних аргументів. У Канаді є так звана Служба головного аудитора. Цей посадовець працює на уряд і має відповідний бюджет та людський ресурс для моніторингу витрат у кожному державному департаменті. Головний аудитор, які і судді, є незалежними від уряду. Щорічно Головний аудитор звітує про зловживання та нецільове використання бюджетних коштів з боку урядових департаментів та представників влади. Доповідь Головного аудитора широко висвітлюється в канадських ЗМІ. Звісно ж уряд намагається вести державні справи якомога краще, але незважаючи на це, трапляються випадки зловживання та нецільового використання бюджетних коштів. Завдяки їх висвітленню у ЗМІ, громадяни можуть вирішити за кого їм голосувати на наступних виборах. На Заході відсутня традиція побудови монолітних організацій. Кожна західна освітня організація пишається власними традиціями, випускниками, своїми Нобелівськими лауреатами, дослідницькими факультетами, відкриттями – особливо, якщо її співробітники багато публікуються та визнані на міжнародному рівні в академічних та не академічних колах. Випускники кожного університету заохочуються робити пожертви та користь своєї Альма Матер. Університети також змагаються за гранти на проведення досліджень та гранти на побудову нових будівель та розширення сфери досліджень. Створення єдиної монолітної організації не спростило б залучення коштів для українських університетів. Не всі українські університети однакові. Деякі досі говорять мовою Радянської імперії, російською, а інші – не варті допомоги з боку канадців. Лише власне прагнення до вдосконалення збільшує шанси університету на отримання допомоги від Заходу. Розвиток у цьому напрямку – дуже здорова тенденція. Особливо з огляду на те, що чинний уряд, здається, не розуміє важливості університетів та їх автономії. Я не можу коментувати діяльність українського дипломатичного корпусу. Втім, українські дипломати в Канаді не раз надавали допомогу та радо спілкувалися із українськими студентами в Канаді. Нинішній посол України в Канаді Ігор Осташ неодноразово надавав приміщення посольства для заходів у рамках КУПП та заходів організованих діаспорою. Я вважаю, що студенту, який прибуває до іншої країни для навчання, варто зв’язатись із посольством України та отримати консультацію. Українським посольствам варто встановити зв’язки із університетами популярними серед українських студентів, а також університетськими мережами та міжнародними студентськими центрами. Так українські представництва могли би дати сигнал, що вони хочуть бути корисні українським студентам за кордоном. У Канаді та США діаспора щедро підтримує численні проекти. Нажаль, проектів було забагато, серед них не виділялись більш та менш пріоритетні. Ми не можемо казати донорам, кому їм варто давати гроші. Я вважаю, що в 1991-му діаспорта втратила можливість допомогти Батьківщині в найважливішій сфері, а саме – не змогла показати молоді та молодшому поколінню, як працює нормальна демократична держава, що таке верховенство права, незалежність судової системи, що таке щоденне життя громадянського суспільства та наскільки важливу роль грає волонтерство в його житті. У 1991-му жоден депутат у Парламенті України не мав уявлення про демократичне урядування, вони ж бо всі були продуктом радянської системи. У школах та університетах не було викладачів, які могли би дати учням – вже незалежної країни – розуміння тощо, що таке права та обов’язки громадянина у західних демократіях. Здається, що українці в більшості чекали поки хтось приведе їх до добробуту. 2004-го українці вийшли із фази очікування і довели, що готові до змін, але їх лідери підвели їх. Фінансування українських проектів і справді зменшилось. Частково, це відбувається тому, що покоління українців народжених в Україні, тих, хто відчував зв'язок із нею – просто вимирає. Молодше покоління канадських українців не має тісного зв’язку з Україною, звідси і зменшення фінансової підтримки. Скажімо, ні Пласт ні СУМ не займаються культурою та танцями. Обидві ці організації плекають українське коріння, і обидві зараз відчувають відтік членів та зменшення фінансування. Водночас фольклорні танцювальні групи в певних частинах Канади процвітають. Так відбувається тому, що вони задовольняють потреби місцевих громад і через це мають підтримку з їх боку. Для того щоб потужні організації, такі як Фундація Шевченка в Канаді, змінили акценти і стали надавати підтримку українським проектам, в мисленні їх керівників мають відбутися серйозні зміни. Не є секретом, що потрібно для того, щоб студенти, які отримали освіту за кордоном, повернулись в Україну. В Україні всього-на-всього треба створити суспільство та умови праці як у Західній Європі. Треба підсилити українські університети, наблизивши принципи їх роботи до західних університетів. Потрібно, щоб в Україні визнавались наукові ступні отримані за кордоном. Треба відмовитись із радянських моделей в освіті та розвивати зв’язки з європейським інституціями. Пріоритетним напрямком співпраці має стати Європа, а не Росія. Ну і найголовніше – треба обрати уряд освічених та патріотичних громадян. На перший погляд, це дуже складна задача, але нічого недосяжного немає. Для початку варто всім ходити на вибори. Питання щодо віз треба з’ясовувати у консульському відділі посольства Канади в Києві. Що стосується музичної освіти, раджу пошукати в Інтернеті інформацію про Університет Західного Онтаріо в місті Лондон, провінції Онтаріо. Там шукайте Don Wright School of Music. Наш фонд створив стипендію «Daria Telizyn Scholarship in Classical Piano». Її можуть отримати студенти з України. Здається, досі на неї не претендував жоден студент з України, хоча ми просили багато університетів та консерваторій в Україні поширити інформацію про цю стипендію. Розмір стипендії не достатній, щоб забезпечити перебування студента з України в Канаді, втім вигравши цю стипендію, можна отримати доступ до інших стипендіальних можливостей, які зможуть забезпечити навчання українського студента в Don Wright School of Music.