Jamesu “Mr. Superharp” Cottonu naslov albuma “Giant” savršeno odgovara
Album "Giant" posvećen je uspomeni na Koko Taylor, ali obilježava i Cottonovih 66 godina profesionalnog bavljenja bluesom
Blues usnoharmonikaš James Cotton posvećuje svoj novi album “Giant” uspomeni na Koko Taylor, ali obilježava njime i svojih 66 godina profesionalnog bavljenja bluesom Jamesa Cottona nije potrebno posebno predstavljati čak ni povremenim ljubiteljima bluesa – Cotton je legenda, ”Mr. Superharp” štovateljima diljem svijeta. Zajedno sa Sonny Boy Williamsonom i Little Walterom, Cotton, rođen u Delti 1935., bio je ključan u definiranju uloge i mjesta usne harmonike u suvremenom bluesu. Sonny Boy Williamson je Cottona i uzeo pod svoje kad je ovome bilo tek devet godina, neposredno nakon što je ostao bez oba roditelja, i Cotton će s Williamsonom živjeti, svirati i putovati šest godina. Sâm Cotton odavno je dostigao vlastiti legendarni status kao jedan od najboljih usnoharmonikaša svih vremena. Sedamdesetpetogodišnji Cotton jedan je od zadnjih Chicago originala. Prvu na albumu – “Buried Alive In the Blues” – napisao je Nick Gravenitis za Janis Joplin. Ona se i nalazi na njenom zadnjem albumu “Pearl,” ali samo kao instrumentalna, jer Janis je umrla večer prije snimanja vokala... Vrijeme i bolest – rak grla sredinom 90-ih godina - uzeli su svoj danak kod Cottona, izgubio je glas, i u “Buried Alive,” kao i većini drugih, vokal je njegova gitarista Slama Allena. Ali Cottonova svirka na usnoj nije ništa izgubila s godinama, ostaje jednako snažna... Od 12 pjesama na albumu, četiri su Cottonova originala, dvije napisane u suradnji s gitaristom Allenom, ostale su “coveri” – sve besmrtni standardi: među njima klasik Jimmyja Rodgersa “That’s Alright,” zatim “Since I Met You, Baby,” Joe Huntera (poznata, inače, iz repertoara B. B. Kinga), i čak tri Cottonovog bivšeg bossa i mentora Muddyja Watersa. “Sad, Sad Day” je jedna... Cotton je bio član Muddy Waters Blues Banda punih 12 godina. Kad je, 1966., napustio Watersa i započeo solo-karijeru, Cotton je, u desetljećima koja su uslijedila, dva puta bio nominiran za Grammyja, godine 1996. i dobio jednoga, i snimao za niz diskografskih kuća – Verve, Telarc, Buddah, Alligator Records; ovoj zadnjoj se i vratio za snimanje “Gianta.” Dvije na njemu su instrumentalne, obje originali Jamesa Cottona. Jednom od njih, veličanstvenom elegijom na usnoj, “Mr. Superharp” zatvara album - “Blues for Koko,” njegov hommage “Kraljici bluesa” Koko Taylor, koja je umrla prije godinu dana. Naslov Cottonova albuma savršeno odgovara obadvoma, i Koko i James ostaju dva diva...