Xinjiang 2009. - kao Kazahstan 1986?
Stručnjak za Srednju Aziju Paul Goble uočava sličnost između sovjetskog pokušaja rusifikacije Kazahstana i pokušaja da se Ujgurima u Xi
Etnicke napetosti u zapadnoj Kini,u pokrajini Xinjiang, dovele su, petog lipnja, do provale nasilja izmedjumuslimanske manjine Ujgura i vecinskog naroda Han, sa zrtvama na objestrane. Pravi broj zrtava, ranjenih ipoginulih – prema sluzbenim vladinim izvjestajima, poginule su 192 osobe –predmet je rasprava. Na tu i druge temeJudith Latham je za Glas Amerike razgovarala s regionalnim novinarima inovinskim analiticarima. Mnogi zapadni novinari i novinski analiticaribili su zateceni izbijanjem etnickih sukoba izmedju vise stotina Ujgura ikineskog stanovnistva Urumquija, glavnog grada pokrajine Xinjiang. Prosvjednici su zahtjevali punu istraguincidenta do kojega je doslo u tvornici igracaka u jednom drugom dijelu Kine,sukoba izmedju kineskih i ujgurskih radnika u kojima je poginulo dvojeUjgura. Iz zasad jos nejasnih razloga,prosvjedi su se prosirili i izmakli kontroli. Strucnjak za euroazijska pitanja Peter Goble autor je mnogih knjiga iclanaka o etnickim i vjerskim manjinama podrucja. On kaze da nije ni najmanje iznenadjenizbijanjem etnickog sukoba jer, po njegovim rijecima, pokrajina Xinjiang, nekockvazinezavisna turkijska republika Ujgura, postala je etnicki raznolikija ikompleksnija jednom kad su Kinezi poceli ulaziti u to podrucje. "Po kineskojokupaciji 1949. godine slijedilo je prisilno naseljavanje velikog broja Hanstanovnika; Ujguri i druge turkijskeskupine, koje su, 1949., cinile izmedju 70 i 90 posto ukupnog stanovnistva,sada cine samo 30 do 40 posto. Ono stoje, po mojem misljenju, dovelo do bijesa, prvo, a onda i do incidenta utvornici igracaka i do nedavnih nasilnih prosvjeda, bila je odluka kineskevlade da unistene budu povijesne cetvrti gradova u kojim su Ujguri i drugeturkijske skupine zivjeli puno stoljece i da na njihovom mjestu podignestambene nebodere u kineskom stilu. Toje bilo shvaceno samo kao jos jedan korak ka eliminaciji ujgurske kulture. Na podrucju bivseg Sovjetskog Saveza, kaze PaulGoble, vlada veliko zanimanje za nacine na koje kineska vlada pokusava pokoritisvoju muslimansku manjinu u Xinjiangu: "Neki od najtemeljitijih ruskih komentara na zbivanjau Istocnom Turkistanu, kako jos zovu kinesku pokrajinu Xinjiang, ukazuju naslicnosti sa zbivanjima u Kazahstanu, u prosincu 1986. godine. Nastojanja da se Kazahstan tada na brzinu 'rusificira' i pokusaji da se u Xinjiangu sada nametne kineska, Han dominacija,to je paralela povucena u tim komentarima. Ruska je vlada podrzala pokusaje Beijinga u gusenju pobune Ujgura, kakou izjavama ruskog Ministarstva vanjskih poslova tako i putem zajednickedeklaracije Sangajske organizacije za suradnju." Tu organizaciju cine Rusija, Kina i cetiri odpet srednjeazijskih drzava nastalih raspadom Sovjetskog Saveza. Medjunarodni mediji, istice Paul Goble, nemoraju se vise oslanjati iskljucivo na sluzbenu kinesku novinsku agencijuXinhua, za informacije o gusenju nedavnih nemira u gradovima Urumqiju iKashgaru: "Danas postoji niz alternativa. Prilicno velike ujgurske zajednice u SrednjojAziji, u Kazahstanu, Uzbekistanu i Kirgistanu, koje su u stalnom kontaktu, putemtelefona, pisama ili susreta, s onima u Urumqiju i Kashgaru. Drugo, za mnoge postoji i Internet. Mnogi se Ujguri njime sluze." Indijski novinar Jehangir Pocha, koji jegodinama izvjestavao za Boston Globe iz Beijinga, kaze da su zahvaljujuci mobilnimtelefonima, Twitteru i drugim novimtehnologijama - kineska i, primjerice,iranska vlada bile samo djelomicno uspjesne u sprecavanju sirenja i drugihverzija onoga sto se zbivalo tijekom prosvjeda u Teheranu ili sukoba uXinjiangu. Svjetski su mediji, dodajeon, informacije prosirili unatoc cinjenici da vlade u Beijingu i Teheranu idalje drze cvrstu kontrolu nad medijima unutar granica svojih zemalja: "Takve informacije nije vise moguce zadrzati. Zato je vlada ovaj put i bila nesto manjerestriktivna nego sto je to bila u proslosti jer shvaca da bi u izvjesnomtrenutku mogla izgledati smijesno i glupo. Stoga je cak dovela strane novinare u Xinjiang, osigurala za njihhotelske sobe, bila nesto otvorenija i iskrenija." Jehangir Pocha, danas suvlasnik i direktorjedne televizijske postaje u New Delhiju, kaze da se mogu povuci neke paraleleizmedju situacije u kojoj su se danas nasli Ujguri s onom Tibetanaca cija jebrojna zajednica u egzilu utociste nasla na sjeveru Indije, kamo je i DalaiLama pobjegao prije gotovo 60 godina: "I jedni i drugi, i Ujguri i Tibetanci,smatraju da su u Kinu bili apsorbirani manje-vise protiv njihove volje. Problem Tibetanaca, medjutim, vrlo je dobropoznat Zapadu gdje su za svoju stvar privukli veliku podrsku i punosimpatija. Ujgurski je problem manjepoznat. Po tome se dvije skupine razlikuju. I po tome sto Tibetanci zele autonomijusluzbeno, dok Ujguri, iako kazu da zele autonomiju, ono sto doista zele jenezavisnost od Kine." S druge strane, malo je onih, istice JehangirPocha, koji gaje iluzije da ce Beijing u doglednoj buducnosti moci kontrolirati nekineske manjine koje zive napodrucju Kine. Unatoc tome, dodaje on,zapadne vlade i mediji moraju i mogu drzati polozaj Ujgura u Kini u zaristusvjetske scene.