Spomen Mili Budaku - nastavak 'rata simbolima' (30/8/04) - 2004-08-29
Taj rat već dvadesetak godina iscrpljuje hrvatsku javnost, a pozornost skreće s pravih, životnih problema - tvrdi Vjekoslav Perica, pov
Nedavno uklanjanje spomenika ustaškom doglavniku Mili Budaku hrvatska je vlada objasnila – među ostalim – i činjenicom da “spomenik šteti ugledu i interesima zemlje”. Predsjednik države je rekao da je “spomenik Budaku morao biti uklonjen.” Biskup iz Gospića izrazio je razumijevanje za ovu – kako je rekao – “političku odluku vlade”. Obrazloženja zbog čega se morao ukloniti spomenik Mili Budaku za Glas Amerike komentira Vjekoslav Perica, profesor povijesti na Sveučilištu Utah, u Salt Lake Cityju. Neka objašnjenja koja su pratila uklanjanje spomenika nameću dojam da bi spomenik Mili Budaku, potpisniku rasnih zakona iz 1941, u Hrvatskoj možda i bio toleriran – u slučaju da Hrvatska ne želi ući u Europsku uniju. Ovako, natjerana izvana, morala je popustiti. : Ja mislim da je tu politiku vodio još Franjo Tuđman, kad je promijenio onih par naslova u svojoj knjizi, pa ju je tako preuredio za vanjsku upotrebu, a zapravo smo svi znali da on misli isto kao i prije. Vjekoslav Perica, profesor povijesti na Sveučilištu Utah, smatra da podizanje i uklanjanje spomenika Mili Budaku predstavlja nastavak “rata simbolima i mitovima iz prošlosti”. Kaže da taj rat “već dvadesetak godina iscrpljuje hrvatsku javnost, a pozornost skreće s pravih, životnih problema”. Našeg sugovornika inače nije iznenadio izvjesni moralni relativizam nekih čelnika katoličke crkve u Hrvatskoj, kada je u pitanju Mile Budak, čovjek koji je 1941. potpisao zakonski temelj za likvidaciju stotina tisuća ljudi, samo zbog toga što su bili druge vjere. Vjekoslav Perica komentira izjavu gospićko-senjskog biskupa Mile Bogovića koji je rekao da “ako bismo tražili da oni kojima je podignut spomenik budu bez svake ljage, porušili bi većinu naših spomenika.” : Mi smo se na takve uopćene stvari, odnosno na izbjegavanje jasnih moralnih prosudbi, navikli kada govorimo o našoj crkvi, ovdje u Hrvatskoj. Ja se uvijek pitam, kako to da se njezino vodstvo toliko razlikuje od pape Ivana Pavla drugog koji je mnogo puta, javno, govorio o zločinima u ime crkve i vjere. I pokajao se, i tražio je oprost. Kako to da je papa to mogao učiniti, a da nitko ovdje, u crkvi u Hrvatskoj, nije slijedio njegov primjer? Ja ne mislim da bi crkva od toga imala štete, mislim da bi crkva od toga imala koristi. Vjekoslav Perica smatra da razlog takvog ponašanja crkve u Hrvatskoj treba potražiti u činjenici da za većinu ljudi u crkvi, naročito klera, “rat još uvijek traje”. : Kad pogledate Glas Koncila, on vam jako sliči onom glasilu Jehovinih svjedoka, listu ‘Kula stražara’. To su ljudi koji misle da se sprema nekakav Armagedon, rat između dobra i zla; sebe vide na strani dobra, u borbi protiv zla. Jedan ogroman broj ljudi u crkvi misli da rat protiv komunizma, kao i ovi balkanski ratovi, da to i dalje traje, i da ukoliko popusti taj jedan njihov intenzitet, to njihovo ratoborno ponašanje, da će se dogoditi nekakva velika tragedija. Jednostavno mi se čini da se crkva u Hrvatskoj ne može prilagoditi miru, da ne može biti optimistična, da ne može pomoći društvu da postane normalno. Međutim, barem prema pisanju hrvatskog tiska, stanovnici Svetog Roka u Lici ponosni su na Milu Budaka, koji je tamo rođen i nezadovoljni su što je spomenik uklonjen. Crkva vjerojatno svoje ponašanje objašnjava i osjećajima vjernika? : Pa znate šta, crkva se sastoji od klera i od vjernika. Postoji jedna populistička struja, rekao bih da je to većina, koja je rigidna i ostaje nacionalistička. Nje se mi svi koji vani živimo, koji smo Hrvati i katolici u kulturnom smislu, počinjemo vrlo često i sramiti, kada nas pitaju o ovakvim ekscesima crkvenih ljudi. Međutim, trebamo znati da od početka devedesetih u crkvi nastaje i jedan interesantan liberalni pokret, liberalnih katolika, većinom laika. On nije masovan, ali je učinio važne stvari i pokazao je da postoji i drugačija crkva u Hrvatskoj. Vjekoslav Perica na Sveučilištu Utah predaje povijest Istočne Europe. On je autor knjige “Balkanski idoli – vjera i nacionalizam u državama bivše Jugoslavije”, koju je 2002. godine objavio Oxford University Press.