Milijunska vojska - najopasnije oružje Pyongyanga (21/01/03) - 2003-01-21
Iako Amerika najviše brine o sjevernokorejskom nuklearnom arsenalu, neki vojni stručnjaci upozoravaju da najveća opasnost prijeti od ko
Iako Sjedinjene Države najviše brinu o sjevernokorejskom nuklearnom naoružanju, neki vojni stručnjaci upozoravaju da najviše treba strahovati od konvencionalnih, kopnenih snaga te zemlje. Iako vojni analitičari ne misle da bi do sukoba moglo doći uskoro, oni upozoravaju da bi rat sa Sjevernom Korejom imao katastrofalne posljedice. Glavni grad Južne Koreje, Seul, vrlo je blizu granice sa Sjevernom Korejom. Granicu brani teško topništvo, s obje strane linije. Ako dođe do rata, sjevernokorejske granate mogle bi zasuti 10-milijunski Seul u roku od nekoliko minuta nakon početka sukoba. Situaciju objašnjava Robert Einhorn, stručnjak za Aziju koji radi u Centru za strateška i međunarodna istraživanja, ovdje u Washingtonu. "Sjeverna Koreja je uz granicu postavila tisuće artiljerskih oruđa samo kako bi imala stratešku prednost pred Južnom Korejom, kako bi je mogla zastrašivati. Upravo te konvencionalne snage predstavljaju smrtnu ucjenu za našeg saveznika, Južnu Koreju." Napetosti na korejskom poluotoku porasle su od listopada, kada je Sjeverna Koreja priznala da razvija nuklearni program, što predstavlja kršenje njezinih međunarodnih obveza. Iako Sjeverna Koreja posjeduje – kako mnogi procjenjuju – dvije nuklearne bombe, opasnost najviše prijeti od sjevernokorejskog topništva i pješaštva, koje broji oko milijun vojnika. Za razliku od Sjeverne, Južna Koreja ima oružane snage koje broje ukupno 700 tisuća vojnika. Seul raspolaže i sa manje topova, tenkova i zrakoplova od sjevernog susjeda. Međutim, južnokorejsko je naoružanje bolje kvalitete, a i zemlja je mnogo bogatija. Osim toga, Južna Koreja ima snažnog saveznika – Sjedinjene Države. Američke postrojbe već oko pola stoljeća čuvaju granicu sa Sjevernom Korejom – s oko 37 tisuća vojnika. Međutim, ako Sjeverna Koreja napadne, ove su američke snage prilično neznatne – tvrdi analitičar Charles Hyman, urednik britanskog vojnog časopisa . "Američke su snage tamo, u izvjesnom smislu, u položaju taoca. One su simbol američke podrške, namjenjen vladi Južne Koreje. Međutim, ako bi došlo do sukoba, Amerikanci bi vrlo brzo odgovorili na napad - radi spašavanja vlastitih vojnika, a i zbog obrane saveznika, Južne Koreje." U roku od nekoliko sati, Sjedinjene Države bi iz obližnjih baza mogle dovesti znatna pojačanja. Međutim, glavni grad Seul bio bi vjerojatno razrušen već u prvim satima napada – baš zbog toga što je toliko blizu državne granice. Tako je bilo i 1950. godine, kada je Sjeverna Koreja napala Južnu. Sjever više ne može računati na “faktor iznenađenja”, kao što je to bilo prije pedeset godina, tvrdi Charles Hyman. "Sjevernokorejska logistika, koja bi zajamčila iznenadan napad na jug, danas jednostavno više ne postoji. Ona je potpuno pod nadzorom američkog ratnog zrakoplovstva, dalekometnih raketa kao i topništva dalekog dometa. Faktor iznenađenja više ne postoji." Adam Ward, stručnjak za Istočnu Aziju u londonskom Institutu za strateške studije upozorava da ipak treba biti oprezan jer je “Pyongyang uvijek spreman na provokaciju.” Postoji mogućnost izoliranog raketnog napada, sukoba na moru ili pak ubacivanja diverzanata. Većina zapadnih vojnih stručnjaka slaže se da bi u slučaju sukoba Sjeverna Koreja bila gubitnik. Međutim, prije no što bi se to dogodilo, broj žrtava u Južnoj Koreji mogao bi se popeti na milijun.