A što ako se u Iraku uopće ne pronađe oružje za masovno uništavanje? (9/4/03) - 2003-04-09
Rat bi mogao biti gotov i prije nego što bude pronađen njegov uzrok
"Christian Science Monitor" pozornost jutros posvećuje sljedećoj temi i ujedno pitanju: "A, što ako se u Iraku uopće ne pronađe oružje za masovno uništavanje i hoće li to imati efekta na svjetsko mnijenje? U objašnjenju stoji: "Dok se koalicijske snage bliže pobjedi u Iraku, sučeljavaju se s neočekivanim i moguće neugodnim scenarijem - rat može biti i gotov prije nego se pronađe uzrok njegova otpočinjenja - oružje za masovno uništavanje. Nakon tri tjedna invazije ono što je pronađeno može se pokazati da je ništa drugo do – pesticid! Američka vlada poručuje – tražit ćemo detaljno kada situacija u Iraku bude sigurnija" - piše "Christian Science Monitor". U mnoštvu priloga o ratu u Iraku iz "Washington Posta" izdvajamo članak koji govori o Iračanima iz Basre koji su bili mučeni pod režimom Saddama Husseina. “Adnan Shaker je podigao svoju majicu kako bi pokazao nekoliko ožiljaka koji presijecaju njegova prsa. Okrenuo se da pokaže i ožiljke od gašenja cigareta na njegovim leđima. Na desnoj ruci su mu ozlijeđena dva prsta, koja uopće ne može koristiti. Dograbio je električnu žicu, zakačenu za strop ćelije u kojoj je boravio do prije nekoliko dana, te je pokazao kako su mu tamničari vezali ruke iza leđa kada su ga mučili strujnim šokovima. Zločin koji je navodno počinio Adnan Shaker je sudjelovanje u šiitskom ustanku prije četiri godine, u ustanku podignutom protiv Saddamove stranke Baath, u kojoj dominiraju muslimani-suniti. Nakon uhićenja nije priznao da je sudjelovao u ustanku, pa je optužen za krađu jedne vreće brašna, što je bilo dovoljno da bude podvrgnut mučenju. Dva dana nakon što su britanske snage zauzele Basru, Adnan Shaker se, zajedno s bivšim zatvorenicima, vratio u zatvor kako bi proslavio svoju slobodu i ispričao svoju priču svima koji su htjeli slušati. Pregled američkog dnevnog tiska okončavamo člankom iz "New York Timesa" pod naslovom - "Ples s Wolfowitzom" - iz pera Maureen Dowd, koja kaže: “Veliko pitanje oko ovog rata je bilo – koliko krvi Amerikanci mogu podnijeti? Donald Rumsfeld i Dick Cheney bili su odlučni izvesti Ameriku iz njene post-vijestnamske i post-somalijske osjetljivosti prema uporabi sile i žrtvama, promjenom kulture koja treba prihvatiti rat kao prirodni dio uloge jedine super-sile u svijetu. "Ankete pokazuju" - piše autorica - "da su do sada bili uspješni. Wolfowitz od Arabije, kako u Washingtonu zovu Paula Wolfowitza, zamjenika ministra obrane, koji se smatra vodećim “jastrebom” u Pentagonu, gostujući prije nekoliko dana u nekoliko televizijskih emisija, pokazao je da su s ulaskom prvog američkog tenka u Bagdad vizije napada na Damask zaplesale u jastrebovim rukama. U emisiji “Meet the Press” – doministar Wolfowitz je rekao: ”I u Siriji će biti promjena” – a njegov dobar prijatelji i bivši direktor CIA-e James Woolsey je naglasio da bi u namjeri da izmjene Srednji istok Sjedinjene Države trebale provesti godine, a možda i desetljeća vodeći četvrti svjetski rat. On računa, naime, da je hladni rat bio treći svjetski rat. “Pobjeda u Iraku zaista će biti istinski povijesni događaj, ali bit će krajnje neshvatljivo i opasno ukoliko administracija predsjednika Busha pretvori Ameriku u starogrčku Spartu” – stoji na kraju članka Maureen Dowd u "New York Timesu."