Što sa svećenicima-pedofilima? (10/6/02) - 2002-06-10
Pred sastanak Biskupske konferencije SAD, američki tisak analizira predložene mjere koje bi trebale spriječiti seksualne skandale
U Dallasu uskoro počinje sastanak Biskupske konferencije Sjedinjenih Država, na kojem će vodstvo Katoličke crkve predstaviti mjere koje će se primjenjivati u budućim slučajevima seksualnog napastvovanja od strane svećenika. Podsjetimo, posljednjih je mjeseci u Americi, uglavnom za pedofiliju, izneseno na stotine optužbi protiv katoličkih svećenika. Crkva je oštro kritizirana zbog pokušaja da se skandali zataškaju. Evo kako nove, oštrije mjere protiv seksualnih napasnika u svećenićkim redovima, komentiraju uvodničari i komentatori američkih dnevnika te jedan kardinal Katoličke crkve. Uvodničar dnevnika nabraja predložene mjere: prvo – crkva priznaje da napastvovanje djece i mladih od svećenika nije samo nemoralna pojava već i zločin. Od katoličkih se župa traži da svaku s tim povezanu optužbu prijave državnim vlastima, te da surađuju s istragom. Za razliku od prijašnjih slučajeva, žrtve odnosno njihovi roditelji bit će informirani od strane crkvenih vlasti o njihovom pravu da pedofiliju prijave policiji. Uz sve to, uvela bi se takozvana “politika nulte tolerancije”, prema kojoj bi odmah nakon prvog dokazanog slučaja pedofilije počinitelj bio uklanjan iz svećenićkih redova. Ako ove mjere Biskupska konferencija i usvoji, bila bi to pravilna odluka – smatra uvodničar washingtonskog dnevnika. “To će ublažiti očitu napetost koja postoji između svećenstva i vjernika, kao i Katoličke crkve i društva općenito. Šteta je što je ovakva, odlučnija politika definirana tek nakon što je izbila kriza bez presedana, koja je zaprijetila moralnom vodstvu katoličkih biskupa.” Dnevnik objavljuje članak kardinala Avery Dullesa, profesora teologije na Sveučilištu Fordham. On upozorava da bi drakonske kazne – koje zahtjevaju mnogi srditi vjernici – možda mogle biti, kako kaže, “odveć jednostavan pristup problemu.” Na primjer, treba li iz crkve uklanjati svećenike samo zbog toga što ih je netko, bez dokaza, optužio – a oni tvrde da su nevini? Osim toga, kako definirati napastvovanje – je li to samo seksualna aktivnost, ili se pod to mogu podvesti i određene riječi ili geste, koje netko može smatrati neprimjerenima, a netko ne? Kardinal Avery Dulles također navodi katoličko načelo da svatko tko je zaređen za svećenika, ostaje svećenik do kraja života. “Nije li bolje da se Crkva pobrine za svećenike koji se zgriješili, da ih recimo pošalje u samostan, umjesto da ih izbacuje?” – pita se kardinal Avery, “dodajući da samim izbacivanjem pedofila iz svećenićkih redova društvo ne postaje nimalo sigurnije.” Uglavnom, “biskupi žele da američka javnost uvidi da crkva poduzima hrabre i odlučne mjere. Međutim” – upozorava kardinal Avery – “treba postupati mudro i ne treba usvajati mjere koje će Vatikan potom – iz teoloških razloga - morati poništavati.” Novinski komentator Charles Krauthammer, čije članke redovito objavljuju desetine američkih dnevnika, smatra da u ovoj krizi Katolička crkva nije ispunila svoju građansku dužnost. U oštroj kritici dugogodišnjeg crkvina zataškavanja seksualnih skandala, gospodin Krauthammer posebno se osvrće na izjave katoličkih čelnika prema kojima je pedofilija “bolest i grijeh.” Zašto ne i – zločin?, pita se Charles Krauthammer. Iz ove činjenice on zaključuje da je Katolička crkva djelovala u skladu s “vlastitom iluzijom da funkcionira u izolaciji, neovisno od društva koje je okružuje.” “Nije poštovano temeljno načelo prema kojem se kazneno djelo treba prijaviti policiji. Zbog toga, javnost je najviše zainteresirana kako će se crkva u budućnosti postaviti prema pedofiliji kao kršenju zakona? Odnos prema prema pedofilima kao osobama – kojih ima u svim društvenim slojevma, u svim vjerskim grupama – stvar je same crkve” – piše u listu Charles Krauthammer.