Studs Terkel: "Nada umire posljednja" (11/1/04) - 2004-01-10
Zbirka razgovora u kojima sugovornici slavnom novinaru otkrivaju koju ulogu igra nada u njihovim životima
Studs Terkel, dugogodišnji radijski voditelj iz Chicaga, autor je brojnih knjiga i stručnjak za usmenu povijest. U svojim prethodnim djelima razgovarao je s raznim ljudima o njihovim poslovima, iskustvima iz rata i financijskim problemima. Međutim, u najnovijoj knjizi, ovaj dobitnik Pulitzerove nagrade okrenuo se nadi. U nizu razgovora sa slavnim i manje slavnim ljudima, raspitivao se o ulozi koju nada igra u njihovim životima. Iz tih razgovora izrasla je knjiga "Hope Dies Last – Nada umire posljednja – Kako sačuvati vjeru u teškim vremenima". U razgovoru za "Glas Amerike", 91-godišnji pisac kazao je da je došao u životnu dob kada se treba – usredotočiti na nadu. Studs Terkel kaže da živimo u čudnim vremenima, punim nesnalaženja i straha. U tim su previranjima, dodaje, mnogi izgubili nadu u promjene. "Sjetio sam se izreke koju sam prije mnogo godina čuo od jedne meksičke seljanke. Na španjolskom glasi "La esperanza muere ultimo" – nada umire posljednja. Tijekom godina, uvijek je bilo ljudi - danas bismo ih nazvali aktivistima – koji su se zalagali za razne ciljeve. Takvi idealisti, uvijek puni nade, izgradili su našu zemlju. Sjetimo se, na primjer, abolicionista, koji su se borili za ukidanje ropstva. Za to su skupo platili, često svojim životima," objašnjava. Takve ljude Studs Terkel naziva "proročanskom manjinom". U svojoj knjizi "Nada umire posljednja" razgovarao je s aktivistima iz raznih generacija, s mirovnim prosvjednicima, s ilegalnim useljenicima iz Južne Amerike, s bivšim zatvorenicima i političarima. Kako kaže, svi oni imaju nešto zajedničko. To je nada i pripadanje zajednici. Oni vjeruju da svojim aktivnostima u zajednici mogu nešto promijeniti na bolje i ne strahuju da će time izgubiti svoj identitet. Studs Terkel u svojoj knjizi također piše da su ga se, dok je bio dijete, duboko dojmili razgovori koje je čuo u pansionu koji je njegova majka vodila nakon što mu je umro otac. "U predvorju tog "hotela za muškarce" vodili su se vrlo zanimljivi razgovori. Sindikalci su se svađali sa štrajkbreherima. Kasnije sam studirao pravo na sveučilištu Chicaga, što znači da sam se budio misleći na ugovore, klauzule i zakone o nekretninama. To me potpuno izmorilo, pa sam postao gangster. Točnije – glumio sam gangstera u radio-dramama. Kasnije sam postao disc jokey i na kraju – voditelj," objašnjava nam autor knjige "Nada umire posljednja". Studs Terkel došao je na glas kao strastveni sakupljač usmenih svjedočanstava o povijesnim događajima, odnosno, kao stručnjak za tzv. oralnu povijest. Kako kaže, tome se posvetio jer – nije baš stručnjak za tehniku. "Ne znam voziti auto. Stalno padam s bicikla. Na svojem kazetofonu neprestano pritišćem krive tipke. Mislim da se upravo zato oni s kojima razgovaram - obični ljudi – mogu lakše opustiti. Pred sobom vide nespretnjakovića, a ne nekog boga s Olimpa. Upravo takvi trenuci čine moj posao fascinantnim. Na primjer, jednom sam intervjuirao neku samohranu majku s troje male djece. Bili su vrlo siromašni. Djeca su htjela čuti glas svoje majke s kazetofona. I ona se sama zaprepastila kada se čula. Bio je to neponovljivi trenutak," kaže naš sugovornik. Studs Terkel autor je knjige "Nada umire posljednja – Kako sačuvati vjeru u teškim vremenima."