Jesu li Amerikanci objektivno informirani o iračkoj krizi? (13/2/03) - 2003-02-12
Kritičari američkih medija tvrde da je 'sloboda tiska ugrožena'; analiza preko Nexisa ukazuje da se o mogućem ratu piše mnogo i na obje
Vijesti i analize o mogućoj vojnoj akciji protiv Iraka već tjednima ne silaze s naslovnica američkih dnevnika. Informativne televizijske emisije iračkoj krizi također posvećuju veliku pozornost. Međutim, jesu li američki građani potpuno i objektivno informirani o mogućem ratu s režimom Saddama Husseina te njegovim posljedicama? Na to je pitanje nedavno niječno odgovorio britanski pisac John LeCarre, člankom naslovljenim “Jesu li Sjedinjene Države stvarno poludjele?”, koji je objavio londonski dnevnik . U svojoj kritici, kako je napisao, “pro-ratne politike Bijele kuće”, ovaj glasoviti autor hladnoratovskih špijunskih trilera napisao je da “u Americi vlada i velike korporacije sustavno podrivaju slobodu tiska”, te da se otvorena rasprava o ratu protiv Iraka danas vodi tek u nekoliko liberalnijijih elitnih dnevnika na Istočnoj obali. U ovom mišljenju, John LeCarre nije sam – slične se kritike čuju s raznih strana. Jedna od njih stigla je i od hrvatske novinarke Morane Sušec, koja radi na zagrebačkom Radiju 101. Nakon kraćeg studijskog boravka u Sjedinjenim Državama, u organizaciji američkog Državnog tajništva, naša nam je sugovornica rekla da su je američki mediji, kada je u pitanju izvještavanje o iračkoj krizi, vrlo razočarali: "Mislim da ljudi ne dobijaju pravu sliku onoga što se zapravo događa. Sve je veliki show. Svraća se pažnja na ljudski faktor – kao svi smo mi tužni i žalosni – ali dajte nam istinu! dajte nam drugu stranu! – naše je pravo da budemo informirani objektivno! Vidjela sam tek nekoliko komentara u dnevniku Boston Globe koji problematiziraju situaciju na način na koji ja mislim da bi to trebalo činiti. Međutim, američka javnost ima na raspolaganju do sad neviđenu količinu kvalitetnih informacija o iračkoj krizi. Laird Anderson, profesor novinarstva na Sveučilištu American ovdje u Washingtonu, kaže da "informacija zaista ima mnogo – i to ne samo iz Amerike, već i iz Bagdada, Europe i drugih dijelova svijeta." "Informacije koje se objavljuju su solidne i dobro provjerene. Po mom mišljenju, stajališta protiv rata, kao i stajališta koja podržavaju vladu, ravnomjerno su zastupljena. Na primjer – anti-ratni prosvjedi, i ovdje i u Europi, posljednjih tjedana redovito dobivaju mjesto na naslovnici svakog američkog lista" - rekao je Laird Anderson. Analiza sadržaja pisanja američkih medija može se provesti i kompjuterskim programom Nexis – što je nedavno učinio časopis . U želji da odgovori na kritiku Johna LeCarrea – o pomanjkanju otvorene diskusije o ratu – ovaj je mjesečnik analizirao pisanje američkog tiska početkom prosinca prošle godine, nakon što je Bagdad svjetskoj organizaciji predao navodno potpunu dokumentaciju o svom vojnom arsenalu. Toj su temi – pokazuje program Nexis – američki mediji posvetili ukupno 829 izvješća, i to samo u jednome danu - točnije osmog prosinca prošle godine. Između 11. i 13. prosinca, dakle u dva dana, o Iraku se izvještavalo u 888 novinskih i televizijskih priloga, od kojih je ogromna većina vrlo skrupulozno citirala argumente i američke i iračke strane. Navođenje statističkih podataka može ići u nedogled – oni pokazuju da američki mediji, barem prema analizi časopisa , posvećuju ogromnu pozornost ne samo vlastitoj vladi već i Iraku, potencijalnom neprijatelju, te kritičarima u svijetu. U izvještavanju je posebno prisutna ljudska komponenta sukoba – moguće civilne žrtve, cijena rata koju će platiti američki porezni obveznici, obnova Iraka i slično. “Mi čak objavljujemo i vlastite ratne planove, za što bi se u mnogim drugim zemljama vjerojatno išlo u zatvor” – kaže profesor Anderson. "Siguran sam da ima nekih generala i pukovnika kojim se to ne sviđa. Međutim, radi se o ogromnom medijskom interesu- javnost, građani imaju pravo znati što se događa." Časopis navodi i rezultate istraživanja koje pokazuje da su u Americi sve popularniji alternativni izvori informiranja – a ne samo takozvani “elitni mediji”. Internet, kratkovalni radio, kontaktne emisije, elektronske tribine, časopisi – svi ti politički izvori nude širok spektar mišljenja – od krajnje ljevice i desnice pa do centra. “Ako želite biti informirani, informacije su vam na raspolaganju” – tvrde istraživači iz časopisa Atlantic.