Gubi li Amerika fokus? (21/6/02) - 2002-06-21
Rat protiv globalnog terorizma opasno gubi svoju usredotočenost na jasan cilj - smatra Ivan Eland iz Instituta Cato
U američkoj javnosti čuju se vrlo različita mišljenja o tome kako treba voditi rat protiv terorizma. Neki smatraju da ga treba proširiti na sve oblike terorizma. Drugi pak vjeruju da ga treba ograničiti samo na postojeću prijetnju. U govoru na skupu konzervativne Međunarodne demokratske unije ovdje u Washingtonu, predsjednik Bush je rekao da će Sjedinjene Države možda biti primorane povesti preventivni rat protiv terorista. To ne bi trebalo učiniti – upozorava Ivan Eland, direktor odjela za studije obrane pri washingtonskom Institutu Cato. "Iako sve za sada ide dobro, ovaj rat opasno gubi svoj fokus, usredotočenost na jasan cilj. Umjesto da se suoči s neprijateljima na samom pragu, točnije s al-Qaidom koja je izvršila svoje napade na američkom tlu, administracija sada zvecka sabljom i prema svim drugim terorističkim organizacijama i zemljama-otpadnicama – Iranu, Iraku, Sjevernoj Koreji, Kubi i tako dalje." Na sastanku Instituta Cato na Capitol Hillu, gospodin Eland je istaknuo da većina terorističkih organizacija s popisa State Departmenta ne predstavlja prijetnju za Sjedinjene Države. Mete njihovih napada su lokalne i regionalne. To vrijedi za baskijske separatiste u Španjolskoj, Radničku stranku Kurdistana u Turskoj, tamilske tigrove u Šri Lanki, takozvanu pravu IRU, te Hamas i Hezbollah u izraelsko-palestinskom sukobu. Zašto njih bez potrebe pretvarati u neprijatelje – pita gospodin Eland. To se odnosi i na Irak, dodaje Charles Pena, analitičar iz instituta Cato. "Postoji vrlo malo terorističkih organizacija koje uživaju podršku Iraka. Niti jedna od njih nije napala Sjedinjene Države ili američke ciljeve već više od dvadeset godina. Mislim da nema opravdanja za proširivanje rata i na Irak, ukoliko ne osvanu neki novi dokazi da je to potrebno." Međutim, Ralph Peters, stručnjak za obavještajne aktivnosti i vanjsku politiku, smatra da je takav način razmišljanja zastario. Prema njegovom mišljenju, teroristi se sve više povezuju, što dokazuju i operativci IRE u Kolumbiji, te al-Qaide u Indoneziji. Gospodin Peters smatra da teroriste treba zaustaviti prije nego što napadnu. Kako kaže, Sjedinjene Države trebaju biti spremne i na samostalnu akciju, čak i na moguće kršenje međunarodnog prava, koje – prema njegovom uvjerenju – više ne vrijedi u doba terorizma. "Ukoliko mi ne krenemo u rat protiv terorista diljem svijeta, oni će krenuti u rat protiv nas. Oni zamišljaju da im Bog šapuće da nas moraju ubijati. Znači, reći da se radi o ekstremistima nije pretjerivanje. Potpuno je besmislena pomisao da bismo ih mogli primiriti." Gospodin Eland, međutim, smatra da terorističke napade treba odvraćati. Politika odvraćanja poslužila je – kaže – i u doba hladnog rata, protiv daleko bolje naoružanog Sovjetskog saveza i Kine. "Sjedinjene Države ranije nisu napadale represivne anti-američke režime, koji su imali oružje za masovno uništavanje – točnije Sovjetski savez i Kinu. Staljin i Mao ubili su daleko više ljudi nego što to danas čine siromašne, male zemlje koje su uvrštene u takozvnu 'osovinu zla'.” Strahujući od napada, te bi slabije zemlje mogle pribjeći uporabi oružja za masovno uništavanje, iako Sjedinjene Države upravo to žele izbjeći. Gospodin Pena kaže da bi nova američka doktrina prvih udara mogla biti zanimljiva Sadamu Huseinu, jer se uklapa u njegovu filozofiju. Ukoliko Sadam bude svjestan da će biti uklonjen i da ga čeka smrt – kaže gospodin Pena – što bi ga moglo spriječiti da upotrijebi oružje za masovno uništavanje protiv Sjedinjenih Država ili Izraela? Ralph Peters slaže se da je Sadam Husein nepredvidljiv, no ukazuje da zato nepredvidljiv mora biti i Washington. U ratu protiv terorizma – prema njegovoj ocjeni, nisu važni samo strpljenje i strategija, već i vojna sila.