Renesansa starih vrtlarskih i voćarskih sorti (10/9/02) - 2002-09-10
U SAD se vodi kampanja povratka starinskih vrsta rajčica, jabuka i drugog povrća i voća s ukusom kakvog se ljudi sjećaju samo iz davnih
Jennifer McCloud uopće nije imala namjeru mirno gledati dok njezina dragocjena vinova loza, sorte Norton, propada u proljetnom mrazu. Upravo zato je jedne hladne travanjske noći, radio stanicom pozvala u pomoć lokalnu hitnu službu s molbom da pošalju svoj helikopter s mlaznim motorom i spase njezin urod, za koji se ona nada da će uvesti revolucionarne promjene u vinogradarstvo savezne države Virginije. Helikopter, dizajniran svojedobno za izviđačke akcije u Vijetnamu, proveo je sat vremena polako se krećući na oko 6 metara iznad urednih redova loze, odnosno dovoljno visoko da topao zrak njegovih motora grije lozu, ali ne spali njezine nježne izdanke. Kada je izašlo sunce, Jennifer McCloud je vidjela okolne brežuljke prekrivene bjeličastim slojem mraza, ali je njezin vinograd bio spašen. To je bila vrlo moderna akcija spašavanja loze koja inače datira iz vremena kada se o helikopterima nije ni sanjalo. Loza sorte Norton uzgajala se početkom i sredinom 19.-tog stoljeća, a gospođa McCloud nada se da će ponovno krasiti brežuljke Virinije. Ona u svojim nadama nie usamljena – diljem Sjedinjenih Država, vrtlari, - i profesionalci i amateri -, aktivisti za zaštitu okoliša, pa i gurmani željni zaista ukusnog obroka, vode kampanju povratka starih, tradicionalnih sorti u američke povrtnjake i voćnjake. Kako kažu, razlozi tome su višestruki: spašavaju se ugrožene biljne vrste, čuva se povijest, a javnosti se vraćaju oni okusi o kojima svi pričaju da su ih posljednji puta okusili u djetinjstvu. Djelomice, slažu se stručnjaci, radi se o nostalgiji, istoj onoj koja daje nova krila popularnosti starim filmovima i televizijskim serijama. S druge strane, tu je i modni trend. Otmjeni restorani sve više nude salatu od starih sorti rajčice, a na klupama tržnica vidi se povrće i voće koje se još nedavno pamtilo samo sa crteža i fotografija, poput žuto-crveno ispruganih «ananas» rajčica ili sorti jabuka koje nikada ranije nisu bile komercijalno isplative. Iza masovne nostalgije stoji osjećaj, - slažu se i znanstvenici i stručnjaci prehrambene industrije -, da je američka hrana, nastala masovnom proizvodnjom, najvećim dijelom izgubila svoje izvorne okuse. Desetljećima, veliki proizvođači voća i povrća uglavnom su birali sorte koje su se odlikovale izgledom, otpornošću prema bolestima, visokim urodom i trajnošću. Odnosno, riječima jednog prodavača povrća, «S rajčicama iz samoposluživanja može se igrati bejzbol bez da one omekšaju.» Dok je ranije tržišne trendove prehrambenih proizvoda u velikoj mjeri određivala njihova cijena, sada je značajan broj kupaca spreman platiti i više, a da, recimo, jabuka bude zaista ukusna. To je i stvorilo vrlo unosan segment u voćarstvu i povrtlarstvu. Primjerice, nedaleko Washingtona, izvjesna Susan Planck uzgaja stare sorte povrća na čak 35 jutara zemlje. I, kako kaže, od toga sjajno živi. Vjerojatno ne treba niti spomenuti da se sve te stare sorte, i u njezinom, ali i u slučaju drugih proizvođača, uzgajaju posve organski, dakle bez pesticida, fungicida i ostalih neželjenih «prehrambenih» dodataka.