Zadirkivanje, ruganje i otvorena agresija - česti problemi američkih srednjoškolaca
Pedagog Rosalind Wiseman u romanu Queen Bees & Wannabes i Queen Bee Moms & Kingpin Dads analizira fenomen 'bullyinga' među mladima
"Djecu bi trebalo poučavati kako da se ponašaju u neugodnim situacijama, kao i kako da preuzmu odgovornost za ono što su napravili da bi na ružan način iskoristili slabost nekog drugog. Roditelji ne samo da moraju svoju djecu podučiti svojim vrijednostima, oni ih moraju naučiti i kako govoriti i što učiniti kad uoče društvenu nepravdu. A to trebaju prakticirati i škole. Ako one to ne urade, to će sigurno negativno djelovati na akademski uspjeh te djece" Zadirkivala – osobito ako se radi o agresivnim i neprijateljski raspoloženim tinejdžerkama – glavna su tema koja zanima Rosalind Wiseman. U njena dva ranija publicistička djela, i ova je pedagoginja objasnila načine na koje se djevojčice u adolescenciji odnose prema svijetu, odnosno načine na koje se roditelji odnose prema svojoj tinejdžerskoj djeci. Prilog Faize Elmasry. I u knjizi , “Dečki, cure i ostali opasni materijali, ” Rosalind Wiseman ponovno govori o zadirkivanju i maltretiranju među tinejdžerima – takozvanom “bullying-u.” No, ovaj put odlučila je to napraviti u beletristici. Evo zašto: "Kao i mnogi drugi autori, i ja sam otkrila spisateljsku ironiju: da mi je puno lakše govoriti istinu kroz izmišljenu priču, u beletristici, nego u non-fictionu, odnosno publicistici. Zanimalo me kako ću s ljudima podijeliti priče koje su mi ispričala djeca u posljednjih nekoliko godina, a koje nikada do sada nisam mogla prenijeti u beletristiku jer bi se tako otkrio njihov identitet." Priča počinje odlaskom 13-ogodišnje Charlie iz osnovne škole, zajedno s nekim lošim iskustvima kroz koja je prošla u školi. Jedno od njih je incident u kojem dvije Charliejine prijateljice na zloban način zadirkuju jednu djevojčicu na školskoj ekskurziji. Pritom Charlie pokušava ostati po strani: "Sve zajedno, one dobiju zajedničku sobu. Charliejine dvije prijateljice počinju biti nevjerojatno bezobrazne i grube prema Nidhi. One su željele pozvati dečke u sobu, a Nidhi je rekla da ne može. Vremenom djevojke postaju sve nasilnije, no Charlie ništa ne poduzima. Ali njen nepristran, neutralan stav u stvari ne djeluje nepristrano. Dobije se dojam da ona staje na stranu dviju djevojčica koje su zlonamjerno i rasistički raspoložene prema svojoj žrtvi." Srednja škola, međutim, daje Charlie šansu da se iskupi. Ona ponovno sreće Nidhi i taj susret za nju postaje prilika za iskreno izmirenje i preuzimanje odgovornosti za njeno ranije ponašanje. Iako su joj do sada glavna tema bile djevojčice, Wiseman kaže da ni dečkima zadirkivanje i maltretiranje vršnjaka nije strano. I to je dio njenog romana. Prvog dana srednje škole, Charlie sreće Willa, njenog nekadašnjeg najboljeg prijatelja, koji se bio odselio. Sad se vratio, i to puno zgodniji. Iako je tek u prvom srednje, već se učlanio u srednjoškolsku momčad lacrossea gdje igra sa starijim dječacima. Kad ga neki od njegovih suigrača počnu maltretirati, on ih odbija prijaviti, usprkos Charliejinom nagovaranju da to učini. Strah da će biti posramljen i pritisak od strane vršnjaka, pa čak i roditelja, često sprječava dječake da priznaju da su bili žrtva maltretiranja. "Kad se radi o brucošu koji je jako dobar u nekom sportu – lacrosseu, nogometu, američkom nogometu, bilo čemu – roditelji su zbog toga strašno uzbuđeni. Međutim, staviti srednjoškolca prvog razreda s grupom od onih iz viših znači veliki pritisak. Ne mislim pritom samo na pritisak u smislu sportskog uspjeha, nego i na društveni pritisak. To je savršena situacija za neku vrst zlostavljanja zbog osjećaja nadmoći" - kaže gospođa Wiseman. Willovo ponašanje i Charliejino oklijevanje da reagira kad su se njene prijateljice izrugivale Nidhi dvije su od brojnih situacija u knjizi “Dečki, cure i ostali opasni materijali” koje, kaže Wiseman, odražavaju realnost maltretiranja među tinejdžerima. Iako je ova vrst ponašanja, na žalost, često prisutna u srednjim školama, ono se može zaustaviti. Jedan od načina za to je podučavanje djece onomu što Wiseman naziva “društveno nadmetanje” "Djecu bi trebalo poučavati kako da se ponašaju u neugodnim situacijama, kao i kako da preuzmu odgovornost za ono što su napravili da bi na ružan način iskoristili slabost nekog drugog. Roditelji ne samo da moraju svoju djecu podučiti svojim vrijednostima, oni ih moraju naučiti i kako govoriti i što učiniti kad uoče društvenu nepravdu. A to trebaju prakticirati i škole. Ako one to ne urade, to će sigurno negativno djelovati na akademski uspjeh te djece" - kaže Rosalind Wiseman. Ona se nada da će “Cure, dečki i ostali opasni materijali” mladim čitateljima biti zanimljiva i zabavna, ali i korisna knjiga te da će stimulirati više razgovora na temu zadirkivanja, ruganja i maltretiranja te kako ih zaustaviti.