«Янукович боїться людей і на Банковій, і в Києві загалом» – голова «Демальянсу»
Щоб люди жертвували політичним партіям, треба, щоб у них була бездоганна репутація.
– Насправді, акція мала стосуватися поганих доріг в Україні. Янукович – головний відповідальний за «покращення» на дорогах. Аналіз документів показав, що він звільняє і призначає голову «Укравтодору», і, зокрема, попередній голова «Укравтодору» Володимир Демішкан, який призвів до руйнації доріг в Україні, сумарно 8 років за протекцією Віктора Януковича керував шляховим господарством України. Тому, відповідно, первинно ми збиралися йти до офісу президента в Нових Петрівцях для того, щоб передати йому вимоги. – Ми вирішили йти туди, де ми можемо з ним зустрітися по-справжньому. Ця акція була заборонена судом, і аргументація, яку використав суд – в «Межигір’ї» очікується паводок прямо на 10 квітня, на той момент, коли ми збиралися проводити там акцію передачі вимог щодо українських доріг. Ми тоді вирішили не проводити акцію, перенести її на пізніше. Але в цей день ми приїхали разом зі знайомими журналістами для того, щоб перевірити, чи є насправді цей паводок, чи є повінь в «Межигір’ї» – і переконалися, що її немає там. Рішення суддів таке вже не вперше, бо попередній раз, я пам’ятаю, коли журналісти збиралися проводити акцію під стінами офісу президента в «Межигір’ї», суд заборонив її з такою мотивацією, що начебто готується теракт. Тому відповідно наше завдання було перевірити, наскільки точними є аргументи суду на цей момент. – Повені не було. Було багато міліції, «Беркуту» і наше перебування там закінчилося затриманнями, але уже не біля офісу президента. Коли ми виїжджали на трасу, нас спочатку зупинило ДАІ і потім відповідно під’їхав наряд «Беркута», який затримав нас. – Непокора міліції і порушення порядку проведення організації мітингів в країні. – Так, зокрема, Максим Панов – це активіст «Демократичного альянсу» і голова київської організації. Він наступного дня, після нашої перевірки в «Межигір’ї» щодо наявності або відсутності повені, отримав 7 діб. – Є певний маршрут, яким щодня пересувається президент країни з одного офісу – з місця, яке на сьогодні є навіть не резиденцією, а якимось культурно-оздоровчим центром – відповідно на Банкову. І цей маршрут є в принципі всім відомим. Ми розуміємо, що на цьому маршруті щодня є президент. І тому, відповідно, є логіка безпосередньо там пробувати з ним зустрічатися, говорити, передавати вимоги тощо. – Застаріла. Насправді, треба розуміти, що Янукович на сьогоднішній день боїться людей і на Банковій, і в Києві загалом. Він створив уже передумови, коли він може з ними не зустрічатися взагалі. Тобто він захистив себе міліцією, мурами різними тощо, що дозволяє йому з людьми не бачитися. В «Межигір’ї» і, власне, в офісі його там, в Нових Петрівцях, у нього такої можливості немає, тому що йому треба виїжджати, йому треба пересуватися. Тому у нас є шанс із ним там зустрітися. – Ми бачили всі ці постановочні зустрічі. Я вважаю, що вони далекі від демократії, і взагалі вони свідчать про одне: президент далекий від людей, я вже не кажу про те, що він забув їм служити. – Насправді, акцію про дороги ми плануємо провести найближчим часом, про що сповістимо окремо. Щодо акції під «Межигір’ям», то зараз вони всі були нашою відповіддю на арешти активістів «Демократичного альянсу». Наше завдання було показати президентові і відправити суспільству сигнал, що не варто боятися. Більше того, для того, щоб зберегти сьогодні наші права, свободи і демократію в країні, ми маємо ними опікуватися. Це означає, що арешти і сфабриковані протоколи, рішення суддів нас не мають особливо хвилювати. – Я – людина вільна. І мій арешт якраз це підтвердив. І для Януковича у нас було одне важливе повідомлення: чим більше арештів, тим більше вільних людей. – Так, безперечно. Принаймні, я повернувся з ізолятора і мав можливість ознайомитися із тим, як суспільство реагувало. Я побачив дуже багато відгуків журналістів, громадських активістів, просто гарних людей, які засуджували подібні дії влади і готові захищати права і свободи разом з нами. – В 2010 році ми провели установчий з’їзд. Реєстрація тривала до другої половини 2011 року, а повністю – фактично до початку минулого року, і в 2012 році ми розпочали нашу діяльність. Так вийшло, що це був парламентський рік. – Тоді влада і опозиція ухвалили новий закон про вибори, який передбачав заставу 2 мільйони 240 тисяч гривень. Стільки, звичайно, в простих звичайних людей немає. – У переважній більшості це є поганий досвід, з яким ми знайомі. У нас є певні принципові речі, якими ми не можемо поступатися. Ми знаємо, що у багатьох існуючих політичних партіях, зокрема опозиційних, неодноразово продавалися місця в списках. Ми знаємо, що там не так добре працює демократія. Ми не знаємо, як вони фінансуються тощо. Ми маємо інші пріоритети: ми вважаємо, що все це має бути абсолютно відкрито, що, власне, практикуємо в своїй діяльності. Тому іти в існуючі політичні партії ми тоді відмовилися, бо розуміли, що там змін не знайдемо. Це був наш шлях. Він важкий. Наприклад, з тією ж заставою. Ми не склали руки, коли дізналися про те, що нам треба сплатити 2 мільйони. Ми пішли на вулиці, ми пішли в інтернет, соціальні мережі і назбирали 500 тисяч гривень – це, за українськими мірками, величезна, гігантська сума, яку ще ніхто ніколи в політиці не збирав. Це складно в Україні. В українській практиці є таке, коли політична партія або її політичний лідер іде до олігарха, бере валізу і ось таким чином збирає собі кошти на виборчу кампанію і на діяльність. Для нас важливо бути зобов’язаним перед тисячами і десятками тисяч людей. Ми свідомо обрали цей шлях. – Ми – інакші. – Навіть сьогодні, щоб збирати кошти, щоб люди жертвували політичним партіям, треба, щоб у них була бездоганна репутація. Сьогоднішні політичні партії її, як правило, не мають, і навіть навпаки. У «Демократичного альянсу» сьогодні немає великої популярності і про нас сьогодні знає невелика кількість українців. Але ті, які знають, мають довіру до нас, і мають для цього підстави. Тому я переконаний, що нам буде вдаватися збирати кошти в людей. І навіть сьогодні, коли ми ставимо собі завдання і у нас є якісь потреби в коштах, ми робимо заклик, прохання і, відповідно, отримуємо допомогу. Причому ми їх не просто прозоро збираємо, ми їх прозоро використовуємо. У нас на сайті можна зайти і подивитися, звідки приходить кожна копійка і куди вона витрачається. Зокрема, в минулому році, коли ми на виборах назбирали 500 тисяч гривень, ми сказали: якщо раптом нам не вистачить на заставу, то це не означає, що ми їх просто проїмо. Ми їх пустимо на антикорупційні ініціативи. Нещодавно вже була запущена перша. Ми оголосили винагороду за доведення корупції будь-якого мера розміром у 50 тисяч гривень, і у нас уже є дуже багато дзвінків. Ми зараз спробуємо в такий спосіб знайти людей, які готові боротися з корупцією. – Ні. Я вважаю, що ми, по-перше, отримали перший досвід. По-друге, люди дізнаються про «Демократичний альянс» значно більше, ми вчимося говорити гучніше, щоб нас почули. Тому я переконаний, що наша система збору коштів і фінансування від громадян буде працювати. – Простіше. Це те, що роблять сьогодні існуючі політичні партії, а потім віддають нашими заводами, пароплавами, землями та всім іншим. Ми не хочемо зобов’язувати себе. – Так, безперечно, тому що завжди є загроза того, що це фінансування припиниться. – Ні, я думаю, що там працюють інші механізми і, власне, які – я навіть знати не хочу. – Своїм прикладом. – Треба розуміти, що сьогодні Україна опинилася в такій ситуації, коли вже чекати на зміни не можна. Люди розчарувалися в політичних партіях, люди вже не очікують на реформи. І тому, відповідно, політична сила нового, інакшого ґатунку поступово – ми не сподіваємося на те, що нам все вдасться в один день – крок за кроком здобуде необхідну більшість для втілення. – Гроші руками не вибивав, так, це правда. Треба розуміти, що сьогодні, потрапивши до парламенту, зокрема, завданням опозиції було б зупинити режим Януковича, але це треба робити не в парламенті. І те, що сьогодні робить опозиція, є кардинально неправильним. – Боротися з Януковичем потрібно за межами парламенту, бо в парламенті його немає. Сьогодні не можна не рахуватися з опозицію, бо у них станом на сьогодні виглядає так, що є 151 мандат – це блокувальний пакет для потенційних змін до Конституції, які захоче або хоче сьогодні проводити Янукович для того, щоб подовжити свою владу. Тому з опозицією треба, безперечно, працювати, співпрацювати, координувати свої зусилля. Але позапарламентська опозиція сьогодні в нашій країні суттєво більша – це мільйони громадян, які не сприймають цього режиму, не сприймають Януковича і хочуть змін. – Все правильно. Немає фактичного зв’язку між парламентською і позапарламентською цією опозицією. Його треба було б налагодити, хоча б в одному питанні – протистоянні з Януковичем та збереженні прав і свобод в нашій країні. – Однозначно, це була справа «Демократичного альянсу» на першому етапі. Що взагалі потрібно було б робити опозиції, незалежно від того, в парламенті вона чи ні, для того, щоб в 2015 році бути спокійним за результат, зокрема, бути переконаним, що Янукович не буде більше президентом цієї країни? Потрібно було б фактично скосити електоральну підтримку Віктора Федоровича там, де вона найбільше сконцентрована – це Схід, Південь. Сьогодні вже немає жодного аргументу, чому Віктор Янукович має знову стати президентом. Людям треба іти й розповідати всю правду про його «Сім’ю» – що вона робить в Україні, як вона її обкрадає – і пропонувати альтернативу. – Чи ви знаєте, чи ви бачили десь інформацію про надходження і витрачання коштів цих політичних партій? Не бачили. Цим ми інакші. Чи бачили ви, як формувалися списки цих політичних партій? – Так, але в будь-якому разі список був підготовлений за закритою системою, потім він просто фактично на з’їзді був затверджений. В питанні з «Демократичним альянсом» – це була довга робота відповідного комітету номінаційного з підбором критеріїв. Відповідно, там не могло бути випадкових людей. І подивіться на наслідки сьогодні: ми розуміємо, що в парламенті вже через ці політичні партії зайшла частина «тушок» – ті, які перебігають в інші фракції або просто виходять, а насправді підтримують режим Януковича. І я думаю, восени цей процес ще підсилиться. Тому це є наслідок якраз формування списку, продажу місць в парламенті і цієї непрозорості. – Питання в тому, що реформи в Україні ніяк не узгоджуються з розкраданням – це речі, які суперечать одне одному. Тому, якщо до влади приходять для того, щоб красти, то реформи здійснювати ніхто не буде. – Не треба далеко йти. Я неодноразово відвідував Грузію, вивчав їхній досвід, за 9 років їм вдалося повністю викорінити корупцію в поліції, в судах, на митниці. Це визнає і сьогоднішня влада, яка перемогла в Саакашвілі, і люди на вулицях. Прекрасний приклад, як за короткий час, маючи владні повноваження і політичну волю, можна здійснити зміни в країні. – У нас в планах – проводити там дорожній протест. Окрім того, у нас є багато причин повернутися саме до «Межигір’я». Одна з них – мені дуже хочеться подивитися, як на місці «Межигір’я» буде створено музей корупції. Тому, як мінімум, один раз ми там будемо точно. Чи будуть там акції – про це буде відомо найближчим часом. Ми не відмовляємося від ідеї проведення акції. Єдине, що очевидно – для того, щоб проводити там акції, вони мають бути більш чисельними. Очевидно, зараз над цим треба буде працювати.