Кінорежисер зберіг тибетську народну музику від зникнення
Тибетський емігрант відновлює своє минуле через переосмислення традиційної музики його батьківщини.
У пошуках збереження тибетської народної музики від пилу забуття, Нагаван Чуфел провів понад шість років у китайській в’язниці. Безліч традиційних пісень використали в документальному фільмі “Тибет у піснях”, який нині показують в Ню-Йорку. Музична традиція Чуфел був двохрічним хлопчиком коли разом з матір’ю втікав із захопленого Китаєм Тибету у 1968 році. Виростаючи в індійському таборі для біженців, він слухав тибетські пісні з уст старших біженців. Подібно до інших народних пісень світу, традиційна тибетська лірика охоплює всі сфери життя - від роботи, сім’ї, соціальних подій до любовної лірики та описів природи. “Тибетська народна музика бере свої витоки безпосередньо із світогляду тибетців,” - розповідає Чуфел. “Це оригінальна форма усної традиції, історії тибетців, їхніх знань та вірувань.” Після випуску з Тибетського Інституту Мистецтв у Дарамсалі у 1993 році, Чуфел отримав стипендію Фулбрайта для вивчення історії музики та кінематографії в Мідлбурзькому коледжі у Вермонті. Музична бібліотека закладу зберігає записи народних пісень з усього світу і лише один запис тибетської музики, та й то тривалістю менш ніж три хвилини. Отож Чуфел вирішив зайнятись зібранням тибетської музики самому. Збереження культурної історії Він поїхав у Тибет у 1995 році і провів там два місяці, подорожуючи сільськими місцевостями, де він знімав виконавців пісень доки його не арештувала китайська влада. “Вони думали, що я займався шпигунством, чого я звісно не робив”, - каже Чуфел. За вироком суду йому присудили 18 років ув’язнення. Але міжнародна кампанія, започаткована його матір’ю та за підтримки таких знаменитостей, як Пол Маккартні й декількох американських сенаторів, спричинилась до звільнення Чуфела у 2002 році після шести років, проведених у в’язниці. В’язниця, на його думку, це не те місце, куди хочеться потрапити, але водночас це місце для роздумів. Він вивчав народні пісні від інших в’язнів, писав лірику в записнику, зробленому із сигаретних обгорток, складав нові пісні. “Я писав мелодії у в’язниці, а один з моїх в’язничних товаришів, який пізніше став моїм героєм, писав слова”. На його думку “Все залежить від рішучості. Не має значення яким поганим є ворог, я ніколи не опущу голови. Я ніколи не припиню боротися”. Тибет у піснях Чуфел вирішив розширити свій проект після звільнення з в’язниці та повернення до США. Сьогодні його місія не тільки збирати традиційні тибетські пісні, а також створювати документальні фільми про них. “Уже є понад 17 пісень,” – каже він. “Історія цього фільму про красу тибетської музики, її розмаїття та чарівність тибетської культури загалом. У фільмі також моя історія, все те, що сталось зі мною. Я відзняв деякий матеріал для фільму ще 1995 року і перед арештом вислав дев’ять касет моїм друзям в Індію. Ще ми відіслали людей назад у Тибет 2004 року для зйомок нових пісень та інтерв’ю”. Найважливіше те, каже Чуфел, що “Тибет у піснях” привертає увагу до тих подій, що мали місце в Тибеті понад 50 років тому. “За винятком у кількох сільських околиць, пісень майже не залишилось”, каже він.“ У фільмі ми показуємо, що для Китаю цей тип музики та тибетська культура становили небезпеку. Тибет ніколи не був відкритим для музичних записів доки Китай не окупував Тибет наприкінці 40-х років двадцятого століття. Першим, що вони зробили – налаштували гучномовці й запустили китайську пропагандистську музику для промивання мозків тибетців. Вони замінили мелодії тибетської народної музики на китайську комуністичну лірику. Ще й заставляли тибетських співаків виконувати ці пісні”. Заклик до дії Чуфел надіється, що фільм також надихне людей .”Тибет у пісні” закликає до дії цілий світ та тибетців зокрема для збереження тибетської музики до того, як вона зникне назавжди. “Тибет у пісні” здобув спеціальну нагороду журі за документальний фільм на кінофестивалі “Санденс” 2009 року. Чуфел каже, що він залишився задоволеним й відгуками критиків та глядачів, особливо тибетців про фільм: “До речі, минулої ночі я їхав у метро з Манхетена до Квінз, коли у вагон зайшли дві тибетські дівчини і, підійшовши до мене, сказали: “Ми щойно переглядали твій фільм. Ми виросли в Непалі й не знали багато про тибетську культуру, але твій фільм допоміг нам усвідомити цінність нашої культури. Він дуже потужний. Одна з них навіть плакала. Це було так емоційно”. Чуфел каже, що для нього це своєрідна подорож, але вкінці-кінців йому поталанило знайти те, що шукав - тибетські народні пісні та свою тибетську ідентичність.