Українська школа танцю у Нью-Йорку відкриває американцям Україну
"Щоб усі інші нації в Америці бачили що це таке - Україна, що таке український танець"
Понад 20 років у Нью-Йорку діє школа танцю Григорія Момота «Юність». Щовівторка до актового залу української православної церкви святого Володимира, у затишному районі верхнього Мангетенна, збирається група молодих людей. Збираються з усіх куточків багатомільйонного Нью-Йорка та сусідніх штатів. Вони настільки це люблять, розповідає хореограф Григорій Момот, що приїжджають за будь-якої погоди, за будь-яких дорожніх умов. Григорій, або як його називають у колективі пан Гриць, понад 20 років тому заснував школу танцю «Юність». П’ять днів на тиждень він навчає дітей у різних куточках великого Нью-Йорка та у штатах Коннектикут до Нью-Джерсі. «Калинонька», «Барвінок», «Весна», «Синевир», «Горлиця» - це назви дитячих колективів. Загалом понад три сотні дітей переважно з родин українських іммігрантів. Григорій Момот: Найкращих учнів з віком відбирають до ансамблю «Юність», що став візитівкою школи Григорія Момота. Потрапити до цього колективу стало стимулом для танцюристів. Зараз в ансамблі 29 людей, віком від 16 до тридцяти трьох років. Старшокласники, студенти, молоді професіонали.. Вісімнадцятирічні брати-близнюки Андрій та Данило Михайлишини народилися у родині українських емігрантів. Танцюють з п’яти років. Зараз навчаються в університеті, планують стати хірургами. Незважаючи на щільний графік навчання, щовівторка добираються півтори години в один бік на репетицію. Кажуть, народні танці корисні для здоров’я, а ще знайшли тут другу родину. Данило Михайлишин: До Юності приймають не лише випускників власної школи, але й танцюристів-іммігрантів з України. Анна Соловей приєдналась до колективу у 2013 році. Нещодавно повернулась після трирічної декретної перерви. Анна Соловей: Аби танцювати в «Юності» не треба мати українське коріння. Ліза Шевельчинська народилась у Нью-Йорку в родині іммігрантів з Росії. В ансамблі понад 7 років. Український народний танець та «Юність», каже дівчина, стали рідними для неї. Ліза Шевельчинська: « Результати своєї кропіткої праці танцюристи «Юності» демонструють на фестивалях у Вашингтоні, Нью-Йорку, Монреалі та інших містах Північної Америки. Григорій Момот склав репертуар ансамблю таким чином, аби познайомити американського глядача з традиціями різних регіонів України. Григорій Момот: Танці Закарпаття і Полонини, Наддніпрянщини і Буковини, і звичайно Гопак. Загалом у репертуарі «Юності» понад 16 народних українських танців. Зайнявся журналістикою у вісім років, коли почав друкувати домашню газету "Україна", в який висміював рідних. Оскільки не всім це подобалося, початкову видавничу діяльність довелося припинити після другого номеру. Потім була газета класу, в якій критикував однокласників, що теж було далеко не всім до вподоби. Професійно зайнявся телевізійною журналістикою у 19 років, ще навчаючись на другому курсі інституту журналістики. До того, як у 2000-му році приєднався до "Голосу Америки", працював у теле-, радіо- та друкованих ЗМІ, як в Україні, так і у США. На "Голосі Америки" працював радіорепортером, продюсером, редактором та ведучим. З розширенням телебачення, у 2004 році повернувся до улюбленої справи – телевізійної журналістики. З відеокамерою об’їздив практично всі великі поселення українців у США. Висвітлював генеральні асамблеї ООН, саміти НАТО, з’їзди демократичної партії США. Коли "Голос Америки" запустив проект «Час-Тайм», був постійним ведучим програми. Сьогодні ведучий тижневика «Вікно в Америку», першої телевізійної програми усього "Голосу Америки".