Бійці АТО бачать своє майбутнє у європейській спільноті 
«Я ніколи не думав, навіть ще минулого року, що доведеться взяти зброю у руки і воювати за Україну…» – сказав Сергій.
Юрист в одному з львівських банків  отримав повістку у травні і пішов служити у зону АТО. Молодий чоловік потрапив під обстріл «Градом» поблизу Зеленопілля 11 липня. Він залишився живим, лише частково втратив слух. А 13 липня дізнався, що у нього народився другий син Микита, старшому – 2 рочки. Це була перша радісна новина для всіх його бойових друзів після пережитого жаху. «Я хочу бачити Україну цілісною, я не хочу, щоб Дніпропетровщина, Донецьк, Луганськ, як Крим відійшли Росії. Я воюю за цілісність держави. Якщо Україна переживе війну, то стане сильнішою. Якщо ми програємо і втратимо частину території, то нам відкриються очі, хто наш друг, а хто ворог, ми зрозуміємо, що маємо мати сильну армію. Однозначно ми будемо сильніші, будемо у європейському товаристві», – вірить Сергій. Коли у 1991 році проголошено незалежність України, Сергію було 16 років. «Я ніколи не думав, навіть ще минулого року, що доведеться взяти зброю у руки і воювати за Україну…» – сказав він. Власне у європейській спільноті, де закони рівні для всіх, де кожна людина захищена, Сергій Лазюк, як і його друзі, бачить майбутнє своєї родини і дуже хоче, щоб його думки співпадали з бажанням і діями української влади і політиків змінити країну. Але у Києві будують цілком іншу країну, яку захищають бійці на Сході. Чимало бійців, які отримали поранення в зоні АТО, говорять про те, що українська влада і політики захищають не інтереси держави, а власні. Вони будують зовсім не таку країну, яку захищають і за яку воюють і вмирають бійці на Сході, такими думками поділився з Радіо Свобода 21 річний десантник 80 бригади  з Жидачова, що на Львівщині. З березня військовослужбовець за контрактом перебуває у зоні АТО. Він був у числі тих, хто майже два місяці був в оточенні у Луганському аеропорту, десантникам довелось ховатись у бункерах. «Ми економили сухі американські паї, бо знали, що можемо залишитись без нічого, знайшли резервуар з водою. Тобто не було такого, як про це писали ЗМІ, що ми голодні і бігаємо за зайцями. Через це наші батьки переживали, моя мама не спала. Ми зняли відео і переслали, щоб заспокоїти рідних. Обов’язок кожного – захищати свою державу», – вважає Роман. Десантника було поранено численними осколками під час обстрілу «Градом». Він якраз їхав у машині разом з командиром. Каже, що вижив дивом, врятувало ще й те, що машину обв’язав бронежилетами… Хлопець після одужання має намір повернутись у зону АТО – бо там його друзі. А ще він хоче жити в нормальній країні. «Хочу жити в Україні, щоб не брали хабарі, щоб все було нормально, не так як раніше. Щоб люди довіряли владі і політикам, а для цього вони мають дотримуватись свого слова і обіцянок. Не так як президент пообіцяв, а нічого не зроблено. Може, вони зрозуміли б нас, якби пожили за 2-3 тисячі гривень у місяць», – каже Роман. Не таку державу, як її будує сьогодні влада і політики, також захищає мешканець Тернопільщини. Він хоче, щоб політки і влада служили народові, дбали про інтереси країни, добробут людей, щоб не було корупції і діяло верховенство права. Він після Майдану пішов добровольцем воювати у зону АТО. Молодий чоловік отримав поранення у голову, частину її ще не відчуває, йому важко відкрити одне око, але хлопець не падає духом і не втрачає віри у перемогу і кращу Україну. Олександр вірить, що саме з тих людей, які сьогодні захищають Україну на Сході, вийдуть добрі керівники держави. «Не таку державу я хочу, яка зараз є, не таку як бачить наше військове і політичне керівництво. Порошенко не добрий дядько, керівництво АТО – не добре… З АТО вийдуть нові керівники держави, але все робитиметься новими методами. Ми вже звикли, якщо щось не подобається, щоб робиться погане – стріляти. Пахне третім Майданом, але це вже буде страшно. Політики думають за себе. Для чого парад у Києві, коли у мене в батальйоні з 10 танків залишилось 2, з 30 БПМ – 10…Навіщо парад, коли немає чим воювати?..», – говорить Олександр. На запитання, у якій державі він хотів би жити,Олександр відповів лаконічно: «От закінчиться війна – тоді подумаю».