Чому гей-паради важливі для гетеросексуалів?
На ЛГБТ-прайді у Вашингтоні було багато традиційних пар і сімей із дітьми, які раділи, танцювали, обіймались - справжнє "свято любові".
Будь-які паради у США, наприклад, на День Святого Патріка, День памяті, День незалежності, День подяки – це велика й яскрава подія. І так склалось, що моїм першим парадом у США став ЛГБТ-Прайд, Capital Pride, в якому я не просто була глядачкою, а і брала участь. Толерантність. Це те, чого Америка навчила мене за півроку. Я не страждала на расизм, чи інші прояви дискримінації. Просто в Києві я не перетиналась із людьми, які не приховують свою нетрадиційну орієнтацію, із темношкірими. Неслов’ян, людей інших релігій у моєму колі знайомих теж було небагато. І коли я працювала в новинах у Києві, не можу пригадати, щоб ми хоч раз ставили новину, що має відношення до людей нетрадиційної орієнтації, в ефір. Тому у цій бульбашці складалось враження, що їх не існує. Але це не так. Натомість – неймовірно розмаїтий. Люди із білою й чорною шкірою, «латино», китайці та індуси, мусульмани і баптисти, євреї і буддисти. Кипуча суміш. І все ж коли знайома покликала на вечірку до колежанки, а двері відкрила, як виявилось, її дівчина, я здивувалась: наскільки ця згадка була неважливою, так би мовити, «між іншим». Так само, коли на вечірці у друзів познайомилась із кількома хлопцями, що віддають перевагу хлопцям. Але в Америці це так швидко увійшло у норму, що я припинила сприймати людей винятково через призму їхньої . Тому, коли мої гетеросексуальні знайомі сказали, що ідуть на щорічний  й радять прийти і мені, бо це дуже весело, я погодилась без жодного сумніву. І не пошкодувала. У ході можуть брати участь лише зареєстровані учасники, які роблять пожертви в організаційний фонд. Це можуть бути як приватні особи, групи людей, так і приватні компанії, неприбуткові організації чи навіть країни через працівників посольств. Між іншим, останніми роками активісти почали нарікати, що корпорації тепер надто зловживають цим задля своєї . На Capital Pride подруга йшла разом зі своєю компанією (і начальницею, яка прийшла з донькою... і дружиною - ще одна несподіванка для мене). Зареєстрували й мене. ​Учасникам треба було підписати папірець, що якщо під час ходи впадеш, не можеш позиватись до компанії, а ще - що даєш згоду на те, щоб тебе фотографували. Натомість видали футболки із назвою компанії, , веселкові бандани, різнокольорові пластмасові намиста, воду, паперові віяла, полотняні сумки. Найметикуватіші компанії видавали співробітникам веселкові парасольки – спека була неймовірна, нормально дихати можна було лише в тіні. А ще нам видавали купу «роздаткового матеріалу»: ті ж віяла, намиста, прапорці, цурерки-карамельки, які ми роздавали глядачам під час самої ходи. І вони розлітались, як гарячі пиріжки! була неймовірна! Люди щиро раділи. Танцювали, давали одне одному «п’ять», обіймались і цілували у щоки, вітали одне одного словами “Happy Pride!” (якщо вірити тому, як це слово переклав Facebook, то це «Щасливої Гордості!»). На ці вихідні до Вашингтона дійсно зїхались представники ЛГБТ-спільноти з усієї країни. Так, були чоловіки на підборах, з макіяжем і у спідньому. Але більше було просто усміхнених облич. Дуже багато прийшло гетеросексуалів. Я бачила величезну кількість батьків із дітьми, традиційних пар. І чи не найбільш зворушливий момент: чимало батьків  підтримати своїх дітей, приймаючи їх та їхню нетрадиційну орієнтацію. Підпис під фотографіями: "Такі особливі вихідні, святкую прайд із мамою". Тоді я зрозуміла, чому такі паради називають «святом любові». Увечері відбувся концерт за участі відомих в Америці виконавців, серед яких була Майлі Сайрус. ЛГБТ – це не заразна хвороба. І якщо ти поспілкуєшся із цими людьми, не побіжиш через день до лікаря змінювати стать. І такі паради важливі не лише для представників нетрадиційної орієнтації. Вони й без того знають, із якими утисками стикаються. Паради важливі для гетеросексуалів. Адже ми маємо побачити, що існують різні люди, інші люди. І вони теж заслуговують на повагу. Про це треба говорити. Суспільство змінюється, хай як цьому опираються. Врешті, згадаймо історію. У 6 столітті християнський собор розглядав питання про те, чи є жінка homo, людиною. І за словами мого професора, врешті жінку визнали людиною лише тому, що церква вирішила, що мати інтимні стосунки із тваринами – гріх. Будь ласка, рухаймось вперед, а не назад. В українській службі Голосу Америки з 2016 року. Висвітлює політику, культурні та соціальні події, а також життя української громади у США. Має ступінь магістра Інституту журналістики Київського національного університету імені Тараса Шевченка.