У Вашингтоні встановлено меморіал жертвам Голодомору
Офіційне відкриття пам’ятника «Поле колосків», створеного українською американкою Ларисою Курилас, відбудеться в листопаді.
Четвертого серпня з невеличкої ливарні у штаті Пенсильванія до Вашингтона перевезли пам’ятник жертвам Голодомору в Україні 1932-33 років. Меморіал встановили неподалік центрального вокзалу міста і будинку Конгресу. Рано вранці американські перехожі переривають свій звичайний маршрут на роботу. Дехто виходить із офісів подивитися, декого зупиняє перекрита дорога. Команда ливарів і вантажників рухає вулицею вантажівку з 9-метровим монументом. Викарбуване на ньому слово  мало що пояснює тутешнім мешканцям. Емігрант із Сальвадору Нефтой Веласкес, який керує краном й мусить перенести 4-тонний монумент, що таке громадянська війна, бідність й нелюдський біль втрат знає з історії власної країни. Але історія українського Голодомору його вражає. «Я взагалі-то нічого не знав про Голодомор. Коли ми почали працювати, я запитав хлопців і вони мені розповіли. Дуже сумно, що все це сталося. Так багато людей померли від голоду, важко в це повірити, це страшно». Пам’ятник встановили поруч з центральним вокзалом Вашингтона. Щороку через цю станцію до американської столиці потрапляють мільйони людей. У Національній службі парків США вважають, що кращого місця годі було й шукати. Говорить інженер Національної алеї та меморіальних парків США Нед Волес: «Всього за кілька кварталів звідси інший тематично пов’язаний пам’ятник, Меморіал жертвам комунізму. Крім того, пам’ятник жертвам Голодомору буде стояти дуже близько до вокзалу, саме через цю станцію до Вашингтона потрапляють сотні тисяч відвідувачів, а отже більше людей зможуть довідатися про його існування. Я думаю, що пам’ятник буде мати». Від ідеї збудувати пам’ятник жертвам Голодомору й до її втілення в бронзі минуло ціле десятиліття. У 2005-му Конгрес виділив невелику ділянку вашингтонської землі під встановлення меморіалу, а у 2006-му дозвіл на встановлення пам’ятника підписав президент молодший. Новий посол України в США  каже, що відкриття пам’ятника у світлі війни на сході України як ніколи актуальне. Він сподівається, що на цю подію до американської столиці приїдуть тисячі українців. «Я думаю, що це буде поштовх для того, щоб тут у Вашингтоні звернули більшу увагу на український народ, який сьогодні захищає державу в трагічний, мабуть, історичний час для України». Архітектор пам’ятника жертвам Голодомору в Україні американка українського походження с його відкриття чекає з нетерпінням. Її багаторічна робота над проектом добігає кінця. Але поки що ще є над чим попрацювати. «Сам монумент стоїть на кам’яній стіні й частину тієї стіни нам ще треба доробити. Зворотню частину монументу ми прикрасимо абстрактним орнаментом у вигляді вишивки. Ці узори, у 1933 році – в рік Голодомору – намалював український художник ». 31-річний цифровий дизайне  молодший, був цифровим дизайнером пам’ятника і, щоб бронзове поле колосків на монументі виглядало більш реалістичним, запропонував відсканувати пшеничні снопи і власноруч декілька разів вибирав для них найкрасивіші колоски. Разом із батьком і напарниками з ливарні Ларан Бронз він місяцями працював над монументом. Каже проект став частиною його життя. «Я неймовірно . Я навіть не знаю: чим тепер зайнятися, куди себе подіти… Я так багато часу віддавав цьому проекту. І тепер думаю, о Господи, що мені робити зі своїм часом? Як заповнити порожнечу, яка утворилася. Я навіть сумую трохи, що от ми вже його встановили». Пишається своїм сином і його батько Лоуренс Велкер старший власник майстерні де виготовлявся монумент. «Ми працювали над цим монументом сім днів на тиждень місцями. І тепер наша робота добігла кінця. Знаєте, я дуже пишаюся своїм сином, він запропонував кілька прийомів, які допомогли створити цей монумент». Має більш ніж 16-річний досвід у журналістиці. Починала з роботи кореспондентки на радіо «Континент» у Києві. Відтоді працювала журналісткою на телеканалі СТБ, а також у виданнях: «Україна молода», «Газета по-українськи», «Новинар»; спеціальною кореспонденткою і текстовою редакторкою ранкових випусків телеканалу СІТІ, оглядачкою та головною редакторкою сайту «Медіа Бізнес»; дописувала для National Geographic Україна. Має дві вищі освіти – за першою – фольклористка й викладачка української мови та літератури. Диплом режисерки документального кіна отримала як стипендіатка програми Fulbright, в американському університеті Wake Forest, що у Північній Кароліні. Є авторкою кількох документальних короткометражних фільмів, два з яких – «Пісні надії» та «Солдат-метелик» – були показані на американських кінофестивалях: RiverRun International Film Festival та Princeton Film Festival. З «Голосом Америки» була від весни 2014 року до осені 2017 року. Працювала як відеооператорка, журналістка та продюсерка. Відзняла серію сюжетів про українську діаспору в США з Бостона, Нью-Йорка, Парк-Сіті, Балтимора, Вашингтона, Арлінгтона, Нью-Джерсі та Лос-Анджелеса.