Кримчани-переселенці: «Росія вийде з Криму за один день»
Колись маленькою дівчинкою Ельмаз чула від діда розповіді про жахи депортації.
Після анексії Криму Росією багато кримчан були змушені залишити півострів. Кількість таких людей, за різними даними, сягає від 20 до 50 тисяч. Як кажуть у громадській Координаційній раді вимушених переселенців з Криму, здебільшого це активні молоді люди – IT-шники і журналісти, громадські діячі і правозахисники. Виїхали також тисячі кримських татар. Хоча минуло 2 роки, більшість із них досі живуть на валізах і вірять: окупація закінчиться, вони зможуть повернутися додому. В гостях у однієї з таких родин побували наші кореспонденти Оксана Лігостова і Руслан Дейниченко. Знайомі кажуть їй: не варто позбавляти дітей дитинства і віри в казковий світ. Але Ельмаз не згодна і розповідає малим усе як є. Тому восьмирічна Мілана і шестирічний Арлен давно перестали питати, чому їм не можна додому в Феодосію, до бабусі і діда. Вони знають відповідь: тому що Путін захопив Крим. Вони знають: якщо тато туди поїде, Путін схопить його і посадить в тюрму. Отож, купуючи в супермаркеті шоколадки, малі завжди ретельно перевіряють етикетку – чи це, бува, не з Росії. Родина Мокренюків живе у Києві два роки, від самого початку окупації Криму, і шлях додому для них заказаний. У списку кримського прокурора Поклонської Сергій Мокренюк – серед перших претендентів на арешт. Його вина доведена: він був одним з організаторів кримського Євромайдану. Ще до появи на півострові «зелених чоловічків» українському активістові різали шини автівки та слали есемески з погрозами, а всі паркани у рідній Феодосії обклеїли постерами з його фото. Сергій Мокренюк, правозахисник і співкоординатор ради організації вимушених переселенців з Криму, розповідає: «Це були великі плакати формату А3, якісно, кольорово зроблені, моя фотографія і написано: ця людина вбиває людей за американські гроші, і були фотографії з Майдану». Коли Путін завів війська, російські спецслужби діяли вже не криючись. Посеред білого дня, на вокзалі у Сімферополі, викрали двох соратників Сергія, координаторів ЄвроМайдану-Крим. Це сталося під час акції до річниці Шевченка, 9 березня 14 року, а наступного дня він з родиною залишив півострів. «Ми навіть додому не заїжджали. Одразу після акції, коли викрали Щекуна і Ковальського, то я поїхав туди, де була Ельмаз з дітьми, дочекався ночі, і під ранок ми виїхали. Я був впевнений, що якщо я цього не зроблю сьогодні,то я вже цього не зможу зробити завтра». Їм довелося тікати з однією валізою на всіх. Це вже потім батьки передали дещо з речей. Горнятка для кави є, а блюдечка від них залишились удома, – бідкається Ельмаз, готуючи на кухні київської зйомної квартири запашну татарську самсу. Колись маленькою дівчинкою вона чула від діда розповіді про жахи депортації. Це було в Узбекистані, де вона народилася і жила до 9 років, аж поки у 92-му їм дозволили повернутися на рідну землю, в Крим. І ось тепер її, онучку депортованих, знов позбавила батьківського дому Росія. Ельмаз Мокренюк, вимушена переселенка з Криму, говорить: «Колись давно, у 1944 році, депортували моїх бабусь-дідусів. І тоді Крим був російський. Хто депортував мій народ, яка країна депортувала моїх бабусь-дідусів? Яка? Я добре пригадую, в мене дідусь був дуже стриманий, батьків батько. І от, коли я запитувала в нього, як це було – у мене досі в Криму ці записи лежать, вони вже такі старенькі, потерті – то він розповідав. Усього лиш кілька фраз, і при цьому витирав сльози». У Феодосії в неї залишилися мати і батько, бабуся і брат. Рідні не втрачають надії – окупанти заберуться з української землі, і Ельмаз з чоловіком і дітьми зможуть повернутися додому. «Ніхто не збирається так швидко здаватись. Адже цього тільки й чекають! У сорок четвертому році це зробили силоміць, по вагонах товарних. А тепер не по вагонах, а ось так морально, дипломатично витискають. Але результат той самий: щоб звільнили місце ті, які не згодні». Вони вірять, що у Києві тимчасово. Не слухають похмурих прогнозів і кажуть – Крим скоро знову буде українським. Сергій Мокренюк, правозахисник, співкоординатор ради організації вимушених переселенців з Криму: «В чому наш найбільший козир насправді. Кримчани, хоч би які вони були інфантильні, все одно 24 роки жили за певних умов. Після того як прийшла Росія, все відкотилось на 10-15 років назад. І зараз вони живуть за законами дев’яностих років. Що таке дев’яності роки, не треба розказувати». Про Крим побутує багато міфів, каже Сергій. Що кримчани підтримали окупацію. Що в них був вибір. Що їхня позиція взагалі щось важила. Він переконаний: питання Криму вирішиться поза Кримом, на міжнародних майданчиках. Тиск світової спільноти, ізоляція та санкції зрештою змусять Росію повернутись у точку відліку, якою була анексія. «Я абсолютно впевнений, що буде саме так. Просто в певний момент буде поставлена задача: всі встали і всі вийшли. Російські військові піднімуться з Криму і вийдуть, за один день».