Глава делегації України в ПАРЄ: «Росія втратила друга і сусіда»
Володимир Ар’єв дав ексклюзивне інтерв’ю Російській службі «Голосу Америки».
Страсбург – На минулому тижні під час сесії Парламентської Асамблеї Ради Європи в Страсбурзі відбулася подія, помічене усіма російськими медіа: в резолюції ПАРЄ «Про зниклих безвісти під час конфлікту в Україні» дії Росії відносно цієї країни були названі агресією, а Крим був визнаний окупованою територією. Делегація України в Асамблеї наполягла на тому, щоб ці визначення були включені в текст документа: тепер на нього українські депутати мають намір посилатися при подальших суперечках з Росією на міжнародних майданчиках і в судах. Глава української делегації в ПАРЄ Володимир Ар’єв прокоментував цю подію в інтерв’ю Російській службі «Голосу Америки» після закінчення літньої сесії Асамблеї. Ви домоглися від ПАРЄ слів «агресія» і «окупація». Наскільки це важливо для вас? Це досить важливо, бо треба називати речі своїми іменами, і з цього буде виходити і вся подальша діяльність міжнародних організацій. Росія завжди намагалася показати, що вона стоїть осторонь від конфлікту, але тоді виникає питання: а хто знаходиться сьогодні в Криму? Чим, як не агресією, є відбір території однієї держави іншою? У частині Луганської та Донецької областей ситуація та ж сама – Росія, напевно, думає, що весь світ повірить у те, що найсучасніше озброєння, про яке, до речі, говориться і в доповіді «Путін. Війна», склепали самі «трактористи»і« шахтарі »Донбасу. Я знаю, що там живуть талановиті люди, але все ж не настільки. Факти є, і цими фактами нам вдалося переконати колег, що говорити «російська агресія проти України» правильно. І, відповідно, будуть на це спиратися й інші організації, використовуючи прецедент, створений в ПАРЄ. Чи можна посилатися на таке рішення ПАРЄ в судах? Ще раз: цілком можливо, що й інші організації, залежно від свого бажання слідувати логіці і фактам, зможуть це використовувати. Росія зараз опиняється в ситуації, коли їй треба вирішувати: або вона продовжує агресію, або, навпаки, прибирає всі свої сили, принаймні, з Донбасу. Далі на порядку денному стоятиме Крим, і далі ми вже зрозуміємо, як нам діяти. Інша справа, що і Донбас, і Крим будуть повертатися в Україну роками, швидкої реінтеграції не відбудеться, але є можливість вирішення всіх цих питань на міжнародному рівні. Але зрозуміло, що домагаючись від міжнародних організацій повсюдного визнання агресії і окупації, ви заганяєте Росію в кут. Кілька разів тиск з боку Києва вже наводив до спалахів військових дій, як це було в серпні-вересні 2014 року і в січні 2015-го. Ви не побоюєтеся, що Москва дійсно вирішить, що «сім бід – одна відповідь», і це закінчиться масштабною війною? Вони все одно будуть діяти так, як вони хочуть. У них, очевидно, є якийсь свій план і свої рефлексії з приводу того, що відбувається, але ми теж сидіти в кутку не хочемо. Ми знаємо, що Україну вони просто так у спокої не залишать. Так, Росія хоче, щоб ми відразу ж спасували перед її уявної силою, але навіть маленькі країни, – а Україна не є маленькою країною – можуть дати відсіч великим. Ми даємо відсіч по всіх напрямках, де тільки можемо – і у військовому плані, і в дипломатичному. Це наша боротьба за право визначати свій шлях так, як хоче наша країна, без «зон впливу» і втручання. Росія втратила друга і сусіда надовго, це факт. Я розумію, що у когось з росіян сверблять руки, щоб напасти на Україну, але це буде катастрофою, насамперед, для Росії. Ми будемо воювати до кінця, скрізь. «На полях» цієї сесії ПАРЄ відбулося представлення видання доповіді «Путін. Війна» англійською мовою. У кулуарах говорили, що ви допомогли поширенню тут цього документа, це правда? Ми просто допомогли організаційно вирішити деякі моменти для того, щоб презентація цієї доповіді тут відбулася. Але, напевно, цей документ потрібно, насамперед, поширювати не за кордоном, а в Росії – для того, щоб люди там хоча б трохи прозріли.