Копіювання російської політики національної пам'яті зашкодить Україні - історик
"Я думаю, що Україна нашкодить собі, якщо спробує наслідувати Росію у підході до історії", - Тімоті Снайдер.
Тімоті Снайдер - один з найвідоміших українцям західних істориків. У 2011-му українською була перекладена і стала знаковою його книга "Криваві землі", про спільні риси режимів Сталіна та Гітлера, їх жертв серед народів Європи: євреїв, білорусів, українців, поляків, росіян, прибалтів. "Мене турбує те, що війна у пам'яті росіян перетворилась із радянської на суто російську, і що з історії викреслюється окупація Білорусі та України і той факт, що українці та білоруси також помирали у війні, причому у кількісному співвідношенні, їх померло більше ніж росіян. У Росії, здається, хочуть забути про те, що ці ", - розповів Тімоті Снайдер "Голосу Америки" напередодні відзначення Дня Перемоги у Росії. Реальна історія складна, неодозначна та незручна. Натомість міфи про неї - зручний і ефективний інструмент у руках Кремля - відзначає історик. "Російська "політика національної пам'яті" приписує росіянам все героїчне та піднесене у тій війні. Мовляв, вони звільнили світ, а нічого поганого ніколи не робили. Всі жахіття тої війни приписуються українцям та Європі. Стверджується, що всі українці були поганцями, колаборантами та фашистами", - говорить Снайдер. "Мене, і не лише мене, турбує, що за парадом 9-го травня у Москві може послідувати і напад на Маріуполь", - попереджав історик. Перебріхування та цензурування історії Другої світової у Росії загрожує Україні не лише тому, що робить її на мішенню. Сама  з їх спрощеними чорно-білими образами, а де інде переробляє їх під себе. "Можна зрозуміти, чому українці відчувають, що російська пропаганда намагається їх поглинути, адже російська історична пропаганда справді має великий вплив на Заході. Але я думаю, що Україна нашкодить собі, якщо спробує наслідувати Росію у підході до історії. Більшу користь принесе розвиток чесного, складного, неквапливого та терплячого історичного діалогу за участі істориків та журналістів, з дослідженням першоджерел. У перспективі позитивний результат дасть саме така стратегія, а не  та запроваджувати якусь подобу "політики національної пам'яті" та оголошувати поза законом певні вислови про історію", - відзначив історик. Снайдер радить тим, хто хоче знати правду, почати самостійний пошук та раз і назавжди відмовитись від будь-яких спущених з гори чорно-білих спрощень. "", "З якого села, міста, якої частини Києва?". Хай запитає себе "А хто жив тут під час війни?", "Що сталося з цими людьми?". Може їх депортували до Гулагу, а може вони воювали у Червоній армії, чи можливо це були євреї, і їх було вбито за це? Чи може вони втекли з країни? Це найпростіший спосіб почати пізнання історії - поставити собі питання про власне походження, почати шукати архівні дані, говорити зі свідками подій, які ще живі". ​ Журналіст, синхронний перекладач у команді Української служби. Власник низки музичних інструментів, на яких не вмію грати.