Як зустрічали зимові свята на Придніпров’ї 200, 100 і 50 років тому?
У Дніпропетровську відтворили новорічно-рідвяні оселі чотирьох родин різних епох
Цю незвичну виставку святкових інтер’єрів у стінах історичного музею відкриває імітована оселя німецьких колоністів. Німці почали переїздити на Катеринославщину ще у XVIII столітті. Саме вони, зазначають історики, привезли в край традицію святкувати Різдво та Новий рік з ялинкою. Серед старовинних меблів та мережив ручної роботи у відтвореному будиночку німців-переселенців – ялинка, вбрана яблуками та – досить незвично – картоплею. Про витоки такої традиції розповідає старший науковий співробітник музею . «В Німеччині картоплю довгий час називали земляним яблуком, вважали другим хлібом: коли був неврожай збіжжя, вона виручала родини, тому вони почали вішати на ялинки, окрім яблук, ще й картоплю. Це своєрідне прохання до Бога – пошли нам добрий врожай», – зазначила фахівець. Окрім німецької оселі, співробітники дніпропетровського музею реконструювали ще три помешкання різних прошарків населення й епох у новорічний та різдвяний час: традиційну українську селянську хату, дворянську вітальню ХІХ століття та радянську квартиру 60-х років ХХ століття. Фахівці не тільки відтворили інтер’єри цих осель, а й за допомогою музейних предметів, а й «накрили» святкові столи, виставивши на них типові страви, напої, посуд, задіявши понад тисячу унікальних музейних предметів. В оселі катеринославської аристократії – серед розкішних меблів та картин – традиційне фортепіано. Ялинка – з пряниками та паперовими янголами. Музейники розповідають: у ті часи святково вбране деревце було неабиякою розкішшю. Ціна за живу ялинку сягала до 200 рублів, це при тому що середньомісячна зарплата катеринославського робітника складала 12 рублів на місяць, учителя – 20-30, інженера – 30-40. Відтак люди купували хвойну красуню в складчину, нерідко одну для кількох родин, а то й цілої вулиці, ставили в найбільшому помешканні. Мода на ялинкові прикраси різнилась, якщо спочатку жителі міста воліли вбрати новорічне деревце якомога барвистіше, то вже у 1900-у році це почало вважатись несмаком, поширеними стали сріблясто-білі прикраси. ​ Чи не найбільше відвідувачів – біля новорічного інтер’єру радянської квартири 50-річної давнини. Баночка чорної ікри та «Шампанське», які поклали на стіл, визнають організатори виставки, були далеко не в кожній тодішній родині. Людмила Гайда «Тут у нас меблі того часу, посуд того часу. Квартира готова до зустрічі свята. Стіл сервірований, але неповністю. Печеня ще доходить у духовці», – розповідає відвідувачам завідувач науково-просвітницького відділу Дніпропетровського історичного музею . А ось і новорічні дитячі костюми, зшиті дбайливими руками мам, обсипані блискітками з дощику. Відвідувачка виставки Оксана затрималась біля платтячка сніжинки з накрохмаленої марлі. «Багато елементів, знайомих з дитинства. Дуже розчулило дитяче платтячко. Такою сніжинкою і я була в дитячому садку», – каже відвідувачка. Дух глибинних народних традицій відзначення зимових свят несе інтер’єр традиційної української хати. Дерев’яні санчата, знаряддя праці, вишиті рушники. На чільному місці – дідух зі збіжжя. Долівка в хаті засипана сіном, а стіл – соломою. Усе це мало нагадувати про справжній сенс святкування Різдва: Христос народився не в панських палатах, а в хліву. «Ці інтер’єри розповідають в хронологічній послідовності, коли і як формувалися основні новорічні та різдвяні традиції, які на сьогодні існують в Україні. У виставці використано більше тисячі музейних предметів. Над виставкою працювали близько півроку», – розповіла старший науковий співробітник музею Алла Москалець. Експозицію дніпропетровських музейників доповнюють десятки вітальних ретро-листівок різних років, зокрема, «ідеологічно витримані» радянські: Дід Мороз на вишитому рушнику подає хліб-сіль космонавту, Новий Рік з голубом миру на грудях тощо. Багато поштівок упродовж останніх десяти років в дарунок музеєві передали жителі міста. Музей також продовжує з допомогою своїх відвідувачів збирати колекцію вінтажних ялинкових іграшок.