Польські університети не дають рибку, а тільки вчать її ловити – ректор Поморської академії
У чому полягає незалежність польських вишів? Як вступ до ЄС вплинув на зміни в системі освіти Польщі?
– Статистика є статистикою. Як ми хочемо її бачити, такі будуть і висновки. Треба сказати, що Польща є на добрій дорозі, щоб досягнути успіху відносно навчання, особливо навчання в університетах чи академіях. Поглиблюється автономія університетів, вони мають змогу самі собі будувати, конструювати програми навчання в поодиноких напрямках – це дуже добре, ми просто відходимо від такої системи яка була досі, що викладач, професор зачитав лекцію, а студентам треба було опанувати цей матеріал, пізніше захистити на іспиті. Зараз це буде по-іншому. Кожен учень мусить сам собі відповісти на питання, що він хоче осягнути. Що має бути кінцевою метою, що він має вміти, як має використати своє знання і, очевидно, чи матиме змогу і вмітиме колективно працювати. Якщо це закінчиться успіхом, зможемо говорити, що Польща справді є на чолі тих країн, які розвиваються в хорошому напрямку. – Вона полягає в тому, що середовище вибирає ректора і воно ж пізніше цього ж ректора оцінює. Тут жодне міністерство не має впливу, чи я, чи інший буде ректором. З огляду на це ми можемо розвиватися напрямком, який є корисним для нашого регіону, в якому ми існуємо. Немає жодної ідеології, просто саме середовище і ректор керують своїм розвитком. – Тут є алгоритм і, очевидно, від результатів праці, очевидно, також залежить наше дофінансування. Є кілька показників, і якщо вони є хороші, то і хороше є дофінансування. – Це дало велику можливість, особливо нашим студентам і працівникам нав’язати контакти з іншими університетами в Західній Європі, не тільки в Центральній Європі. Наші студенти мають змогу виїжджати навіть на семестр і там продовжувати навчання, також і працівники можуть виїжджати до тих університетів і там вести наукові і викладацьку роботу. – Так, маємо викладачів з інших країн Європи, але тут хочу сказати, що не стільки Західної Європи, але, також, маємо зі Східної Європи, також і з України. – В нас є дуже мало студентів із України, але знаю, що у моїх товаришів-ректорів в інших університетах є дуже багато. Це тому, що навчання, як Ви казали, є у нас не аж таке коштовне, як в Україні, а крім цього студент із України отримує в нас європейський диплом, так що він тут зможе пізніше працевлаштуватися в усіх країнах Європи. Це є для студентів із України дуже корисним. – Ні, ні, ні. Я думаю, що для них не складно вчитися. Система така сама, як для наших студентів із Польщі – студент має найбільше самостійно шукати інформації, здобувати знання, а не тільки від професора, який читає лекції. – Так. Є тут кілька проблем, про які треба сказати. Перша, у Польщі дуже багато університетів, вищих закладів – їх майже 450. Це просто забагато. Зараз рівень навчання в середніх школах є не аж такий високий. Але тому що є зовнішнє тестування, немає корупції, кожний, хто хоче поступити – поступає у виш. Але їхня якість є різна і пізніше через це виникають певні проблеми. Пам’ятаємо також, що в Польщі є Болонська система: три роки, два роки і чотири роки, тобто етапи. Перший трилітній – в Україні його можна порівнювати з бакалаврським, пізніше – дволітні – це магістерський, а чотирилітній – це, власне, аспірантура. Тобто ті випускники, які завершили навчання на першому етапі, не до кінця є якісно підготовлені до того, щоб собі знайти добре працевлаштування. Хочу також сказати, що є певним міфом уява: якщо я закінчу добрий університет, то я зразу маю мати добру працю. Ні, так просто не є. Університети не дають рибку, вони створюють можливості, щоб ту рибку собі зловити і пізніше треба просто собі на тому ринку праці ту працю знайти, щоб себе реалізувати. З одного боку, ми бачимо тут, у Польщі, великий натиск у підготовці спеціалістів із економістів, інженерів, технічних наук коштом гуманітарних наук. Кажуть, що бракує інженерів, але тут: як було гарно сказано, якраз інженери і виїжджають до інших країн. Тож дофінансовання, яке йде особливо з ЄС, до польських університетів, а академії отримали величезне дофінансування власне на розвиток з ЄС, потім обертається цим «перевиробництвом» в економічній і технічних науках.