Родини жертв вогнепальної зброї сподіваються, що Америку "обеззброять"
Родини загиблих часто потерпають матеріально, нерідко втрачають годувальника, часто не в змозі оплатити послуги адвокатів.
У Сполучених Штатах нового оберту набирають дебати навколо контролю над вогнепальною зброєю. Днями законодавці штату Колорадо приєдналися до штатів Нью-Йорк і Коннектикут, які першими запровадили жорсткі обмеження на купівлю та зберігання зброї. Адміністрація Барака Обами прагне ввести в дію подібні закони у всій країні, однак сильний опір чинить контрольована республіканцями нижня палата Конгресу. Тим часом родичі жертв вогнепальної зброї вимагають від урядовців вирішити проблему якомога швидше, аби врятувати життя невинних людей. Син Олівера Сміта був поліцейським, коли 16 років тому, його розстріляли троє грабіжників. У центрі жертв злочинів, Олівер працює над заявою про вплив вбивства на його життя. Заява буде долучена до розгляду апеляції одного з підсудних. У судовій залі адвокат питає: «Ви хочете, щоб умовне звільнення було якомога довшим»? Батько загиблого Олівер Сміт: «Звичайно». «На стінах кімнати вшановано пам’ять жертв злочинів. Поміж інших фотографія Олівера Сміта молодшого. Щороку, у Сполучених Штатах від вогнепальної зброї гине близько тридцяти тисяч людей. Родинам загиблих, каже Сміт, майже ніколи не вдається вгамувати біль втрати: Говорить батько загиблого Олівер Сміт: «Як я можу перегорнути сторінку життя, коли я втратила свого сина? Єдине, на що ми сподіваємось – це пережити цю трагедію, але її неможливо позбутися. Його три вбивці у в’язниці, і ми ув’язнені разом з ними». Рассел Батлер очолює Мерілендський центр жертв злочинів. Він каже, що родини загиблих часто потерпають і матеріально. Нерідко вони втрачають годувальника, часто не в змозі оплатити послуги адвокатів. Втім, найгірше – це емоційна рана: «Починається депресія. Проблеми з психікою. Як правило, діти ховають своїх батьків. У випадку Олівера, він поховав сина, якого не забрала якась хвороба. Він опинився не в тому місці не в той час». Шістнадцятирічна донька Надін Джефріс, Брішел, загинула у 2010 році від кулі з автомата Калашникова під час бандитських розборок у Вашингтоні. Разом з нею загинуло ще двоє людей, дев’ятеро отримали поранення. Мати жертви стрілянини Надін Джефріс каже: «Вона була такою гарною дівчиною». На погляд жінки, в країні робиться замало для приборкання проблеми: «Мені здається, уряд занадто довго ігнорував проблему. І якби взявся за неї кілька років тому, Брішел та інші були б живими. Можливо, не загинули б діти в Ньютауні та інші жертви, про яких ми навіть не знаємо. Говорить батько загиблого Олівер Сміт: «Ось мій синочок. Олівер Венделл Сміт молодший». Олівер Сміт допомагає іншим родинам переживати біль втрати. Кожну нову стрілянину він переживає як особисте горе. Втім, намагається жити сьогоденням та спрямовує всю енергію на свого онука. Батько загиблого Олівер Сміт, каже, що він хоче передати своєму внукові пам’ять про загиблого: «Я зберіг для нього багато речей. Тепер йому 21. Коли він буде готовий, я сяду з ним та поговорю про кар’єру, коротку кар’єру його батька. І якою він був людиною». Насильство з використанням вогнепальної зброї коштує Америці великі гроші. Оприлюднений Університетом Джонса Гопкінса звіт вказує, що лише торік через втрату робочої сили та медичні витрати економіка Сполучених Штатів втратила майже 32 мільярди доларів.