Віктор Янукович-молодший: «Я не популіст» 
Син Президента України і народний депутат із фракції Партії регіонів Віктор Янукович не бачить для себе іншого шляху, ніж залишатися в політиці.
– Я пройшов достатньо непростий шлях і, в принципі, рішення піти працювати далі, в наступне скликання, було схвалене, оскільки дуже багато процесів запущено і вони не доведені до вирішального закінчення і отримання безпосереднього результату. Тому я розраховую, що ті питання, які я веду, в мене вийде закінчити в наступному скликанні. – Це були непрості роки. Так чи інакше, перебування в політиці пов’язане з деякими незручностями. Публічні люди мене зрозуміють. Провокації, що завгодно. – До цього, напевно, неможливо звикнути. І подобатися це не може. – Я дуже багато спілкуюся зі своїми колегами і, на жаль, серед них дуже багато популістів. Я впевнений, що я не популіст. І те, що я зробив, це реальні речі, за які мене люблять конкретні, зрозумілі люди. – Наприклад, я щодня працюю, відповідаю на звернення, а також допомагаю конкретними справами людям. Можу сказати, що я достатньо самокритичний, і ті результати, які є, для мене завжди не є топовими. Я завжди шукаю якихось ще кращих результатів. – Ті напрямки, якими я займаюся, це українська кінематографія, це галузь інформаційних технологій, це розвиток Автомобільної федерації України, розвиток не лише спортивного сегменту роботи Автомобільної федерації України. Я хочу, щоб Автомобільна федерація України була другом і союзником кожного автомобіліста в Україні. – Я залишаюся у тому ж комітеті, в комітеті транспорту та зв’язку, в підкомітеті автотранспорту. – Дивився, але хочу подивитися ще. Думаю, що замало. Прошу вибачення. – Важке запитання. Я чув таку думку, з якою частково погоджуюся, що навіть однопартійці Тимошенко користуються станом, в якому вона сьогодні є. – Так, я чув. Я жахнувся взагалі, коли я чув про цю справу раніше. І ще раз, коли почув знову ці великі суми. Я не зовсім уявляю собі, як це взагалі буде відбуватися. Для мене це шок. Я розумію, наскільки непросто Україні. Я не можу обговорювати рішення суду. – Я вважаю, що в мене немає іншого шляху. – Аякже. Але ж не дуже часто його бачу. – Інколи.