Політики США намагаються догодити латиноамериканцям, не дратуючи консерваторів
Жодна політична сила у США не може собі дозволити ігнорувати голоси іммігрантів та втратити голоси "корінних" американців.
Понад одинадцять мільйонів людей роками, а інколи і десятиріччями мешкають у Сполучених Штатах без права на проживання чи роботу. Вирішення проблеми шляхом їх легалізації, відкладалося багато років через спротив переважно республіканців. Однак, останні, після програних чергових виборів президента, схоже усвідомили силу іммігрантів, і пішли на поступки. У Конгресі ведеться активна робота над проектом реформи. Опозиція до неї схоже згасає і в суспільстві загалом. Ось приклад невеликого міста у штаті Вірджінія. Доволі звична картина. Група чоловіків товпиться біля маленької крамниці Seven-Eleven. Ці люди – нелегали з країн Латинської Америки, які сподіваються знайти бодай якусь роботу. Щоправда тепер їх менше ніж у 2006 році, коли у містечку Герндон, у штаті Вірджинія, для них відкрили центр на кошти уряду. Місцеві жителі були вкрай обурені цим кроком. Вони протестували, фотографували усіх, хто там з’являвся і повідомляли про це федеральну владу. У 2007 році центр припинив існування. Наплив іммігрантів з країн Латинської Америки хоча і зменшився, але не припинився. Сьогодні ця етнічна група становить потужний виборчий блок. Ігнорувати їх голоси не може собі дозволити жодна політична сила. Сесар дель Аґула, голова місцевого осередку Демократичної партії, каже, що анти-імміграційні настрої в штаті дещо вгамувалися: «У порівнянні з тим, що ми мали 5 років тому, зараз у міській раді є люди, які розуміють, що етнічне різноманіття це добре, що цього не потрібно боятися». Населення містечка Герндон на останніх виборах президента голосувало за демократів, але республіканці не здаються і теж вступили у боротьбу за голоси латиноамериканців. Законодавець-республіканець Том Раст нещодавно ініціював законопроект, що дозволив би нелегалам, які приїхали в Америку дітьми, вступати у фінансовані штатом університети і коледжі. Він пояснює про особливу ситуацію у штаті Вірджінія: «У нас велика громада іммігрантів у Вірджинії, велика громада у різних населених пунктах. Вони чудові громадяни. Вони важко працюють. Багато дітей-нелегалів, не зі своєї вини, потрапили у цю країну». Щоправда, законопроект не пройшов. Більшість республіканців побоялася, що легалізація незаконних іммігрантів заохотить нелегальну імміграцію у Вірджинії. Навчені гірким досвідом Герндона, активісти заснували центр для нелегалів у містечку Сентервіл на приватні кошти. Сесар Коліндрес приїхав зі Сальвадору. В Америці він перебуває нелегально. Чоловік дуже сподівається на імміграційну реформу, щоби привести до США свою дружину і дітей: «Якщо нам видадуть якийсь дозвіл на проживання, громадянство чи щось рівноцінне, тоді я зможу привезти свою родину і ми будемо жити у цій країні». Нелегальна імміграція – проблема не лише у Вірджинії, тому і вирішувати її необхідно на загальнонаціональному рівні. Пояснює голова місцевого осередку Демократичної партії Сесар дель Аґула: «Якщо подивитися на повноваження місцевої адміністрації, то йдеться про землекористування, зонування і бюджет. Вони не мають нічого спільного з депортацією чи арештами людей». Незважаючи на зростаючу підтримку імміграційної реформи у Конгресі, у Вірджинії стурбовані, що ключовий компонент законопроекту – надання правового статусу мільйонам нелегалів – вкотре викличе розбіжності і реформу можуть знову відкласти на невизначений час.