Угода про вільну торгівлю між Україною і Європейським Союзом вступила в дію
Через позицію Росії навіть після підписання цієї угоди влітку 2014 року, її дію довелося відкласти.
– Найголовніше за ці два роки – це те, що український бізнес, як великий так і малий, зрозумів, що він є достатньо конкурентоспроможним на світових ринках, в тому числі на європейському ринку. І тепер, коли Російська Федерація абсолютно протиправно і, грубо кажучи, якось дуже емоційно вирішила припинити застосовувати преференційний режим до українських товарів, це не викликало жодного обурення в українському діловому середовищі. Всі зрозуміли, що орієнтація суто на ринки колишнього Радянського Союзу безперспективна, і протягом цих двох років дуже багато українських підприємств почали свою присутність на ринках Європейського Союзу, досить активно українські товари для себе відкривають країни Азії, Близького Сходу. Відповідно в нас відбулося «дорослішання» бізнесу, який зрозумів, що в принципі можна бути достатньо відкритим і амбітним і успішно торгувати на будь-яких ринках і цього не варто боятися. І це чи не найбільша вигода від такого вибору. Ми зараз це бачимо на рівні мікро-процесів, коли ми говоримо про конкретні підприємства, які для себе відкривають зовнішні ринки. Але це мікро-процес в сенсі того, що ми говоримо про бізнес-стратегії конкретних підприємств. Ми маємо приклади конкретних підприємств, які змінили свою бізнес-стратегію з торгівлі на ринках Російської Федерації і тепер торгують на ринках Європейського союзу, але вже на макро-рівні ми відчуваємо зміни. Цього року Європейський союз, очевидно, став для нас головним ринком експорту продукції, у відсоткових частках експорту. І наступні роки ця тенденція лише закріпиться. – Я думаю, що півтора року не минули марно ні для кого: ані для Європейського Союзу, ані для України, ані для Російської Федерації. І за ці півтора року ми, по-перше, зрозуміли, що українська економіка достатньо конкурентоздатна, по-друге, ми пояснили всім, в тому числі уряду Російської Федерації, що Угода про асоціацію не несе жодних негативних наслідків для російської економіки. Це засвідчили і консультації на рівні міністрів і експертів, які тривали до останнього. І до того ж, Україна і Європейський союз запропонували Російській Федерації практичну програму гарантування того, що навіть теоретичні побоювання Російської Федерації будуть належним чином відображені в діях українського уряду. Тому що ми не ставимось вороже до російської продукції, на відміну від уряду Російської Федерації, яка постійно необґрунтовано забороняє торгівлю українськими товарами на власному ринку. І як показала практика, така слов’янська гордість і загадковість російської душі, на жаль, переважає в діях російського уряду у ось такій прагматичній галузі, як торгівля. Я думаю, що і Україна, і Європейський союз зазначили, що ми зацікавлені в нормалізації торгівлі з Російською Федерацією, оскільки Росія є великим ринком, але робити це шляхом припинення модернізації української економіки, шляхом припинення розвитку торгівлі з Європейським союзом, ніхто не буде. І тому, насправді, Російська Федерація показала, що для неї шкода Україні – важливіше, ніж захист інтересів російського бізнесу. А в таких умовах, на жаль, діалог конструктивний вести досить важко. Але, в принципі, це не є велика проблема, як я вже сказав, що за ці півтора року ми фактично навчилися жити в тих умовах, коли Росія постійно обмежує торгівлю і зробили великий акцент на інших ринках. І, я думаю, що від цього постраждає в першу чергу Російська Федерація. Навіть коли ми говоримо про такі базові речі, як молочна продукція, яка раніше з України йшла переважно до Російської Федерації і тепер через дії Росії недоступна для російських споживачів, які відчувають дефіцит молочної продукції на власному ринку, а це вже впливає на здоров’я нації, оскільки російські родини не отримують достатньої кількості корисної молочної продукції. Ну, але це власний вибір уряду Російської Федерації. Я думаю, що якщо колись настане час, коли Росія почне вести раціональну політику, ми досить швидко відновимо нормальні економічні зв’язки, оскільки вони можуть бути обопільно вигідними. На жаль, на сьогодні такого розуміння з боку саме Російської Федерації немає.