Щоб допомагати стареньким необхідно пройти кримінальну перевірку
Щодня до благодійної організації телефонують люди з проханням купити харчі, чи виконати якусь роботу по хаті, чи відвезти до лікаря.
Американці живуть там, де є робота, тож протягом життя середньостатистичний американець переїжджає 14 разів. У таких подорожах сім’ї опиняються далеко одна від одної і чимало людей на старості років залишаються самотніми. Багато з них переїжджають у спеціальні заклади для людей похилого віку, однак чимало не хочуть залишати рідну домівку. На допомогу таким людям приходять гуманітарні організації, які нерідко виникають з ініціативи сусідів. Вісімдесятип’ятирічна Філіпс Ремберґ живе одна в будинку її батьків у містечку Гаятсвіл у штаті Меріленд. Вона каже: «Діти постійно питають, коли я переїду в один з будинків для людей похилого віку. Але ж тут мої друзі, моя церква. І як ви бачите, у мене повно помічників». Ці помічники – сусіди. Два роки тому Ліза Вокер заснувала благодійну установу «Старість на рідному місці». Її мета – допомагати одиноким людям похилого віку у побутовому житті. Ліза та інші волонтери, належать до семи відсотків жителів містечка, яким понад шістдесят п’ять років. Вона розповідає, як це все почалось: «Якось ми почали говорити про свої проблеми. У кількох з нас була проблема з батьками, які живуть далеко і вже старіють». Щодня до благодійної організації телефонують люди з проханням про допомогу – чи купити харчі, чи виконати якусь роботу по хаті, чи відвезти до лікаря. Ліза призначає волонтерів, які виконують усі ці прохання. Нестачі у добровольцях тут не відчувають: «Близько сорока людей попросилися до нас. Приблизно тридцять з них пройшли відповідну кримінальну перевірку». Як каже одна з волонтерів Салі Мідлбрукс, кримінальна перевірка майбутніх добровольців не менш важлива, ніж досвід та знання, які вони мають: «Ми хочемо, аби наші сусіди були впевнені, що перебувають з надійними людьми». Поїздка до лікаря – послуга, яка користується найбільшим попитом поміж клієнтів організації. Розповідає Луїз Батіст: «Салі мені багато допомагає. Вона стежить, щоб я не пропустила візит до лікаря. Майже щотижня мені треба поїхати до лікарів. Адже я вже стара, мені майже дев’яносто». А для самої Салі Мідлбрукс, допомога людям похилого віку, можливість подивитися на життя іншими очима: «Я відкриваю у собі нові можливості та пізнаю процес старіння у моєму містечку. Я також зустрічаю людей, які вражають мене своєю рухливістю, своїм почуттям гумору та здатністю залишатися оптимістами, незважаючи на те, що у них постійно щось болить». Не усі волонтери пенсійного віку. Сюди приходить чимало молоді. Одна із них це Кортні Ватай: «Мені подобається спілкуватися з людьми похилого віку. Я вирішила, що це чудовий спосіб доторкнутися до минулого та віддати належне моїм дідусям та бабусям». Допомогу молоді тут щиро вітають. «Ті з нас хто старший, можуть трохи відпочити», – каже Ліза Вокер. Ліза Волкер сподівається, що започатковану нею традицію допомагати сусідам, підхоплять наступні покоління, адже, можливо, одного дня, допомога стане потрібна і їй.