Україна на шляху до фінансового провалля (європейська преса) 
Fлада в Києві повинна вибирати між серйозними і важкими реформами, які вже надовго запізнилися в Україні.
Швейцарський оглядач  Рудольф Герман пише про небезпечне скорочення золотовалютних резервів України, котрі стали нижчими від 23 мільярдів доларів і наближаються до небезпечної межі, коли не зможуть покривати мінімальний об’єм тримісячного імпорту. Це означає загрозу неплатоспроможності України у світі, тобто, по її боргах. Автор статті наголошує, що наступає пік виплат Києвом за міжнародними боргами і лише до кінця цього року Україна повинна виплатити понад 4 мільярди доларів. Тоді, як можливості української казни з виплати боргів впали з 2011 року з понад 38 мільярдів золотовалютних запасів до менш як 23 мільярдів у серпні цього року. Автор зауважує, що влада в Києві повинна вибирати між серйозними і важкими реформами, які вже надовго запізнилися в Україні, або ж влазити у нові борги під складніші зобов’язання і високі відсотки. Оглядач московської  Тетяна Івженко вважає, що пік фінансової кризи в Україні припаде на осінь, коли «Київ може залишитися і без грошей, і без газу». Газета наводить думки експертів про те, що Україні доводиться сподіватися до кінця року або ж на новий кредит від МВФ і на зниження ціни на російський газ, або ж на отримання рятівного російського кредиту. Фахівці кажуть, що Києву вже треба активно вести переговори по всіх напрямках, бо інакше «влада Януковича змушена буде ввести режим надзвичайної економіки, що викличе невдоволення населення». Майкл Хікарі Цецірі, аналітик із проблем Чорного моря та Євразії американського Інституту досліджень зовнішньою політики та член Грузинського інституту політики в Тбілісі, пише на сторінках  про те, що війна Росії в Грузії у серпні 2008 року була вищою точкою впливу Москви на Чорному морі, після якої відбувається зниження можливостей Росії у регіоні. Автор прогнозує, що підписання у листопаді у Вільнюсі угоди ЄС з Україною, а також парафування таких угод ЄС з Грузією та Вірменією означатиме відсторонення цих країн від російських військових ініціатив в регіоні Кавказу. Автор також вбачає у зближенні Туреччини з Азербайджаном і Грузію рух держав Чорного моря до зменшення залежності від нестабільної Москви.