Вашингтонський інститут танцю пульсує музикою, вібрує рухами
Інститут приваблює молодих людей, бо танці приносять їм задоволення.
Щоліта Вашингтонський інститут танцю запрошує до себе молодь, яка прагне навчитись танцювати. Програму розробив Фабіан Барнс. Свого часу танці змінили його власне життя, закинувши з незаможної дільниці Сіетла на найвідоміші сцени світу. Більшість учнів тут отримують стипендії, зумовлені фінансовими потребами. Барнс зазначає, що починав цю програму, маючи на увазі як раз дітей з бідних родин: «Зазвичай ці діти не мають можливості займатись в реальних закладах танцю». Барнс виростав в районі міста, де навчальні танцювальні заклади були недоступними. Йому було 11 років, коли він виявив пристрасть до танцю. За його словами, він бачить себе в своїх теперішніх учнях: «Для мене танці сприяли визначенню мого життя і моєї долі – тож я бачу в цих учнях те саме, що було притаманне мені 15 років тому». З дев’ятої ранку і до четвертої школа пульсує музикою і вібрує рухами. Старші учні вже примірюють для себе дальшу кар’єру, молодші – поки що просто насолоджуються рухом. Багато молодих танцюристів повертаються сюди з року в рік, каже молода танцюристка: «Я танцюю вже довго, від п’яти років.... Це робить мене щасливою, хоч це і важко». Барнс знає, що багатьох танці приваблюють, бо це приносить задоволення. Але він наголошує, що користь від цього заняття є неоціненною: «Треба вправлятись, вправлятись, вправлятись, поки не будеш робити правильно. І це вміння досягати правильності допомагає будь-де: в студії, при навчанні, в домашніх справах – поступово вгризатись у завдання, поки не виконаєш його». Багато тутешніх учнів мають і інші потреби. Тож тут їм пропонують курси розв’язання конфліктів і правильного харчування. А банківський менеджер Рене Вільямс-Вайт учить їх фінансам: «Дуже важливо навчати фінансовій грамоті в кожній громаді, і зокрема там, де в дітей не дуже великі можливості. Вони повинні усвідомити, що гроші – це не самоціль; гроші є шляхом досягнення поставлених цілей». Фабіан Барнс започаткував цю літню програму понад 20 років тому. Дивлячись назад, він пишається досягненим: «Найкраще для мене особисто тепер, коли я більше не є професійним танцюристом, є бачити силу, яка змінить життя цих молодих людей так само, як вона змінила моє життя».