Поліція розшукує Джохара Царнаєва, 19-річного підозрюваного у вибухах
Царнаєви прибули у США як біженці. Джохар отримав громадянство минулого року, старший брат Тамерлан мав "зелену картку".
Правоохоронці вийшли на підозрюваного в теракті під час Бостонського марафону. Поліція та ФБР оточили район, де, як вважається, переховується підозрюваний у теракті Джохар Царнаєв. Бостон та його околиці залишаються в облозі поліції та ФБР. Населення району містечка Ватертаун, де, як вважається, переховується один з підозрюваних Джохар Царнаєв, було евакуйоване через небезпеку можливого вибуху. Туди вже прибули інженерно-саперні підрозділи . Правоохоронці вважають, що він має з собою вибухові матеріали, та, не маючи чого втрачати, здатний здійснити акт терориста-самогубця. На братів вдалося вийти після того, як були оприлюднені фотографі двох підозрюваних. Вже через кілька годин один з них, спочатку ідентифікований лише як підозрюваний номер два, був зафіксований на камеру відеоспостереження невеличкої крамниці в Кембріджі поруч з Бостоном, яку вони пограбували. Кілька хвилин по тому – перестрілка у студентському містечку Массачусетстького технологічного університету, в результаті чого один офіцер поліції загинув. Далі – переслідування обох підозрюваних, зараз вже відомих як брати Царнаєви, на викраденому Мерседесі по вулицях Бостону. Під час перестрілки з поліцією Царнаєви стріляли в поліцію з вогнепальної зброї та кидали вибухівку. «Під час переслідування кілька вибухових пристроїв було кинуто з їхньої машини в поліцію. У відповідь ми відкрили вогонь. Один з підозрюваних був поранений, заарештований та доставлений до лікарні», - заявив пресі Тім Елбен, офіцер поліції штату Массачуссетс. Лікарі спробували врятувати життя, як тепер відомо, 26-річного Тамерлана Царнаєва, але безуспішно. «Серцевий напад, чисельні поранення… ми віримо, що причиною смерті стала потенційна комбінація поранень від вибухів та вогнепальних поранень. Багато поранень, не можливо порахувати», - розповів Ричард Волф, лікар Медичного Центру Беф Ізраєль. Другому підозрюваному, його брату, 19-річному Джохару, вдалося втекти. Місцева влада наказала мешканцям кількох районів на заході Бостона та його околиць не виходити з дому без гострої потреби. Були закриті навчальні заходи, місця праці, зупинена робота громадського транспорту, таксі, над Бостоном закрили повітряний простір. «Ми просимо людей залишатися вдома, зачинити свої двері і не відкривати нікому, крім як правоохоронцям з відповідними посвідченнями», - звернувся до населення міста губернатор штату Массачусетс Девал Патрик. Докторант Факультету Славістики Гарвардського Університету Олег Кацюба отримав повідомлення про те, щоб не виходити на вулиці, з ранку – по телефону та у повідомленні електронної пошти. Він мешкає у студентському містечку Гарварда Кембріджі, в кількох хвилинах від Вайтауна, на якому зосереджений пошук. Олег описує місто, повністю заблоковане поліцією, де не має жодного руху, окрім поліцейських машин, броньованої техніки та машин швидкої допомоги. Поліція попереджує, що Джохар Царнаєв, ймовірно, важко озброєний. «Ми вважаємо, що це - терорист, Ми віримо, що це чоловік, який приїхав сюди, аби вбивати людей. Ми мусимо його заарештувати негайно», - заявиви Ед Девіс, офіцер Бостонської поліції. Тим часом американці дізнаються подробиці щодо двох підозрюваних у теракті. Перед пресою виступив рідний брат їхнього батька Руслан Царні, що мешкає у штаті Мериленд. Він підтвердив, що вони чеченці, мусульмани, прибули до США з Киргизстану. Він назвав їх заздрісними невдахами та відкинув інформацію, що вони мали спеціальне тренування чи якусь бойову підготовку, належали до терористичного угруповання чи діяли з релігійних міркувань. Царні сказав, що брати обезчестили чеченський народ та закликав свого племінника Джохара Царнаєва здатися владі та попросити пробачення у жертв родичів теракту. Джохар приїхав до США з батьками ще дитиною, коли йому було 8 років. Родина приїхала за туристичною візою, але пізніше отримала політичний притулок. У вересні минулого року – на 11-ту річницю терактів 11 вересня – Джохар отримав американське громадянство. Старший брат, Тамерлан, приїхав значно пізніше і мав зелену картку. З інтерв’ю з друзями та колишніми працедавцями Джохара Цараєва випливає, що він був звичайним американським підлітком, говорив англійською без акценту, добре навчався, займався спортом, проявляв лідерські здібності та вчився у престижному Університеті Массачусетса. Один з тих, хто уважно спостерігає за розвитком подій в Бостоні, - Роман Кочановський. ін брав участь в Бостонському марафоні. «Я перетнув фінішну лінію за 10-15 хвилин до вибухів», - розповідає 47-річний агент з продажів зі штату Нью-Джерсі. – Це був мій перший бостонський марафон. Я на нього кваліфікувався і це, я думаю, врятувало моє життя, бо нас випустили раніше на трасу, ніж тих, хто не пройшов кваліфікацію». Роман говорить, що не перестає думати про те, наскільки близько був він сам та його родина – дружина та двоє синів, 11 та 8 років, - від того, аби самим стати жертвами цих атак. Коли він прибіг, то родини своєї поруч з фінішем Роман не побачив. Вони не змогли продертися до фінішної лінії через натовп та були в двох блоках від неї. Дружина ще почалася вибачатися, коли пролунав вибух. Спочатку вони не зрозуміли, що сталося, і Роман відправився до готелю, аби передягтися. Лише вже у готелі по телевізору він побачив вибухи, поранених людей, поліцію. Роман запанікував, почав дзвонити дружині, друзям, які також брали участь в цьому марафоні, але телефонний зв’язок не працював. Родину він знайшов, усім його друзям та знайомим пощастило, вони не отримали ушкоджень, але щось надзвичайно важливе було втрачено. «Це був такий прекрасний день. Погода стяла ідеальна – сонячно, прохолодно. Бостонський марафон – це легендарний марафон, мешканці Бостону їм дуже пишаються. І ви знаєте це почуття, ця піднесеність, коли ти стоїш на старті, коли ти добігаєш дистанцію, наскільки ти добре себе почуваєш! І якийсь ідіот зруйнував це назавжди. Я весь час думаю про батька цього хлопчика, що загинув. Його донька отримала травму мозку, була травмована і дружина. Він біг цей марафон, а родина прийшла за нього вболівати. Уявіть, що він зараз відчуває – це почуття провини, гніву… І на його місці міг би бути я».