Godišnjica nuklearne nesreće u SAD
Iako manja od Černobila i Fukušime nesreća na Ostrvu tri milje za tri decenije odložila je izgradnju nuklearnih elektrana u SAD
U trenutku kada je saznala o ispuštanju radijacije Rozali Tejlor živela je u Midltaunu sa dva sina. Funkcioneri bezbednosti rekli su stanovnicima da ne izlaze napolje. , kaže Rozali Tejlor. Tadašnji guverner Dik Tornberg najpre je govorio da neće. Ali već sledećeg dana preporučio je evakuaciju trudnica i male dece. , kaže Tornberg. Ipak, evakuisano je više od 120 hiljada ljudi. seća se Rozali Tejlor. Stomatolog Sem Selčer radi u istoj ordinaciji kao 1979. On je ostao da bi pomagao u hitnoj pomoći. , kaže Selčer. Dozimetri nisu pokazali nikakvu radijaciju. Četiri dana kasnije, došao je predsednik Džimi Karter. ", seća se guverner Tornberg. Dva dana kasnije incident je završen. Zaštitna građevina je izdržala i radijacija uglavnom nije iscurela. Znatno kasnije, naučnici su utvrdili da je zbog zaglavljenog ventila voda za hlađenje jezgra iscurela napolje. Ralf DeSantis je funkcioner kompanije vlasnice elektrane. kaže DeSantis. Inspektori kažu da su za nesreću bili krivi neispravan ventil, ljudska greška ili nedovoljna obuka. Od tog incidenta sve nuklearne elektrane u Americi moraju da imaju simulator kontrolnog centra - tačnu kopiju nervnog centra elektrane. kaže DeSantis. Simulatori imaju table za uzbunu sa segmentiranim svetlosnim i zvučnim signalima kako bi operatori znali kako na šta da reaguju. 1979. odjednom se oglasilo 400 signala. Toni Pjetranđelo radi u Instititu za nuklearnu energiju. kaže Pjetranđelo. Incident je privremeno usporio razvoj nuklearne energije u Americi pa je prošlo čak 30 godina pre nego što je odobrena izgradnja prve nove elektrane. Reaktor broj dva na Ostrvu tri milje zauvek je ugašen, ali reaktor jedan još funkcioniše.