Arapsko proleće i strategija SAD
Godinu posle početka takozvanog Arapskog proleća, neki regionalni eksperti kažu da se strategija američke administracije isplatila
Decembar 17. 2010, Tunis. Ulični prodavac Muhamed Buaziz se polio benzinom i zapalio u znak protesta protiv vladine politike i – preminuo, postavši katalizator tuniske revolucije i Arapskog proleća. Nekoliko meseci kasnije, počele su demonstracije u Egiptu, Jemenu, Bahreinu i Siriji. S vlasti je svrgnut egipatski predsednik Hosni Mubarak. Do kraja godine, libijski diktator Muamer Gadafi je mrtav. Sjedinjene Države i NATO su obezbedili vazdušnu podršku zaštite civila od vladinih snaga u Libiji. Ali ispostavilo se da nije lako predvideti razvoj Arapskog proleća. Lideri i prijateljski i neprijateljski nastrojeni prema Sjedinjenim Državama su pali, a predsednik Obama sve do maja nije čvrsto stavio Sjedinjene Države na stranu arapskih reformi. „ Konačno američko podržavanje Arapskog proleća je izazavalo kritike da administracija nije podržala iranske demonstrante 2009. Ali predsednici Sjedinjenih Država su često suočeni sa teškim odlukama kada se radi o revolucijama, kaže Volter Rasel Mid, profesor inostrane politike i društvenih nauka na Koledžu „Bard“. Obama je zasnovao politiku Sjedinjenih Država na suštinskim principima: protivljenju nasilju, zalaganju za univerzalna prava i pravu naroda da izaberu svoje lidere. Da li je njegova računica bila ispravna? Kurt Vertmjuler, istraživač u Centru za versku slobodu Instituta „Hadson“, odgovara potvrdno. Semjuel Tadros iz Instituta „Hadson“ kaže da predsednik Obama jeste bio u pravu da ne zauzima jedinstven, uopšten stav, ali da događaji koji se brzo smenjuju ponekad pobiju politiku administracije. „ Tadros i drugi eksperti za region upozoravaju da su događaji na Bliskom istoku deo dugoročnih promena, sa rizicima, među kojima je i mogući rast islamizma u Egiptu i potencijalni građanski rat u Siriji. Oni tvrde da će proces trajati decenijama i da će ostati izazov za predsednike Sjedinjenih Država.