Nikolas Gvozdev: Vašington blago skreæe ka ideji kantonizacije Kosova - 2004-03-30
Glavni urednik spoljnopolitièkog èasopisa, “The National Interest”, Nikolas Gvozdev, razgovarao je sa našim kolegom Brankom Mikašinoviæ
N.G.: Pre izbijanja nasilja na Kosovu, u Vašingtonu se osetila jedva primetna ali stvarna promena u stavu prema kosovskom pitanju. Naime, insistiralo se da buduænost Kosova bude multietnièka, ali, sada, posle nasilja, nagoveštava se da bi bilo teško primoravati dve zajednice da žive zajedno. Vašingtonski establišment sada izražava jedva primetne pozive za nekom vrstom podele ili kantonizacije. Drugim reèima, napušta se ideja da sadašnje Kosovo može istovremeno opstati kao jedinstven entitet i svetionik demokratije i multietniènosti na Balkanu. B.M.: Kakvi su izgledi da Kosovo ostane sastavni deo Srbije, u skladu sa upravo usvojenom rezolucijom skupštine Srbije? N.G.: U Kongresu se o tom pitanju još uvek debatuje, mada imate i predloge rezolucija kojima se zahteva neposredna nezavisnost te pokrajine. Medjutim, problem je u tome što bi to predstavljalo presedan priznavanja nezavisnosti posle nasilja i etnièkog èisæenja, kako to smatraju mejdunarodni funkcioneri na Kosovu. To bi predstavljalo veoma loš presedan ne samo za taj region, veæ i za druge evropske regione, kao i za Bliski istok. Politièari koji su se ranije zalagali za nezavisnost Kosova, sada postavljaju pitanje da li bi takva odluka bila shvaæena kao nagrada za etnièko nasilje, što bi moglo da podstakne sliène akcije u regionima sa sliènim problemima. Drugim reèima i dalje preovladjuje neizvesnot u vezi sa konaènim statusom pokrajine. Mnogi smatraju da bi ulaskom balkanskog regiona u Evropsku uniju samo pitanje suvereniteta i nezavisnosti Kosova postalo manje važno. B.M.: Kakvo je reagovanje Evropske unije na predlog o kantonizaciji te pokrajine? N.G.: Evropska unija izražava veæu podrsku kantonizaciji, kao moguæem rešenju, posebno u svetlu tekuæih nastojanja rešenja kiparskog pitanja, kojim se predvidja podela ostrva na dva entiteta u okviru labave federacije. Kipar je u suštini primer neke vrste kantonizacije. S druge strane, evropske zemlje, kao što je Britanija, izražavaju veliku zabrinutost u vezi sa moguæim kosovskim presedanom nezavisnosti, koji bi mogao da bude primenjen, recimo, u severnoj Irskoj, ili kod madjarske manjine u Rumuniji i slièno. Evropska unija se stoga više zalaže za stabilnu i konaènu soluciju, koja ne bi ukljuèila nezavisnost. B.M.: U kom se onda pravcu kreæu vetrovi promena u pogledu Kosova? N.G.: Mada se ovdašnja gledišta menaju, reè je o nepotpunim promenama. Tako na primer, deo amerièke štampe je pokušao da prikaže situaciju na Kosovu kao konflikt izmedju dve podjednake strane i da nasilje u toj pokrajini nije bilo toliko jednostrano, kao što je stvarno bio sluèaj. Neki analitièari su èak izrazili mišljenje da bi sada možda trebalo prihvatiti rezultat etnièkog cišæenja na Kosovu, ali istovremeno ne primeniti taj presedan na druge delove Balkana, kao, recimo, na Bosnu i Hercegovinu, gde se još uvek nastoji održati multietniènost. Medjutim, stav da bi pitanje konaènog statusa Kosova moglo da bude rešeno bez ispunjavanja standarda, svakako je izgubio na podršci.