Amerièki tinejdžeri pokazuju tendenciju da kupuju proizvode poznatih firmi - 2004-01-15
Milenijumska deca, Generacija Ipsilon, Eho bumeri i Generacija 2000 samo su neka od imena kojima se nazivaju današnji tinejdžeri koji æ
Struènjaci za marketing kažu da amerièki tinejdžer ili tinejdžerka u kupovinu idu 54 puta godišnje, buduæi da u Americi, tržni centri pored mesta za kupovinu predstavljaju i mesto za druženje. Alisa Kuort, koja je dve godine provela istražujuæi trendove u marketingu robe za mlade, zakljuèila je da današnji tinejdžeri najviše vole da kupuju robu poznatih firmi. “Ima tinejdžera koji su od najranijeg doba naviknuta na proizvod odreðene marke. Razne kompanije, a pogotovo one koje proizvode odeæu, žele da stvore tu vrstu odnoasti kod mladih, taènije da svoju marku dobro plasiraju”. Alisa Kuort, u svojoj knjizi ”Robne marke: kupovina i prodaja tinejdžera“, navodi da se mladi potrošaèi bukvalno bombarduju oglasima, simbolima i markama koje imaju za cilj da podstièu njihovu želju za trošenjem novca. Oglašivaèi u Americi su èak dodali nove metode standardnim tehnikama oglašavanja - televizijskim reklamama i oglasima u èasopisima. “Deca se primaju kao volonteri u kompanijama, da bi svojim vršnjacima mogli da kažu kako je dobra ta i ta majica ili taj i taj CD. Marketing koji deca mogu da rade medju svojim vršnjacima pokazao se veoma uspešnim zato što deca prirodno izražavaju svoje oduševljenje, a uz to, sklona su kopiranju. Sada se dogaða to da kompanije koriste te deèije mehanizme, kako bi profitirale“. U poslednje vreme popularno je i ”smeštanje proizvoda u razlièita okruženja“, ili sponzorstvo, pri èemu oglašivaèi plate da njihov proizvod koristi popularna liènost ili lik na televiziji, na filmu ili u video igricama. Nisu poštedjena ni deca u školskim kafeterijama i uèionicama. “Na primer, Kanal Jedan je oglašivaè na programu koji se prikazuje u školama. Njihove reklame su izuzetno dugaèke, a gledaju ih takoreæi svi djaci u državnim školama”. Kvortova dodaje da se amerièki tinejdžeri medjusobno identifikuju po tome šta imaju i šta nose, pri èemu im odreðene marke daju neku vrstu moæi. Pa ipak, ima odreðenih izuzetaka. “Shvatili smo da postoji odredjeni broj dece koja na neki fin naèin preispituju problem marki”. “Ja nisam toliko zainteresovana za robne marke. Ako mogu da ih kupim, fino, ako ne mogu da ih kupim, opet fino zato što kupujem za sebe, a ne da bih impresionirala nekog drugog”. “Ja nosim šta god i nisam jedini, naime, ima i drugih koje baš briga koju marku nose”. “Oni kupuju po manje poznatim i jeftinijim prodavnicama, ili prodavnicama dobrotvornih organizacija, poput na primer Armije spasa, i èesto izaberu dar za Božiæ siromašnoj deci, umesto da ih samo dobiju. Takva deca obraæaju pažnju na ono šta se dogadja oko njih“. Autor Alisa Kuort nada se da æe njena knjiga ”Robne marke: kupovina i prodaja tinejdžera“, služiti kao vodiè roditeljima da zapoènu razgovor sa svojom decom i nada se da æe smanjiti uticaj marketinga, a ojaèati uticaj roditelja.