Sitilidis: Ekonomska i politička kriza EU
Saradnik vašingtonskog "Vudro Vilson" centra komentariše finansijsku i političku krizu evrozone i EU i njene reperkusije na SAD
“Postoji nekoliko ključnih razloga zbog kojih je evro ugrožen baš u ovom momentu. Pre svega, mnoge zemlje evrozone uočavaju da se ne može imati efektivna monetarna unija bez koordinisane fiskalne politike. Naime, očekuje se da zemlje evrozone, nejednakog ekonomskog razvoja i društvenih normi, koriste istu valutu, ali da pojedinačne vlade odlučuju kako da budžetski rasporedjuju ta sredstva, što izaziva finansijski haos u evrozoni. S druge strane, ovaj ekonomski i finansijski problem se sada preliva i u političku sferu. Lideri evrozone misle da znaju šta treba učiniti, a to je da pretvore to područje u neku vrstu fiskalne unije. Medjutim, pokušajte, na primer, da prodate tu ideju parlamentima zemalja evrozone, odnosno da bogatije zemlje diktiraju siromašnijima kako da strukturno organizuju svoje finansije i društva, a da poreski obveznici bogatijih zemlja finansijski spasavaju razuzdanost gradjana siromašnijih zemalja, čiji su problemi teško rešivi. Tu leži suštinski problem.“ „Problemi su i ekonomski i politički. Ekonomski problemi su fundamentalni izazovi ne samo za evrozonu, već i za čitav Zapad. To se odnosi na obaveze vlada u odnosu na politički favoritizam prema gradjanima sa specijalnim interesima, ili interesnim grupama, koje će neposredno imati političke koristi od toga. To nas je, medjutim, dovelo u situaciju da su se neke zemlje zadužile, dok će za njihove dugove biti odgovorne buduće generacije. To znači da će budući poreski obveznici morati da plaćaju za današnje trošenje i životni stil nekih grupa gradjana. Sa političke tačke gedišta, to je veliki problem evrozone, jer s jedne strane imato solidarnost i koheziju lidera evrozone, dok su prosečni gradjani EU sve izolovaniji i udaljeniji od briselske birokratije, koja donosi odluke o sudbini njihovih zemalja, uprkos činjenici da te zemlje imaju svoje demokratski izabrane vlade. To je politička kontradikcija, jer ako želite da imate jaču evrozonu i potencijalno fiskalnu uniju, onda izgleda da bi morali da počnete sa eliminisanjem nacionalnih vlada, bar ministarstava finansija, a kasnije možda i drugih institucija, pošto će odluke o finansijama donositi Brisel. Dakle, ovakvi i slični problemi neće biti rešeni u doglednoj budućnosti.“ „Apsolutno, i to je sada velika bojazan. Mada su SAD prevazišle neke od najtežih problema, koji su doveli do finansijske krize 2008. godine, mi smo još uvek u nekom vidu recesije sa veoma visokom stopom nezaposlenosti. Mi smo sada svedoci razvoja slične situacije u Evropi, koja bi mogla da se odrazi na SAD i uzrokuje dublju recesiju. Naime, veliki broj američkih banaka drži depozite ne samo zaduženih evropskih zemalja, kao što su Grčka ili Italija, već i evropskih banaka, koje garantuju isplatu tih fondova. Ukoliko, recimo, Portugal, Grčka ili Španija, ne bi mogli da se odazovu svojim finansijskim obavezama, evropske banke, u kojima su deponovane desetine milijardi dolara, moraće da otpišu gubitke u visini od 25, 30 ili 50 odsto, što će se neminovno negtivno odraziti i na depozite američkih banaka i što bi moglo da ima veoma negativne posledice po američku ekonomiju.“