Preživeli posle cunamija bore se za opstanak
Procenjuje se da gotovo pola miliona ljudi živi u skloništima, u kojima većina spava na hladnim podovima školskih fiskulturnih sala. 
Dvomesečna Hina Tanaka je najmlađi stanar skloništa u gradskoj gimnaziji. Nju čuvaju tetka i prabaka. Kada ih pitaju o bebinoj majci, one ućute. „“, kaže prabaka, . Porodica dobija mleko i pelene, ali bez tekuće vode, one ne mogu da okupaju bebu. Pored Hine i njene porodice sedi jedanaestogodišnji  sa sestrom i majkom. Uprkos tome što se kreće pomoću invalidskih kolica, Mugen je uspeo da pobegne od cunamija. „ Ali Mugenovi baka i deda nisu uspeli da pobegnu. Oni su među stotinama onih koji su poginuli kada je cunami protutnjao kroz grad, noseći sve na putu. U skloništu je sve hladnije. Lokalni mediji izveštavaju da je u obližnjem skloništu umrlo 14 starijih osoba. Strahuje se da počinju da se šire bolesti poput gripa. Vozeći bicikl kroz ruševine obližnjeg Ofunata, zastaje da proveri poruke na mobilnom telefonu. „“, priča Ai Omi. U blizini,  pretražuje ostatke svoje porodične kuće. Ona je sa ocem uspela da spase dragocenu figuru Bude i drvenu ploču koja je čuvana sa urnom njenog pokojnog ujaka, zajedno sa zavežljajem ujakovih pisama. „“, pokazuje Satoko. Rešili su da odnesu te porodične uspomene u porodično svetilište u brdima iznad grada. Dragocenosti su predali svešteniku koji je obećao da će ih staviti na posebno mesto. Za Satoko i njenog oca, to je veliko olakšanje – sada veruju da će njihovi preci počivati u miru. Mnogi stanovnici Ofunata dolaze u svetilište da se pomole – i da planiraju sahranu svojih bližnjih koje su izgubili. Dole u razorenom gradu, preživeli pokušavaju da vide kako mogu da naprave bilo kakve planove za budućnost...