Obamina strategija prema Arapskom proleću
Uzdržano reagovanje predsednika Baraka Obame na narodne ustanke širom Bliskog istoka i severne Afrike, izazvalo je česte kritike.
Decembar 17. 2010, Tunis. Ulični prodavac Muhamed Buazizse polio benzinom i zapalio u znak protesta protiv vladine politike i – preminuo, postavši katalizator tuniske revolucije i Arapskog proleća. Nekoliko meseci kasnije, počele su demonstracije u Egiptu, Jemenu, Bahreinu i Siriji. S vlasti je svrgnut egipatski predsednik Hosni Mubarak. Do kraja godine, libijski diktator Muamer Gadafi je mrtav. Sjedinjene Države i NATO su obezbedili vazdušnu podršku zaštite civila od vladinih snaga u Libiji. Ali ispostavilo se da nije lako predvideti razvoj Arapskog proleća. Lideri i prijateljski i neprijateljski nastrojeni prema Sjedinjenim Državama su pali, a predsednik Obama sve do maja nije čvrsto stavio Sjedinjene Države na stranu arapskih reformi. „ izjavio je Obama. Konačno američko podržavanje Arapskog proleća je izazavalo kritike da administracija nije podržala iranske demonstrante 2009. Ali predsednici Sjedinjenih Država su često suočeni sa teškim odlukama kada se radi o revolucijama, kaže  profesor inostrane politike i društvenih nauka na Koledžu „Bard“. „ Obama je zasnovao politiku Sjedinjenih Država na suštinskim principima: protivljenju nasilju, zalaganju za univerzalna prava i pravu naroda da izaberu svoje lidere. Da li je njegova računica bila ispravna? , istraživač u Centru za versku slobodu Instituta „Hadson“, odgovara potvrdno. „ iz Instituta „Hadson“ kaže da predsednik Obama jeste bio u pravu da ne zauzima jedinstven, uopšten stav, ali da događaji koji se brzo smenjuju ponekad pobiju politiku administracije. „ Tadros i drugi eksperti za region upozoravaju da su događaji na Bliskom istoku deo dugoročnih promena, sa rizicima, među kojima je i mogući rast islamizma u Egiptu i potencijalni građanski rat u Siriji. Oni tvrde da će proces trajati decenijama i da će ostati izazov za predsednike Sjedinjenih Država.