Čak Hejgl: Primena sile neće popraviti sitaciju u Avganistanu i Pakistanu
Bivši republikanski senator iz Nebraske, Čak Hejgl, predsedava Atlantskim savetom za Sjedinjene Države. Osim toga, on je član nekoliko 
Avganistan i susedni Pakistan su glavno pitanje na dnevnom redu Obamine administracije, smatra Hejgl. „Mislimda treba početi sa činjenicom da primena sile sama po sebi ne može dareši nijedan problem, a naročito neće popraviti situaciju u Južnoj iCentralnoj Aziji. Smatram takođe da treba da koristimo sva ostalasredstva koja su nam na raspolaganju, kao što su pomoć za razvoj itrgovinu, saradnja sa partnerima i saveznicima, uz visoku svest opotrebama tamošnjih ljudi. Takođe je potrebno delovati strateški i uregionalnom kontekstu, što znači da bi pored zapadnih zemalja ustabilizaciju tog područja trebalo uključiti Rusiju, Indiju i Iran“,kaže Hejgl. Što se tiče budućnosti NATO-a, on smatra da će ona zavisiti od uspešnosti te alijanse u Avganistanu: „Budućnost,misija i uloga NATO saveza još nisu do kraja definisane. Posle raspadaSovjetskog Saveza neki su odmah postavljali pitanje da li je NATOuopšte više potreban. Mislim da je odluka o proširenju NATO-a bilaispravna, ali njegova prava uloga i dalje nije utvrđena. NATO sadaobavlja misiju u Avganistanu, ali članice u njoj učestvuju nejednako, očemu postoje otvorene nesuglasice. Mislim da predstoje ozbiljnediskusije o budućnosti NATO-a“. Pored misije u Avganistanu, NATOje preuzeo zadatke u Africi, planira da pomaže zemljama Južne Azije iučestvuje u čuvanju bezbednosti energetskih izvora u Centralnoj Aziji. Na pitanje da li bi zbog tako proširene uloge, NATO trebalo da izmenisvoj naziv, Hejgl kaže: „Možda bi trebalo da promeni ime takoda odražava prošireni teren svojih operacija. No, od toga je važnijeutvrditi šta je tačno današnja uloga NATO-a, da bismo, shodno tome,samu instistituciju i način na koji ona funkcioniše prilagodili novimizazovima sa kojima su sučene članice saveza. U vreme Hladnog rata,stvari su bile mnogo jasnije. Uloga NATO-a je bila odbrana odVaršavskog ugovora, koji je predvodio Sovjetski Savez. Današnjeopasnosti su drugačijeg karaktera. Zato naš sekretar za odbranu, RobertGejts predlaže reformu američkih odbrambenih snaga i uošte postavljapitanje kakva nam je odbrana potrebna u današnjim uslovima, saterorizmom, napadima na kompjuterske mreže i slično“. Hejgl stavlja naglasak na diplomatsko rešavanja spora sa Iranom, još jednim prioritetnim pitanjem Obamine administracije. „Kadazemlje žele da reše svoje sporove one se prvo okreću diplomatiji. Odsustvo diplomatije kao polazne tačke vodi u ćorsokak iz koga nemaizlaza. Diplomatija pomaže da se pronađe zajednički interes i onda kadasu razlike u stavovima naizgled nepremostive. Potpuno je besmislenopočeti sa isticanjem razlika i zahtevom drugoj strani da mora da ispunirazne uslove da bi uopšte imala prava na dijalog. Teško da će nekadržava pristati na to, naročito Iran, zemlja sa civilizacijom ikulturom starom više hiljada godina. Kako je moguće bilo šta postićibez pregovora i razgovora? Alternativa dijalogu je konfrontacija,najčešće oružjem. Uostalom, pokušaj izolacije Irana u proteklih osamgodina nije uspeo. Iran je danas uticajniji na Bliskom Istoku negoikada, dok je region u zapaljivijem stanju nego što je ikada bio“. O izgledima za unapređenje američko-ruskih odnosa, bivši republikanski senator kaže: „Našisu interesi svuda vezani za ruske interese. Neće biti mira na BliskomIstoku, u Iranu, Severnoj Koreji ili bilo gde drugde bez učešća Rusije. Isto tako, ruski interesi su svuda povezani sa interesima SjedinjenihDržava. Strana ulaganja, njihova ekonomija, tržište, energija – sve suto oblasti u kojima je Rusiji potrebna naša pomoć. Rusi ne želekonflikt niti probleme na svojoj južnoj granici. To je sasvim jasno. Zato mislim da moramo da nađemo dovoljno dodirnih tačaka da krenemonapred“. Na pitanje kako prevazići sporove oko izvora energije i proširenja NATO-a na Istok, Hejgl odgovara: „Probajmoprvo da se upoznamo sa njihovim poimanjem stvari. Mislim da to nismočinili najbolje proteklih godina. Sjedinjene Države imaju običaj danastupe sa svojim dnevnim redom, svojim rokovima, svojim uslovima,svojim standardima. Na žalost, to nije najbolji način da se dođe dorešenja. Da bi dogovor uspeo, obe strane moraju biti zadovoljne. Put dotoga nije lak, ali je moguć. To ne znači da će Amerikanci žrtvovatisvoje interese Rusiji, jer to ni Rusi ne bi učinili za Ameriku. Međutim, veoma je važno da obe strane dobro poznaju uzajamna polazištai interese, da bi mogle da nađu prostor za saradnju“. ČakaHejgla, koji se protivio ratu u Iraku, upitali smo da li podržavaodluku predsednika Obame o povlačenju svih američkih borbenih jedinicaiz te zemlje do avgusta iduće godine. „Već sedam godina smo uIraku i prihvatili smo rokove povlačenja koje je postavila iračkavlada. Međutim, zabrinjava me činjenica da temeljni problemi te zemljejoš nisu počeli da se rešavaju. Na primer, nije rešen odnos izmeđuKurda i iračkih Arapa, između iračkih šita i sunita, pitanje učešća tristrane u podeli energetskih resursa, podela vlasti i slično. Nedavnosu, na primer, pripadnici kurdske vojske, Pešmerge, sprečili ulazaksunitskih Iračana u Mosul. Guverner te pokrajine pozvao je iračkunacionalnu vojsku u pomoć. Međutim, vojska se nije odazvala. Takođe,zemljom se ponovo širi nasilje. Ali, odluka o povlačenju je doneta. Doneli su je i predsednik Obama i Kongres“. O izraelsko-palestinskom konfliktu, Hejgl kaže: „Činjenicaje da nema arapskog lidera sa kojim sam razgovarao u poslednjih 13godina, koji mi nije rekao da izraelsko-palestinski konfliktpredstavlja centralno pitanje. To je otrovna smetnja, koju loši ljudiuspešno koriste protiv nas, naših interesa i Izraela, i nanosi štetunašim arapskim saveznicima. U pitanju je veoma destabilizujuća dinamikakoja mora da se ukloni“. Bivši senator se slaže sa ocenama nekihstručnjaka da izraelsko-palestinski konflikt nije isključivospoljnopolitičko, već i unutrašnje pitanje Sjedinjenih Država: „SjedinjeneDržave su omogućili stvaranje države Izrael. 1948. godine, tu državu jepriznao predsednik Hari Truman, koji se nadao da će time pridobitijevrejske glasove na tadašnjim predsedničkim izborima. Međutim,specijalne veze sa Izraelom podržava jevrejska zajednica u Americi,koja se postavlja veoma zaštitnički prema izraelskoj državi. Ličnosmatram da, iako su odnosi sa Izraelom dugotrajni i specijalni, oni nebi trebalo da budu nauštrb naših odnosa sa arapskim prijateljima. Domira između Izraelaca i Palestinaca može doći jedino uz energičniangažman Sjedinjenih Država“, zaključuje Čak Hejgl.