Sleiman: Sirijski režim će smiriti nemire
Situaciji u Siriji za naš program komentariše jednan od osnivača Arapsko-američkog nacionalnog saveta, Monzera Sleimen. 
: Kontiunirani nemiri u Siriji su izazov režimu koji je na početku potcenio značaj tih dogadjaja i reagovao oštrim merama bezbednosti, što je pogoršalo situaciju. Brojni razlozi su uticali na izbijanje nemira: prvo, imate uticaj demokratskih kretanja i pobuna u celom regionu; drugo, priroda sirijskog režima je da je predsednik popularan kod naroda, posebno u svetlu činjenice da Sirija uživa izvesnu stabilnost, mada gradjani u stvari preziru režim, odnosno njegovu strukturu, i imaju ozbiljne primedbe na račun liderstva glavne Baas stranke. Prema ustavu ta stranka je lider vlade i celog društva. Predsednik Bašar Asad je sprovodio izvesne reforme ali sporo, a razlog tome, prema njemu, su nacionalni bezbednosni razlozi. Treće, nespretno reagovanje vlasti na relativno beznačaje incidente omladine izazvalo je jedinstvenu reakciju svih opozicionih elemenata u protestu protiv vlasti. Uprkos tome, verujem da će režim uspeti da smiri nemire i da neće biti protesta poput onih u Tunisu, Egiptu ili Jemenu. : : Nada u mladog predsednika Asada i bojazan od nepoznatog, uključujući mogući dolazak na vlast ekstremnih klerikalnih elemenata, čine političku situaciju u Siriji lakšom u poredjenju sa drugim regionalnim zemaljama. Režim stavlja naglasak na nacionalnu bezbednost, ali istovremeno šalje poruku da bi kombinacija nemačkog iskustva, odnosno društveno-marketinška ekonomijia, i kineskog eksperimenta sa primesama kapitalizma, dakle, stavljajući naglasak na ekonomske reforme umesto političkih, kao što je to bio slučaj u Kini, vlasti u Siriji veruju da će ostvariti političke reforme paralelno sa ekonomskim. Mislim da bi ovim pristupom režim mogao da apsorbije sadašnje nezadovljstvo gradjana. : : Sam predsednik Asad ći imati i simboličnu i stvarnu ulogu u nastojanjima da privoli narod za ovakav program u okviru tesnog vremenskog konteksta, mada će biti suočen sa otporom unutar same vladajuće strukture, pošto mnogi ne žele da izgube svoj uticaj i tu će se predsednik ili izolovati ili otvoriti, u svetlu potencijalnih opasnosti od Izraela, pa i SAD, kao i regionalnih odnosa sa Turskom, Iranom, Libanom, itd. Pored toga, Asad će morati da posveti daleko veću pažnju unutrašnjoj situaciji u zemlji, odnosno demokratizaciji društva, borbi protiv korupcije, nerazvijenog strančkog života, sprovodjenju ekonomskih reformi, a to su pitanja od krucijalne važnosti. Ostaje pitanje da li će predsednik moći da prevazidje unutrašnje pritiske, posebno u pogledu reformi. Asad će morati da uputi poruku da će on izneti jasan plan društvenog preporoda i sprovesti ga u delo.