Film 50/50 - komična priča o raku
Nova drama „Fifti-fifti“ (50/50) je priča o dvojici prijatelja, od kojih jedan saznaje da boluje od raka i da ima 50% šanse da preživi.
Priča je zasnovana na stvarnim događajima iz života scenariste Vila Rajzera, koji je saznao da boluje od raka u vreme kada je na drugom projektu sarađivao sa glavnim glumcima filma „Fifti-fifti“ – Setom Roganom i Džozefom Gordon-Levitom. Adam, televizijski producent iz Sijetla, saopštava loše vesti svojim bliskim prijateljima i porodici i nailazi na reakciju koja je mnogo gora od one koju je očekivao. Adam hrabro prihvata vesti i radije se usredsređuje na komplikovane živote ljudi oko sebe i na to kako da ih uteši, nego što se usuđuje da se uhvati u koštac sa sopstvenim problemom. Njegova ne baš ozbiljna veza sa Rejčel predstavlja poseban problem. Ona ima osećaj krivice, ali iako se oseća zbunjeno grčevito pokušava da mu pomogne. Rejčel napušta Adama, međutim Kajl, njegov najbolji prijatelj, ostaje uz njega. On pokušava da pomogne Adamu da prevaziđe osećaj samoće i straha. Set Rogan tumači ulogu Kajla koji i pored toga što sve radi pogrešno, to radi iz najbolje namere. Tu je zatim socijalna radnica, Ketrin koju tumači Ana Kendrik. Ketrin je mlada i neiskusna sa mnoštvom sopstvenih problema. tumači lik Adama za koga kaže da pokušava sve da kontroliše. Adam pokušava da nastavi da živi kao pre, međutim kako prolazi vreme on gubi konce. Raspoloženje prelazi iz komičnog u tragično. Verovatnoća da Adam umre je velika i ličnosti ljudi iz njegove okoline počinju da izlaze na površinu. Njegova emotivna majka, u ulozi Anđelike Hjuston, pati jer joj sin ne dozvoljava da se brine o njemu. Kajl ne zna kako da se ponaša, a Ketrin shvata da je Adamov slučaj možda preveliki zalogaj za nju. Likovi u filmu su duboki i humani, a publika ima osećaj da su stvarni jer, kako ističe scenarista  priča je bazirana na njegovom životu. kaže Rajzer. Gledaoci su na kraju iznenađeni koliko se zapravo identifikuju sa glavnim likom – običnim čovekom koji spoznaje da ne može da kontroliše bolest, ali da može da kontroliše svoju reakciju na nju. I to ovaj film čini 50 odsto oslobađajućim, a 50 inspirativnim.