Holcel i Server: Uspomene na Holbruka
Majk Holcel i Danijel Server, saradnici Centra za transatlantske odnose govore za Glas Amerike o angažovanju Ričarda Holbruka na Balkanu
„Svi znaju da je on bio jedan od tvoraca Dejtonskog sporazuma koji je, bez obzira na nedostatke, okončao krvavi rat. 15 godina kasnije je lako reći „trebalo je ovo, ili nije trebalo ono“ ali istorijska činjenica je da je u pitanju krvavi konflikt i Evropljani su tri godine pokušavali da ga okončaju mirovnim snagama koje su imale pogrešan lanac komande i pogrešna pravila ulaska u konflikt, što nije dalo rezultate. Amerikanci su se umešali i u kratkom roku primorali strane da sednu za pregovarački sto a Holbruk je čovek koji je to „progurao“, što je neverovatno dostignuće, za koje je verovatno zaslužio Nobelovu nagradu“, smatra u razgovoru za albansku redakciju Glasa Amerike, osvrnuo se na komentare da je, po mišljenju nekih Bošnjaka, Holbruk suviše izašao u susret srpskoj strani. „Lično mislim da je Holbruk rat u Bosni možda okončao ranije nego što je odgovaralo većini Bošnjaka, i razumem zašto je predsednik Izbetbegović u to vreme rekao da je potpisan mir, ali ne pravedan mir. Ali mandat Dika Holbruka bio je da okonča rat i to je uradio, nije bio tamo da ostvari pravedan mir već jednostavno – mir. Naravno da danas postoje ljudi koji bi posle godina teškoća u primeni Dejtona voleli da je sporazum drugačiji ali on je takav kakav jeste.“ je osporio mišljenje nekih istoričara da su Holbrukovim angažovanjem učvršćene etničke podele na Balkanu, u Bih i Kosovu. „Ne mislim da je on bilo šta „zacementirao“. Mislim da je svakako unutar Dejtonskog sporazuma, kao i na Kosovu, postojao veliki prostor za lidere da zemlju povedu u jednom, ili drugom smeru, što se i dešava. U Bosni, na Kosovu i samoj Srbiji nije bilo linearnog progresa, već uspona i padova, ljudi imaju mogućnost da oblikuju institucije, okvir je tu, i u Bosni je, po meni, ostvaren napredak u etničkim odnosima sve do 2006. Mislim da je greška što parlament tada nije usvojio takozvani „aprilski paket“. Uglavnom, ništa nije bilo učvršćeno Dejtonom, on je bio samo okvir.“ Odgovarajući na pitanje o negativnoj percepciji Holbruka u Srbiji, zbog njegove podrške NATO bombardovanju, Holcel ističe: „Nikada nisam čuo Dika Holbruka da kaže bilo šta negativno o Srbima. Očigledno nije voleo Miloševića, kao i mnogi. Bio sam sa njim na Kosovu posle bombardovanja, kada je priredio večeru za Džozefa Bajdena, tada senatora, za koga sam ja radio, i Bernarda Kušnera. Sve o čemu smo razgovarlai bilo je kako da se uspostavi mir, a deo toga je bila zaštita srpske manjine. Nijednom ga nisam čuo da govori u etničkim terminima, uvek je to bilo u prilog demokratije, protiv diktature i represije. Znam da nije bio anti-srpski nastrojen, to bi bilo potpuno pogrešno tumačenje njegove ličnosti. Sigurno nije voleo Miloševića, prilično sam siguran da nije posebno voleo ni Tudjmana, nije voleo ljude koji nisu demokrate i koji tiranišu svoj ili tudji narod.“ Holcel i Server ukazuju i na Holbrukove zasluge u drugim delovima sveta. „Stanovnici Balkana moraju da imaju u vidu da je Holbruk uradio mnogo toga van njihovog regiona. Bio je dugo angažovan u Istočnoj Aziji, radio kao ambasador u Nemačkoj, rešavao velike finansijske probleme u Ujedinjenim nacijama, a sada je bio angažovan u svom možda najvećem poduhvatu – Avganistanu i Pakistanu. Nema sumnje da je bio veoma odlučan čovek koji je ostvario mnogo toga“, ističe Server koji navodi da je Holbruk bio brilijantan, energičan i šarmantan, te da je imao razna lica koja je prikazivao u ljudima u zavisnosti od situacije. Holcel smatra da je Holbrukova smrt zadala udarac američkoj spoljnoj politici: „Osim lične tragedije, politički gledano je to veliki korak unazad. Slušao sam ambasadora Holbruka prošlog marta, kako govori u Savetu za spoljnopolitičke odnose o Pakistanu i Avganistanu. Neki od prisutnih su se čitavog života bavili tom regijom i lako su mogli da ga „uhvate u greškama“ ali njegov nastup je bio virtuozan, bez greške. On je bio neverovatan, neumorno je čitao, neumorno učio, postavljao pitanjima stručnjacima za region, i apsolutno je razumeo sve nijanse regiona, bio je brilijantan. Bio je energičan čovek koji je svoju brilijantnost umeo da pretvori u akciju, imao je otvoreni um, i mislim da je to ogroman gubitak ne samo za američku diplomatiju nego i region u celini.“