Trideset godina od iranske revolucije
Iranska, ili islamska, revolucija 1979. uzrokovala je prekid odnosa te zemlje i SAD, koji traje sve do danas, 30 godina kasnije. Predse
Povratakiranskog duhovnog vođe ajatole Homeinija iz Francuske 1. februara1979. učvrstio je iransku, ili islamsku, revoluciju, koja je već bila utoku. Kasnije iste godine, 4. novembra, radikalni studenti upali su uameričku ambasadu u Teheranu i zadržali 53 diplomata i ostalog osobljakao taoce, počevši tako već 30 godina dugu politiku mržnje ikonfrontacije dve zemlje. Loši odnosi su kulminirali 2002. Godine, kadaje bivši američki predsednik Džordž Buš proglasio Iran zemljom “osovinezla”, odnosno jednom od tri zemlje koje prema njegovim rečima,pokušavaju da se domognu nuklearnog oružja. “Iran agresivno pravi to oružje i izvozi terorizam, dok nekolicina koju narod nije izabrao guši nadu Iranaca za slobodom”, rekao je tada Buš. Danas međutim, nova administracija Baraka Obame šalje drugačiju poruku,koju je predsednik uputio u nedavnom intervjuu za TV mrežu al-Arabija. “Ukoliko su zemlje kao što je Iran spremne da popuste pesnicu, mi ćemo im pružiti ruku”. Veliki deo iranske netrpeljivosti prema SAD vuče korene iz 1953. kadaje posle državnog udara podržanog od strane CIA-e, šah Muhamed RezaPahlavi preuzeo vlast nad zemljom. Mnogi Iranci Pahlavija vide kaobrutalnog tiranina zbog koga su ojačali iranski islamisti, smatra bivšiiranski diplomata Širin Tamsib Hanter. “ZbogPahlavijeve nespremnosti da omogući političko okruženje u kome bisekularne političke grupacije bili aktivne, sve je ostavljeno u rukamareligioznih grupa, koje su onda koristile džamije i druge religiozneorganizacije da pošalju svoju poruku”, smatra Hanter. Kada je 22.oktobra 1979. Amerika primila na lečenje teško bolesnog Pahlavija, besradikalnih grupacija došao je do tačke ključanja, što je 4. novembrarezultiralo napadom na ambasadu SAD u Teheranu. Bivši otpravnik poslovai jedan od taoca, Brus Lejngen kaže: “Toje trebalo da bude simbolična, kratkotrajna akcija, ali istog momentaje postalo više od toga. Kada je postalo evidentno da iranski studentipreskaču zid ambasade, to je vrlo brzo izazvalo jake emocije naulicama, pogotovo među mladim studentima”. Brus Lajngeni ostali taoci pušteni su 20. januara 1981, posle 444 dana. Usledili sudrugi događaji koji su produbili neprijateljstvo. Bivši irački diktatorSadam Husein je 1980. počeo rat protiv Irana, koji je trajao osam,godina, dok su ga SAD u tome podržale. Jula 1988, sa broda američkemornarice u Persijskom zalivu slučajno je otvorena vatra na iranskiavion u kome se nalazilo 290 putnika – nije bilo preživelih. Pošto suSAD svrgle Sadama sa vlasti 2003. Iran je pokušao da iskoristipriliku i uz pomoć radikalnih sveštenika i političkih partija proširisvoj uticaj u Iraku. Za to vreme, SAD su optuživale Iran da iračkimpobunjenicima pruža podršku i šalje oružje za borbu protiv američkevojske. Ipak, nuklearne ambicije Irana ostaju glavni kamen spoticanja uodnosima Vašingtona i Teherana. Dok Iran tvrdi da nuklearni program imaisključivo mirnodopsku namenu, SAD i neke arapske zemlje veruju da jenamera Teherana da napravi nuklearno oružje i tako postane vodećaregionalna sila. Entoni Kordsmen, analitičar iz Centra za strateške imeđunarodne studije ukazuje na slab rezultat takvih aspiracija. “Iranje hegemonistička sila koja ima ograničen uticaj u Iraku, zatim ogromanproblem sa Avganistanom. Nije u stanju da dominira u Zalivu niti dapovede vojnu akciju u Zalivu koja ne bi isprovocirala odgovor SAD, sakojima ne može da se nosi. Nema dovoljan uticaj u centralnoj Aziji, kaosila jedva može da izvrši pritisak na Tursku, a moć koju ima u Sirijizasniva se na tome da Sirija koristi Iran, baš kao što Iran koristiSiriju”, kaže Kordsmen. Iranska revolucija napunila je 30 godina, apredsednik Mahmud Ahmadinedžad nastavlja da postavlja brojne uslove zaodmrzavanje diplomatskih odnosa sa SAD. Analitičari se nadaju da binedavna promena američke administracije mogla da posluži kao prilika dase pređe preko prošlih nesuglasica i počne sa odmrzavanjem vrha ledenogbrega.