Istorijske posledice "arapskog proleća"
Talas pobuna koje su protekle godine zahvatile arapski svet bio je potpuno neočekivan dok su posledice bile kataklizmične
Sve je počelo sa samospaljivanjem jednog Tunižanina početkom januara, koje je podstaklo masovne demonstracije u znak solidarnosti. Mladi ulični trgovac voćem oduzeo je sebi život pošto zbog brutalnosti režima nije mogao da obezbedi opstanak svoje porodice. Njegova smrt je podstakla pokret koji je izmenio Bliski Istok i severnu Afriku. Politički život u zemljama tog regiona stagnirao je decenijama. Republike samo po imenu bile su podređene interesima malobrojnih bogataša sa kraljevskim pretenzijama, koji su svoju vlast želeli da ostave sinovima. Izgledalo je da se nikada ništa neće promeniti, sve do pobune protiv tiranije, koja je tinjala godinama da bi na kraju eksplodirala. Sada za mnoge više nema povratka. „,“ kaže Heba Morajef iz organizacije Hjuman rajts voč. Demonstranti su učili jedni od drugih shvatajući da se bore za istu stvar. Priroda represivnih režima bila je i glavni razlog njihovog pada. „,“ kaže Said Sadek sa Američkog univerziteta u Kairu. Pobune su ne samo oborile vladare tih država, već su narušile i dugotrajna savezništva. „ kaže Heba Morajef. Još uvek se ne zna da li će protesti dovesti do očekivane tranzicije ka reprezentativnoj demokratiji. Neki smatraju da uspon islamističkih stranaka u Tunisu i Egiptu predstavlja pretnju za tranziciju. A za ostale u regionu, borba se nastavlja. Međutim, jedna stvar je izvesna, a to je da su ti neustrašivi mladi ljudi postali politički uticajan deo društva, o kome će od sada svi novi arapski lideri morati da vode računa.