Kinkejd: Bez jasnog ishoda u Iraku
Povlačenje američkih borbenih snaga ne predstavlja kraj američkog strateškog angažovanja u Iraku i regionu
Povodom govora predsednika Baraka Obame o povlačenju američkih borbenih snaga iz Iraka, kolega Branko Mikašinović razgovarao je sa urednikom publikacije “Accuracy in Media,” Klifom Kinkejdom. “Pre svega, predsednik Barak Obama je u svom govoru o povlačenju američkih borbenih snaga iz Iraka ispunio obećanje iz predizborne kampanje; drugo, ta odluka predstavlja spoljnopolitički zaokret sa uglavnom vojne na intenzivniju diplomatsku aktivnost; i treće, ova odluka ne predstavlja kraj američkog strateškog angažovanja u tom reigonu, a o tome svedoči i ostanak 50 hiljada vojnika u toj zemlji. S druge strane, opasnost od terorizma je akutno prisutna u Iraku, a teroristički napadi su sve agresivniji. Odnosi Iraka sa Iranom i Sirijom su napeti. Iran izgleda čeka na pogodan trenutak da popuni praznimu stvorenu odlaskom američkih snaga iz Iraka da bi još više destabilizovao tu zemlju i povećao svoj regionalni uticaj. Dakle, mogli bismo da konstatujemo da rat u Iraku nije dobijen, ali nije ni izgubljen, a naše prisustvo u Iraku će biti neminovno sve dok postoje neizvesne situacije u Avganistanu, Pakistanu i Iranu.” “Da, to je važno i zbog očuvanja kredibiliteta. Kada se jedna velika sile, kao što su SAD, posveti nekom cilju, od nje se očekuje da ga ispuni. Za sada, u Iraku nemate funkcionalnu vladu, terorističke aktivnosti se intenziviraju i nemate političku stabilnost. Medjutim, u toj zemlji postoji demokratska struktura, kao rezultat dosadašnje američke angažovanosti. U neku ruku, Irak predstavlja regionalni eksperiment, koji bi mogao da bude primer i za druge okolne zemlje. S druge strane, u Avganistanu je situacija daleko teža pošto su tu ušančeni Al Kaida i Taliban. Biće potrebno da se u toj zemlji u najmanju ruku postigne isti uspeh kao i u Iraku, ako ne i impresivniji. To će sada biti odgovornost predsednika Obame.” “Nakon smanjenja američkog vojnog prisustva, u Iraku ćete imati podele i konflikte i mnogo toga će zavisiti od iračkih demokratskih snaga. U vanrednoj situaciji, moguće je, ali samo na poziv iračke vlade, reaktivirati preostale američke snage u toj zemlji, mada bi to bio korak unazad. Glavni problem je da u Iraku dodje do politčkog pomirenja i saradnje raznih frakcija, kako verskih tako i etničkih, kao sto su šiiti, suniti, Kurdi, itd. Ustvari, sada Iračani imaju glavnu odgovornost za rešavanje svojih sopstvenih problema, a to će zahtevati visok nivo odgovornosti i saradnje vladajućih i opozicionih grupa.”