Reka Kolorado se uliva u Kalifornijski zaliv - ili bi tako barem trebalo da bude
Zbog brana i preusmeravanja njegovog korita, Kolorado na svom ušću više liči na neku slabašnu pritoku nego na moćnu reku.
A zbog toga nestaje čitav jedan ekološki sistem i -- jedna kultura. Ovo je pesma reci. Pesma o narodu koji traga za domovinom i nalazi je na ušću reke Kolorado. Peva je Onesimo Gonzales, prizivajući doba kada je reka Kolorado bila izvor opstanka za pleme Kukapa, ili ”narod reke.“ U selu El Major, ribarski čamci nasukani su pored reke koja više ne može da ih nosi. Posle 1400 milja brana i preusmeravanja njegovog korita, od moćnog Kolorada ostao je samo prazan jarak sa nešto slane morske vode preostale posle plime iz Kalifornijskog zaliva. Nekada su se stanovnici sela izdržavali zahvaljujući ribom bogatoj reci koja je prolazila tik uz vrata njihovih kuća. Sada je selo uglavnom pusto jer ribari moraju da isplove deleko da bi se vratili sa ulovom. A ribarenje je od čega pleme Kukapa živi! Medjutim, da bi se dokopali reke, oni sada moraju da vuku čamce preko milja blatnjavog terena koji je nakada bio vegetacijom bogato močvarno područje zahvaljujući povremenom izlivanju Kolorada. Neki veruju da će tako opet biti... I dalje ima komada zemlje koji se nisu sasvim osušili, kaže istraživač Jamilet Kariljo gledajući vrbe koje se još uvek drže. Grupe za zaštitu prirodne sredine zalažu se da se barem jedan odsto vode koja godišnje proteče koritom reke Kolorado vrati na provobitno ušće. A šta bi to značilo za okolinu - pokazuje preostalo rastinje. Močvara Santa Klara u Sijenegi-- koja pokriva preko 500 hektara -- nastala je dok su tu kanalisane otpadne vode sa poljoprivrednih dobara. Voda je bila preslana bi se vratila u rečno korito, ali je zato stvorila uslove koji su idealni za pokretanje ekoturizma. Hoze Kampo, direktor centra Sijenega: ”Sijenega je locirana vrlo blizu ušća tako da privlači mnogo životnjskih vrsta, posebno ptica. Močvara bi odgovarajućim održavanjem mogla da postane izvor hrane, ljudi bi ovde mogli da ribare.“ Zaliv je jedino mesto na kojem mladi pripadnici plemena Kukapa ribare jer su premladi da bi se sećali davnih vremena kada je njihovo pleme zaista bilo ”narod reke“. A sela poput El Majora smanjuju se iz godine u godinu. Monika Gonzales, pripadnica plemena Kukapa: ”Problem je u tome što smo morali da se približavamo zalivu, pa sad neki od naših ribara i žive tamo gde ribare. Zato trpi duh zajedništva koji je postojao medju pripadnicima našeg plemena.“ Pored toga, mnogi odlaze u potrazi za poslom na farmama i u gradovima. Onesimo Gonzales kaže da pripadnici plemena koji ostaju pokušavaju da održe svoju kulturu. Ali, dodaje on, bez reke koja ih je oduvek održavala, i njihova kultura se polako gasi. Još uvek sanja da će jednoga dana reka biti kao nekada, kada je Kolorado umivao pragove njihovih kuća. U medjuvremenu, Onesimova pesma koja veliča reku zvuči više kao žalinka za nečim što je zauvek nestalo.