Srpske studente više interesuju politička zbivanja nego njihove američke kolege
Srpski studenti su svakako vise zainteresovani za politicka zbivanja nego prosecni americki studenti i kao takvi imaju priliku da prome
Studenti sa Klemsona videli su mnoge sličnosti, ali i neke razlike kada su uporedili studente u Srbiji sa svojim američkim kolegama. Kejt Hiks (Kate Hicks) kaže: “Mladi koje sam srela u Srbiji su me odmah impresionirali inteligencijom i političkom aktivnošću, i mladići i devojke. Mnogi američki studenti uzimaju zdravo za gotovo našu ekonomsku, društvenu i političku stabilnost i nikada nisu osetili potrebu da se bore za odredjeni cilj. To ih čini jako razlicitim od mladih sa kojima smo imali kontakte u Srbiji. Ti studenti su ustanovili svoje grupe na bazi zajedničkog interesa i veoma su aktivni u pogledu društvenih i političkih pitanja. Oni su bili inspiracija našoj grupi jer se kao studentski aktivisti angažuju zaista pasionirano, ujednjeni i posveceni svom cilju.” Loren je takodje impresionirana i kaže: “Gledajući kakav je život za političke lidere i studente u Beogradu shvatila sam kako su oni u isto vreme tako različiti, a ipak slični svojim kolegama u Americi. Posmatrajući kako ljudi provode vreme u kafeima i prodavnicama u Beogradu videla sam da je to identično životu u Americi, a ipak oni su toliko mnogo iskusili poslednjih godina. Normalnost života koju smo mi uočili je relativno skori fenomen i dok mi uzimamo zdravo za gotovo mogućnost da provodimo večeri sa prijateljima i porodicom, to sigurno nije tako u mnogim delovima sveta. Studenti koje smo sreli bili su tako zabrinuti za budućnost svoje zemlje i mnogo su više voljni da budu angažovani u javnom životu nego njihove američke kolege na univerzitetima. Shvatam da je to jedna odabrana grupa (aktivisti), ali srpski studenti toliko lično mnogo više zavise od ishoda i budućnosti reformi nego američki studenti, čak i oni koji se ovde bave politikom.” Stiven se slaže da su srpski studenti “svakako više pasionirani nego prosečni američki studenti u pogledu politike. Oni imaju priliku da promene i oblikuju celokupnu budućnost nacije.” On takodje zapaža siromaštvo u zemlji, ali je bio iznenadjen “generalno pozitivnom i optimističkom prirodom naroda… Naši domaćini bili su jako optimistički i pozitivno raspoloženi uprkos teškim vremenima sa kojima su bili suočeni tokom celog zivota”, kaže Stiven. Dejmon dodaje: “Mladi koje smo sreli bili su veoma otvoreni, prijatni i pristupačni. Ohrabrujuće je videti takav intelekt i kulturu u zemlji koja je nedavno prošla razarajući rat. Očigledno je da će se narod, kao srpski, sa oštroumnim mladim umovima brzo oporaviti. Mislio sam da su slični prosečnim Amerikancima. Mošda je jedina razlika sto oni manje uzimaju za gotovo nego mi, ali njihov društveni život i teme razgovora su slični.” Dejmon takodje zapaža da “su ljudi shvatili da Mladić i Milosević nisu radili kako treba. Saznanje da ljudi uočavaju zlodela čak i kada to povredi njihov nacionalni ponos je umirujuće.”