<img align=left border=1 width=60 hspace=8 src=" http://voa-8.chntva1-dc1.cscehub.com/mediastore/martin1.jpg">Vašingtonski analitièari ocjenjuju da je posjeta predsjednika Srbije Americi bila veoma uspješna - 2004-07-24
Direktor Istoèno evropskih studija u vašingtonskom Centru «Vudro Vilson», Martin Slezinger, smatra da je posjeta predsjednika Tadiæa Sj
Mislim da nijedan lider iz Srbije i bivše Jugoslavije nije primljen na tako visokom nivou još od 1991. godine kada je Vašington – sa vrlo malo uspjeha – posjetio tadašnji premijer SFRJ Ante Markoviæ. Administracija SAD želi da Srbiji pošalje signal da hoæe da unaprijedi i potpuno normalizuje naše odnose, da se ostvari plodna saradnja i da pomogne Srbiji da uðe u NATO. Istina je da je velika tema ovih razgovora bila i saradnja sa Haškim Tribunalom, što je konstantna tema amerièko-srpskih odnosa veæ duži niz godina. Mislim da predsjednik Tadiæ zna da taj problem mora da bude riješen, jer su na žalost – time uslovljeni bilateralni odnosi Beograda sa Vašingtonom. Ne znam šta administracija predsjednika Buša oèekuje od predsjednika Tadiæa, ali postoji moguænost da u sluèaju nekih skorih narednih izbora – zažalimo, ako budemo vršili preveliki pritisak i ako to rezultira rastom popularnosti nacionalista. No o tom, potom. Mislim da je Tadiæ u svakom sluèaju okonèao uspješnu posjetu Vašingtonu, jer je administracija željela da ta posjeta bude uspješna. Predsjednik Tadiæ je u više navrata, tokom susreta sa predsatvnicima amerièkog politièkog i privrednog establišmenta naglasio potrebu investiranja u Srbiju i – time – otvaranja novih radnih mjesta kao jednog od bitnih preduslova za stabilnost Srbije. Martin Slezinger je skeptièan u vezio sa skorim znaèajnijim amerièkim investicijama u srpsku privredu. Ono što bi moralo da prethodi dolasku investitora, imajuæi u vidu iskustva drugih zemalja, jeste neophodnost vladavine zakona, realna politièka stabilnost i tek onda bi se moglo govoriti o privlaèenju jaèih investicija iz inostranstva. Biæe dakle - nekog napretka, ali neæe odmah doæi do znaèajnih ulaganja. Nina Bang Jensen, direktor koalicije za meðunarodnu pravdu – vašingtonske organizacije koja vrši konsultantske usluge za Haški Tribunal, smatra da su stavovi koje je u Vašingtonu saopštio predsjednik Tadiæ – ohrabrujuæi, jer je – kako kaže predsjednik korektno primjetio da je Tribunal institucija UN-a. Govoreæi o stavu amerièkog ambasadora za pitanja ratnih zloèina Pjera Rièarda Prospera da se, u sluèaju hapšenja i prebacivanja Ratka Mladiæa u Hag, otvara moguænost da se ostali optuženi, meðu kojima i èetvrorica vojnih i policijskih generala, procesuiraju pred domaæim sudovima – Nina Bang Jensen kaže da æe ipak Tužilaštvo Haškog tribunala, koji je institucija UN-a donihjeti konaènu odluku o tome gdje æe se voditi pojedini procesi. Stavovi predsjednika Tadiæa u vezi sa saradnjom Beograda sa haškim sudom su ohrabrujuæi – posebno zbog toga što on ne govori samo o sluèaju generala Mladiæa, veæ i drugih optuženika. On je takoðe izrazio želju da se procesi protiv optuženih za ratni zloèin u najskorije vrijeme prenesu u nadležnost lokalnih sudova u Srbiji, ali je takoðe priznao da je neophodno izvršiti reforme pravosudnog sistema, za šta æe biti potrebno neko vrijeme, baš kao i u sluèaju reformi na kojima je svojevremeno radio kao ministar odbrane. Predsjednik Tadiæ je poslednjeg dana posjete, odgovarajuæi na pitanja novinara u nacionalnom pres klubu, govorio i o neophodnosti da se Svijet bezuslovno obraèunava sa svim pokušajima etnièkog èišæenja. U tom kontekstu, Tadiæ je pomenuo talas nasilja nad Kosovskim Srbima u martu ove godine i nasilje u sudanskoj pokrajini Darfur – svijet ne smije dozvoliti da etnièko èišæenje, gdje god na planeti da se desilo - ostane nekaženjeno, jer æe se u tom sluèaju sigurno ponoviti na nekom drugom kraju svijeta - upozorio je Tadiæ. Nina Bang Jensen kaže da bi stav predsjednika Tadiæa mogao da uvrijedi nekoga ko smatra vjeruje da je žrtva Srbije, ali mislim da je saopštio vrlo validan stav - a to je da etnièko èišæenje ili bilo koji drugi oblik kršenja meðunarodnog prava mora da bude kaženjeno bez obzira na etnièku ili nacionalnu pripadnost poèinilaca. On je pomenuo i dogaðanja u regionu u vrijeme drugog svjetskog rata – i to je vrlo važno, jer je èinjenica da se nije dogovorilo adekvatno na tadašnje zloèine u Hrvatskoj ili u Bosni – dovela do osvetnièkih akcija i zloèina mnogo godina kasnije. Zato se nadam da æe pojedinci koji su optuženi za nedavne zloèine, biti izvedeni pred sud jer zloèine nisu èinili narodi, veæ pojedinci.