Lauantaina 30 p. Heinäkuuta KARJALATAR N:o 84 — 1910 Dmeeliinen lamppu. (Pierre Sales'in mukaan). Perronnetin perhe — herra Ju- les Perronnet, entinen sukkatehtai- lija, rouiva Leontine, hänen wai- monsa, ja 'Amelie-neiti, heidän naimaikäinen tyttärensä — oli juuri lopettanut illallisensa. Amelie auttoi palivelusneitiä pöydän puhdistamisessa. Rouiva kirjoitti suureen talouskirjaan päi- wän menot ja herra heittäytyi mukamasti sohmaan lukeaksensa ensin pörssitiedot sanomalehdistä ja metäytyi sitte lähemmäksi wal- keata nauttiakseen oikein rauhasia politiikasta ... Perronnetilla näet oleskeltiin iltapuolina aina ruokasalissa. Ta- lonkia muuten tarrvittiin ivaan torstaisin, jolloin heidän mastaan- ottopäiivänsä oli. Mäliajoiksi pei- tettiin huonekalusto huolellisesti ja jos sattumalta tarmittiin kul- kea salongin läpi, hiimittiin ihan «varpaan karilla, etteiivät matot pilaantttisi. Muuten olisi ihan määrin luul- la Perronneteja saitureiksi Se olisi määrin. He olnvat oi mallisia ihmisiä, jotka omat an karalla työllä hankkineet itselleen melkoisen omaisuuden sukkateh taallansa aikoina, jolloin ulko maalainen sukkateollisuus ei mielä niin suuresti kilpaillut. Tosin oli heillä omat tapansa mitä eten kin salonkiin kuului, mutta mitä pä siitä. Talo tuotti muosittain hyyryä 12,000 markkaa, ja sehän on ummelleen yhtä monta tu hatta kuin muodessa kuukausia. Kolme eri kertaa jo oli käy nyt kosijoita talossa. Mutta manhemmat eimät kiiruhtaneet päättämään Amelien onnesta. Sitäpaitsi ei olisi mielä oikein riittänyt täyttä kahtasataatuhatta myötäjäisiksi, ja sen merran he kuitenkin päättimät aittaa sekä talon. — Juoruissa olimat sadat tuhannet kuitenkin jo kymmenillä kerrotut. Kummako sitten, jos sulhasmiehet hijoimat kynsiänsä iskeäksensä kelpo palaan. Mutta »vanhemmat päättimät malita ymmärtäväisesti ja ?ilaltilla. Sii- nä he ainoastaan hätäiliivät, et- teimät uskoneet kylliksi pian pääse- wänsä leiMmään lastenlastensa kanssa . . . Kun pöytä oli tyhjä, toi Ame- lie isälleen lasin konjakkia ja is- tahti sitte tutkimaan muotileh- Milloin hän näytti niihin enim- män kiintyneen, silloin puhelimat manhemmat keskenänsä jotakin matalalla äänellä, hymin salape- cäisesti. Mutta niin pian kuin Amelie maan päätään nosti, ei- vät he olleet niinä miehinään- Ään puhelimat maan jotakin juoneitten korjauksista. Puoli kymmenen ajoissa oli- riat kaikki kolme hiljaa, aiman uin sopimuksen mukaan kuunnel- aksensa jotakin . . . Mutta mikä e joku oli? Mähäinen jalko- en kolina portaissa ja sitte yhä :tempää kuulmva säännöllinen, rotkea astunta kuudetta kerrosta whti. Mitään he eimät sanoneet, mutta sen suuremmalla ihastut- 'ella he ajattelimat: „Hän tulee :otun!" Melkein heti sitte suuteli Ame- lie »vanhempiansa ja riensi kam- mioonsa. Kun manhukset jäimät kahden- kesken, lausui isä: — Täsmällinen kuin kello! — Ztiin hän on silminnähtä- mästi säännöllinen ihminen! lisäsi äiti. Kymmenen aikaan sitten kuului pari säännöllistä naputusta omel- le. Portinmartijan maimo tuli kaasuns ammutusretkeltään kerto- maan päimän tapahtumista. Mutta tapahtumat olimat niin mähäpätöisiä, että maimo sai luman heti kertoa maan jotakin eräästä kuudennen kerroksen hyy- ryläisestä, samasta, jonka askeleet olimat niin tutut. Ensin kuiten- kin tarkastettiin omet, olimatko huolellisesti suljetut ja sitten pu- huttiin hymin suputtamalla. — No, rouma Mayeur? — Niin, rouma, tänään, hän jälleen antoi tuliöljykannunsa mi- nun täytettämäkseni. — Se on aiman ennen kuulu- matonta! huudahti rouma Per- ronnet. Herra Perronnet oli raottanut ikkunanmerhoja ja tarkasteli akku- naa kuudennen kerroksen kulma- huoneessa. — Se on taas sytytetty! sanoi hän. — Mikä kestämyys! toisti rou- wa Perronnet huudahtuksiaan. — Mutta miltä lamppu muuten oi- kein näyttää? — Pieni, sininen posliinilamp- pu. Nähkääpäs, rouma, muutto- päimänä tahdoin minä sen miedä ylös, mutta hän itse kantoi sen. — Tuhat tulimaista! Se ih- meellinen lamppu malaisee aina! huudahti herra Perronnet. — Ai, minä näen tuon ahkeran työn- tekijän! Hän tuli akkunaan mä- hän ottamaan raitista ilmaa hän polttaa sikaria. — Luonnollisesti, ystämäni! sanoi rouma. — Tarmitseehan hän mirkistyä, ennenkuin alkaa yönsä mieltämisen työn ääressä . . . Kuulkaapas, rouma Mayeux! Teidän tulee sanoa sille nuorelle miehelle, että hän taman mukaan tulisi kirjoittamaan nimensä wuok- rasitoumukseen. — Hymää yötä! Tunnin kuluttua olimat talon kaikki huoneet symimmän pimey- den mallassa. Ainoastaan tuo ihmeellinen lamppu kuudennessa kerroksessa malaisi akkunaa aina päimän malkenemiseen asti. Kun aurinko sitte paistoi lam- pun omistajan, Stanislaus Me- normafin huoneeseen, heräsi hän sikeästä unestaan. Ensi työkseen tarkasti hän lamp- pua oliko se uskollisesti jaksanut malaista. Ihastuen huomasi hän sen mie- lä loistaman. Hän ei moinut pi- dättää huudahtusta: — Niin — tuolla lailla jär jestettynä se malaiseekin oikein erinomaisesti! Hän kokosi muoteen ja siimosi j huoneen, kun ei pitänyt itseään kyllin marakkaana luomuttamaan niitä pikkutoimia portinmartijan ,vaimolle. Sitte kiiruhti hän rait tiiseen aamuilmaan ja pistäytyi mihdoin toimipaikkaansa eräässä suuressa pankkihuoneessa, josta hän nautti 180 markan kuukausi palkkaa. Kun portinmartijan maimo il- moitti hänelle, että on tapana käydä itse kirjoittamassa nmokra- sitoumukseen, sanoi hän: — Hywä. Minä menen sinne illalla . . . Sitte jatkoi hän astuntaansa ajattelemattakaan käännähtää taak- seen katsomaan. Jos hän olisi ymmärtänyt sen tehdä, niin olisi hän akkunasta nähnyt Amelien tummakutrisen pään ja ehkäpä kuullut hänen armostelunsakin: — Semmoinen kaunis pnifa! Siitä olisi hän marmaan pöyh- keillyt. Maikka kyllä b^n ylimal kaan tiesi oleman,mkin kaunis: pitkä ja solakka, leuassa tumma, lyhyt parta ja yuulella hauskat, huolellisesti ki-rretyt miikset. Sil- mistä loisti rauhallinen tyytymäi- syyttä ilmaisema katse. Elann^ssaau oli hän säännölli- nen ja ensimäisenä pulpettinsa ääressä. Kun tomerit kerran ky- syin?ät oliko hän edelleenkin tyy- tymäinen asuntoonsa, mastasi hän: — Erinomaisesti. Se on ihas- tuttama, rauhallinen talo — öisin kadehdittama hiljaisuus. Se on oikea paratiisi! . . . Työskennellessä ajatteli hän päi- mät päästään palkkaansa. Kun muosi onnellisesti päättyy, nousee se kahteensataan markkaan. Se oli hänen ainoa toimeensa. Msinkertaisen illallisen perästä esitteli hän itsensä Perronnetien perheessä, ajattelemattakaan muu- ta kuin kontrahdin allekirjoi- tusta. Ei hän moinut aamistaakaan tulleensa perheen uteliaisuuden esineeksi. Kohteliaasti pyydettiin häntä astumaan tilapäisesti »valaistuun ja siemistettyyn salonkiin, jossa herra ja rouma olimat. —Amelie tirkisteli erään omen raosta. - tanislaus esiintyi miellyttämästi, ja he kuunteliivat hymin suurella tarkkuudella, kun hän kertoili elä- mäsiänsä, kodistansa, joka oli maalla ja toimestansa. Herra Pereonnet ylisteli hänen ahkeruuttansa ja rouma maroitti häntä äidillesellä hellyydellä tär- iväämästä termeyttään. Hän kiitteli kummastuneetta sein- moisesta isällisestä käytöstamasta, jomrnoista hän ei suinkaan enti- sissä asuntopaikoissa ollut kokenut. itte kirjotti hän kontrahtiin ja meiti miipymättä huoneeseensa, jossa lamppu loisti aina seuraa- mami aamuun . . . Kuukauden kuluttua nousi Per- ronnetin uteliaisuus kiehumapis- teeseensä. Puhuttiin usein ja peit- telemättä Amelienkin kuullen. Tno ihmeellinen työlamppu oli hankkinut Stanislaus Menormeal'- ille ihaillun maineen. Otaksuttiin kaikkea hymää. Hä- iten ehkä täytyy . auttaa köyhiä manhempiaan, ja sentähden tehdä mälityötä. — Kenties omistaa hän symää simistystä, harrastaa tutkimuksia. — Kenties on hän myöskin salainen hymäntekijä. . . Herra Perronnet huudahti: — Sellainen rautatermeys! . . . Walmoa yöt läpeensä ja kuitenkin näyttää niin termeeltä ja raittiil- ta! . . . Melkein jo uskottiin hänen saa- man pirteän muotonsa ihmeelli- sestä lampusta . . . Marmaan täytyi hänen olla todellinen mie- hen ihanne, semmoinen, jommois- ta neiti Perronetin puolisoksi unek- sittiin . . . Antelie ei miteitkään kiirehtinyt neumonantajaksi, ja totta puhuak- semme ei lamppujuttu häntä suu- resti liikuttanut. Mutta aina hän sai kuitenkin tekosyitä kämellä por- taissa aiman samaan aikaan kuin ihmeellisen lampun omistajakin. Hymin säännöllisesti hän tulikin kotiin, marsinkin silloin, kun hä- neliä ei ollut kilisemää taskussa tiellä tuhlattamaksi. Muuten teki neiti sen hamainnon, että hänen termehdystapansa oli mähitellen kokoiiaan muuttunut. Rouma Perronnet tahtoi antaa anteeksi lamppumiehen muokra- maksun, jos ei hänellä sattuisi maksupäimänä olemaan »pientä rahaa". Mutta hän maksoi aina säännöllisesti. Kokonaan mirheetön ihminen! Mihdoin armeli Amelie, että jotakin siitä Hiljankin pitäisi tulla ja sanoi äidillensä: — Äiti! Kylläkai hänestä tun- tuu hirmeän ikämältä istua joka ilta kotona ihan yksinään. Walo mölähti äidin sieluun ja hän sanoi miehellensä näinikään: — Perronnet' Tyttäremme sy- dän on puhunut! Lamppumies tuli hymin hämil- leen ja oli polmilleen lysähtää, kun ^sai kutsun teelle isäntämäen luo ..muutamien herttaisten ystä- mien seuraan". Hän meni seuraan, oli kaikin- puolin miellyttämä, lauloipa ro- manssejakin, kun Amelie säesti. Silloin masta hän huomasi, että Amelie oli hymin kaunis — eikä hän malttanut olla sitä hänelle sanomatta. Rouma Perronnet ei uskonut eiiää silmiänsä ja kar miansa. «Semmoinen makama uurastaja lauloi romansseja! " . . Ms, kaks tuli hän rouman mielestä oikeaksi romanin sanka- riksi. Hän ei siirtänyt silmiään hänestä ja tyttärestänsä, niin us- kollisesti hän ihmetteli. Herra Perronnet pysyi lujasti manhassa ihailussaan: — Mannaan täytyy hänen olla moimakas kuin karhu! . . . Hän tuuini, että kuitenkaan sinä yönä ei lamppu loistaisi, olihan hän mierailussa mäsynyt — tai miisi kai hän edes joskus lepoa! Mutta mitä mielä! Manhaan tapaan malaisi ihmeellinen lamp- pn akkunaa koko yön. Amelie laskeutui lemolle ylen onnellisena /a näki suloisia unia. Herttaisen illanmieton perästä seurasi ?ian toinen — ja sitte hy min monta jos mahdollista, mie- läkin hauskempaa ivierailua. . . Amelie ja Stanislaus harjotteli- mat duetteja ja soittimat pianoa nelikätisesti. Käiviivätpä kerran yh- dessä Opera-Eomiquessakiii, ja Stanislaus lahjotti roumalle kuk- kasmihon, mutta Ainelielle kon- mehtia. Mähitellen oli hra Perronitet hankkinut tietoja hyyryläisestään. Hän tiesi, että Stanislaus oli mallikelpoinen niin hymin maati- mattoman elintapansa kuin erit täinkin uutteruutensa tähden, ja että hän ainoastaan oli pääomaa mailla saamuttaaksensa oivallisen aseman, aseman semmoisen, joka ei estäisi hetkeäkään ajattelemasta Amelien naimista. — Hän möisi kuitenkin yhdellä ainoalla kieppauk- sella selmitä pulasta — rniffci ajatellut: — Antelien myötäjäiset! . . . Kaikki ystämät, joilta neumoa kysyttiin, myöiisimät että Stanis- lans todellakin oli oimallinen, oi- kein ihastuttama. Jonkunlaisella hienotuntoisuudella jätettiin otta- matta tarkempi selitys yönival- montajärjestelmästä ja uskottiin mahmasti, että hän öisin työsken- teli auitaaksensa köyhiä manhem- piaan. Stanislaus tunsi olemansa sy- mästi rakastunut, mutta Amelie oli niin rikas, ei hän uskaltanut pyytää hänen kättänsä. Amelie sai luman itse tehdä lopun tuosta armeluttamasta aseinasta. Hän käsitti hymin selmään mikä Sta- nislauksen ajatuksissa kummitteli peikkona, ja sentähdeit sanoi hän eräänä iltana romanssin mukana: — Miksi emme möisi mennä naimisiin keskenämme? . . . Stanislaus punastui hirmeästi, mutta mastasi kuitenkin rohkeasti, ettei hän koskaan möisi ajatellak- kaan semmoista . . . Olihan hä- nellä toinen koura tyhjä eikä toi- sessakaan mitään — ainoastaan kurja toimipaikka . . . Zlmosydämminen tuimustus ja silmäin suloinen loiste kerrassaan hurmasi Amelien. Naimaliitto oli malmisi . . . Kaikkien häämalmistuksien ajalla — mieläpä itse mihkimisen edelli- senä yönäkin malaisi ihmeellinen lamppu läpi yön. — Se on jo liikaa! Aiman lii- kaa! huusi herra Perronnet. — Nyt ei hänellä enään ole oikeut- ta kaueinmin turmella termeyttän- sä! . . . Heti kun nuo oikein erinoinai- sen iloiset häät olimat ohitse, mat- kusti nuori pari Italiaan — ja herra Perronnet mihdoinkm pääsi mämynsä huonetta tarkastamaan Mutta hän hämmästyi suuresti — eihän huoneessa ollut kuin pari kolme kirjaa, muutamia kellastu- neita kirjepaperiarkkia ja rikki kyn- netty teräskynä sekä pullossa hiuk- kasen kuirvettunutta mustetta . . . — No, hän teki marmaan aja tustyötä! ajatteli ukko ja kantoi ihmeellisen lampun siihen huonee- seen, joka tulisi mastaisuudessa olemaan Stanislauksen ..työhuo- neena" . . . Sitte odotti hän lemottomana lastensa palausta . . . He tulimatkin takaisin onnelli- sesti ja iloisina, Amelie mähän mäsyneenä matkasta, mutta Sta- nislaus yhtä reippaana ja komea- na kuin ennenkin. Tulijaiskemujen jälkeen metäy- tyi nuori pari yksiitäisyyteen ja Stanislaus meiti etsimään lamp- puaan. — Teidän työlamppunne! . . . huudahti appimaari. — Mutta eihän se ole mikään työlamppu . . . sanoi Stanislaus hämmästyneenä. — Sehän on maan tumallinen yksinkertaiiten lamppu . . . — Tamallinen lamppuko maan? — Niin, nähkääs minä en moi nukkua ilman maloa . . . Malo peljättää markaat ja muut konnat talosta ja niin moi nukkua pel- käämättä ja mistään huolehtimat- ta. . . — Ahaa, se ei ollutkaan siis t y ö lamppu, mutta y ö lamppu! Kuulutuksia. (K. S. 1 k. 4 s. 40 mm.) nalkinto luvataan niille henki- II loille, jotka voivat oikeudes- II sa toteen näyttää ketkä ne I iltatyöntekijät ovat, jotka re- ■ pivät allekirjoittaneiden ai taa kaupungin maan rajalla Lii- laisen puron varrella sekä Höy tiäisen kanavan suulla. Noljakassa 28 p. heinäk. 1910. Rehtori Wallen perilliset. Täten kiellän kaiken metsäs tyksen vuokraamillani mailla ja rannoilla Juuan pitäjän Vuokon kylän Luotolahden talon N:o 15 mailla ja rannoilla. E. Backberg. Polvijärven kuntakokouksessa lauantaina ensi elokuun 6 p:nä klo 10 e. pp. käsitel lään seur. asiat: Sitoutuuko kunta korvaamaan Kuorevaaran kansakou- lun opettaja-asunnon puutteellisuu den 75 markalla vuodessa ? Karta noinaan ostamisesta, koulutalon ra kentamisesta ja kreikk.-kat. uskon nonopettajan ottamisesta Kuorevaa ran kouluun. Annetaan kuv. vaati ma lausunto, kutka voitaisiin velvot- taa kunnossapitämään Martonvaa- ran kylästä Kuhnustaan johtavaa kj[läntien osaa. Viime kokouksesta jääneet ent. pol. A. Karttusta ja tai. Rob. Pitkästä koskevat asiat. Kuv. päätös J. Reijosen valitukseen. Polvijärvi, 23. 7. 10. Uuno Ä. Varis. Ilmoituksia. Höylättyä ja höyläämätöntä lauta- ynnä lankkutavaraa myypi kohtuullisilla hinnoilla Rääkkylässä Toiminimi E. Hirvonen puhelimella ja kirjeellisesti. Hintakyselyihin vastaa J. Sa volainen, työnjohtaja. Peltiseppä ammattiinsa harjaantunut ja rai tis saa työtä kun ilmoittaa heti A. Karvosen liikkeeseen ! Joensuussa. JOENSUUSSA suosittelee arv. yleisölle tuot teistaan - Limonaadeja - Soda, Apollinaris ja Vischy Puhelin N:o 15. 56 registeriton- nin kantava pupjekaljaasi vuokrataan. Lähemmin Ahl rothin Limonaadi- ja Sahti- tehtaalla. Myytävänä. IIBBIII Kalaverkkoja, kituita verkon pauloja suuri varasto, Pielisj arvella E. G. Kuuselalla. Käärepaperia (makulatur) saatavana tämän lehden kirjapainosta. Suurin varasto Suomessa Verkkoja joka lajia, Nuotanosia, Rj^siä, Pauloja sisäänkudotuilla lyi jyillä ja korkeilla, Lankaa, Väriä, Kohoja, Korkkikaarnaa y. m. y. m. sekä Kaikenlaatuisia Kalastustarpeita n. k. uistimia, siimoja, koukkuja, va poja y. m. Tavara parasta. Hinnat halvimmat. Helsingin Kalanpyydysluke, Fritz Sehröder, Helsinki. Hintaluetteloja lähetetään pyydet täessä. Ruumiinarkkuja aina saatavana Piellsjärvellä E. G. Kuuselalla. b savukkeet ovat ehdotto masti parhaita. P. C. Rettig ^ C :0 Turku. FENNIA, 10, muuttuva~vähitellen keskinäiseksi, solmii henki- ja pääomavakuutuksia ylimääräi sen työkyvyttömyysvakuutuksen ja työ kyvyttömyyseläkkeen yhteydessä. Kan sanvakuutuksia myönnetään viikkomak- sulla aina 10 penniin viikkomaksusta. Yhtiön tarjoomat suuret edut vakuu tuksen ottajille saavuttaneet yleisen tun nustuksen! Vakuutusmaksut halvimmat! Toimeliaita asimiehiä otetaan. Lähempiä tietoja antaa Joensuussa FENNIAN Piirikonttori, Koulumestarink. 14. Karjalan radan ÄIKAT1ULU Toukok. 1 p:stä toistaiseksi, joka samassa osoittaa jonain läh dön ja tulon eri päätepaikoissa. J oensua—Viipuri Käyttäkää tilaisuutta hyväksenne, sillä paperikauppaliikkeen lopettamisen vuoksi loppuunmyydään — joko yh dessä eli itsekukin tavaralaji erikseen — suuri varasto: Lasten leiritaloja, IQrjoitastarpeita, kuten: kirjitustelineitä, lyijy- ja teräskyniä, gummeja y. m. y. m. Postikortteja: maisema-, fantasia-, nimipäivä-, kukkakortti- y. m. Valokuva* albumeja, Valokuva*%el}yl(siä, HHfirfänu* ja sfytsilprjoja, pi^asäilyttimia, Kiiltokuvia, Imulfteifa, Peilejä y. m. y. m. Myyntiehdot edulliset. Tavarat nähtävänä liikkeessäm me. Samassa paikassa saa myös sopia hinnoista ja kirjallisiin kyselyihin vastaa Maanmittarit! Alanlnku-, Tilasto-, Toimituskirja-, Kartta selitys-, Sis&llys- y. m. lomakkeita ....... «UttttUtttttttttt Näitä kaikkia saatavana 0.-Ii iigtrikinasti. I SEPPELEEN NAUHOJA S Joensuun K. 0.~Y:n Paperik. Joensuu . läht Hammaslahti Tikkala . „ Onkamo . „ Tohmajärvi , Kaurila . „ Värtsilä . tul. , läht. Pälkjärvi „ Matkaselkä „ Kaalamo . „ Helylä . . „ Sortavala tul. „ läht. Kuokkaniemi Niva . . „ Jaakkima „ Ihala . . „ Elisenvaara tul. ii läht. Alho . n Hiitola . „ Ojajärvi . „ Inkilä . . „ Öairala . „ Koljola An t rea o t: c a tul. läht. Hannila Kavantsaari n Earisalmi . Tali . . , Tarnrnisno „ Viipuri . tul. Viip. Pietr. läht. n n n » " " Viip. Hels. läht. 10.45 11.25 11.49 12.04 12.26 12.46 12.58 1.10 1.27 2.01 2.19 3.03 3.14 3.24 3.68 4.12 4.40 4.55 5.22 5.37 5.56 6.20 6.55 7.18 7.29 7.52 8.07 8.20 8.39 8-55 9.5o 9.17 9.29 9.Z8 Viipuri—Joensuu H tul. läht. Viipuri . läht. Tarnrnisno - Tall . . , Earisalmi n Kavantsaari , Hannila Antrea Koljola . „ Sairala . „ Inkilä . „ Ojajärvi . „ Hiitola. . , Alho . . „ Elisenvaara tul. . läht. Ihala . . , Jaakkima - Niva . . ? Kuokkaniemi Sortavala tul. „ läht. Helylä . „ Kaalamo „ Matkaselkä „ Pälkjärvi „ Värtsilä . tul. n läht. Kaurila . „ Tohmajärvi „ Onkamo. „ Tikkala . „ Hammaslahti Niittylahti . . Joensuu. tul. K □o cv pr o* s 9.10 9.46 10.00 10.29 10.44 11.10 11.25 11.44 12.05 12.39 1.02 1.13 1.36 1.51 2.06 2.27 2.39 2.51 3.02 3.14 3.22 2.40 3.43 4.15 4.35 5.12 5.46 6.02 5.00 5.23 6.3Ö 7.08 8.23 8.38 9.53 10.50 11.18 11.50 12.53 1.31 2.01 2.34 3.17 4.25 5.07 5.55 6.32 6.50 7.® 7.54 8.T3 9.iö 9 .29 9.77 9.&7 7.15 5.51 7.33 11.45 1.20 11.23 2J5 4.50 10.29 O 6.50 7.00 7.13 7.25 7.38 7.51 8.10 8.29 8.46 9.08 9.20 9.47 10.15 10.36 10.55 11.10 11.38 11.58 12.23 12.37 1.10 1.20 1.32 2.20 2.43 3.11 3.25 3.35 3.49 4.09 4.32 4.50 5.10 5.29 5.48 Pika juna 6.25 2.40 8.ÖÖ 5 kv 6 1.30 1.39 1.51 2.02 2.14 2.26 2.45 2.55 3.11 3.32 3.43 4.08 4.35 4.55 5.14 5.30 6.02 6.2I 6.35 7.55 7.S0 00 o W £. 0 a 8> 6.00 6.17 6.34 6.58 7.48 8.31 8.54 9.19 9.42 10.19 10.40 11.22 12.22 12.55 1.18 2.08 2.56 3.30 4.22 5.00 5.47 7.47 8.12 9.51 10.33 11.22 11.35 5.51 5.Z? 6.01 6.34 6.59 7.32 38.01 8.26 Joensuun—Lieksan rataosan AIKATAULU 1 päivästä Toukokuuta 1910 toistaiseksi. Asema Lieksa . . . Tiensuu . Vuonislahti . Kelvä . . Haapalahti Uimaharju . Paukkaja . Kaltimo . . Jakokoski . Kontiolahti . Lehmo . . Joensuu . . Asema Joensuu . . Lehmo . . Kontiolahti . Jakokoski . Kaltimo . . Paukkaja . Uimaharju . Haapalahti Kelvä . . Vuonislahti . Tiensuu . Lieksa . . . ►3 E. >ö T3 6.19 6.53 7.21 7.43 8.06 8.26 8.43 9.15 9.34 10.02 10.15 H c 6.27 6.48 7.12 7.39 8.03 8.16 8.46 9.07 9.29 10.10 10.30 D ® ' L. ►o m O m ' s. 9 T ff •a •ö 6.00 6.20 7.01 7.23 7.44 8.14 8.27 8.51 9.18 9.42 10.03 •a >a 6.15 6.28 6.56 7.15 7.47 8.04 8.24 8.47 9.09 9.37 10.11 Rautatien tavara- sekä pikata- varatoimistot pidetään avoin na arkipäivinä: kello 8 e. pp.—klo 1 päivällä. » 4 J. pp.— „ 6 J. pp. Sunnuntai- ja juhlapäivinä pide tään toimistot avoinna klo 8— 9 e. pp., Jolloin vastaanotetaan Ja ulosannetaan ainoastaan sel laista paketti-, pika- Ja rahti tavaraa, Joka helposti pilaan tuu. Joensuin Kirjap. 0>Y. 1910