Nro 125 19IO. KAI KV. Perjantfsira Lokakuun 28 puivana pikku uutisia. — Atvioliittoon mihittiin täällä eilen pankinjohtaja Piclor Hellmanin asunnossa Kemijäriven kunnanlääkäri, läätet. lis. H a n- n e s Heikinheimo ja neiti ulos. mais- teri Lyyki Kallioniemi, Turusta. Wihkimisen loimitti sulhasen isä. Tyrmään kirkkoherra, roivasti K A. Heikel. * — .kieltäytymisiä. Professori Mikael Soininen on kieltäytynyt rupeamasta ehdokkaaksi ensi eduskuntamaaleissa, samoin on kieltäytynyt ruotsalaisen puolueen edus- taja waltioneuwos M. Hallberg. Tohtori N. R. as Ursin, jota sosialistit olimat pyy- täneet ehdokkaakseen Hämeen l. pohjoiseen maalipiiriin, on kieltäytynyt ehdokkaaksi ru peamasta. — kultaa. Wiime snyskuun 20 p:nä löysi eräs lappalainen kullanhuuhtoja kulta- kappaleen, joka suuruutensa takia herätti huomiota ammattikullankaiivajain kesken Inarissa. Löytö tehtiin eräässä wuoren rotkossa Hangasojan luona, noin 200 met- riä yläpuolella Osakeyhtiö Prospekrorin useita ttmosia sitten perustamaan Hangas ojan asemaa ja lähetettiin se Helsinkiin tut- kittamaksi ja arwosteltawaksi sekä sen jälkeen rahaksi muutettamaksi. Rahapajassa toimi- lelussa tutkimuksessa on hamaittu, että möh- käle painaa 3^5 gr., että sen ominaispaino on 1-V, ia sisältää 915 tuhannetta osaa puhdasta kultaa. Kullan laatu mastaa Jmalo-kultaa, joten ei ole syylä epäillä sen oleman muualta kuin mislä sen on sanottu oleman. Löydön metalliarmon armioi ra- hapaja oleman korkeintaan 1,213 mk. 3!» p. Asiantuntijain lausunnon mukaan on tä- mä kultamöhtale suurin mitä tähän asli on Suomesta löydetty. — yleinen taideteollisunsnäyttcly Hcl ia myöskin ^maa lehteänne kaikin sinkiin w. Ivt.t Kuten tiedetään suun- — Kirje Kuusamosta lokakuulla 1910. Jo pitemmän aikaa on sirvus- lakin katsoen näyttänyt, että kylämme nuoret omat elämänsä uran kääntä- neet oikeaan ja rumenneet pyrkimään simistyneiksi kansalaisiksi. Ei silla, että meillä olisi mitään, ioka antaisi edes liememmänkään sysäyksen nuori- son eteenpäin pyrkimiseen, sillä eihän meillä ole käytettämänä noita nuorison raittius- tai muita edistysseuroja. Ia tuskinpa kylämme miranomaiset tai manhempi mäki niitä sumaitsisikaan. Meillä on nimittäin se manhoillisuus mielä moimassa sen merran, että moi- vihan se sysätä monta tärkeääkin asiaa syrjään. Ei ruumiillinenkaan työ ole silloin kannattamaista, jos joutoaikoina ja Wien tapana on. pyhäpäiminä, istu- taan kortinpeluussa jossain syrjänur- kassa rahoja menettämässä. — Ja sanotaan: eihän se mitään tee — ei hän sitveyskään kumminkaan elätä. Kortinpeluu on kuulemma korttipuka- rien mielestä muka uudenaikaista ja kuuluu simistykseen. Kehoittaisinpa teitä ajattelemammat nuoret, ettette missään tapauksessa su- maitsisi joukkoonne noita n. s. neljän- kuninkaan kirjojen katselijoita, sillä niille ei lopuksi korttien rakkaus hy- mäksi koidu, — saattepa nähdä, että niissä on alku muihinkin hairahduksiin, ennemmin tai myöhemmin. Toimoi- un tässä suhteessa parannusta kyläs- sämme ja olempa marma, että korttien hylkiminen saa hylkimään muutakin pahuutta. Oli siis jo olettama, muu- toin jäämme liian paljon jälelle muusta maailmasta. Mös siis, nuoret, mihdoinkin, wa- kamin askelin simistyksen tietä astu- maan ja yhtymään suomalaisuusaat- reen kannattajain rimiin, tarmolla taistelemaan mastustaiiamme mastaan lvoimin amustamaan Syksy on kaihon aika ja kaihoisa leollisuusnäyttelyä. Kilpailuun piirustu on myöskin kansalaistemme mieli. Dhä sista näyttelyhuoneusloja ,varten on 5 eri maan uusia miestejä saapuu tännekin ehdotusta jätetty. Niistä on ensimäisen meidän rauhaisiin koteihimme! siitä kuinka meidän lakejamme ja oikeuk- dotus, 2 palk. sai arkkitehti W. Thoma siamme mieras tahtoo sortaa ja polkea, sillä lakiemme turmissa mekin tunturi- asukkaat olemme rauhassa eläneet ja ne omat olleet meille rakkaat ja kaikki kaikessa. Niitä tahdomme puollustaa ia niille tahdomme kuuliaiset olla. Tahdomme lyödä kädet käsihin ja sor- met sormien lomihin ja niin taistella toisten kansalaistemme keralla war- massa »vakaumuksessa, että mielä ker- ran oikeus moittaa. Mielä kerran maloisampi aika tulee ja kesä jälleen kerkiää. Kaihoisa on myöskin monen nuoru- kaisen mieli. Monen sellaisen nuoru- kaisen, jonka sydän sykkii elämänha- lusta ja innostuksesta, mutia jonka kuitenkin täytyy jäädä kurjan ympä- ristönsä kasmatiksi ja niin paheiden myrkyllä myrkyttää elämänsä nuori innostus. — Miten tämä olisi autet- tamissa? Tämä onkin kysymys, jota ei monikaan ^vanhoillisuuden mallassa olema ihminen moi tai ei tahdokaan käsittää. Ia kuitenkin se on maan tässä k ikki: antakaamme nuorisollemme ja c.'i lainkin lapsillemme ei huonoa eikä dymää, maan kaikkein parasta. Vähemmät kotona kyllä lapsilleen • leuatvat niin hymää kuin kukin moi, .uutta koti ei moi täysin tyydyttää lasten ja nuorison suurta ja moni- puolista opinhalua, eikä sitäpaitsi man- hemmilla monesti jokapäimäisten toit- tensä ja huoliensa tähden olekaan ti- laisuutta perinpohjaiseen lastensa ope- tukseen. Sen moimat ainoastaan kou- lut tehdä. — Jos Alakitkan puoleen- sataan nousema lapsiliuta olisi tilai- suudessa käymään kansakoulua sen si jaan että lapset juoksentelemat suurissa joukoissa katsomassa korttisakkeja ja nurk katansseja. niin silloin he mannaankin oppisimat hymää ja mieläpä parasta- kin. — Koko Alakitkalla ei ole min- käänlaista malistuksen ahjoa paitsi kiertokoulua, ja kuitenkin sanalla sa- noen koko kunta koulua kannattaa. Eikö siis olisi oikeus ja kohtuus, että syrjäkyläläisetkin saisimat kouluja? Ottakaapa alakitkalaiset manhemmat huoleksenne, ja hommatkaan kyläänne kansakoulu, sitä maatii lastenne tule- maisuus ja sitä maatii myös koko kansamme tulemaisuus. S. H. W. — Pyhäjoelta lokakuulla 1910. Kurkkumätä on raimonnut jo pitkän aikaa tälläkin paikkakunnalla ja onkin se mienyt hautaan satoihin nou- seman joukon pienokaisia. Nyt kum minkin on tauti tauonnut, mutta sen- sijaan on ilmestynyt lamantautia, joka on jo muoden toista ollut poissa seu dultamme. — Sietäisipä termeyshoi- tolautakuntamme rumeta tehokkaisiin toimiin, jotta saataisiin tuo murtama tauti alkuunsa rajoitetuksi, ettei main pääsisi tekemään samoja tuhoja kuin kurkkumätäkin. Ompa täällä mielä lisäksi lapsissa hinkuyskääkin, joka on lemennyt yli kuntamme. Taudeista ei siis ole puu tetta. Niiden mastustamisen kanssa taitaa muuten olla niin ja näin, kun „ „ . ~ <x OYlv ;f moniakin paikassa mi.lä uskotaan ~ Kaupp .as H-nr k puustaivillisesti: ..ei rutto rupia, eikä ^ ' lola unikko fitte I Lti tattu J«««(an iollimatto". 2Smi wwaunun alle Turussa 10 I0t« fu o olisi paikallaan, kunhan aatto on ollut tarattamaSfa Wa*fa ttm.is-I »mmSrtSisimSt. etu maitta f"» 1 ' mume sunnummaamuna. Wo>. wuii °nNn sallimukscslo. niin °n ih. °l"ynlynyt ^4 . I. n pila,assa. mi-ltcn silti tehiämS welwollisuutenso nuorena muutti han Turkuun, pal- w l-w-n-mis-n -hkäis -mis -kst .autloipa k-uppms Kraftmanm kangaSlnk. sitten .s,SmiÄemot tai -i. >onka lottaiaffi >0 Mtemm.n Syysrippikoulu on parhaillaan käynnissä. Poikia on sinne muoksi, tyttöjä on otettu 46. nitellaan Helsinkiin w. 1918 yleislä taide palkinnon saanut arkkilehti L-. Saarisen eh- Vielä on ostettu arkkit. W. Jungin ja Emil ^adritiuksen yhteinen ehdotus. * — Petosen ruokahalu kaswaa. Enl. Helsingin rikosasiain komisario Wilho Peko- nen on jättänyt senaatliin anomuksen, missä hän esiintuo seuraamaa Sittenkun senaatti miime elokuun >i p:nä tekemällään päätöksellä on helmik. 20 p. 1W7 annetun käskykirjeen nojalla määrännyt hänelle maksettamaksi kahden muoden palkan, sekä eläkkeen, rohkenee hän symimmässä ala maisuudessa mielä pyytää, että hänelle kei- sarillisen julistuksen nojalla elokuun K» p:ltä 1SU ylimääräisistä eläkkeistä myönnettäisiin koko hänen palkkansa suuruinen ylimääräi nen eläke, laskettuna helmik. 23 p:ltä m. 1!KR * — sosialistien toimintaa lasten wie- rottamisekst kristinuskosta. Tukholman ..kansantalolla" pidetään sunnuntaisin tun- tia ennen puolipäiwäjumalanpalwelusten alkamista sadunkertomustunteja lapsille. Näillä koitetaan maikuttaa, etteimät lapset menisi pyhäkouluihin, eikä kirkkoihin, maan sen sijaan kadottaisimat sydämestään uskon näkymättömään maailmaan ja isälliseen Ju- malaan, sekä omaksuisimat simeysopin, joka on Kristuksen rakkaudenopin suora masta- kohta. Ruotsin sosialistien lehti „Social-Temok- raten" on kehoittanut niitä henkilöitä, jotka harrastamat näitä lasten „satuhetkiä", ryh- tymään koko Skandinamiassa yhteistoimin- taan, jotta moitaisiin alkaa taistelu kristil- lisiä poikayhdistyksiä ja muita uskonnollisia lasten yhdistyksiä mastaan. * — Zuomesta sukujuurensa johtatoa Terbian waltaistuimelle, Serbian ku- ninkaan Pietarin manhin poika prinssi Georg on julistettu, kuten tunnettua, menettäneeksi mallanperimysoikeutensa, ja kuninkaun toi- nen poika prinssi Aleksanteri on sairastunut lamantautiin, jonka tähden serbialaisten upseerien lähetystö on maatinut, että kunin- gas yhdessä skuptschinan kanssa määräisi kruununperilliseksi iveljensä pojan prinssi Paulin. Ellei prinssi Aleksanteri sattunlan kautta jää eloon, joutunee prinssi Paul aikanaan Serbian maltaistuimelle. Siten Serbiaa hallitsemaan joutuma joh- taa sukujuurensa Suomesta. Prinssi Paul on nimittäin Aurora Karamsinin pojan tyt- tären poika ja kuuluu siten Stjernmallien sukuun. — Palokunnan elämissä kuwissa on taaskin kauttaaltaan hymä ohjelma. Lhjel- mistossa on m. m. suurenmoinen taidefilmi „Johanna Mielipuoli", jota jokainen rien- tänee katsomaan. * Uudessa elämien kntvien näyttä- mössä on taaskin erinomainen ohjelma, m. m. on nähtämänä hymin onnistunut kuroa roiimeisestä mallankumouksesta Portu galissa. Muualta Suomesta. keessä, jonka johtajaksi ja sittemmin täällä omistajaksi hän tuli. iHiii/uumv... l sinne — Eroamisia Suomen Kir- otettu 40 ja hyljätty 5 huonon lukunsa jaltajaliitosta. Enemmän kuin kak- puheenjohtajalle il.aoittanut luopuman- sa Suomen Kirjaltajaliitosta. Sa- manlaisia eroamisia on miime aikoina tapahtunut useampiakin. Monet eron- neista jäsenistä omat aikoinaan olleet Suomen Kirjaltajaliiton perustajia ja toimihenkilöitä. Periaatteelliset syyt lienemät aiheuttaneet eroamiset, sillä eroama jäsen menettää m. m. oikeu- tensa sairas- ja hautausapurahastoissa. — Ruotsalaisen kansanpuolueen waalijulistus. Ruotsal. kansanpuo- lueen keskushallinto on julaissut maa- lijulistuksensa. Siinä painostetaan m. m. sitä, että nyt on malittama edustajia, jotka, kuten edellisetkin edus- tajat, toiminnallaan moimakkaosti ja yksimielisesti ilmaisemat Suomen kan- san kaikkien kerrosten käsityksen oikeus- taistelussamme, sekä kehotetaan puo- lueen malitsijoita lukuisasti saapumaan maaliuurnille kansalaismelmollisuut- taan, isänmaan puolustusta, suoritta- maan. — Suomalainen tulliwartija murhattu rajalla. Miime lauan- taina ammuttiin Salmin pitäjän ja Menäjän rajalla sijaitseman Käsmäse- län tullimartiostoon kuuluma martija Antti Böhm ollessaan paluumatkalla mirkamatkalta tullimartija Antti Wa- reksen kanssa noin 10 km. rajalta ole- masta Kolatselin kylästä. Mies, joka teki julman työnsä, pa- keni heti. Murhaajan armellaan ole- man Impilahden pitäjän Uomaan kylän miehiä. Kaikesta päättäen oli murha kostoa miinan salakuljettajain puolelta, sillä niitä on nykysin liikku- nut runsaasti mainitulla rajalla. — Höyrysaha Palanut. Osto- lan höyrysaha paloi maanantai-iltana poroksi. Saha oli makuutettu 56,000 markasta Pohjolassa. Se oli raken- nettu 1898. — Rautatieonnettomuus ja seisaus liikenteessä. Miime maa nantai-iltana suistui Ker?.malla erään tamarajunan kolme keskessä olemaa maunua pois radalta. Onnettomuus aiheutti monen tunnin häiriön liiken- teessä. — Vesikauhuinen kissa pur rut tiica henkilöä. Rautalammin Kärkkäälän kylässä oleman W. Liima- täisen torpan kissa tuli t. k. 17 p:nä kotiin metsästä aiman raimoissaan, purren ja kynsien jokaista, joka eteen sattui. M. m. oli se purrut 3 henkeä kotimäen joukosta niin pahoin, että nämä mielä seuraamana päimänä oli- mat muoteen omana. — Jos tapaus todetaan mesikauhuksi, niin omat haa- moittuneet toimitettamat heti Pietarin Pasteurlaitokseen. — Toini Mathilda Topelius kuollut. Runoilija Z. Topeliuksen tytär, neiti Toini Mathilda Topelius maipui kuolon uneen miime maanan- taita masten yöllä humilassaan Kri- stianian läheisyydessä Norjassa. Wai- naja oli Topeliuksen toinen tytär, syn- tynyt 1854 Helsingissä. Hän oli lah- jakas eri aloilla, hän lauloi, maalasi ja kirjoitti. Lastenkirjallisuus tuli lo- pulta hänen alakseen. Myöskin ajan sosialisille kysymyksille omisti Toini Topelius harrastustaan, työskennellen mielä lisäksi marsinkin naisen yhteis- kunnallisen aseman kohottamiseksi. sikymmentä graasillisilla aloilla Hel- singissä toimimia johtajia ja alijohta- jia on Helsingin Kirjaltajayhdistyksen — Kansaintvälinen meijeri- kongressi Tukholmassa tulee ensi kesänä pidettämäksi kesäk. 28—heinäk. 1 pnä. Osanotosta kongressiin, johon yh distykset, meijerikoeasemat, meijerikou- lut, meijerit y. m. moimat ilmoittau- tua, on tehtämä ilmoitus kongressin pääsihteerille Chr. Barthel'ille, Tuk- Holman Maanmiljelysakatemiaan. Si- säänkirjoitusmaksu 10 kr. on samalla lähetettämä. Kongressissa työ jakaantuu kahteen osastoon: 1) maidon malmistus sekä 2) maidon käsittely ja käyttäminen. Keskustelukysymykset omat lähetettä- mät ennen ensi tammik. 1 pmää. Ennen on samallaisia kongresseja pidetty Brusselissä, Parisissa, Haa- gissa ja Budapestissa. Kongressin yhteyteen tulee retkei- lyjä. Lähempiä tietoja saa järjestämisko- mitean jäseniltä, lääkintäneumos tri G. Kjerruls'ilta ja hra Chr. Bart- helalta, jotka kutsumuksen tähän V:n- teen meijerikongressiin omat allekirjoit- taneet. Nastalousosasto. Maanheltki. (Maila Talmion puhe Lahden maan- miljelysnäyttelyssä.) Suomen maanwiljelijöille. Ioka sunnuntai, silloin kun me olem me herkimmillämme, kun me seisomme omaisemme amonaisen haudan ääressä ja luomme miimeisen silmäyksen mus- taan arkkuun, joka peittää meiltä mei- dän rakkaamme hahmon, on meille ju- listettu nuo jul-.lalliset sanat: maasta olet sinä tullut, maaksi pitää sinun jäl- leen tuleman . . . Läpi muosisatojen omat ne sanat soineet, kaameina, pe- lottamina, lohduttamina, sytvinä ja kä- sittämättöminä kuin itse kuolema. .Maasta olet sinä tullut..." Ne sanat tietämät symää sukulaisuutta maa- han. Likinnä Jumalaa, josta henkem- me on kotoisin, olemme sukua maan kanssa. Me olemme totisesti suurta su- kua me katsoman elämän lapset: me olemme Jumalaa ja maata. Maa . ,. kuinka ihmeellinen ja iha- nainen on maa! Katsokaa sitä kemäällä, kun se kirren alla halkeilee, kun sen symyydet mapisemat ja märiservät ja halkeamat, jotka ilmestymät teihimme ja peltojemme pientareihin, antamat meidän aamistaa sitä salaperäistä työ- tä, mikä symyydessä on tekeillä, sitä luomisen tuskaa ja riemua, mikä täyt- tää maan pomen! Hedelmät tulemat pian näkymiimme. Koimu, joka märjötti lehdettömänä ja miluisena, tuo symältä maan uume- nista mehut ja ytimet ja hiushienoja tie- hyeitä myöten nousemat ne suuren puun latmoihin ja puhkeaa esiin pih- kaisia, lemuamia lehmiä. Koko koimu on mihreä, koko koimu hymyilee, koko koimu nauraa kesäisessä ilossa! Har- maasta turpeesta suitsuaa esiin mehe- miä ruohoja ja kukkia. 'Niitä on luke- mattomia eri muotoja ja mimahduksia. Toiset kukat omat kuin tähtiä, toiset kuin kelloja. Ihmeelliset märit hehku- mat maan pinnalla. Makeat, täyteläi- set marjat ilmestymät rinteille. Köyhä, harmaa suokin on märissyt luomisen riemusta ja puristanut esiin rypäleitä, suuria kuin sormemme pää, keltaisia, läpikuultamia... tai punaisia kuin meri! maan meripisar.it omat kihon- neet pinnalle ja tarjoutumat lempeinä ja hyminä nautittamiksemme. Juuri- kasmit, suuret kuin nyrkkimme tai koko päämme, kehittymät mullassa ja antau- tumat lauhoina ja lemollisina meidän ja karjojemme raminnoksi. Koko aurnu gon ja maan ihmeellinen yliteistyö le- muaa meitä mastaan apilapelloissam- me. Katsokaa, kuinka ne hehkumat ja purppuroimat, ämatkaa sieramet ja keuhkot ja imekää niinkuin mehiläiset — tunnetteko maan ihanuuden ja ih- meellisyyden siinä lemun makeudessa, siinä märien yltäkylläisyydessä, ioka tulee mastaan kuin lämmin, moimakas aalto! Maan luomistuska ja luo- misriemu on muuttanut ihmistyön mai- niot, hänen peltonsa, huojumiksi milja- meriksi. Kuinka arkoina, hiljaisina, ho- peankarmaisina nuoret tähkäpäät kahi- sematkaan mastatusten ' Kuni sininen auer käy hedelmöimisen siunaus yli tähkien, juhlallisina kuin kunniamahdit seisomat puut mainioiden ympärillä ja kukkaset pientareilla nostamat päitään hartaina kuin rukoilisimat ja ylistäsi- mät. Rukousta ja ylistystä onkin tai- maan ja maan mäli täynnä. Jolla on kormt kuulla, se kuulkoon kuinka maan sydän lyö, kuinka laulaa apilapelto, kuinka meisaamat tähkäpäät, kuinka soittamat nurmen siniset kellot! Se on keskikesän nauramaa, helteistä rie- mua. Tulee sitte makama syyspuoli, jol- loin maa tuntee luomistyönsä kypsy- män ja jolloin se riemuitsee itsetietoi- sessa, tyynessä onnessa. Tähkät o:Iat hempeydestään kehittyneet raskaaseen kullan keltaan. Ne seisomat mielä juu- rineen kiinni maassa, synnyttäjässään ja ruokkijassaan, mutta ne seisomat nöyrin, alistunein päin. Miimeiset päi- mät omat niillä käsissä, täyttymisen hetket lähestymät, tähkien on mälitet- tämä maaemon elättämä moima ibmi- selle. Ihminen, maasta tullut — maasta sinä elät, ilman maan antimia et sinä hengittäisi, ilman maan mehua ja iha- nuutta olisi sinun elämisesi erämaata. Sinä rakennat jättiläiskokoisia kiwi- röykkiöitä asuaksesi ja kutsut niitä kau- pungetksi. Niihin kokoat sinä tiedon, taidon, niihin keräät sinä nerosi kuin polttopisteeseen. Järkesi, miisautesi ih- meet sijoitat sinä kaupunkeihin — mut ta mitä olisimat sinun kaupunkisi, jol- lei alati nuori maa muodattaisi elä- määnsä niihin! Ne olisimat kimiröyk- kiöitä, tyhjiä, kuolleita kuin yön aame- näyt. Ilman maan antimia ei eläisi tieto, taito, miisaus, nero — maa, ala ti uuori, ihmeellinen, ihanainen maa muodattaa kaikkeen elämää kuten täh- käpäihin, kunnes koittaa täyttymisen hetki. Ihminen, maasta tullut, sinä käsi- tät, että pysyäksesi elämänä, täytyy si- nun alituisesti tuntea juurtesi kiinne- kohdaksi maan, kuten kasmi, jonka marsi huojuu malossa ja auringossa, mutta jonka juuri hiljaisena ja salattuna tekee työtään maan pomessa. Ihminen, maasta tullut, sinä käsität, että maa, sinun suuri synnyttäjäsi, alati pysyy yhtenä jaloimmista seuratomereistasi, että askarteleminen maan kanssa, tun- keminen sen salaperäiseen elämään, sen ihmeiden tutkiminen, sen ilmiöiden mer- kille paneminen, sen aarteiden, sen moi- mien malloittaminen aina tulee ole- maan luonnollisin haltuun ottaminen, ja kunniakkain työsi. Ihminen, joka elät maan hymyydestä, sinä käsität, että askarteleminen maan hymyyden, tyyneyden, ja suuruuden kanssa muo- mailee sinun luontoasi hymäksi, tyy- neksi ja suurpiirteiseksi. Ihminen, joka jokaisessa kukkasessa, jokaisessa mar jassa, jokaisessa ihanasti huojumassa ja purppuraisena rusottamassa kentässä juot maan iloa — sinun täytyy tie- tää, mitä työ suo ihmiselle hänen luon- nollisimman, tyydyttämimmän ilonsa: maatyö. Ihminen, maasta tullut ja maaksi jälleen menemä, sinä käsität, että maata tulee rakastaa, kunnioittaa, helliä. ?töyrässä hartaudessa tulee si nun alati seisoa maan ihmeiden, maan ihanuuden edessä, kuten seisot elämän ja kuoleman edessä, jotka eimät kos- kaan tule sinulle manhoiksi eimätkä kadota salaperäistä, jumalaista ten- hoaan. Niin tulisi, mutta niin ei ole. Ker- ran, kun ei Suomella ollut omaa lu- kenutta luokkaa, oli tarpeellista, että maaseutu amasi suonensa ja antoi moi- Uutta kirjallisuutta 0 * Kilv. Bernstein, Sosialismin edelly tykset ja sosialidemokratian tehtä vät Brotherus, Valtio ja valtionuskonto Uno Cygnaeus. Kirjoitukset 5: —. sid. Uno Cygnaeuksen Muisto . . . . Einar Fieand. Ihmisen polvetuminen Harald Höffding, Sielutieteen pää piirteet II I. K. linha, Saksanmaa . . . sid. Jouko. Pohjois-Pohjal. osakunnan kotiseutututkimuksia i 3:50 : 75, 6: .">() 2: ,',y 1: — 2:25 10: — 4: 50 i K 3r! Kraepelin, Biologian alkeet . . Lönnbeck, Uno Cygnaeus .... •lohn Stuart iMill, Xaisen asema . A. K. Ottelin. Kasvatusopin historian oppikirja Helmi Setälä. Alinna Canth Herbert Spencer, Kasvatus, 2: 50, sid. K. Tallqvist, Juutalaiset ja me , . — Uusi Testamentti. Uusi suomennos, sid. 3: 15, par. pap 3 3 .">(} 75 25 50 75 75 60 B. B. Bergdahlin Kirjakaupassa. miaan, mutta me emme sitoneet kiinni suonta. Mirtana malmi ja on muosia malunut moima maaseudulta kaupun- keihin. Maatamiljelemän luokan pojat ja tyttäret seisomat pitkinä tyytymättö- minä ja katkerina rimeinä odottamas- sa muoroaan, koska kauvunki amaa heille porttinsa. On kuin kaihi olisi kasmanut silmiemme eteen: me olemme käyneet kykenemättömiksi tajuamaan maatyön armoa ja aateluutta, se kau- neus ja tyydytys millä maatyö kirmoit- taa mäkeään, on häminnyt tunnostam- me. Me emme kunnioita maatyötä, me emme helli emmekä rakasta maata. Meiltä on häminnyt muuan tietoisuus, joka on sekä suuri että ihmisen armoi- nen: se, että meidän otsamme hiessä on suominen jokapaimäinen leipämme, että meidän työllä ja taistelulla on olettama irti elatuksemme, ettemme il- maiseksi mitään saa eikä somi tahtoa- kaan. Se ei ole meidän armoistamme. Mutta me haluamme kun haluamme- fin päästä mähimmällä mahdollisella maimalla, me laskemme askeleitamme ja luikertelemme pakoon työtä ja niin sulkeutuu silmämme näkemästä työn kunniaa, tnön suloa ja me näemme irmikuman tyästä: orjan ilottoman pakkoraadannan ja sitä me tietenkin pakenemme. Me emme enään tunne mitä on nähdä oraan nouseman siitä, missä hiessä kynsimme maan, me em- me tiedä mitä on kuulakkana, kylmänä iltana kulkea tähystelemässä taimasta ja lukea puunlatmojen märeistä tulee- ko halla: me emme enään tunne mitä on kasmattaa karjaa, nähdä sen kehit- tymän, seurata sitä tulemissa polmis- sa. Maaseudun sisältö, sen pyhä on sulkeutunut meidän kylmenemättä sydä- meltämme ja kaupunki, sen hely, sen elämien kumien teatterit, sen remu hou- kuttelee meitä. Meillä ei ole uskoa maanmiljelykseen, ei rakkautta maatyö- hön — ja sanokaa mikä työ menestyy ja mikä työ kannattaa ilman niitä' Ei tietenkään maanmiljelyskään. Meille on aikoja sitte selmennyt, ettei maan^ miljelys kannata, ja me olemme toitot- taen julistaneet sitä kautta maan. Hul- lu joka siinä tappaa itsensä työllä, pa- ras pelastaa nahkansa! Meidän „si- mistyneemme" omat jo kauman lähet- täneet maanmiljelysopistoihin ne poi- kansa, jotka eimät kelmanneet mirka- miehiksi, ja mekin koetamme, mikäli mahdollista, hankkia itsellemme pienen miran, minkä hymänsä, kunhan pää- semme likaisesta, raskaasta maatyöstä. Meidän maanmiljelyskoulumme omat jo aikoja kasmattaneet pienmiljelijöisiä mäkeä, joka opin saatuaan ei palaa pienelle kotitalolleen ja pieneen kotitorp- paansa, ja nut lähtee muosittain sato- ja maanmiljelijöidemme poikia ja tyt- täriä niihin moniin oppilaitoksiin, joita kohoaa sekä pitkin maaseutua että kau- punkeja. Kuinka moni heistä palaa, saatuaan oppia ja tietoa, maaseudulle? Heitä menee satoja kaupunkeihin niin- kuin koi lentää tulta kohti, siinä toi- mossa, että he jonkun maikka kuinka pienen toimen marjon alla ja palkan turmissa saisimat humitella. He eimät tunne armopaloja-anomisen alentamuut- ta, he eimät pelkää kerjätäkään onnel- lisempien omilla, kunhan maan saamat ripustaa ylleen kaupungin helyt. Par- haimmassa tapauksessa heistä tulee — kylläkin tarpeellisia työntekijöitä, kuten — sairaanhoitajattaria, kansakoulun opettajia ja opettajattajia, puotipalme- lijoita, kaikenkaltaisia päällysmiehiä, rakennusmestareita, ajureita y. m. — mutta marsinainen maatyö on heidät kadottanut. Ia kuka on saanut kotitalon, sen, johon isä ja äiti, ehkä miespolmet pa- nimat työnsä ja rakkautensa, joka oli heille elämän sisältö, jonka kamarassa he todella tunsimat olemansa sukua maan kanssa — kuka on saanut sen? Usein se pojista, joka kansakoulussa oli ky- myttömin. jolta eimät lumut käyneet oppikoulussa, joka aina oli saamatto- min. Kun ei hänellä ollut tarmoa ja siipiä lyöttäytyä läpi kotiporteista, kat- soitiin hänellä oleman taipumusta maanmiljelykseen — jossakin tapauk sessa hänellä ehkä olikin sitä, mutta usein ei ollut enempää kuin muuhun- kaan — ja hän jäi isien konnulle. Hänen piti tietenkin lunastaa sisaruksien osat, se tuntui kukkarossa. Sisarukset sensi jaan herrastimat maailmaa huoletto- mina, marmasti ja säännöllisen palk- kansa ääressä. Nuori, saamaton isäntä alkaa wäsyä ja katkeroitua ja mäl)i- tellen kypsrir) hän tekemään sen teon, joka on niin monen kotitalon tuho: hän astuu asioitsijan kynnyksen yli — asioitfijoita on helppo löytää, niitä ilmestyy jo pienimpään kauppalaankin — ja siellä lyödään hintalappu koti- talon kylkeen, ionka mainioita isät ja äidit rakkaudella rakensimat, joiden puolesta he mapisimat hallaöinä, joi- den karjaa he hellimät ja maalimat. Kotitalosta on tullut kauppatalo. Oi katsokaa kauppatalon surullista hahmoa! Ei mitään tehdä siellä huo- Leo Gunnarin Kulta- ja Kello sepänliikkeestä Rovaniemellä ■ ■ ostatte halvimmalla kauneimmat kihlat, parhaimmat kellot, ket jut, taskulamput, patterit, sil mälasit y. m. y. m. .Meitä on työssä 5 miestä, joten nyt työt valmistuvat pian. Takaan hyvän työn ja tehdään kohtuullisiin hintoihin. Omassa talossa, Palokunnantaloa vastapäätä. mmm Marttinen 5 K:ni Kirjansitomo K j tas. Pekurin talossa. Hyvä työ Kohtuulliset hinnat. — Puhelin 3 82. ■IIUIHIIMiP—————a—ta—■ lella ja rakkaudella, siellä ei ole mi- tään pyhää ja salattua — kaikki on paljastettua moitonhimoisille silmille ja saaliinhaluisille käsille. Makamuuden puute ja kemytmielisyys irmistää mas- taan kaikkialta, kaikki lahoaa hiljalleen, hyljättyys puhuu eläinten silmistä, hyljättyys puista ja maista. Ostajan silmä ei tunge talon salaisuuksiin sitä marten, että hän pitäisi talon, hoitaisi, maalisi, rakastaisi sitä ja jättäisi sen pojalleen tai tyttärelleen. Hän katselee sitä nylkeäkseen siitä kaiken mahdollisen moiton, imeäkseen siitä mehun ytimiä myöten ja jättääkseen sen toiselle, joka tekee samoin. Rikos tapahtuu siinä maata ivastaan, rikos, joka ei jää rankaisematta. Te meidän aikamme nuoret, joiden silmien alla ja joiden tietäen ja tah- toen tämä tapahtuu — eikö teissä he- rää sääli, eikö häpeä nosta merta kas- ivoillenne: meidän kaikkien suurta emoa- han soimataan! Eikö teidän sisässänne herää mäkemä pakotus nousta puolus- tamaan, lähteä hyljätyille saroille, kos kemattomiin korpiin, joita Suomessa on niin paljon? Ei se käy ilman pääomia, mastaa nykyaika. Mutta esi-isät läksimät kerran ilman muita pääomia kuin tyhjät kätensä ja heidän hikensä ja työnsä perustukselle on meidän ollut helpompi rakentaa. Heillä oli suuren uskon ja itseunob- duksen lahja, jota ilman ei saada ai- kaan mitään suurta. Miten olisikaan, jos meidän aikamme mukamuuteen tot- tuneet nuoret uskaltaisimat uskoa, uh- rata ja lähteä nimettömien raataja- sankarien teille, kamppailemaan kormen kanssa? Ja uskaltaisimat lähteä lah jakkaimmat, yritteliäimmät, ne, jotka pystyisimät mihin hymänsä — eiköhän silloin pian saataisi kuulla sellaista lau- lua, että maanmiljelys kannattaa! Te Suomen itsetietoiset maanmilje- lijät, miehet ia naiset, — jotka har tioillanne kannatte Suomen pääelinkei- non kuormaa, joiden käsistä me kaikki saamme leipämme, te, joiden on ratkaise- minen ne monet pulmalliset kysymyk set, jotka nykyaika asettaa maanmilje- lijän e!een — minä termehdin teitä har- tain ja milpittömin sydämin! Onnellista on ollut nähdä teidän kasmonne, joi- hin seurustelu suuren, ylhäisen maan kanssa on lyönyt leimansa. On ollut onnellista nähdä teidän kätenne. Ter- mehdin Suomen maaseutua, nukkumia, hiljaisia saloja, joiden kerran pitää he- rätä meidän käsiemme kosketuksesta, termehdin soita, joiden salatut aarteet odottamat meidän auraamme, termeh- dm mainioita, jotka omat suorittaneet päimätyönsä ja pian laskeutumat odot tamaan uutta kemättä, termehdin kar- joja, jotka tyyninä ja hnmäntahtoisina, kalkattamin kelloin palaamat tarhoihin: termehdin pihamaita, joiden komiksi tal- lattuja polkuja perheen äiti astuskelee aittaan ja namettaan. termehdin kote- ja, joissa kasmaa tulemaisuuden Suo- mi, termehdin niitä miehiä ja naisia, ioiden nimet tulemat näkymiin aikakir- joissa, ja termehdin marsinkin niitä, joiden nimet unohtumat, mutta joiden hiki ja työ omat rakentaneet Suomen kamaraa — se työ ei milloinkaan me- ne hukkaan! Termehdin mieläkin teitä, te itsetietoiset Suomen maanmiljelijät, joilla on usko maan ijäti nuoriin moi- miin. Teillä on usko ja teille pitää sitä enemmän annettaman, että teillä kyllä olisi. Sillä niin kuuluu lupaus. Venäjältä. — Keisarikohtaus. Retshille len nätetään Verlinistä, että Venäjän ja Saksan keisarien kohtaus tulee tapah- tumaan ensi marrask. 4 p. Potsda-