W:o 87 Sanomia Sulun kaupungista ja läänistä. 1910 SS Maanantaina Elokuun I päivänä. •manuma SZ3IBBE* Tliaunhinnat: Oulussa Koko vuodelta 4: — Puolelta vuodelta '>■. — Neljännekseltä 1: — kuukaudelta —: 35 Postissa: 4: — 2: 20 Ulkomailla 10: - 5: — —: 40. Kaiku ilmaantuu maanantaina, keskiviikkona ja perjantaina aamulla. Toimittajat: M. PALLARI. E. A. OULA8VIRTA. Tavataan toimistossa klo 10—12 päiv. Taloudenhoitaja, Toimisto j« konttori Kauppureinkatu 5. Konttori avoin na klo 8:sta aamulla 7:ään illalla Puhelinnumerot: toimitukseen ja lehden taloudenhoita jan asuntoon 56. lehden konttoriin ja kirjapainoon 400. Päätoi mittajan yksityispuhelin 273. 11 m o itu koi» vastaanotetaan lehden konttorissa ja on niiden hinta i:llä, 2:ila ja 3:11a sivulla 8 penniä ja 4 siv. 6 penniä palstamillimetriltä. Raamilliset kuoleman-ilmoitukset vähintäin 3 mk., ris Iistä ja värsyistä maksetaan erittäin. Kihlaus-, vihki- ja syntymä-ilmoitukset 1 mk. 50 p. Ilmoitukset, joutuakseen seuraavan päivän numeroon, ovat jätettävät lehden kon to- i i n edellisenä päivänä. Vaihtoilmoituksia välitetään muihinkin st nonin lehti n palkkiotta. O. y. Oman Kannan puhelimet: O.-y. Oman Kannan kirja- ja paperikauppa n:o 400; Kaiun toimitus n:o 56; Kaiun konttori n:o 400; O.-y. Oman Kannan (Kaiun) kirjapaino n:o 400; Kaiun päätoimittajan asuntoon n:o 273; Taloudenhoitajan asuntoon 56. Kirkollisia tietoja. Kuolleita. ^apsi Aune Eliina Böök 1 w. Asianajajia. Asianajoa rahastoissa y. m. toim. J. Lakan f 0 OLLILA t0imittaa asioita virastoissa y. m. Osoite: OULU. V. M. Katajan Kansakouluasioimisto Oulussa, Kauppureinkatu 6 suorittaa kaikellaiset kansakouluasiat maam me virastoissa kohtuullisesta korvauksesta. Puhelin n:o 531. Avoinna 10—Val2 a.-p. js. 3—5 i.-p. Oulun läänin maanmittaus- ia r kiinteimistöjea välitystoimisto Omistaja Varamaanmittari J. H. LUOMA Oulu, Kirkkokatu 57. Puhelin 513. Asianajotoimisto HASSELBLATT & BOXSTRÖM (Vanhin Pohjanmaalla.) Pääkonttori VAASASSA. Omistajat: varatuomarit K. J. BOXSTRÖM ja EDVARD EDELMAN. Ajavat asioita kaikissa Suomen oikeuk sissa. Käännöksiä toimitetaan englannin kielestä. Rahanperimisiä myös Amerikasta. Ilmoituksia. maksaa korkoa talletuksilie: kuuk. irtisanomisella 5 J ."> 3 „ 4 Vs ... 2 ^ 1 3 */* , 1 n " ^ vaadittaessa 3 Talletuskonttoku- ranttitilillä 6 Säästökassatilillä 6 -Juoksevalla tilillä 3 „ .Helsinki, 1 p. toukok. 1908 Johtokunta. 3E irifejnrrti-iMi tiMim.ii»riiT Vakuuttakaa itsenne tapaturman varalta! ■Vakuuttakaa omaisuutenne s tulipalon sjfl Olavi L. Helanen varatuomari. Asianajaja Oulussa, Aleksanterink. 8. Toimittaa lakiasioita tuo mioistuimissa ja viras toissa. Matkustaa maaseudulle Antti Karikoski ■ ■= toimittaa kaikkia asianajoon kuuluvia tehtäviä, välittää kiin- teimistökauppoja. OULU, Torikatu 14, Alex Hägg'!n talo. Matkustetaan maaseudulle. Varatuomari Kontoriaika 10—2. Puhelin 203. Bi Varat. A. Seppäsen lakiasiaintoimisto Oulussa, ioimittaa kaikkia lakiasioita rahain perimisiä ja maksuja, välittää kaupuvki- ja maa tilojen sekä metsien myyntiä ia ostoa, toimittaa metsien leimauksia, lukemisia ja 'srvystelemisia y. m. niin hyvin lainopilliselta kvnn ammattikaonaita. Matkustetaan maaseudulle Posti- ja sShkö-osot^ Seppänen, Oulu. Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö myöntää henkivakuutuksia ja karenssivakuutuksia, myötäjäisvakuutuksia, elinkorkovakuutuksia, lapsenvakuutuksia ja jälkeenelokorkoja. Vuoden 1909 lopussa oli henkivakuutettujen luku noin 74,000 henkilöä; henkivakuutussumma noin 255 miljoonaa ja rahastot yli 72 miljoonaa markkaa. Yhtiön asiamiehinä allamainituissa paikkakunnissa ovat: Oulussa: Sakari A. Westerlund. A. Mikkonen. A. E. Hammar. B. Haglund. K. A. Korkeakivi. Joh. Kyllönen. Hannes Salmela. J. E. Liljeblad. I. A. Karhi. E. A. Ansten. E. A. Tuomisto. Oulun pit j ss : I. A. Tuohino. Oulunjoella; A. Perttunen. Alatemmeksell : A. Punttala. Alatornioila: Eero A. Liakka. I. Lassila. Alavieskassa: M. Eskola. Enontekiössä: Yrjö Halonen. Haapajärvellä: P. Kallunki. Haapavedellä: Adolf Jussila. A. Muttonen. Heikki Heikkilä. Hailuodossa: A. K. Kilpinen. Haukiputaalla: H. Juvani. Himangalla: M. Keto. Hyrynsalmella: Santeri Haapanen. Iissä: H. Kanerva. Inarissa: F. J. Kangasniemi. Evert Lemo. Jaatilassa: Aaro Ruotsalainen. Kajaanissa: E. Pirinen. J. A. Tuomola. B. E. Hultenberg. Kalajoella: J. Hiivala. J. Pernu. J. Aksiia. Kannuksessa: A. Leino. Karihaarassa: A. Pentisaari. Kollossa: August Pietilä. Kemissä: K. F. Lehtinen. A. v. Sehro\ve. Kemin maaseurakunnassa: M. tinsaari. Kemijärvellä: M. Parviainen. Kempeleessä: 1. L. Lundman. Kesti Iässä: I. Keskitalo. Kittilässä: K. Karila. A. Fränti. Kokkolassa: J. F. Sandelin. A. Silen. J. Hölsö. Oskari Herttua. Kolarissa: V. Iivari. K. Lantto. Kuhmoniemellä: P. Kontio. Kuivaniemellä: F. A. Väätäjä. Kuolajärvellä: K. A. Lepistö. Kuusamossa: H. Määttä. J. Vaarala. J. E. Karjalainen. V. E. Rautanen. E. Korhonen. H. Kumpulainen. Kuusiluodossa: H. J. Sormunen. Kärsämäellä: Hj. Virokannas. Lapissa: B. E. Kujanpää. Limingassa: Fr. Pitkänen. P. Tapio. A. Punttala. E. V. Pentzin. Lohtajassa: K. Erkkilä. Lumijoella. P. Leiviskä Pen- varalta! ,Kullervon" ja „PohJolan" asiamies Oulussa W. Huhanantti. Tavat. Kansallispankissa. Puhelin 4 36. Hammaslääkäri L. Eklund Osoite: Pallas-talo Pakkahuoneenkatu Unoltoaika kello 11—1 päivällä. Merijärvellä: S. Päiväsalo. Muhoksella A. Mehtonen. Muonionnlskassa: E. Kolström. Nivalassa: H. E. Olkkonen. H. Salanne. Oulaisissa: J. K. Oksa. A. Reinilä. N. Ojajärvi. Oulun-Salossa: M. Hako. Paavolassa: E. Nikinmaa. Pattijoella: A. Rekola. Patenniemessä; K. V. Kukkonen. Pelkosenniemi K. S. Ala. S. Palo. Pellossa ; E. Jolir.a. Piippolassa: M. Myllylä. Posio: J. Tyni. Pudasjärvellä: K. Pietarila. M. J. Isomursu. H. K. Kolehmainen. A. Outakoski. Pulkkilassa: V. Keränen. Puolangalla: A. Halonen. Pyhäjoella: M. Ylikiiskilä. Pyhäjärvellä: Math. Loppi. Pyhännällä; A. Mäläskä. Raahessa: Frans Hannila.'] J. P. Saariaho. A. Raitio. F. J. Kangas. Rantsilassa: Henrik Mikkonen. Ranualla: A Pytinki. Rautiossa: Vilho Alin. Revonlahdella: S. Ollila. Reisjärvellä: J. Nyman. Ristijärvellä: A. Jussila. Rovaniemellä: F.. Nordlund. E. Vuorio. L. Gunnari. V. Kilpinen. ! V. Nuotio. | E. Sukula. Ruukissa: .1. Halmetoja. Sälöisissä J. Kortessaio. Sievissä: I. Risku. V. Järvinen. Siikajoella: H. Nikula. Simossa: M. Lahti. Sodankylässä: A. Kena. Sotkamossa: Y. V. Leinonen. E. Parras. Suomussalmella: J. V. Holmgren. Säräisniemellä: A. Kovalainen. Taivalkoskella: E. Hentilä. A. Sirniö. Temmeksellä: J. Koskeia. Y. Junttila. Torniossa: J. U. Nordberg. J. R. Taso. Turtolassa: K. Eero. Tyrnävällä: Juho Matinolli. >!. Keränen. Tervolassa: Matti Pajari. Utajärvellä: P. Markus. V. H. Varis. Vaalassa: I. Mehtonen. Vihannissa: M. Laakso. Ylitorniolla: J. H. Jurva. K. F. Sacklin. Ylivieskassa: J. K. Heiskala. H. Päivärinta. A. Torkkola. Oulu, Elok. I p:nä. Oulun alkaa jälleen toimintansa tulevan syyskuun 1 pnä klo 8 e.-pp. Pääsyvaatimukset 1 :selle luokalle ovat: päästötodistus ylemmästä kansakoulusta tahi sitä vastaavat tiedot ja vähintään 15 vuoden ikä. Kauppa-alalla työskenneillä on etusija. Kouluun pyrkijäin tulee il moittautua koulun huoneustossa elokuun 31 p:nä klo 8 e. pp. Tarkempia tietoja saa allekirjoittaneelta Oulussa toukokuulla 1910. Santeri Dahlström. Kesäosote: Lempäälä. Arpalippuja " ■ttfl spkä nnmprnifuin Mtn nn_ Ktti □ □ □ sekä numeroituja että nu meroimattomia. Numerolippuja voittoihin kiinnitettäviä. □ Pääsylippuja useaa eri väriä. □ OMAN KANNAN _ Kirja- ja Paperikaupassa __ O Oulussa, Kauppureink. 5. O □□□□□□□□□ □ □ Kunnallisneumos Hemming Äströmin perikunnan lahjotuksen johdosta olem- me saaneet aiheen tähän kirjotukseen. Lahjottajat määräsimät, sanomaleh- tien kertoman mukaan. Paratiisin saa- relle perustettamaksi „työtuwan työpä- joineen ja puutarhoineen. — Työtupa tulee niin järjestää, että lapset saamat hymää opetusta ja johtoa muutamissa käytännöllisissä toimissa, taloudellisis- sa askareissa ja puutarhanhoidossa — ja että työ on käynnissä myös kesän aikana." Noissa sanoissa esiintymän aatteen armokkaita edustajia tiedämme ainakin muutamien noista arm. lahjottajista oleman. Täällä Oulussa on myös maisteri O. Rauhamaa kansantajuisilla luen- noilla y. m. tilaisuuksissa lämpimästi esittänyt nykyisen kirjakoulun muutta- mistä työkouluksi. Hänen kir- jansa »Ulkomaiden kansakouluoloja tut- kimassa" esittää, miten asiata on ryh- dytty järjestämään monissa kohden ulkomailla. Oululaisista muistamme tällä kertaa myös maisteri A. Rantaniemen työ- koulu-aatetta esittämän kirjotuksen „Walwojassa" miime kemännä. Täällä äsken päättyneessä Teolli- suudenharjottajain yleisessä kokouksessa tuli asia myös m. m. oppilasoloja ja ammattitaitoa koskemissa kysymyksissä esille. Kaikella käytännöllistä elämää koskemalla, niin huomautettiin, on niin äärettömän suuri merkitys nykyaikai- selle yhteiskunnalle, että ei moi um- mistaa silmäänsä sille seikalle, että nykyaikainen koulu tarjoaa liian pal- jon opillista simistystä käytännöllisen kustannuksella. Kun asia joutunee piakkoin härkin- nan alaiseksi kaupungin maltuustossa noiden lahjotusten johdosta, niin esi tämme tässä tanskalaisen tohtori Han- scn'in mielipiteitä koulun suhteesta ammattikehitykseen. Emme nyt tahdo sanoa tri Hansenin mielipiteistä puo leen tai toiseen: muodostakoon lukija itse mielipiteensä. Hansen huomauttaa m. m.: „Kysy- mys on päivän polttama Ruotsissa, Saksassa, Belgiassa, Ranskassa, Eng- lännissä ja Pohjots-Amerikassa. Elin- keino-elämä kulkee tasaista menoaan sangen kelmollisten moimain annilla, ei käy silti pitäminen hymänä kaikkea sitä kuin olemassa on. Tietopuolisilla kouluilla käsitän ininä niitä kouluja, joissa lapsi iaa oppia, minkä niminen esine on. Sitä- mastoin käsitän kouluilla, jotka edistä- mät kasityöntapaista tai muuta käy tännöllistä kehitystä, kouluja, joissa lapset oppimat, miten esine tehdään. Tietopuolinen koulu on maan asuja- mistossa herättänyt kunnioituksen oi- mallista henkistä työtä kohtaan: käytännöllinen koulu tulisi herättämään kunnioitusta ruumiillista työtä, käsi- työläisiä, maamviljelijää, kaupanhar- jottajaa kohtaan. Muosi muodelta nykyajan ihmisen harrastukset enemmän ja enemmän yh- dentymät: yhä enemmän ja enemmän ihmiset kehittyivät spesialisteiksi: muu tamat suuntaamat harrastuksensa kir- salliseen yleissimistykseen, toisilla on kauppa-, maanmiljelys- tai käsityöhar rastuksia: toiset omat syntyneet käsi työläisiksi tai maamiehitsi. Tämä on yleispätemä tosiasia, jota koulu ei ai- na ole ottanut huomioonsa. Synnyn näisellä yliopistomiehellä olkoon tässä tapauksessa oikeus kirjalliseen kehityk- seen, mutta synnynnäisellä käsityöläi- sellä olkoon miimeisinä koulumuosinaan yhtäläinen oikeus käsityöntapaiseen ke- hitykseen. Saamme siis olla ivalmiit sen maralle, että käytännöllisen elämän miehet yhä enemmän meiltä kyselemät, mitä oikeastaan liyödyttää, että me tarjoamme kaikille koulun oppilaille samaa kehitystä, maikka tämä mähäs- sä määrässä mastaa jonkun oppilas- joukon tarpeita, kykyä ja harrastuksia. Koulumiehet omat kauan pohtineet näitä kysymyksiä. Tahdon esimerkin muoksi johdattaa mieleen, mitenkä muu- tamia muosia sitten luokaltapääsytilas- to useihin yleisiin Saksan kouluihin nähden herätti yleistä huomiota osot- taessaan, että komin suuri prosentti- määrä kunnan koulujen oppilaita yh- den tai useamman kerran oli jäänyt luokalle. Tämä todistus johti n. s. Mannheimin järjestelmän luomiseen. Tämän järjestelmän mukaan oli eri- tyisiä luokkia lapsille, jotka eimät moi- neet seurata yleistä opetusta. Näille erikoisluokille malittiin opetusaineet someliaammalla tamalla, mutta erikois- luokka jäi kuitenkin yhä edelleen saman koulun osastoksi, jossa lapset olimat jääneet luokalle. Myöhemmin oli Köö- penhaminassa ja joissakin muissa kau- pungeissa sama kysymys ratkaistama- na ja koetettiin enemmän tai mähem- män samansuuntaista apukeinoa kuin se, jota oli Mannheimissä alettu so- melluttaa. Eikö olisikin järjellisempää ajatella, etteimät yleisessä lukukoulussa luokalle jääneet marmaan olekaan joka suhteessa huonolahjaisia lapsia, että he omatkin main kirjallisesti ljuo- nolahjaisia, samalla kun moimat olla hyminkin lahjakkaita muulla alalla? Jos näin on laita, silloin ei erikois- luokkajärjestelmä hyödytä niin mitään, mutta silloin marmaankin olisi hyö dyksi siirtyä aiman uuteen koulu muotoon, käytännölliseen kouluun, sellaisia lapsia marten, jotka eimät ai- noastaan ole käytännöllisesti lahjat- kaita, maan joilla myös on hymä lu- kupää. Ollaan jotenkin selmillä, ettei nykyi- sen koulun uudistus käytännöllisempään suuntaan tule tarpeettomaksi sen kaut- ta, että erilaisia käsitöitä otetaan eri- tylsiksi aineiksi kouluun. Sellainen loi- menpide katsotaan koulutekniikau kan- natta edistysaskeleeksi, mutta ei sellai seksi toimenpiteeksi, että kysymys käy- tännöllisestä kehityksestä sillä moidaan sanoa ratkaistuksi. Se '.voi antaa ny- kyisille kouluille lameamman pohjan, mutta ei se kuitenkaan tule samaksi kuin on k ä s i 1 y ö n t a p a i n e n kehitys. Meillä on tässä suhteessa makaiva koke mus, johon ivoimme mittata, nimittäin meistotyön ottamisesta kouluihimme. Ruotsissa on meisto tuonut kottteolti suuden kouluun: tämä oli tuiki tarpeel- Unen toimenpide, sillä se toi elämän käytännöllisiä aatteita kouluun ja kar- tutti oppilaiden taloudellisia tietoja. Mutta tämä oli ainoastaan malmis- tama askel, jota miclä tulee kehittää ja jatkaa. Harjoitettakoon meistoa koulussa toi- sen tai toisen järjestelmän mukaan, järkähtämättömänä totuutena pysyy kuitenkin, että meistolla ei ole tie- detty moitettaman uutta oppiainetta kouluun, sellaista, joka olisi yhdenar- moinen koulun muihin aineihin nähden, maan käytännöllisen elämän tuomista kouluun. Mutta olosuhteet, missä meis- to on saatettu kouluihin, omat yleensä maikuttaneet, että meisto on tullut kou- luaineeksi muitten aineiden rinnalle, joita koululla jo ennen oli liiaksi. Sen tähden kaikuu meille yhä moimalkaam- paita ulkoapäin huuto: emme tarmitse kouluun yhä useampia aineita, joissa opetusta annetaan järjestelmällisesti, maan opetus tulee järjestää käsi- t y ö n t a p a i s e s t i, järjestettämä jokseenkin samalla tamoin kun työpä- jassa, jossa erilaiset työt esiintymät toistensa rinnalla, ja jossa oppilas niinmuodoin heti saatetaan käytännöt- lifen elämän yhteyteen. Meistolla ol- koon edelleen sijansa koulussa; sillä on tärkeä tehtämä täytettämänään, kun se muistuttaa oppilaille, että on olemas- sa todellinen elämä ulkopuolella kirjo jen. Mahdollisesti tämä ei tyydytä sellaisia henkilöitä, jotka tahtomat näh- dä meiston moittokulussa kautta maail- man kasmatusopin miimeisen ja pe- ruuttamattoman päämäärän, mutta he saamat silloin lohduttautua alussa mai- mtsemillani sanoilla, että kasmatusko- neisto toimii yhtäjaksoisesti, että uuden ajatuksen tuominen kiistaan ei ole ai- man samaa kuin tämän ajatuksen to- teuttaminen. Tämä on sitte uuden liikkeen ensi- mäinen muistomerkki. Halutaan kou- lua, joka on temmattu irti puhtaasti kirjallisen elämän muodoista ja somi- tettu todellisen elämän muotoihin, ja tässä suhteessa moidaan nojautua man- haan totuuteen: „emme opi koulua maan elämää marten". Koulun on sil- loin mahdoton säilyttää manha muo tonsa, kun elämä saa uuden leiman. Moidaan myöskin sanoa, että nyttem- min tunnustetaan kaikkialla koululla oleman merkitystä oppilaskehitykseen, merkitystä, joka muodostuu erilaiseksi eri paikoissa. Useissa paikoin ei enää ole olemassa mitään oppilaskehitystä: toisin paikoin on sitä tosin olemassa, mutta on kuolemaisillaan, koska har- moin on tilaisuutta oppia joku mää- rätty ammatti. Toisin paikoin taas on oppilaskehitys pysynyt elinmoiniaisena. mutta enää ei tarkoteta kehittämistä todelliseen ammattitaitoisuuteen ja tämä taas on yhteydessä sen kanssa että mahdollisuudet omat mähemmät. Muut- tuneet olosuhteet omat miltei kaikkialla tuoneet mukanaan lemottomuutta op- pilaskehityksen alalla, ja tämä lemot- tomuus on synnyttänyt marman käsi- tyksen, että nuori ihminen, joka tah- too elää kättensä työllä, ansaitsee sa- man huomion ja tarmitsee yhtä hymän kehityksen kuin se, joka antautuu henki- seen työhön. Maikeus objektiivisesti armostella ajateltua uutta koulumuotoa lisääntyy suuresti sen kautta, että useat ihmiset asettamat käsityöntapaisen kehityksen, todellisen kehityksen, kulttuurikehityksen mastakohdaksi: ei ymmärretä, että ih- minen tarmitsee yhtä suuren kehityksen w a l m i s t a a k s e e n esineet kuin op- piakseen ne t u n t e m a a n. Ei myös- kään ymmärretä, että ihminen, joka työskentelee oppiakseen m a 1 m i s t a m aan erilaisia esineitä sen ohessa ke hittyy itse, yhtä paljon kuin se, joka ainoastaan oppii, mitä muut ihmiset oivat s a n o neet samoista esineistä. Amerikkalainen firjailiia C. Kerit on kumaamasti kyllä lausunut, että luonnollisesti on ero kasmatuksella i t- s e n s a elättämiseen ja kasma- tutsella itsensä k e h i t t ä m i s e e r: mutta ennenkaikkea on kuitenkin yhteis kunnan jäsenellä oikeus yhteiskunnalta pyytää tulla saatetuksi sellaiseen tilaan, että kykenee itse elättämään itsensä. Nykyinen koulujärjestelmä johtaa itse- kehitykseen, ja tuloksena tästä on, että kun lapset lopettamat koulunkäyntinsä, lakkaamat useimmat heitä tekemästä työtä oman kehityksensä hymäksi, sillä he luulemat, että niissä elintiloissa, joihin he joutumat, ei maksa maimaa työskennellä henkisen kehityksensä hy- mäksi. Kunnioituksesta kulttuuria kofy taan on koulu eristetty, ja melkein hä metään tunnustaa, että koulukasmatus ja koulutoimi sekä moidaan että tän = tyykin saattaa myöskin kauppaa koste- man armioinnsen alaisiksi. Amerikkalainen Harlov S. Pearson määrittelee käsityöntapaisen kehityksen tarkoitusperän koulussa sillä tapaa, että oppilaitten tulee omata kyty suorittaa sekä erikoisammatin käsin- t e h t ä m i ä toimia että s e n henkisiä t e h t ä m i ä, siis y h t aikaa syysillinen kelpoi suus tehdä m a a d i t t a m a työ ja henkinen kyky ymmärtää, mitä siinä maaditaan työn tekemiseen sekä milloin se on tehtämä. Hän ajat telee siis, että maltion tulee yleisen koulutoimensa kautta tehdä nuorisolle mahdolliseksi saada yleistä harjoitusia, jonka tarkoituksena on järjestys ja ope- tus. Mutta lähinnä tätä tulee maltion perustaa jokaista ikäkautta marten eri- koisia työhuonekouluja, käytännöllisiä kouluja, joissa harjoituksen tarkoituksen 'ulee olla suoraan käytännöllistä laa-