Saarlane UU Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahmale UM 15° 36. Teisipäewal, 3. jnlil 1901. XVi! aastakäik. maksab - Pooles aastas 1 „ SA „ -4 Ilmub igal töi.fi-pä.S»Vt»r Kuresaares Kauba-imlltsas nr.^7 "Rishki Westnik" ja teised lehed. Läti leht „Balss" awaldab Rishki Westnikust pikema kirjatüki millest meie oma lugejatele „Post>- mehe" järele järgmist siin üles paneme. „Balss" näitab pikalt ja laialt, kuidas see Wene leht katte all. nagu muretseks ta lätlaste hää käekäigu eest, ainult oma kõigile tuntud sihtisid taga ajab. Kõike, mis näitab, et Lätirahwas omal wiisil wabalt edeneda katsub, harutatakse wähese lugupidamisega, isegi waenulikus mõttes, kõik see mõistetakse hukka. Wõõriti silmaga waatab ta üleüldse kõige pääle, mis baltlased, ükskõik kas nad sakslased, lätlased ehk eestlased on, oma keele ja kirjanduse, oma ajaloo  uurimise kasuks, kui ka üleüldse oma hariduse ja oma elu kaunistamise hääks teemad. Omas kitsas maimus peab tema seda kõike nusugus ks asjadeks, mis pääasja tr istawad, nimelt täiel iku Balti elanikkude kokkusulamist Wene rahwagu. Et riigi wõim ja hää käekäik mitte selle paal ei põhjene, et kõik riigi alamad rahwuse ja elukorra poolest ühesugused on, maid meel suuremal mõõdul nende alamate waimiise ja kõlblise hariduse seisukorra pääi, nende korra ja wastutamise tundmuse pääl, sellest ei ole, nagu näib, „Rijhsk. Westnikui" mitte pisemalgi aimu. Ainult ühel juhtumisel on lätlastel „Rishsk. Westniku" lugupidamine, isegi kiitus  saanud,  nimelt siis, kui nemad sakslastega lülisse sattufimad. Kus ühel maal mitu rahwust koos elab, sääl on ühiste kasude kõrwal, mis kõiki ühendawad, iseäranis silmatorkawal wiisii ka niisuguseid,  mis ainult ühe teatama ringkonna kasud on, ja sellepärast seda teistest lahutawad. Nii ka Baltimaal. Kokkupõrkamiste korral astmvad, nagu kergesti aru saada, need asjad, mis ühenda- ivad, rohkem tagasi ja täies walguses astub kõik see ette, mis ühte riidlejate erakonda teisest lahutab.  Niisuguste kokkupõrkamiste pääle waatab „Rishsk. Wcstn." iseäralise häämcclega. On ta ju ise awalikult ütelnud, et tema lahutust sakslaste,  lätlaste ja eestlaste wahel soowitawaks veab. Tema olek on aga niisugustel lahutuse kordadel iseäralik. Esialgul teeb ta näo, nagu seisaks ta lätlaste ja eestlaste poolt, nagu tahaks ta ühes nendega sakslaste kallale tungida ja ässitab wöimalikult  «vastaseid üksteise wastu üles. Aga siis pöörab ta täiesti teisele poole ja harutab, et maale antud omawalitsuse õigused ja rahwuslised püüded ainult kurjast on, sest et nad maa rahu häwitawad, kasuta politika ajamist edendawad ja rahwast ja asutusi nende päris ülesannete täitmisest  kõrwale juhiwad. Tema lõpuotsuS on alati: maale antud omawalitsuse õigusi tuleks kitsendada! Et „Rishsk. West." kaebtused rahu ja üksmeele rikkumise üle täiesti silmakirjalised ja wariseerilised,  on sellest näha, et iga sõbralik sõna, mis lätlaste,  eestlaste ja sakslaste wahel wahetatakse, ühe tema juures uskmata meelt,"wiltu mõtteid ja suurt wiha sünnitab. Igal niisugusel korral kõneleb „Rishsk. West." Jumal teeb missugustest pahadest politilislest mõtetest j. n. e. Seda mõistatust ei ole mitte raske wälja arwata, sest et asi wäga loomulik ja lihtne on. Meie maa elanikud ei wõi ju igaweses waenus elada. Püüete ja kasude kõrwai, mis neid lahutawad, on ju ka neid, mis neid ühendawad. Kui nüüd silmapilgul ühtegi lahutawat küsimust päewakorral ei ole, siis astuwad  ühendawad kasud etteotsa. Niisuguste! silmapilkudel  on ka iga erakond järelaudlikum ja sõbralikum,  kui tüli ajal, ja malmis teisele sammu wastu tulema ja seda lubama, mis ta ivägiwallaga ei oleks eneselt wvtta lasknud. Niisuguste kokkuleppimise  nähtuste üle tuleks ainult rõõmustada, aga mitte pahandada. Ja siis ei peaks „R. Westn." mitte unustama, et see iseäranis tema töö on, et tema alalised kallaletungimised Baltimaadel elawate rahwuste kallale ja tema nende waStu awaldatud kannatamata ja paha meel need on, mis nende wastastikust liginemist nõnda wäga edendab. Mis Läti leht „Nishskij Westniku" olekust lätlaste  wastu kõneleb, see maksab ka tema üleastumisest  eestlaste wastu. Meie imestame aga, ütleb Postimees, kudas „Balssil" nüüd korda on läinud  „Rishskij Westnikule" õige tublisti tõtt ütelda, kuna meil ,wälise keelu pärast millalgi wõimalik ei olnud „Rishskij Westniku" pääle käimiste wastu üles astuda, nagu meel mõtleb. „Pribaltiskij Krai" kirjutab „Balss'fi" kirjatüki  puhul Rishkij Westniku kohta: „Rishki Westniku"  olek kohalikkude teiste rahwuste wastu on igaühe haritud wenelase meelest, kellel eelarwamist ei ole, wäga toores ja lühikese silmaringiga. Sellest hakkawad kohalikud lätlased aru saama, kes kord „Rishkij WestnikuS" oma eesmärkidele, mis kohalikkude sakslaste kasudest lahku läksiwad. tuge arwastwad leidwat. . . . Kõik, mis „Balss" ütleb, ei ole mitte ainult lätlaste kohta õige, maid ka sakslaste kohta (. . . . ja eestlaste kohta. P. t.) keda „Rishsk. W." igal sündsal ja sündmata korral riigist lahkulöömises ehk separatismuses süüdistab.  . . . Aeg oleks „Rishsk. Westnikul" oma tooni muuta, mis praegusel ajal mitte sugugi kohane ei ole. Sel teel ei saa mitte midagi tõsist käite. Tõepoolest, kellel on neid »Nishsk. Westniku" juhtkirju tarwis, mida igatahes päew enne ette kuulutada wõib, nii tuttawa kuju kui ka sisu poolest?  Terwed kümned aaStad üks ja seesama tuum Kuura neeme pääl. 1. Ernst MÜllenbachi särele W. E. Kes ühe suure auru ehk purju laewaga üle Läänemere, ehk wäikese iuStisöidulaewaga  Könisbergist Meemeli sõidab, näeb tundide kaupa mere ja Kuura lahe wahel ühte walget, liiwast tekkinud joont weeft wälja paisuvad; päcwa loodel näitab wahest koguni kui heljuks tema õhus mere kohal ilma mingisuguse kindla aluseta. Ilmuskumata  näitab aga see, et selle lage liiwa wälja pääl ka inimesi elamas on, kes siin just kui mere pääl elama peawad, sest pind, mille pääl nende onnid seifawad, ei anna neile ei rohu liblet, wilja tera ega puu kildu; miimane asi, mida nemad elamiseks ja majapidamise!» tarwitawad, peab kaugelt üle mere toodama. Mõni arw puu, mis liiwasurmast üle üle jäänud, on kui mõni pühadus, millesse keegi ei puutu, sest need on ainus mari, mis tuiskliiwa edasi tungimist wähegi takistawad,  sest just tuiskliiw on siin üks hirmus ja kardelaw waenlane, tema matab üht majad ja külad aegamööda aga kindlasti üksteise järele oma alla. Ka waikus, mis siin walge liiwa üle lehwib, on rusuwam, kui mere päälne. Õiguse pärast on aga neeme kuuralased wee pääl kodus, laht ja meri on, mis neile nende päütoidust kalu annab; laht ja meri on tee, anda mööda nad teiste inimeste sekka saaweb; sest need wähesed külad, mis selle kuueteist- kümmne penikoorma pikkuse liiwaseljandiku pääl on, üksteisega ainult -veeteed mööda ühenduses. Kui aga jälle sügisel ehk kewadel nõrk on, ja pääl ei kanna, siis on iga küla elanikud niisama wangid kui jäe sisse jäänud laewapäälsed inimesed. Niipea kui jäe inimese kannab, lähemad kumalased senna püüle, rammad augud jää sisse ja panemad oma kala püüsed jää alla. Sagedasti sünnib sääl, et kalamees seesugusest käigust mitte enam koju ei tule, siis lähemad teisel homikul tema naene ehk pojad sinna kohta kus ta omad püüsed sisse pannud on ja julgemad nii kaugele, kui mähe wõimalik, künni nad wiimaks sääl augu äärel seisawad, kus läbi paislaw klaasi sarnane kirs jääl pääl on ja kus nende mees ja isa igawesti maetud. Siin seisawad siis nacne ja lapsed tüki aega, pühimad pisaraid ja panemad käed kokku; aga üksgi ei hädale ja üksgi ei räägi; sest kumalased on waikesclt kannataja rahwas, surm on nende alatine  seltsimees ja nad käiwad temaga külg külje wastu elust läbi. Hulumise ja pragimiscga  lööwad torm ja lained nende paadid puruks, maitselt ja tummalt laskwad  nõrk jää ja kokku uhjutud liim inimesi  sügawusesse wajuda ja mõnikord kukub üksik rändaja mõne õõne puu tüwi sisse, mida kerge liim kattis wajub ja upub sinna päästmatalt ilma et keegi oleks näinud.  Ja mitte ainult üksikud juhtumised, waid külasid ja terwet neeme ähtvardades ja ärahääwitades tungib waikselt, pilkamist ja peatumalt tuiskliiwawall maa sisse ja ma« tab oma waikse malge katte alla puud ja hurtsikud, kirikukese ja surnu aja. Siis lähemad inimesed, kes siin elanud ja oma surnud matnud, tükk maad edasi ja lööwad  oma onnid liiwa sisse jälle ülesfe, liiwa sisse, mis neid ometi kord jälle säält ära ajab. Aga kaugele ei lähe nemad ometi mitte sest paigast ära, kus nad sündinud  on, sest nad pidawad sellest kohast oma elutormides karastatud wisadusega kinni. Ka Pillkopeni külal, mis kaua oma jõukate ja hoolsate kalameeste pärast kuulus ja kaetsetud, oli ots käes. Eemalt paistsiwad ainult mustad majade roogkatused nagu surnu kirstu kaased üle malge liiwa, seinad kuni räästani olid juba liiwast kinni maetud, kuna ligemalt -vaadates  näha mõis, et iga maja ukse esine ja akna kohad lahti kaewatud oliwad. Umbes sada jalga külast ühe künka otsas  oli Pillkopeni kirikule ja surnuaed seisnud;  sest neeme pääl olewate külade tirgud  ja surnu ajad saiwad ikka kõige kõrgematesse  kohtadesse paigutatud, kus nad kõige kauemine liiwa alla matmise eest kaitstud oliwad. Aga siin oli liiw juba hakkanud lihtsalt puu kirikukest oma alla matma. Siisgi tungisiwad ühel palawal Juuli kuu pühapäewal Lutheruse usu wõidulaulu pühalikud helid wägewal toonil waenulikusse loodusesse wälja. Meil tuleb abi Jumalast,  laulsiwad tugewad meeste hääled il-