aega igast küljest ja -sõnus siis kindlal toonil: See ei ole minu kuul! RaZke on kirjeldada, mis sel silmapilgul lõike-saalis sündis: kogu hoone üsna mürises möirgawast naerulaginast. Kuidas, pole teie? küsis kimbatusesse  sattunud Boris Mihailowitsh, kui naer matkinud oli. Lihtsalt ei ole, ja muud midagi! KaS ma siis oma kuulisid ei tunne, mis? Säh sulle nüüd, ütles Boris Mihailowitsh: hää meel see, et seltsimehed päält nägiwad, muidu wöiksitcgi päris mõtelda, nagu teeks ma wigurit. Kas te' siis ei tea, et kuul ikka lossi läheb, kuita kehasse satub?! Paksmagu waikis, tuid ta näolt mõis selgesti lugeda: „waleta aga meel rohkem!" Hakati haawa kinni siduma. Ordinatorid  asusiwad üks ühele, teine teisele poole äärde ja ulatasiwad sideme otsasid üksteisele kätte : kumbgi neist poleks üksikult wõinud kõhu ümbert kinni wõtta, samuti, nagu keegi heina koormat ükfi malmis ei tee. Sidemeid  kulus palju, üliõpilased muud km ohkafiwad iga ringi juures. Haige tõusis üles ja hakkas riidesse panema, kuid sugugi enam nii pikaldaselt kui riidest lahti mõttes: otse ümberpöörtult,  tal nähti sellega päris kibe rutt taga olewat. Olge siis nii hää, ostke sidemeid ja tulge homme jälle tagasi! Tuleb teil kaheks, kolmeks päewaks siia jääda! —ütles Boris Wihailowitsh. Mis? imestas paks: kolmeks päewaks? Aga wili? Ei, minaeiwõi! ütles ta pääd raputades. Sõidan täna jalamaid koju! Olete pääft hull! Wili pandakse ilma teie abitagi kokku, kuid haawa ei mvi mitte nnsuinma jätta! noomis Boris Mihailowitsh. Kuid kõige paate raputas Kurski mõisapidaja  ainutt paaga: Ei, wõi, ei wõi! Kus mu wili jääb! Kaua ja tuliselt meelitas Boris Mihoilowitsh  teda: palus, ühwardas, hirmutas  pahade järeldustega kmd sai ainult nii kaugele, et teine homme siduma lubas tulla. Sellega oli paksmagu ka nõus ja läks, üliõpilastest, kellele ta haruldaselt  armsaks oli saanud, kuni uulitsani saadetud, minema ja ... ei tulnud enam ialgi. (Lõpp.) ennemalt kodukohast kaugemal pidin elama, kui praegu, küll mõlkus mu! fiis tihtigi meeleS see lauluke: Üksinda, üksinda pean wõõrstl rändama. Pisar läigib leina laugel: kallis kodumaa on kaugel, kaugel ilus isamaa. Et nüüd pisaraid küll silmis just ei olnud, kuid niisugune tundmus oli mõnigi kord, nagu tahaks nad filmi tungida. Ja nüüdgi, kui mehemeel juba pähe peaks hakkama tulema, täidab nagu iseäralik  zoowastaw õnnetundmus hinge, kui pikema aja järel jälle kord koju juhtun ja eemalt wana tutwat kirikutorni oma igawesn walmawa kukega paistma näen, ja kallist kodukoht», ja metsa, ja körwenud  karjamaad oma wiletsate kadaka põõsastega,  milledega hing nii mitmegi mälestuse  läbi köidetud on. Ja tuleb tahtmine hõisata, ja tuleb tahtmine maha heita ja suudelda seda, külma, lahjat mullapinda, mida mu jalad wäikselt tallanud, kus ma pillerkaaritanud, hüpanud ja kepsu löönud, nagu talleke ... . nooruse päikese paistelistel  päewadel, sellel pühal, rõõmu täis ajal, kui weel mured mustad ei muljunud, kui weel elu tungelus tundmata, elu mõrudufed  maitsmata, karedused katsumata oliwad . . . . Jah, koju poole kodu magus sõna! Kinnitan weel rõhuga, et fee minu ifikliue tunne on, kuid ma ei eksi wist, kui rwan, et seegi juba kitsamas  mõtteS - isamaa armastus on. Ja nii on ta wisti ti igaühe juures, keS just mustlane ei oi. Ainult mustlasel wõib isamaa-armaStuS täiesti puududa, sest et tal isamaad ei legi. Nüüd kerkib oga küsimus keelele: mis koidab siis meie südameid nõnda selle maa külge, mida mes kodu- ja isamaaks nimetame  ? Kõige pää t küll wist armaSLuS ja tänu tindmus. Meie oleme enamisti kõik, ms meil on, isamaalt saanud.  Tema valjust nägi meie silm esimestel  elupäevadel tema õhku oleme sisse hinganud, ja tema on meie hinges esimesed  tundmused äratanud; ja wiimaks, kui Jumal tahab wöime ka tema rüppe puhkama Heita walge laudade wahele, kena kirstu keskch. Isamaalt saame meie rahwuse, keele, iseloomu ja laadi. Isamaa  ajalugu oa meie ajalugu, me i e esivanemate elujugu. See kõik kokkuwõstult  sünnitab Heie sees, sagedasti ilma meie oma tahtmata, teatud kohuse tunde, ühise vastutamise solidariteedi. Nii siis meie kijhuS on isamaad armastada  Ja rõõmuga wõime tunnistada: meie rahwa sees on isamaa-armastuse tunne tõesti vägev- Meie maa on küll paiguti wilets, wähe viljakandja, osalt ka kõibmata, kuid fiisgi harib teda EeSti poeg pale higis; ta ei suuda temast lahkuda ega kaugemale asuda, kus tal kergem põli oleks ja ta hõlpsama wacwaga oma pääd wõiks toita. Eesti asundused wäljapool kodumaad on ainult kõige rängematel majanduSliStel põhjustel tekkinud- Ja pange tähele eestlasi, olgu nad Samaras wõi Saratowis, Novgorodis wõi Kaukasuses, AafiaS wõi Ameerikas nad kõik on Eestimaaga, oma endise kodumaaga, tugewate  waimliste sidemete läbi ühendatud, tunnewad temaga kõik rõõmud ja kurbtused, kõik hädad ja õnnetused kaasa. Palav isamaa-armaStuS on juba manast hallist ajast üks silmapaiftwam joon meie rahwa karakteris. „See, wõib olla liignegi, isamaa-armaStuS  on üks külg Eestiwaimust, mis mana Greeka rahwast meelde tuletab" ütleb Büchner. (Järgneb ) Möndasugust. Tsarskoje Se l o st. Meie ohwitseride „wahwuS". Ühest wõõrastemajast  mitmekeStt wälja tulles tähendas lipnik J. kõneledes, et kui keegi teda sõrmegagi puutuks, ta selle pää mõõgaga otsast ära lööks. Selle pääle ütles keegi kaaslastest: „Siin olete kõik wahwad, oga saada teid sõtta, siis ei oli teist kellegile  kasu". Siis lõmbas J. mõõga wälja ja lõi töölisele S> hoobi pähe. Mees wiidi haigemajasse, kus leiti, et haaw kuni luuni ulatas ja luu ka wigastatud oli. Kõige kallim telegramm ilmas. Seniajani ei ole weel kusgil nii pikka telegrammi saadetud, kui Witte Pvrtsmouthist Keisri Majesteedile rahutingimiste  üle saatis. Selles numbritelegrammis  oli 15,190 märki ja ta maksis umbes 11,000 rhl. Jumala ema ja w aras. Iseäralise juhtumise üle Hispaniast teatab „Figaro",nagu meie seda„Düna-Zeitungist" loeme: Hiljuti seisis Hispania kohtu ees noyrmees, keda warguses süüdistati. Ta oli kirikus ühelt Jumala ema kujult kallid kiwid ära warastanud. Teda ootas raske nuhtlus. Tema kaitsja püüdis teda ühe iseäralise katsega „lahti teha." Tõsise katolislase näoga küsis ta kohtu esimehelt: „Kas mul on aun püha katoliki usu kohtunikkude ees oma kaitsealuse eest kosta?" „Jah!" oli esimehe wastus. „Seefugusel juhtumisel," selletaS kaitsja, „on mul ainult kaks sõna tarwis rääkida. Viinu kaitse alune oli, suurest waesusest aetud, kirikusse läinud, et Jumala emale oma häda kaebada. Jumala ema sai ka tema hädast aru. Ta kuju sai häkitselt elamaks, ja ta kinkis waesele mehele kõik oma kallid kiwid. Nõnda see oli, auustatud kohta herrad! Mu kaitsealune ei ole mitte waras, Jumala ema on ainult oma armastust  temale ülesse näit anud." „Meie arwame küll," ütles president, et Jumala ema oma kallid kiwid ühele waesele kinkida wõib, kui ta seda tahab, aga see on wõimatu, et püha Jumala ema seda laseks sündida, et see, kellele ta oma kallid kiwid on kinkinud, kinni wõetakse ja kohtu alla antakse. Ja et ta seda mitte takistanud ei ole, siis peame arwama, et Teie kaitsealune ometigi waras on." Ja kohus mõistis kohtualuse kümneks aastaks wangiroodu. Isamaalt. Kuresaarest. 12. okt. oli Saaremaa Karskuse Seltsis üle üldine liikmete koosolek. Liikmeid oli rohkesti kokku tulnud. Päevakorraks oli „Karskuse" ja „Lyra" seltside ühendamine, põhjuSkirja  muutmine ja uue korteri üürimine. Seltside ühendamise küsimust koosolijatele ettepannes, teatas juhataja, et Karskuse SeltS mitte sellepärast ühendust ei soowi, et ta üksi töötada ei suuda. Ühendus olla pääasjalikult sellepärast tähtis ja tarwilik,  et kõiksugused kahe seltsi wahel ettetulewad  nägelemised ära kaoksiwad ja et siis siinsed EeSti tegelased ühes meeles Naljaks. Noormees: AuuStatud preili, kas tohin Teile oma wihmawarju pakkuda! Neiu: Tänan, aga praegu ei saja ju sugugi! Noormees: Aga siis wõime ju nii kaua ühes jalutada, kuni sadama hakkab. Isa: Kuule poeg, mitu kannutäit õlut ma täna ära joonud olen? Poeg: 3 kannutäit, isa l Isa: Aga kui ema küsib, mitu täit, siis ütle kaks. Poeg: Aga isa, kui ma kord juba waletamä pean, siis wõiksid sa ühe kannutäie meel ära juua. Kooliõpetaja armuawaldus.  ArmaS Laura! Maailmas on 1543 miljoni inimest. Nendest on 700 miljoni naeSterahwaio, ja nende 700 miljonite seast oled sina mulle kõige armsam! Sellest näed, kui suur minu armastus sinu wastu on! 43 S aer l a n e. 1905