Postimees ! PÄSVUstSM. M7M Z 2. schpißNidrU- W«° ÜKud igs püsve, v,ttlj»afwatul! ouurmk püi>M j«t 111-ASNUpllllNtl. kuul tts-.ad kassaiuistvks k»ks kaaktr)» i 1) 1'IItt«t»k» kusktrt 2) )» k«»kiri „r«reel«". „?l>ttle>el>e" islitiir l« leütwtt, tn t> mlü m iielerlr >'7>.Ne«i Lttili ett. i>e!nlmuli'i (eMm LMMA'» » e, LvMiiilsSdtM vD z psstlxs 12 kas pUte 5 rdt. k«p., psstits is kao pttVe 4 rbZ. . .4»M.rs . - Z - « . S. -Z-Sz» .. y , . Z - « . 2 . g ° z> ' ° Z " 'Z ' ' ' Z - - 'W . ti. -2. 4-.:.Ls»« 4 » . Z » 35 - z.--.ZS«. J- . - . . » . - - 95 - . ° ° - 75 . . 5» . . i . 4« . z k»r<t» osUal», ssstes 7 rt»U, lga pSe« ssstos i« rv< Oks pk aa»»er z k«ptk»t. LaalatMs pMt-i-ISs S kop., !«ks sszatsss Ai ksp. Saksa "aumeeste" wõitluse abinõud... 11. Mille poolest siis see sikndvata on, et Saksa erakonna eestvõtjad E-sli erakonda  ja tema asemtika sotsi aldemokratlaoStekS  totjuwad teha? l Mstiuie erakondade vahel valitseb võitlus,  sest et igaühel omad isesugused tarvitused  ja nõudmised on, mis vastamist kokkupõrkamist  sünnilavad. Et ole sits iseenesest  sugugi pahaks panna, kui nüüd Saksa erakonna poolehoidjad Ecstt ringkondade Vastu vaenu ilmutavad igaüks peab nende püüete ja sihtide eest, mida tema õigeks  loeb, wälja astudes tarvilikul korral vastasele pääle läimo. Kui Saksu erakonna mehed Eesti ringkondade poolehoidjatele pääle käivad, siis on see lihtsalt nende „hää õigus". Muud kui iga võitlemise juures tuleb mõnesuguseid nõudmisi täita, millest ükSgi võitleja tõrvale minna ei tohi, kui teda mitte armetuks vastaseks ei pep arvama. Üheks sarnasust tingimata maksvatest nõudmistest on, et võitluse abtnõuud õiged ja auusad oleksiwad. Kus süüd politiliSte erakondade Mahel Võitlus käimas on, jääl tunnistatakse võitluse vbtnõuustd sisult fI.S õigeks ja suusaks, kui kumbgi pool ainult niisuguseid abinõausid tarvitab, mis temal oma jöuust käepärast on. Pääjuhlmõtteks on: Mees mehe vastu! Selle juhtmõtte järele on lihtsalt võimata,  et üks eht teine võistlejatest omale »at t st jõudu läheks appi kutsuma. Rit ei luba ühegi suusa erakonna seisukoht, et võitlev eraloud oma vastase hävitamiseks riigivõimu liikuma paneks, vaid lumbgi katsub oma väist teist ära võtta. Nõnda on see sünnis ja tarvilik, sest alles seeläbi, et võit-jad oma jõudu tarvitada  tatsuvad, harjutavad nemad oata võimu ja kasvatavad seeläbi uut jõudu juurde, tuna välise võimu läbi üis võitlejarest  hävineks, ilma et teise jõud võitlemise läbi olelS edenenud. P aistiliselt ei ole kell-gll ole «ist - õigust, kui temal elamiseks ja töötamiseks jõud puudub nõrgem peab alla jääma, et edu seda suurema hooga omo teed saaks käia. Haletsemise väärt oleks aga, kui see, kes ise püsti ei suuda seista, ettööd teha, sellegi pärast võitjaks jääks, et väline võim vastase ära hävitas see oleki el u edenemise  seisukohast vaadates üsm vilets. Sedamööda peetakse igaüht, es ttakondltses  võitluses võõraid tera» i»tu katsub tarvitada, viletsaks ja põlgtusewääkiliseks  vastaseks, kelle wattu mingit lugupidamist ei või tunda. Kas ei ole nüüd neid juhtmõtteid silmas pidades tõesti mitte vilets, kui Saksa erakonna eestvõtjad Eesti ringkordade vastu töötades riigivõimu püüavad mõlema erakonna vahelisesse võitlusesse kiskda?! Saksa erakonna! on teada, et solsial-demoksaatiat  Wene riigis seada «vastaseks,  kard elavaks ja «uh ilusealuseks  erakonnaks loetakse. Sest oisialdemokraatial  on iseäranis Saksamaal, kust tema mõju meis riigi rajadesse tahab tingida, eeskavas  nitsrgllseid politilist nõudmisi, mis Wene isevalitsnslise riigikorra Kattu käivad. Iga haritud inimene teab, l t sotstaldemokraatia  poolehoidjaid Wene riigi t politttiselt h ä Wiius ootamas on. Kui nüüd Saksa erakonna eestvõtjad pääle kaebama tulevad, et Eest erakonda ja Eesti ajakirjandust s otsio ldemo - kraatliseks tuleb pidada, sits teavad  nemad, et nemad seeläbi oma vastastele  välist hädaohtu kaele katsuvad ajada võitleja katsub vastast riigivõimu läbi hävitada... Nõgu eelpool öeldud, on se iga auusa erakondist» võitlemise seisukohalt just armetu ja vilets. W-el palju halvem on oga ligu praegusel  korral, kus Saksa erakonna eestvõtjad oma waStaSte pääle meelega valet tunnistada  püüavad, et aga rtlklist wõiM E-Sti ringkondade vastU ülesärttud t ja vaheleastumisele  kihutada. Alles paari nädala eest käis Salsa ajalehtedest  kirjatükk läbi, milles jutustati, nagu ajaks .Postimees" ja tema poolehoidjad vanameelseid sihtisid taga, nagu töötaks  meie sehe toimetaja W laiemate rahvaliittdevastu  Eesti aristolratia ja haritud  ringkondade kasuks. Seda, kirja tervitati Saksa ringkondades häämeelegü, sest seeläbi loodeti Eesti erakonna eesotsas liiötavaid olluseid laiemate ringkondade  si mis alla saata. Ja nüüd, wöne ainsa päeva härrle, kannavad meedsamad  Saksa- lehed meeletut süüdistust ühemeelstkt laiali, nagu oleksiwad Eesti ringkonnad, kes innas ja maal Gaksä erakonna ülivõimu vastu seista püüavad, lihtsalt sotsis!- demokraatlased, kelli vasw riigivalitsus  karistamise ja hävitamise abinõuudega Wälja peaks astuma Seesuguste abinõuudega loodavad Saksa mehed ja Saksa ajalehed Eesti ringkondadest  jagu saada? Ja nemad nõuavad, et nende vastu lugupidamist ja unustust oleks? Nemad loodavad, et riigivalitsus mitte seda Viletsat valet ja valemeelsu st ei näe millega nemad oma vanameelsusest avalikult kiitlema tikuvad? I Esiotsa võis arvata, et A. v. Ttdebõhl ja.Nordiivländiich- Z itungi"-toimetus Saksa ringkondades üksi jäävad, et teised- tõsised Saksa ajalehed, kes teavad, mis nemad iseeneste  ja Saksa ringkondade auule võlgu on, sarnase politilise kahtlustuse vastu avalikult valju protesti tõstavad. OKks! WZinkÄ arvata, -ei Saksa ringkondades  mehi 00, kes ühe A. v. Itdeböhli meeletut süütõstmtst avalikult tagasi tõrjumata  ei jäta. Kuid lugu on sootu teis?. Satsid ringkonnad  vaikivad selle viletsa päälekaebamise puhul, Saksa ajalehed aga võtavad oma hooleks kuulmata süüdistust kärmesti laialt laotada; ehk nemad küll alles mõne päeva eest neile, keda nemad nüüd soifialdrmokraatiostelS tembeldada püüavad, sootu tagu » lisi püüdeid  kaela luuletada katsiisivad. Kui valeweelne polttikine kahtlustus tõesti kõigi Saksa ringkondade poolt hääkskiitmist  leiab, stis annavad nemad avalikult tunnistust, et nemad kadumisele valmid  on. Sest kus tervel erakonnal tõemeelsus  ja meeleauusu « kaduma on läinud, sääl on kõlbltne h äwi « emine käimas. Ja materialine võim ja mõju ei studa siuckost ühiskonda pikka aegu üstwol hoida elu koristab sarnased ollused õige edenemise teest kõrvale. Eesti ringkonnad aga ärgu Saksa ülekohtuse  süütõstmise pärast värisema löögu, sest riikline võim ei ole mitte pime, et tema meie vastas» pahatahtlisi süüdistust uskuma hakkaks, ilma et tema asja põhjalikult läbi katsuks. kõik Eesti erakonna püüded on awa - lN ud ja otsekohesed olnud. Tagurlift  vanameelsuse vaStu oleme seisnud, p a - randust ja uuendusi oleme avalikus elus linnas ja maal nõudnlch, üleüldise kasu ja hää käekäigu nimel tahame ühiselulise õigluse  alusel ka edaspidi nende wähearwuliSte Saksik vöiumpidajate meelevalla vastu seista, kes teiste õigust oma tuju ja tahtmisse tallermaaks  tahavad teha, kuid seadusevastase s o ts  i aldemokraatia keelatud teede! ei ole meid veel keegi näinud, ei saa ka nägema. Sest meie kinnitame enne kui pärast, et Eesti väikerahva tulevik sits kindel ja julge on, kui tema oma püüetes seaduse piiridesse  õiguse ja tõe alusek> jääb siis saavad ka lõik ülekohtused päälekäimised tühja jääma, nagu ka. Salsa erakonna uuem meeletu  politilme pääkekaebamine oma viletsale sihile jõudmata jääb! Katsepõldude asutamisest. N. Jürgenstets. 2 Taimekasvamise tingimised peavad juba ühte minema: I. Katsepõll « väljavalimise  poolest. Katsepõllu väljavalimisel on väga suve äähisus. Üts kõik, kas katse ühe ainsa koha tarvis tehialse, eht suurema  ümbruse jaoks, katse»pölluk« peab ikka niisugune põld valitama, mis oma piuna ja põhja poolest niisugune on, nagu see katsutavas  talus ihk mõisas kõige rohkem ette tuleb. Kõige rammusamat õue-aia ehk ka jälle wõada halva ääretükki, liiwaküngust ehk saviiohtu katjepölluks võtta et sünni, vaid üks niisugune kestmine põld, nagu teised köit enamasti on. Mispärast see ntt peab olema, on juba eelminewast sissejuhatuse märkusest selge. Os näituseks suurem jagu põldusid kõrge truusamaa pääl, siis ei või kudagi nende väljade jaoks sündsat seemet ühel katsepõllul  välja proovida, milleks vast tugevasti rammu ta sügava mullaga Sueaed ou, mis Veel hoonete läbi tuu'» ja tormide, öökülmade  ja muude ilnca-mõjude vastu rohkem kaitstud on. Wäljawalitud katse-põld peab võimalikult  ühtlane olema. Suuremad vahed muStamulla  paljuse ja kokkuseadmise poolest, mitmesugune  aluspõhi, tuis meie halwadel maadel tihti ette tuleb, nii et üks pool põldu keedemq?, teine kuiv on jne. teevad katse-põllu halvaks. inimene, kes päälsekaudu põldu Algatab  ja välja valib, võib siin hõlpsasti eksida. Peremees, kes oma põldu mitu korda kündnud ja üle külvanud on, tu«s:b ise niisugused vahed  kergesti ära. Kõige paremini wõib maapõhja ühtlust Vilja kasvu ajal ära tunda. Kasvab ühe põllu pääl äärest ääreni ühesugune vili, sits on seesugune põld katse» põlluks kohane. Sellepärast  on lõige sündsam katje-põidu kevadeks juba sügisel nende põldude seast välja valida, kus vili kõige ühtlasem oli. Enamasti on ju meie põllud Wändras köit ühetasa tasased. Peats aga põllumehel hädasti vaja olema, katse-põldu künka pääle valitama, fits ajogu katse-põllu ribad ttka ülevalt  alla, et kõigil katse-r.badel ühetasa kõrgustikku,  ühetasa madalikku' ette tuleb. Käivad põllu seest keedewaa jooned, ehk isesugused halvemad  maaribad läbi ja pole paremat põldu valida, siis aetagu katse-pöldude ribad nii, et iseäralised ISbljookSvad jooned kõigist katseribadest  põigiti läbi jooksevad ja iga viljasordi maad ühetasa puutuvad. Läheb aga misugune keedejoou ühe sordi põllust pi« Hüpatia. Ch. Ki» gSley järele Z. Aõ>«ver. So^ Vhev nu pääle, t.lle juur. st hing 'siatgselt pärit on t-ll st tema ,a tema 'sa- Mälestus en« seda on lahkunud, kul nad julg-fiwad mvielkv, toimetada ja oma vaba tahtmist avaldada. Wohe ajal aga võitleb kahjuks H-ttor, isa, kuna tema lai s:d sulguvad ja endid lõbustavad; tema oa kauget sõjas, lapsed ei tunne teda, nad ei tea, et n-mad, isikud,  ainult tema, üleüldsuse, osad on. Ja st sgi on silmapilusid loim korda õndsad on need. kelle laevast- üsatwinc st,sugused filmapi gud nende rlusaamje osadeks suudab teha on fllmopiitvsid, kus tmmesetapie sees ilmoäraseleiamata saladuse aimamine leegitsema  lööb. SiiwiöS lüherttkas herrasduses  Niiluse jõe lohinas, mille »ga laene Viljale siginemist toob templi pühaduse suulistes sügavustes vanade Orpheuse aja laulikute koredates v»jides, või put.des jumalaiest, kelle tä,eilsest ilust Greekamaa jumertttud jumalaleadlajed väriseva varju kinni püü siwad ja selle varju kunsti vaimustuse järsul jõuul, «agu nõiakepi  abll, lüima kivi sisse igawesn magama uinusiwad kõigest sellest särab fisemtse silma ees. ilus ja kohutav ühtlast, jöuu, kindluse, hinge, paleuse avaldus, mis lihtsalt, ja fiisgt miljonit moodi, lõik loodud asjad läbi tmrgib, nagu tuul kandlest, taevalist viisisid  väija meelitades, eiuvekd kõige maalima miljonite veresoonte läbi suurest, nägemalast südamest saates, kelle Veresoon- tuksumist watm kõuemürina taoliselt kuuleb, tudaS ta ära pöhsendamata ainsuses igavesti tuksub, sääl teioe pool taevast ja linnuteed, teine pool ruumi ja aega, mis ise ainult selle kõige üle vatili-wa voolu v-resoomd ja osad on. Õndsad, kolm korda õndsad on need, kes ial, h.nge tagasi hoides, tõrge rõõmu pisaratest  pimestatud täielises abita olekus põlvilt on langenud, kui nad, olgu ka ainult närtsinud lehti tuule käes tund siwad, mls läbt ilmaruumi  tormab õndsad on need, kes, olgu ka ainult silmapilguks, selle herrandtije vaatemängu  hirmude pääle vaadata julgevad, kes vilke, nagu Väike Asiyauaks; ema looduse rinnal varju ei otsinud, Hcktori sõjarnsiade taevaste»kaugusest läikest ja tema vikerkaart- Värvidest punutud kübaratuti hiilgus.st Sra ehmatades. Õ-dsod, kolm korda õnd ad on nad ka stis, kui Nende stintt.t-rad üle iigsest valgusest  siima koobastes tahaks põlevad. Kas see ei oie htrrandline, Z a»'t näha saada ja si»s nõgu Semele (-luu) tema läikuse sisse surra? Õndsad, kolm- »o«d õndsad! Ka siis, kui nende Ül im jumaltjest joovat kasest vaarub  ja kui madala Maimuga igapnstev inimesed  neid hullumeelseteks ja joovastuses olejateks  nimetavad. Joovastuses nad on, sest et jumalus nende- see» on ja r ewad tema sees. Mkneks silmapilguks kaob isiku sillesi»a>i«  aja koorem nende seljast, nali tunnevad endid ü>> üidije hinge osad olevat, nad tõule» Wad läbi ja üle selle, mõistuse, klst hing on wälja tulnud, kõige assa Hallika juurde ilma lõpmata, kõige kõrgema Ainsa juurde üles ju teda nähes saavad »ad osadeks temast enesest. Nemad et kõnele enam, aga nende sees kõneldakse, neno, terve olemus, päikese valgult herrandust läbi t mber muudetud,  sulle sitse nemad nagu kttttas, ilma tarkuseta julgesivad vaadata, saab jumaluse sõnade kokkukõlavaks ostjaks ja kuna ta ise Vaikib, avaldab iü suremata jumalate saladust.  Kas see on ime, et niisu,used suure, 'loomulise lihtkogu silmis kui unistajad on? Wõib olla . . . Naerge, kui tahate, aga ärg< nõudke, et ma teile asju öpelalsin, mille väljaütlemiseks sõnad puuduvad) asju, mis üleriad on kul kõik teadus, milleni kõnekunsti sõjahüüd, mõistuse kõue-wõitlused ialgi ei ulata, mida ainult vaadata võib ja kul neid on vaade» tud, siis tunnittamd peaV, st neid välja ütelda ei saa. Wälja kkademtast teie, kes sõnadega võitlete l Wäija pilkajad halvas» tajadZ Wälja teie stoalased, kes meeli kumardale, kes enesele ette kujutcte, et hing oma teaduse nende olluSliste ilm» miSte käest saab, mida ta ise sünnitab 1... Wälja l ei siiSgi, ei; jääge ja piigale, kat teil luiti on. Ainult lühike aeg mk md ainsad pätwad rohkem selles meie aianduse aja vangikojas ja siis pöörab kõik oma alghallika juurde tagasi; weretilk põhjenda «ata süda» meSse, ncgu vesi jõkke ja jõgi säravasse meresse; ja kastetilk, mis taevasi maha langes,  tõuseb jälle taeva poole üles, tolmukübemeid  ära heites, mis teda tajme a rohu sisse lü(ke»das ja ruttab ülespoole, il a ülespoole läbi päikests ja tähtede, läbi humalate ja jumalate isade, puhtamalt ja ikka puhtamalt üksteisele järgnevates elujärkudes, kuni ta tagasi jõuab selle E> Midog. juurde, mis Kõik on, ja kus ta viimaks oma kodu leiab . . ." Kõneleja lõpetas jä.Sku, tema silmas läibfiwad piiarod, tema terve keha värises ja vaimustus säras temu näo pääl. Silmapilgu  aega jäi ta liikumata, tõstielt oma kuulajate  pääle wackama, nagu loodaks ta nende juures selle sarnast sädet põlema, süüdata; sits lisas ta, enese üle võitu saades, südamltseKal  toonil, mis õige kurvalt kõlas, juurde: .Minge nüüd. Minu õpilased! Häoattol ei ole teile täna midagi enam ütelda. M nge ja ärge tehke temale vähemalt häbi s-st tema on ja jääb ometi naeSttrahvakS kui ta nägema peab, et ta teile liig palju andnud, ja Jsts'e loori nrnde silmade e-st Sra on tõmmanud, kes mitte nii puhtad et oie, et nad jumalate herrandust köldaksivad vaatama. Hääd tervisi I" Ta jä> vait, ja kui Philammon nüüd selle hääle vangistusest oli pääsaud, kargas ta ül»s ja ruttas wä ja uulitsa pääle: . . Na ilus! Na lahke ja sõbralik tema Vastu! Mi vaimustatud kõige vastu, mis auus on! Kas ei kõnelenud ka tema nägemata  maailmast, igavese elu lootusest, vaimu võidust liha üle, just nagu iga kristlane seda oleks teinud? Kas oli vriStlk tema ja Hüpatia  vahel ilma põhjata? Ja kui ka, miks oli siis Hüpatia igatsus tema rinnas vastukaja  äratanud vastukaja, just nagu armsa kloostri palved ja õpetused seda olivod teinud. Kui vili mi Lhe-taoliu: oli, kas ei pidanud siis ka juured sedasama olema ? ... Kas see võik» paljas meelte pettus olla? Kas see oli saatana teener valguse-ingli riides? Mälgus  vähemalt oli siin olemas puhius, lihtsus, julgus, tõsidus, armastus säwsiwad Hüpatia silmades, hoowosivad r Slja tema huultelt, kõnelestwad igast tema näojoonest... Ja tema on uskumata, paganlik naisterahvas  ? . . . Mls peab see kõll tähendama? W-el suurem segadus ootas noormeest ees, sest vaevalt olt tema wMümmend sammu uulitsal edasi kõndinud, kui tema väikene  sõber, kellel ta hiljuti puuvilja korvi oli kandnud ja keda ta pääle selle, kui ta teatri ukse vahel rahva jalgade olla oli kabunad, näinud ei olnud, t-da käevarrest kinni võttis  ja kärme jooksu pärast hingeldades viimaks järgmised sõnad välja sai ütelda: l .Jumalad koguvad oma lahkuse avaldusi  nende pääik, teS kes seda kõige vähem on ära tteninud! Sina ettetükkija, häbemata talupoeg! Säh sulle nüüd karistus sittu hulljulguse eest!" .Kust minekul!" ütles Philammon, kellel lusti et olnud sellel silmapilgul oma tutvust WstiZese ulj-hoidjaga uuesti soojendada. Aga päevavarjude'hoidja pidas »oua lambanahast lmm. .Narr! Hüpatia ise käseb! Jah, sina saad teda säha, temaga köseleda I Kuna mina, mina watguslaiud mina, löetsluuniStaja  mina, sönutunlja mina, tema ees palvetaja kes toim aaiitat uulttsoporis olen püh-rdanud, et tema riidepaliStu» wtlkese sõrme külge puutuks mina mina mina —" .Mis sa tahad, hullumeelne inimene?" .Tema nõuab sind, sina ilma südameta nqrrl Th-on saan» mind," karjus väite mees, jooisu ja kadeduse pärast vaevalt hinge iõ «males. .Mine, üiclohtusu jumalate armualUne  I" .Kes on Theon?" .Tcma isa, sius rumal I Tema käskis,  u ja Hüpatta majaSse lähelstd siis vastu pomme kella kolme ajal. Pane lähete  ja täida l Ah! Sääl nad tulevad juba museuwist ja lõtk päevavarjud vahetatakse ära! Og ma vilets!" z. Ja väike mehike pani jooksma, nõnda et jalad vätkusiwad, luna Phliammon, t«S walitjuse enese üte täiesti oli laotanud, kartuse ja tgastlise vahel, urve tee kuni seropeumtni läbi tormas, ttma vankritest, elewantid-st ja jataläijatest hoottmata; kord viskas ü!s harjumata  kraamtkandja teda uulitsa pääle pikalt, testcs kohas jäi oja iema iawbanahta ühe pagana kaameli hammaste vahele tai ei oijnud sugugi aega sarnaSle teoiuSie eest täite mftkSma hakata, ;a kui ta viimaks ülema korterisse jõudis, leidis ta jäält ettelugeja  Peetruse, keda ta palus, temale Kmlll ette pääsemist muretseda. Üheksas päätükk. Pingule tõmmatud kandlekeel katkeb. Ktrill kuulas Philamwoni jutustust ja Hüpatia käsku rahutste naeratusega päält ja saalis siis nooremehe kibedasse töösse lerwets pärast-lõunaks linnas, kuna ta temale käskis, et ta! mitte ühte sõna, o'gu kellele ial tahes, sellest, mis sünditiM ei tausnstl, ja õhtupoole, kui ta asja ü e jisrele on jõudnud mõtelda, tema järgWKald küSkpsid MpKlu võtma tuleks. Nõnda rändas siis Philammon oma selisilistega  kitsaid uulitsaid mõõda täis kohatavamustust  ja lö-ge kurvemat vaesust, sunnitud vedelemist ja päritud pattvsio; oga ta nägi kõike seda anult tumedalt, nagu unes. Tema silmade ees säras nägu, tema kõrvas kõlas höbe-hääl, mis kõneles: .Tema on Munk tema et mõista paremat" ...Tõsi! Ja ludas peab tema- paremat  mõistma? KudaS wmb ka ülesta, kui palju temal veel selles uues maaemas õppida  on, mida tema tänini ainult vkMese prao läbi on nätsud? Ta on ainult ühte külge näinud. M>s siis, kui kaks tü ge olemas  on? KaS tal ei ole õ'guS kas see et ole auuS, viisakas ja mõ stttk, kui ta mõlemad  küljed tundma õpib ja alles siis otsustab  ?" Kirill ei olnud küll vist targasti teinud, kui ta nooremehe tegevale halastuse tööle saatis, es«e kui ta otiustanud oli, kuidas HZpaiia kuise vastuvõtmisega jääb. Tema ei olnud neid uusi mõtteid ette näinud, mis noort munka nüüd piüw siwad; voh st et oleks ta neist ka aru saanud, kui ta neid tüll oleks tundnud. Kirill oli kõige kindlama dogmatika (usuõpetus-) sees üles kasvatatud, ühes neist lioostrtlisiest öpcasutllsttst, mis Niiria noorusel Salpeeiri linna - osaS oliwad, kus tuhanded prütahilises vaesuses ja näljas suurtes pagari-ärides, värvi lobades, rätsepa poodides, telliskivi - vabrikutes ja puusepa iöömbades tööd tcgivad, ja iöõpalka mitte eneSle jaoks nemad ise et tarvitanud midagi vaid kirikute, haigemajade ja armuõnnele  jaoks tarwuasiwad. Niisuguses tegeva tööstuse ja usuliste harjutuste ilmas üleskasvanud,  kus mungad suur- linna lähisuje lõiiu ka maailmaga harimsiwad, mida nad pölgafiwad, juba poisikesi-põ-vlst oma uhke, auuahne onu Theophiiuje juhaluje all, yli Kirill tema järel Aleksandria pääpilSkopi ametisse valitud, ilma et ta kunagi kahtlusi oleks luuda saanud. Ta võis oma tulist ette- Võimise-waimu, oma selget, teg-v-elulist mõistust,  ilma südametunnistuse torlamisteta, jah, tui vaja oli, ka ilma halastust tundmata, kiriku häätS tarvitada. (Järgneb.)