Saarlane Ilmub kaks korba nädalas, igal kesknädalal ja laupäcwal. Toimetus on Knresaares, Pika» nnlitsaS, Treffeni majas nr. ls. Kuulutuste wastuwõtmiuc kuni I-lla 1 pZ-wol Kuulutuste x«tit>rido K k>, lehe ccS»ts«S KK k, AdreSst muutmise rest 10 kop. Tellimisehind: kroonupostiga: aaülas . . «rbl. »»». V- . .».«». '/. » . . - . 7S . maapostiga: . . . ».S« . Ükstk «umber maksab it kop. Itz BS. Kesknädalal, 2. detsembril 1909. XXV. aastakäik Wahekorrast meie seltskonnas. Rahwas ise saab aru, et üksik isik, olgu ta kui suur rahwameeS tahes, kõiki seltskonnas walitsewaid kuristikkusid tasandada ei jõua. KeS seda arwab wõiwat, waatab üleliig roosilise  wärwi läbi asja püäle. Rahwas nõuab kõige päält seda, et need, kes ennast paremale järjele on jõudnud aidata, tale mitte wõõrakS ei jääks ja ennast temast eraldama ei hakkaks. Ta tunneb igaühe oma poja üle meelekibedust, kes tale selja pöörab. Midagi ei «õju rahwa pääle enam mahasuruwamalt, kui see, et ta näeb, kuidas ta enam töõwöimulised pojad temast üksteise järele lahkuwad. Muidugi, mulle wõidakse ette heita, et meie enam ärkamise  ajajärgus ei ela, kus alati armastusest  rahwa waStu kõneldi laulti. Kuid keS nii arwab, see astugu korraks rahwa sekka ja kuulaku ise oma körwaga. Mikspärast siis ikka rõõmsa ja lootusrikka .näoga ollakse, kui tarwis on kellegi tähtsamal kohal seisawa „vma mehe" juurde minna? Sellepärast, et rahwaS usub, et ta haljale oksale jõudnud poeg tale kätt annab ja nii palju jõuga ja nõuga abiks on, kui wõimalik. Rahwämees on see, kes püüab rahwale iseteadwust sisse istutada, kes ta soowidele oma sisemise tungi järele waStu tuleb, ilma et ta selle eest iseäralikku au wõi imestust oma tegude eest nõuaks. Kuid on ka niisuguseid rahwamehi ja tööliste sõpru, kes iseendid ise wõi teiste läbi kõikide imestuseks ÜlcS seadiwad. Igast wäikesest tähtsuseta as» jast kõneldakse nii suure kütusega ja lapselikult, et arwama pead, nagu olekfiwad isa Januseni esimesed ajakirjaniku aastad tagasi tulnud. Mõni arwab, et sellega uus ajajärk Saaremaal algab, kui keegi tööandja oma töölised pidust osa wõtma kutsub. Aga see on eksitus. See on Saaremaal ammu üleüldiseks pruugiks saanud.  Isegi mõisnikud, keda harilikult selles süüdiStakse,  et nad oma töörahwaga halwaSti ümber käia, lutsuwad omad teenijad ja töölised igast tähtsamast perekonna pidust osa wõtma kui ka mitte just ühte lauda. Kui juba mõisnikud seda teemad, fiis on Eesti sugust tööandjad seda meel enam sunnitud tegema, sest töölised on ühes ka tema wähemad wennad. Midagi ei ole enam kiiduwäärt, kui lihtrahwa ja töölistega  inimliselt ümber käimine, aga seda ärgu pruugitagu mitte reklameks. Püüe kõiki «vahesid  kaotada olgu sisemise tungi järeldus ja mitte üksi teistele näitamiseks ja imestamiseks. stnä. —p— Riigiwolikogu. Koosolek 2S. nowembril. Juhatab Homjakow. Wõetakse 4 wäikest seaduseprojekti waStu. Sellepääle pandakse ette W wolikoguliikme poolt allakirjutatud seaduse» andline algatus haawatud ja «vigastatud alam» wäelistele riigi poolt ja seaduse järele abiraha andmise kohta, kuna senini seda ainult häätegcwate  asutuste poolt anti ja isikliku hüäks» arwamise järele. Riigikaitsekomisjon on sellekohase seaduseprojekti  wätjatöötamise tormiliseks tunnistanud ja paneb ette ühtlast soowi awäldada, et abiraha  andmise läbi tekkimata kulude katm.s.ks iseäraline sõjawäemaks nende pääle pandaks, kes sel ehk teisel põhjusel wäeteeniStusest eemale jääwad. Hääletamisel wõetakse seaduseandline algatus  alamwäeliStele abiandmise kohta ühel häälel waStu. Ka üleminekuformel, milles iseäraliku sõjawäemaksu sisseseadmist soowitatakse, wõetakse wastu, formeli wastu hääletumad kadetid, tööerakond  ja s.-demokratlased. Pärast waheaega wõetakse maakorralduse seaduseprojekt kolmandale lugemisele. Tehtakse parandust mõnedesse paragrahwidesse. Õhtune koosolek 2õ. now. Juhatab Homjakow. Pannakse arupärimine ette, milles kohtuministrilt  «vangimajade pääwalitsuse ülema ring- kirja kohta seletust nõutakse. Ringkirjas on kaitsjatele, kes wangidsle mingisugufid lubamata asju «viinud, wangidega kokkusaamine ära keelatud. LutshitSki (k-d.) põhjendab arupärimist. Tähendatud ringkiri olla palju halbu juhtumist elule kutsunud. Kõneleja toob näituseks juhtumise, mis Kiiewi «vangikojas ühe kaitsjaga ette tulnud, ja mis käeSolewakS arupärimiseks põhjust andnud.  Kaitsja andis sääl «vangile poogen paberit  ja öv kop. raha tarwiliSte dokumentide poSti kaudu saatmiseks; ja sellep. keelati tale «vangimajasse minek ära. Aga olla weel teist ringkirjastd, näit. üks, mis kaitsjatele luba annab  wangidega ainult wangimaja ametnikkude juuresolekul rääkida. Juba see asjaolu, et «vangimajade pääwalitsus oma ringkirja on tagasi  «võtnud, näitab, et ta seadusepüraline ei olnud. (Kiiduawaidused pahemal pool.) Hääletamisel  wöetakse arupärimine wastu. „Wir." Ruhnu saar ja tema rahwas. IS Nimi. Nüüd oleme Ruhnu saart küllalt silmitsenud, tema ümberringi, risti ja põigiti läbi käinud, tema metsas mitmesajaäastaseid männipuid süllaga ümbert mõõtnud ja põlwestsaadik  paksu samblapataka sees seistes suurte puude otsa püüdnud waadata; tunneme tema mägesid, orgusid, põldufi ja heinamaid, kapsaaed» ja karjamaid; nügime tema elanikkude põlluharimist  ja heinatööd. Nüüd seisab meil saare nime kohta kostus ees. Ruhnlafed ise räägiwad saare nime kohta, et selle Gauberi järwe h"kka läinud laewa nimi olnud „Runo" ja sellest olla ka saar oma nime „Runo" saanud, nagu teda teiste keelte pääl kirjutatakse ja räägitakse. See seletus teenib mähe usaldust: Rootsi koolitatud  mehed seletawad, et „Runo" päris Rootsi keele sõna on ja olla ta kahest sõnast kokku liidetud: „run" ümmargune ja »o" (ö) saar, s. o. saar". (Rootslased räägiwad selle nime „Runö" wälja). Sellega Kaks Dianat. 89 Prantsuse kirjaniku Aleksander Dumas ajaloolik roman kolmes saos. Eesti keelde J. Pillep. Arnold Tille! Teie olete Arnold Tille? küsis maht. Jah, Arnold Tille, aga tehke wäraw lahti! kisendas Martin jalgadega, ja rusikatega wärawa pihta tagudes. Seespool kuuldus soldatite jalgade müdin, kes wahi kutse pääle kokku ruttastwad. Siis tehti wäraw lahti, laterna tule maigus langes wöõra näo pääle ja päris Tille, kes wäbs maad eemal puude taga seisis, kuulis imestanud huuveid: See ta on, see ta on, hurra! Martin Sõdija, kes oma piinajaid ära tundis, kisendas meeleüraheitlikult, mis isegi Arnoldile ta peidupaigas hirmu püäle ajas, nagu oleks teda nimelt sajatatud. Ta otsustas jalgade müdina järele, et wahwa Martin soldatitega  rvõitluseSse on asunud. Aga temal oli ainult kaks rusikat kahekümne mõõga wastu panna. Kära matkis, wist wiidi Martin ära. Kui kõik matiseks jäi, läks Arnold sügawamale  metsa sisse, sidus hobuse puu külge kinni, pani sadula pää alla, hobuse teki pSüle ja jäi mõne minuti pärast raskesti magama, nagu süüta lapsuke. Nii magas ta kaheksa tundi järestitu. Kui !a üles ärkas, oli meel pime, nii arwata kellu nelja aeg hommiku. Ta tõusis  üles, hõõrus silmad selgeks ja ilma, et oleks hobust lahti päästnud, hiilis ta tasakest! ja ette waatlikult tee äärde. Wõlla küljes, mida ta ella oli näinud, kõikus tasakesti waese Martin Sõdija keha. Inetu naeratus libises Arnoldi mokkade üle. Ta astus julgesti surnu juurde. Aga see rippus nii kõrges, et ta seda kätte ei ulatanud.  Ta ronis wõlla poSti mööda üles ja lõikas  mõõgaga nööri katki. Surnukeha kukkus maha. Siis ronis Arnold wõlla päält maha, wõttis surnu sõrmest raudsõrmuse ja tema põuest paberid ära, peitis need hoolega oma Laskudesse ja läks minema, ilma et oleks enam kordagi õnnetuma poole pilku heitnud, keda ta tema elu ajal nii palM oli piinanud ja pääle surma weel paljaks «varastanud. Ta läks hobuse juurde, pani selle sadulasse ja kihutas Oliene poole. Kelm oli selle üte rõõmus, et Martin teda enam ei tülitanud. Pook tunni pärast, kui ida poolt nõrk koidukuma paistma hakkas, nägi keegi möödamineja puuraijuja katki lõigatud nööri wõlla küljes ja wõlla all poodud inimese surnukeha. Ta läks uudishimulikult ligemale ja nägi, et surnu riided kõik eest oliwad lahti kistud ja nöör üsna lõdwalt ümber kaela oli. Kas oli söör keha raskusest katkenud, wõi oli keegi halastaja südamega inimene selle katki lõikanud, seda puuraijuja aru ei saanud, aga üks ehk teine juhtumine oli liig hilja tulnud. Ta tahtis stisgi katsuda, kaS õnnetu tõesti surnud  on, kuid selsamal silmapilgul hakkaS poodud  mees pääga ja kätega liigutama ja tõusis põlwede pääle; ehmatanud puuraijuja pistis metsa põgenema, kus juures ta niipalju risti- tähti ette tegi, tui ta oskas ja ennast Jumala ja kõikide pühade hoole alla andis. 111. Arnold Tille ettekujutused. Wäeülem Montmorenci, kes oma eest kuningliku lunaStusshinna oli maksnud ja eila Parist jõudnud, läks Louvre, et teada saada, mis kojaringkpndadeS temast arwatakse. Aga Heinrich 11. wöttis teda karedalt ja külmalt wastu ja kiitis tema ees hertsog Giese tegewust, kes küll ei ole jõudnud asja hääks pöörda, aga fiisgi riigi õnnetust kergitanud on- Wäeülem, wiha ja kadeduse pärast kahwatu,  lootis wähsmalt Diana de Poitiers'i juurest troosti leida, aga see wõttis teda niisama  wilult waStu kui kuningaSgi ja pilka» teda koguni. Wäeülemal oli, nagu oleks ta hoobi pähe saanud. Ta kumardaS hertsoginna poole ja läks, süda «valu täis, Louvrest wälja. Oma hotelli tulles wiskas ta oma kübara wihas wastu maad. Oh kuningad ja naesterahwad > hüüdis ta. Tänamata rahwaS, kes ainult wõitu armastab  Ektsellents, ütles teener tale, siin on keegi inimene, kes Teiega rääkida soowib. Mingu, kus kuri! ütleS wäeülem. Ma ei ole wäärt teda waStu wõtma, saatke teda herra Giese juurde. , Ektsellents, see inimene palub Teile teatada,  et ta Arnold Tille on. Arnold Tille! hüüdis imestanud wäeülem. See oy teine asi, tulgu ta sisse l