Saarlane UW Kltildint »«>itilla njsleht «aa- ja liaaarchwale. RW lk. S. Teisipäewal, 11. januarU 1905. XXI. aaStakitik. maksab - Saaremaal aastal , . R rbl. AP kp Palliga saadetud aaStaS. Ä „ „ PaoleS aastal R „ KK „ Ilmub igal ..Saarlase" toimrtus sa wälleandmlne KuresaareS Kauba-ualitsaS nr.»». Saarlase toimetusele,Karesaarde, Kuulutuste petlt rida maksab ii k. Käsk maa- ja merewäele. („Walitsuse Teatajast".) Port Artur on waenlase kütte läinud. 11 kuud kestis wõitluS tema kaitsmise pärast. Enam kui 7 kuud oli tema tubli kaitsewägi Välisest ilmast ära lahutatud, ilma kindla lootuseta abi pääle, kuna tema ilma nurisemata kõik piiramise puudused ära Kannatas ja kölblift piina mastase ikka suurenewate wõitude pärast tundis. Elu ja merd mitte hoides kannatas näputäis  wenelafi waStase wihased kallaletungimised  wälja. Uhke tundmusega pani nende wägilasetegufid Wenemaa tähele, terme ilm kummardas nende tubliduse ette, aga iga päewaga läksiwad nende read harwemaks, wõitluse abinöuud jäiwad wäikseks ja ikka uute wastase jõudude püäletungmise all pidiwad nemad, kui nemad asja lõpule wiinud alla andma. Rahu olgu teie põrmuga ja igawene mälestus teile, kes teie Port-Arturi juures hukka saanud olete ! Kaugel kodumaast leidsite  teie Keiserliku asja pärast surma, kuna teid suur armastuse tundmus Keisri ja Isamaa waStu täitis. Rahu olgu teie põrmuga ju iuawene mÄeSiuS teist südametes! Auu olgu elawatele. Issand Jumal parandagu teie haawad ja jõuu- nõrkuse ja andku teile jõudu ja kannatust uut teie pääle tulnud katsumist wälja kannatada! Minu tublid sõjamäed ja meremehed I Ärgu rõhugu teid pääletulnud hädaoht. Meie waenlane on julge ja tugew. Ilma wördlemata raske wõitlus peetakse temaga kümned tuhanded werStad meie jõuu halli» kätest kaugel. Wenemaa on aga wägew. Tema tuhanda-aaStaseS eluS oli meel suuremate  katsumiSte aegasid, meel ähwardawamaid  hädaohtusid, ja iga kord läks tema «võitlusest wälja uue jõuu, uue wägewuscga. Kuna süda meie katsete luhtaminemise ja raskete kaotuste pärast walu pärast kokku tõmbab, ärgem laskem julgust kaduda; neis uueneb Wene wägewus, neis kaswab ja köwcneb Wene jõud. Terme Wenemaaga usun Mina, et meie wõiduacg tuleb ja Issand Jumal Minu mägesid ja laewaStikku õnnistab, ühise päälctungimisega waenlase jõudu murda ja meie Kodumaa auu ja kuulsust alal hoida. AlguSkirjale on Keisri Majesteet Iseoma  käega alla kirjutanud: TfarSkoje SelooZ, I. jaan, ISM. Tennekstoni õnn. 29 A. v. Pcrfalli järele E. W. E. Braddoni tuppa astujad inimesed põrkafiwad  uksewahelt kohkudes tagafi. Põrandal maaS laamas Braddoni surnukeha. Tema kõrwal kükitas Anne nõdrameelse pilguga Braddoni merest kaetud pääd ainiti «vaadates.  Kui mehed surnukeha üleStöSta ja ärakanda tahtfiwad, ei tahtnud tema seda sündida lasta, maid seadis ennast wäljafirutud  kätega nende ette, otsegu oleks tema löökisid ära hoida tahtnud. Tehke mitte! Ärge tehke temale midagi, tema on ju minu Robert, minu. mees, paotiS on ju ometi ka tema jaoks meel ruumi, ärge lööge teda mitte! palus tema südamesse lõikama häälega, nagu ainult nõdrameelne paluda mõistab. Õnnemaja oli merega märgitud. Kihluse pidu aset täitis kahekordne matuS. Kõigile oli nende tume, saladuSlise surma põhjus tundmata ja arusaamata mõistatus. Oma õitsema õnne keskelt pidi Julia oma kaua tagaleinatud ja waewalt jälle leitud isa surnu keha juurde aStuina ja säält jälle oma nõdrameelseks jäänud ema juurde ruttama. Ka Dearborni meelest oli kui kõiguks maa tema jalgade all, aga, eksitada selle läbi ei lasknud tema ennast mitte. Jlmarmutalt  oli saatus oma ohwrid tagaajanud ja tabanud, süüdlased oliwad nemad mõlemad  olnud ja oma eluga oma süü eest waytama pidanud. Nüüd kus süü lepitatud,  pjhj sg õunepäikene jälle aegamööda musta mure ja leinapilwede tagant ülejääjatele  waStu naeratama hakkama. Ühe aasta järele oliwad Richard Dearborni,  TennekStoni pärija pulmad Julia Braddoniga. Anne waimu kattis jäädaw öö. Nädalate  kaupa pärast oma mõlema mehe surma, wöitles tema päewad kui ööd läbi lootsikus olles mässama merega ja nuttis pea oma Robertit ning pea jälle oma Toomast taga. WiimakS oli tema aga ometi rahulisesse randa jõudnud. Julia ning Ellen, wiimase oli wana Dearborni herra oma lapseks wõtnud, oliwad nüüd mõlemad tema wäikesed, armsad tütrekesed, kelledele tema igapäew nende isa peatsest kojutulekust  trööStiwalt rääkis. Tema nähja teda kaugel kaugel tantfiwate laenete turjal juba tulewat, mähe aega kuluda ainult meel, siis olla tema nende jumeS ja ei minewat ialgi enam ära. Ühel õhtul kargas tema oma lcentoolist häkitselt pöSti, tema pale säraS üleilmlisest rõõmust ja õnnest, mõlema tütre toetusel astus tema akna äärde ja näitas õnsa naeratusega möödasõudwate roofikarwaliste õhtupilwete pääle. Waadake, waadake ometi kuidas tema säält nüüd meie poole ruttab, aga tema ei ole mitte üksi, nemad tulewad mõlemad l Nääd sina neid ka Ellen? Waata ToomaS tuleb ja ka Roberti WSfinult aga õnneliku näoga langes tema toolile tagasi, naeratas rahuloldawalt ning noogutas lahkesti tütarde poole pääga. Pikkamisi waibuS tema pää maha ja silmad kinni. Mina olen nüüd päästetud sosistas tema waewalt kuulvamalt. TugewaSti üksteise ümbert kinni hoides nutfiwad mõlemad õed armastatud ema surnukeha juures. Dearborni õnn õitseb jälle s> gamata hiilguses. Naabrid ütlewad, et MiSpel ainult selleks otstarbeks kõigega mis tal pääl oli, hukka läks, et Dearbornile wõimalikuks  teha oma kõige kallimat ehet, Juliat, säält enesele päästa Juliat, kes oma puhta, olekuga, päris ja tõsine Tennekstoni õnn on. Lõpp. Sõda. Jõulu puhul näitafiwad jaapanlased Muldeni all meie mägede waõtu suuremeelsust  üles, sest nad saatsiwad meie leeri sõnumi, et nad esimesel jõulupühal mitte laskma ei hakka, kui wenelased ise tuleandmist  ei alusta. TõeSti läkSgt esimene jõulupüha Muldeni all ilma werewalamata mööda. Port Arturi langemise sõnum ei saanud mitte lohe MandshuriaS Wene wäele teada, ja kui 20. dets. Jaapani seisukohtadel muusika, laul ja bansai-hõiSkamised  kõlafiwad, ei saanud meie mehed sellest rõõmust sugugi aru. Kui meie mehed jaapanlasi paugutama hakkafiwad, waikiS rõõm, aga algaS jälle, niipea kui meie suurtükid waikifiwad. Alles jõulu laupäewal saatis marshal Ojama Kuropatkinile  kirja Port Arturi langemise sõnumiga  ja siis sai seda ka wägi teada. Sõnum tuli wäele päris ootamata, sest sinnamaale oli räägitud, et Port Arturis kõik asjad hästi seisawad. Port Arturi all otsa saanud Wene laewad ja nende hind ümmargustes armudes  on järgmine: Poltawä 8 milj. rubla, SewaStvpol 8 milj., Pereswet 10'/» milj., Pobeda 10 milj., Retwisan 10'/, milj., Petropawlowfk 8 milj., Bajan ligi 7 milj., Würsti käsu pääle. Saksakeelest eestistanud G. Markus. Möödaläinud aastasaja ketkel sündinud lugu Ühes wäikeseS, lihtsas, aga selle aja kohta hästi korraldatud kambris istus grahwi proua Hindenstein, keS üht kirja oma kahwatanud  ja manaks läinud lahjade sõrmede wahel hoides seda ikka jälle uuesti luges, ehk ta wananenud nõrk nägemine kül luge» mist mõjuwalt takistas, uuris ta siiSgi meel seda kirja, mis ta juba enne lõunat kätte oli saanud. Wiimaks jõudis ta omitegi otsusele, mis kül mitte üsna ilma suurduseta ei sündinud, sirutas oma kätt, wõttis laua kellakese ning helistas sellega kaunis waljuSti. Waröti selle pääle astus tüdruk sisse, kes aastate poolest prouaga pea ühe astme pääl oli- Ta jäi auupaklikult ukse kõrwa seisma, ehk ta näost kül näha mõis, et ta mitte üSna lihtne teenija ei olnud. Ta waatis oma pruuni silmadega üksisilmi proua poole, kes lühikese oodu järele pool Srapõördud näoga järsult käskis;