Saarlane Ni s< TeisipSewal, 7. Augustil 1901. XVII aastakiiik. maksab: . Saaremaal aastas . . l rbl. ZiO lp. Postiga saadetud aastas. Ä „ Pooles aastas 1 „ 2g „ / > Ilmub igaltsistpä-S»V«»l'. Knrcsäares Kauba uulitsas nr. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste xetit rida maksab F k. MM Ulniliniic xolilil!» »j»lcht mi»- ja liiiaarahwale UD Kõigekõrgem manifest. „Walitsuse Teataja" awaldab järgmise Kõige^ kõrgema manifesti: Jumala armust Meie Nikolai Teine, kõige Wenemaa keiser ja Jsewalitseja, Poola kuningas, Soome suurwilrst jne. jne. Kuulutame kõigile Meie ustawatele alamatele: Kõigekõrgemalt õnnistust paludes ja Meie armsama ema, Keisrinna Maria Feodorowna nõuusolemisel lubasime Oma armsamat õde suurwürstinnat Olga Aleksandrownat  Kõrguse Oldcnburi hertsogi prints Peter Aleksandrowitshiga abielusse astuda, ning nende laulatus sai juuli-kuu 27- päewal Meie Õigeusu kiriku kombe järele pidulikult toime pandud- Seda. Meie südamele rõõmsat, sündmust teada andes ja Meie armsa õe ja ta abikaasa  saatust Valitsejate Walitseja Kõigewägewama  kaitsele uskudes, kindlas lootuses  Tema halastuse pääle, oleme kindlad  selles arwamises, et meie ustawad alamad  oma palwed noorepaari õnneliku abielu ja hää käekäigu üle Minuga ühes Köigewögewamale  saadawad. Antud Gatshinas, juuli-kuu kahekümneseilsmendal  päewal, Kristuse sündimisest tuhat üheksasaja  esimesel ja meie walitsuse aja seitsmendal aastal. Nikolai Kuura neeme pääl. 7. Ernst Müllenbachi järele W. E. Ja, mis saab siis meitest kui ka sina ära upud, küsis sügaw hääl nende selja taga. Ja ehk see hääl küll weel kõwa oli, kõlas temast ometi üks uus tundmus wälja, kui tema weel juure lisas: Kristop, minul ei ole ju enam meest. Kristop kahwatas wcel rohkem ära, aga trotsliku ja tumeda näoga wastas tema: Teeme siis enne kui mina minema hakan, lõpurehnungi, ema. Mina lasksin ükskord finn meest abitalt ära surra, see on tõsi. Seda ei ole sina minule tänapäewani weel andeks annud ja selleks on sul ka kahtlematalt  õigus. Ja mina olen nüüd terwega  kuusteistkümmend aastat siin wiletsa maa lapi pääl elutsema ja ennast waewama pidanud, et teid toita ja ülespidada, ja seda sagedasti oma enese elu kaalu pääle panemisega. Ja ialgi ei ole mina sille eest ühtegi lahket sõna ega pilku sinu poolt tasuks saanud- Mina ei ole kõige selle parast weel ialgi sinu meelest muud olnud kui üks argpüks, ehk mis weel hullem isa mõrtsukas. Nüüd aga ütlen mina, meie oleme nüüd üksteisega selged. Mina olen oma wõla sinu wastu nende kuueteistkümmne  aastaga ära tasunud sa lähen nüüd üra ja selleks on nüüd minul õigus. Ja mis peab fiiS meitest saama? kordas  ema. Sinul on ju ometi Taawet, tema on sul ju kõik need aastad ainsa poja eest olnud, wastas poeg «valjusega. Aga, tema on ju mind maha jätnud ja ei ole mulle tcrwel kolmel aastal mitte sõnakestgi kirjutanud tema on wist ka juba ärasurnud! hüüdis ema. Walu, mis ema häälest kõlas, liigutas armastamata poja südant, aga tema ei lasknud seda märgata. Kui see on, et Taawet enam tagasi ei tule, siis anna Marikese ühele teisele mehele, see wöib siis jälle teid mõlemaid toita, ütles tema. Kristop! kisendas nüüd Marike. Kristop ei waatanudgi Marikese poole kui ta ütles: Ema hädatleb ometi ainult teie toitmise pärast. Ema astus aga nende mõlemate ette, kes körwustiku seisiwad, ja wõttis nende käed enese pihku. Wõta, sina Marikene omale, aga jää minu juure! hüüdis tema. Kristopi nägu lõi lõkendama; järsku tõmbas tema oma käe ema peost ära. Seda tahad sina Taawetile teha, ema, sina oma Taawetile? kisendas tema. Naene laskis pea longu. Raske pisar weeres temal põske mööda alla. Taawet on ju surnud, muidu oleks tema ometi enesest teatust annud, sosistas tema. Aga, km tema ükskord ometi tagasi tuleb? Taawet ei armasta teda enam, oleks Marike temale weel armas olewad, oleks tema ka kirjutanud. Tema südant see wist palju ei woewaksgi, rahustas ema. Kristjan ja Marike seisiwad liikumatalt paigal. Wiimaks hüüdis esimene walju aga erutuse läbi wähe karuse häälega: Hoi, aho! Aidake mind paati meresse lükata! Keegi ci kuulnud tema hüüdmist, nii waljuSti möllas torm. Marike halkas mõlema käega tema käsiwarrest  kinni ja pigistas seda. Jää siia, mina armastan sind jää siia! Kramplik liigutus käis mehe kehast läbi. Tugewasti, kui ei oleks tema teda ialgi enam lahti lasta tahtnud, surus tema nutjat  tütarlast oma tugema rinna wastu, siis aga astus tema järsult tagasi. Sina lähed ometi?! karjatas Marike. Jah, ütles tr ma, see oleks ju uus süü mu manadele lisaks kui mina praegu mitte ei läheks. Nüüd lasen mina armast Jumalat  otsustada. Tahab tema minult minu elu minu mana süü kustutamiseks, siis wõtku tema seda- Ei taha tema seda aga mitte, siis aitab tema mind terwisega tagasi  ja laseb mind ka seda waest meest süült laewa püült päästa, ja see on mulle siis märgiks, et mana süü andeks on antud  sa mina uut elu püüle woin hakata. Sina tahad Jumalat seega katsuda! Ei, ainult küsida tahan temalt. Ja näed sa, Marike, maata, juba kostab tema mulle seega, et tema need kardetud silmad Isamaalt. Kuresaarest Noortele ja manadele  üks sõnake- Maal on noorematel wiisiks õhtutel küla tänawates Viisakalt meelt lahutada. Juba enne oli see mood. Nüüd, mil enam körtsisid ei ole, kust harilikult lõbu otsiti, on see weel elawam: ehitatakse kiiged, mängitakse nende juures ringmängust ja muidugi ka - tantsitakse. Egas see ka wäga paha polegi, sest noor weri on kerge ja lõbuotsija, aga ometi on Vanemad  süle ja seljaga selle wasiu: lõhuwad  kiiged ära ja teemad muud kära. Olla ka koguni kohtu asju eesgi- Wanad: eks olnud teil ju kõrts lõbu koht- Kumb aga parem on kas kõrts wõi mõnus muru küllatänawal? Korra üle Vaatamine  ja nooremate üle walitsus on küll kiita, aga ärge ka noorte lõbu sootumaks surmake! Ja noored: ärge teie aga oma lõbuga liiale minge! Teie wead on ju teada: olete kiigel hommiku walgeni ja tantsite ööd läbi, ci lase wanugi rahus puhata, see weel rääkimata, et oma termist  ihu kui ka hinge poolest rikute. Lõbu on küll iseenesest hää, päälegi külatänawas,  manamate juures, aga ka see peab õigetes piirides peetama. Soowida on, et ülepea kõik Saare noored Viisakat külatänawa lõbu, ehk õigem üksteisega läbikäimist enam edendePwad, Ärgu aga see mitte õhtul liiga hiljaks tuurigu ja ärgu ta trallimiseks käest mingu. Siis ei saa ka wististi wanad seda lõbu keelma. Meil ajaäärne tänamas kui armas oli see ütleb unustamata laulik Koidula. Jah olgu meie aja äärne tänaw ka meie noorte juures armas. Melsapõlemisi on sel suwel Saaremaal enam ette tulnud, kui ühelgi teisel aastal. Tuli see ju muidugi sellest, et selle aastane suwi wäga kuiw oli. Kuid ainult kuiwa aja tõltu metsad küll põlema cl läinud. Kõige suurem süü on ikka ettewaatamata olekul. Ja tulega ei ole rahwas küllalt mitte ettewaatlik, iseäranis mis wa, piibu nosusse puutub. Seda imeb talumees igal pool, ka kõigekardetawamaö kohas. Mis siis ime, kui metsad põlema lähemad ja suurt kahju sünnitawad. Et metsapõlemisel ka kurikäsi peaks süüdi olema, seda ei usu meie mitte. Kudos meile teatatakse on wiimasel ajal metsapõlemisi olnud: Kuumi ja Rapi kroonu metsades, Wõhma, Hakjala ja Hansjala külade metsades. Ka Loona mõisa ja Wõhma küla wahel on mitu wersta metsa ära põlenud, kus juures põlemine mitu päewa ivältaS. Sajandad inimesed wõitlesimad asjata tulega, kuna wiimaks hää hoog wihma tulele hakkas lõppu tegema. Kuresaare rentei kantseleiametnik Otto Jürjens on sellesama rentei raamatupidaja abiliseks nimetatud. Wiimascl ajal on Saaremaal peaaegu igal pool kõue-wih ma olnud, mis ka õnnetusi  ühes on toonud. Nõnda löönud wälk Muhumaal  ühesse majasse, mis selle järeldusel täiesti ära põlenud. Kaarmal on wälk ühe härja surnuks  löönud.