Saarlane maksab.- „ '/. .. „ V- ." !I - I V. .. .so .. üksik number » kop. —s— Ilmub kakskord, nüd-las. igal kesknädalal ja laupäewal. ?olMeln3 Kuresaarcs, PitkaS uut. Tr-ffeni maja' IZ. Kuulutuste wttötuwõtmine kuni Kuulutuste priit.rida s kop. lehe eesotsas 20 kop. Kesknädalal, 6. augustil 1908. XXIV. aastakäik Arstiabi puudus maal. Meie kihelkonnas lamas woodl püül raskesti haigena perekonna isa J. A. Tema pää oli paistetanud, nagu ratta rumm ümargnne. Wist oli tal päüroos haiguseks. Et haigus kardetvw näitis olewat, andis  kaastundlik naabrinaene tungiwalt nõuu, linna tohtri järele sõita ning seda kohale kutsuda- Linna tohter oleks wüga hää, aga kes jõuab neid kulusid kanda, mis tohter ning selle sõidud maksawad, anti naefels esimeseks wastuscks- Arutati asja edasi ja tagasi, kuni wümaks otsusele tuldi 6—7 rubla tohtri kohaletoomiseks ohwcrdada- Sõbralik naene laskis oma hobuse ette panna ja sõitis ise Kuresaarde tohtri järele. Esimene käik oli maakonna wõi kreistohtri  juurde- Et see aga mitte kodus ei olnud, oli naene sunnitud kellegi teise tohtri juurde sammuma ning walis selleks kõige noorema, arwates: mida noorem, seda odawam- Kui naene oma asja üra oli rääkinud, küsis tohter kõige päält: ,Missugune sõiduriist  teil on?" Seletuse järele, et postipäält  kahe hobusega kaless wõetakse, awaldas tohter oma rahulolemist ning seletas, et tema oma prouat kaasa wõtta soowib. Naene rõõmustas arwateS, et proua jalutussõidu  tõttu tohter odawam tuleks, küsis aga siisgi, mis 25 wersta taha tohter oma waewa eest wõtab. Tohter wastaS: rubla on taks, aga ma wõin ju ka odawamalt sõita, kui tahan. Aga alla wiit rubla ma ei sõidagi." Rehnung oli nüüd järgmine: Posthobuste eest 4 rubla, tohtrile 5, kokku 9 rubla, mis lubatud summast juba üle käis- Naene  kõmpis kolmandama tohtri juurde, lootes, et ehk see odawam oleks. See küsis aga iga tunni aja kulutuse eest 2 rubla. Sellega  oleks siis sõit tohtri kuludega 1 õ rubla maksma tulnud- Naese nõu oli nüüd täiesti otsaS, sest et arsti teatama hinna eest sugugi saada ei olnud. Haige mees maal jäi ilma arsti abita, sest et linna tohtrid abiandmise eest liiga kõrget hinda nõudsiwad. Ei ole seda enne mitte kuulda olnud, et Kuresaare arstid niisugust kõrget hinda maale sõitude eest nõudnud oleksiwad. Olgu nüüd mis on, aga näha wõime sellest juhtumisest, kui wäga hädasti meil maa- ja kihelkonnaarstifid tarwis on, arstisid,  kes rahwa elu tunne wad ning haigete  waStu enam kaastundmust awaldawad, kui linna tohtrid, arstisid, kellel sügawamad  tundmised maa inimeste wastu on. Praegu lamab meie lähedal külas keegi keskealine tugew mees puru haigena oma moodi päSl- Ta ci wõi ühtegi liiget liigutada,  terme keha on walu täis. Arstiabi oleks siin hädasti tarwis, aga kust seda wõtta, kui arstist sugugi maal olemas ei ole. Linna arstid elawad kaugel ning on kallid, mis nõu aitab siin? Ei muud midagi kui kannata, kannata, kuni jõud raugeb ning elu lõpeb. Oli surmaks loodud,  öeldakse siis meel tagant järele. Kahe nädala eest rauges nõnda siin kellegi perenaese  jõud ilma arsti abita. Ta suri pää ülcspaistetuse kütte ära ning jättis 5 alaealist  last ja mehe leinama. Haigete hüdad ja wiletsnsed maal arstiabi  puuduse pärast on sagedasti ütlemata suured- Loodame aga, et see puudus peagi wäheneb, kni wallawalitfused arstiabi andmises  ise käed adra külge panemad, nagu seda hiljuti Lümmada ja Kihelkonna muldade  wolikogud oma otsusega, arstile 25 rubla kuus abiraha anda, juba teinud ongi- U. Kodumaalt. Kuresaarest. Endine Loona walla kirjutaja hr- J- Haab on pääle 5. aasta põllutöö ja riigimaade miniSteriumi juures olema põllutöö teadete korjamise jaoskonna teatajaks olnud. Korralise teadete saatmise  eest on põlluasjanduse püäülem temale  selleks asutatud auuraha määranud ja selle kandmiseks luba annud—  Löbusõidupaat „Fritjof" sõitis minema  laupäewa öösel Kuresaarest hr. O. Kunstmanni  juhatusel mõne lõbureifijaga Riiga, kus neil päiwil paatide wõidusõitu peetakse. Kihelkonna meremeeste ühisus on omale Riias ühe uue kolmemastilise purjulaewa  8500 rubla eest ostnud- Endine „Emma" kapten hr- Lember hakkab uue laewa kapteniks ja sõitis juba minewal pühapäewal siit Riiga, et laewaga talwereisi  ette wõtta- „Emma" sõitis Mustjala alla, et säält pripropsidega Inglismaale Isa, tule ometigi koju! (Pildikene elust.) Kirjutanud Elly Põllulill. Pime sügisene õhtu paksu wihmafe uduga  katab terwet Unakwere küla. Wihma tibab, nagu läbi sõela, wahctpidamata alla. Nagu öösori laul, hulub sügisene külm tuul ja paneb kõiki lobisema, kes ta kütte weel suwe õhukeste riietega julgeb astuda. Kõik inimesed, kui ka loomad, on wihma ja külma eest oma elu hoonetesse ära peitnud. Wana lagunenud Põlde Peedi urtfik seisab Unakwere küla wiimases otsas. Läbi katkiste akna ruutude, mis paiguti manade riide räbalatega kinni on maetud, puhub tuul wihma ilma takistamata tuppa ja täidab seda külma õhuga. Nõrk, pool kustunud pleklambi tuli walgustab waewalt  seda wäikest rõpast ruumikest, mida oga aknast sisse tungiw tuul ära kustuda tahab- Ahju kere ääres, koikal, lamab keskealine  haige naesterahwaS surnu karwalise näoga. Ta nägu on nii ära kahwatanud, et igaüks wõib ära tunda, et see inimene elus palju waludega waewatud ja muretest  muljutud on saanud. Külm, mis tuba täidab, on naeSterahwa kramplikult kokku tõmbanud. Tema lähedal, teises lagunenud  koikas, aelawad kaks ära lõppenud alaealist poisikest. Kadas need waesekefed süäl külma pärast lõdisewad. Juku ja Miku mõlemad on tulises näljas. Aga kus on nende leiwa muretseja? Kõrtsis! Joojate lauas! . . . „Küll on mul kange külm I" hüüab Juku. ~Saaksin ma tükkikese leiba ma suren nälga I" karjub Miku. Isa, tule ometegi koju!" õhkab Juku. „Jsa, tule ometegi koju !" nutab ka Miku. Haige emakene liigutab ennast koikakeses,  nii et see kigiscb ja kägiseb, kui wana puu telgedega wankcr. Ta ajab ennast pikkamisi istukile ta oigab Valusasti surma heitwalt, ta suu liigub ja kõneleb  tasa: „OH, millal tuleb ta ometegi koju?" „Küll on külm. koht tühi, tahan süüa!" hüüawad jällegi lapsed kui ühest suust. „Lapsed, mu lapsukesed, kannatage meel wähe, isa tuleb koju ja toob teile leiba ja kütab toakese soojaks," räägib ema waewalt  kuuldama hääliga ja langeb jälle koikasse pikali. Kell lööb kümme, üksteist, kaksteist, aga isa ei tule meel... Juku ja Miku mõlemad ootawad. Ema on magama jäänud aga isa ei tule... Tuli lambikeses on ära kustunud. Toakene  on pime, aga poisid ei maga weel, waid hüüawad: Isa, tule ometegi koju!" Müra ja kära waiitseb Unakwere küla kõrtsis. Kõwa kisa, joobnute kõrtsilaulu joru, tüli ja hirmus purjutamine on sääl. Kõrtsimees kuulab kõrtsis olijate kisa rahuloldavalt  päält ja naeratab hiljukesti enesele  habemesse. Ta mõistab külameestega õrnalt ja mahedalt ümber käia, mõistab oma küla mehi üle lüüa, kes juba joomisega  waeseks on saanud. Lahkelt ja sõbralikult  meelitab ta oma sõpru, petab siis häbemata ja halastamata kombel waeseid mehi. „Kõrtsi Jaan, anna weel pool naela," hüüab Põlde Peet kärisewal häälel jalge pääl waarudes. pihta, anna ometi tilgake weel I' „Anna aga sõbrakene raha, küll siis ka kohe wiina wälja kallan," wastab talle kõrtsi Jaan. ,Tead isegi, Jaan," lällutab Peet, mul ei ole enam punast tenuskitgi, tõin oma pühapäswase kuue täna snlle anna ometigi selle pääle weel üks hää kõwa Kas mõistad wa Jaan?" „Mis sa jõrad l Kasi minema! Ma ütlesin juba, mõlgu ma ei anna ja oma kuue eest oled sa küll juba saanud- Kasi nüüd kodu!"