Saarlane M M Teisipkewal, 17. detsembrll 1902. XVIII, aastakiiik. maksab Saaremaal aastas I rbl, Sv ! Postiza saadetud aastas. L „ Nooles aastas 1 „ SS -4 Ilmub igalteiftP>äo»Vt»t. Kuresaares Kauba uulttsas Saarlase to»mctusele,K«refaarde. Kuulutuste peiit rida maksab A k. UW Aicöidiür ?>>!itik« ajeleht mi>- ja liaaarahaialk. Kuresaare priitahtliku tulekaitse seltsi 35aastaseks alguspäewaks. Päästjate jaoskonna ülema abimehe ametit  pidasiwad 1899—1902 E- Link wanem, ja 1902 aastast saadik hra B- Behm. Ronijate- ja päästjate jaoskonnaga on mõlemad pritsi jaoskonnad ühendatud, kes nüüd igaüks ühe iseäranis ülema all seisawad.  I- pritsi jaoskonnal, millel kaks kolonnel, on wanad 1867 aastal muretsetud  pritsid. Selle jaoskonna ülem oli esiteks hra A. Johannson 1899—1902, pärast teda 1902 aastast hra E. Jacobson- I. pritsi jaoskonnast on: I. kolonne. Selles kolonnes on mööda läinud 35 aasta fees järgmised herrad juhtijad olnud: 1. E. Grohmann 1867—1876- 2- C. Ockermann 1876-1878- 3- Kanthak 1878—1883. 4. J. Wesberg januarist kuni oktobrini 1883. e>. T. Büniss oktobrist 1883 —1885. 6. T. Botscharnikvw 1885—1892. 7. T. Liitv 1892-1899. 8. A. Lax 1899—1901. 9. F- Ling 1901 aastast saadik Selle jaoskonna juhnja abimehed oliwad  wanemal ajal mõlemad roori pidajad ja mõlemad rottmeiftrid, alles pärast poole (1870) näib rottmeister juhtija asemik olewat. Need oliwad: 1867—1870. I. roormeister ehk pritsipidaja  Dreymann. „ „ 11. roormeister ehk pritsipidaja  Ottoson. „ „ I. rottmeister Webcr. „ „ 11. rottmeister Link. 1870—1376. I. rottmeister rätsepameister  Sörenfen. „ „ 11. rottmeister poesellKlagin.  Nüüd puuduwad protokollides ja teenistuse  raamatutes ülesanded. Ainult on nimetatud: 1876. Rottmeister Klagin. 1877. Asetäitja pritsi -.pidaja ja abi päänieeS C. Ockermann. 1878- pritsipidaja Kanchak-187  pritsipidaja C B miss 1880- pritsipidaja Z tzke 1880. pritsipidaja Willem Wäli. 1883- rottmeister E. Büniss. 1883- rottmeister Königke- Siit hnkab nüüd jälle terwe rida rottmeistrist  nimelt: E. Jacobson 1885—1888. T. Liiw 1888—1892. A. Tiedemann 1892—1894. R. Walter 1894—1895. L. Lax 1895—1899. A. Paulmeister 1899—1900. O. Wolter 1900 aastast saadik. 11. kolonne. Ka see on 1867. aastast saadik ja on I. kolonnega tulekaitse seltsi põhi- li- kolonnes on 35 aasta sees järgmised herrad juhtijaks olnud: 1- Vr. Weihrauch 1867—1876- 2- rätsepameist.RosenfeldtlB76—lB77. 3. kaupmees A. WeSberg 1877—1893. 4- kaupmees C-Bergmann 1893—1897. 5. Albert Johannson 1897—1899. 6. T. Liiw 1899—1902. 7. R- Krepp 1902 aastast. Nii kui 1- kolonnes, nõndasamasugune lugu on ka siin roormeistrite ehk pritsi- 49 Mamsel Ilmaaegne. Häkitselt muutsiwad Tereese silmad kalgiks  ja ta ütles hoopis muudetud toonil: Kui inetu sa täna õhtu wälja näed! Selle eest oled sina seda ilusam. Lase mind lahti, nõudis Tereese kärsitult. Ainult ühe tingimisega! Seda tingimist tunnen ma juba! ja wälgukiiruselt hammustas tema meest, kes teda suutleda püüdis, põsest ja hüppas maha, tagasihoitmata põlgdusega tema otsa waadates.  Roettger ei pannud seda kõiki tähelegi. Taskurätikuga üle walutawa koha pühkides ütles tema: See ei olnud ju enam nali. Sina tead ometi, et mina sarnast halpust  ei salli, hüüdis Tereese nutma hakates. Tohter Roettger raputas pääd- Sinu närwid on hoopis tühised, kui sina minu haige oleksid, siis saadaksin sind teki alla aga mitte tantsupidule. Laps sui tüpa kantud, et emale, hääd ööd soowida, hakas aga ema musta nao kattet nähes, koledasti kisendama, mille pärast see teda silmapilk wälja wiia käskis. Tüki aja pärast walitses täielik rahu terwes majas. Julia istus üksi weel ülewel omas toas ja oli wõõra õnne üle mures. Tema puhas, neiulik hing ei wõinud sellest aru saada, kuidas see wõimalik on, et sarnast pilku wõõra mehega wahetada wõib. Paraku, Tereese oli ju enne ka juba truudust murdnud  aga see truudus ei olnud mitte altari ees toutatud truudus olnud, aga kas oli temal ka praegu wõimalik seda teha, kus temal side, püha side oli, mis teda oma mehe külge köitis? RahuStult mõtles tema walgepäälise lapse pääle, kes praegu rahulist:  omas kätkis magas. Ja Frieder pidi igatahes niarma ära reisima I Ei, ei nii hirmsaks  ei wõinud asi minna, sest, siis oleks ju Fritzi õnn hoobiga kadunud olnud ja, seda ei oleks tema ära kannatada suutnud! Teisel õhtupoolel, pärast pidu, tuli tohter Krautneri ajast läbi oma koju. Tema oli surnuks rvüsinud, sest öösel oli tema pidul olnud ja säält otseteed haigemajasse minema  pidanud, kuhu mitmed noakangelased tassitud olimad, kellede haawade sidumine ja õmblemine mitu tundi aega wõtsiwad. Enesest mõista ei olnud tema tuju neil põhjustel kõige roosilikum. Tereese oli kõige ilusam ja ihaldawam naeSterahwas terwel pidul ja oli ennast igastühest nõnda auustada lasknud, kui oleks temal meel täis woli oma südame ja käe kohta olnud. Roettger oli wecrandtundide kaupa kusagil nurkas seisnud ja selle üle pahandanud, et ühele täiskaswanud inimesele  ja pääle seda lapse emale sarnane asi ülcpää weel huwitust pakkuda wõib. Pääle seda oli tema tähelepannud, et Tereese kord korralt kahwatumaks jäi, aga silmad ikka rohkem kiirgama hakkasiwad- Täna homikul tahtis tema abikaasale selgeks teha, et asi nõnda enam edasi minna ei wõi, aga nii kaua kui tema homikul kodus oli, magas Tereese ja kui tema päewal koju tuli, leidis tema suureks ime«'"""seks oma emat eneste laudas ees ja enne soogi lõpetust oli Tereese juba jälle toast walza ja magama läinud, aga praegu olt tema wist wälja maganud ja nüüd pldl tema mõistust pähe wõtma. Ämarik oli ,üba käes ja puude ja põesaste wohel peaaegu pime; ja mõnes kohas oli weel lund põesaS te ääres näha. Roettger ei läinud mitte otseteed majasse maid läks ringi ümber aia, aiamajast mööda mis jõe pool küljes oli, mida wana Krautner  ilusa wäljawaate pärast wäga armastas ja kus tema suwel igapäew häämeelega siis wiibis, kui torm ja sadu õues olemist «võimatuks  tegi. Talwe otsa kui ka praegu weel ei olnud fee maja tarwitusel. Fritz läks majakesest nõnda lähedalt mööda, et trepiastme üle komistas. Kui tükkmaad edasi läinud oli, kuulis tema selja taga ise wärki krõbinat; ümberwaadates oli tema meelest, kui oleks keegi aknast wälja hüpanud ja müüri mööda alla lasknud. See oli wist üks waras. Hakatuses pidi tema sellele järele jooksma hakama, et aga juba palju pime oli ja wiimane tükk maad tema ees seisis, siis jättis ta selle nõu järele ja läks ainult majakese juure tagasi, et järelewaadata,  kas midagi ärawiidud ehk kas mõni kaabakas säält öökorterit otsinud on. Häkitselt  oli tema meelest, kui oleks heledas riides kogu kahe aja wahewärawa kohal olnud wõi, oli see eksitus? Sääl ei olnud wist kedagi, sest, kui tema uueSti sinna poole waatis, ei olnud sääl midagi enam näha. See oli tema meelest aga imelik, et majekese uks mitte lukkus ei olnud. Tema süütas tasku laterna põlema ja astus majasse. Siin ei olnud kedagi. Tema tegi kapi ukse lahti, siin oli ka kõik puutumata. Aknad oliwad ka kõik, piiäle uhe poole, kõwasti kinni. Roettger pani ka selle uuesti kinni ja pööris ümber. Nüüd nägi tema et sohwa Ml keegi istunud oli, a. vääle on awatud