mitte abi tarwis. Niisugustele abiandmine ei ole mitte üksnes teistele koormaks, waid ta takistab ka abisaasa enese hääelu edenemist, tema õnne kätte saamist, sigitab logardlikku olekut ja rikub üleüldise hääkäckäigu kaswamist.  Sest asjaolekud ei ole meie juures mitte nii pahad, et see, kes omaga läbi tahab saada, mitte läbi ei saa, maha arwata niisugused juhtumised,  kuS inimene täiesti tööjõuetu on. KeS läbi ci saa, see ei taha aga mitte läbi saada. WirkuS, usinus ja edasipüüdmine awitawad kõiki hädast wälja. Teiste käest abinõudmine wõib inimest weel suuremasse kitsikusesse wiia, sest millal saab abi paluja tahtmine täis! Oma teenitud kopikas on aga palju kallim ja ta seisab ka palju kauemini taskus. On ju küllalt inimesi leida, kes haiglasedgi on ja kellel küllust ei ole, aga oma jõuga tulewad nad fiisgi läbi, nad ei mõtlegi abi paluma minna, see on nagu nende auutundmiso  wastu ja nad on sääl juures ise õnnelikud.  Eluraskustega wõidelda ja neid ara wõita, see on iga inimese kohus, see teeb meid õnnelikuks ja see ainult teeb meid elus wõitjaks wõitlejaks. Nõnda argu oldagu siis mitte kerged mehed kohe Aga andkem abi ainult nendele, keS tõesti seda tarwiiawad. WaStasel korral on meie häätegu üleüldises hääkäekäigu elus kurjategu. Aga ka neid, kes iseenese süü läbi kitsikusesse on langenud,  olgu joomise wõi liiderliku elu läbi, wõi ehk et nad elu tormidega mitte wõidelda ei taha data, ega nende pääle kimiga wisata. Ka need tarwiiawad meie abi, ka nendele peame abi andma.  Aga nendele andkem abi teisel naol ja teisel kujul. Nendele sirutagem oma waimu käsi wälja ja andkem neile hingeiikku abi selleks, et nad endid parandada wõiksiwad. See on see kõrge abi, mida sigimise armastus ja risti- usk mcilt niisuguste waeste ja õnnetute wastu nõuab. Ja selles abiandmises olgem ka usinad. Sest niisuguseid abi tahtjaid on palju meie wärawate ees ootamas. tl. Mikspäraft mitte Iman? Ja, kes minule tuleb? Olen juba hästi wana ja waranduse poolest ei ole ma ka mitte suur. Kas Sa oled ka mõnda juba oma elus kosinud? Ei mul ei ole seda julgust weel kunagi olnud. Kas Sa siis seda aega ootad, millal keegi neiu end Sulle pakkuma tuleb? Ei, aga ma ei julge seda teha, sellepärast kui No, no, ütle ometi, mikspäraft? küsis Liisa tungimast. Sellepärast et kardan, et mind waStu ei wõeta, ehk et ka mõne sugust paha wüljanaermift. Iman, Sa oled tõeste üks imelik inimene. Ei ole ju tarwiS jänese sarnane kartlik olla. Kui ühte ei saa, siis katsu teisega õnne, ja kui sellega ka ei lähe, eks katsu kolmandaga jälle, küll see Sulle siis «viimaks  korda läheb. Ei Liisa, ma arwan, et minule keegi ei tule, rääkis Iman. Kui soowid, siis kosin ma Sinu eest oma sõbranna Kata Sulle kodu kanaks? Kas ei ole jälle iluS neiu, wõi mis? Sina Liisa oled täna Jwani üsna meelest  segaseks ajanud, ütles isa lähemale astudes,  mis teil mi iseäralikku kõneleda on? Kuule isa, mis Iman ütles: temale ei minna ükski neiu naeseks. Wõib olla ka, et tal selleks omad põhjused  on, ütles isa. Mitte midagi põhjust tal ei ole ma ei usu seda, Ales Liisa. Noh, aga minu armas tütar, ütle, kas Sa ka ei tahaks talle minna, aga räägi tõtt? Liisa lõi häbenedes punaseks minnes silmad  maha ja ütles wähe aja pärast: Tõeste isa, kui Iman mind praegu kosiks,  ei ütleks ma temale mitte „ei" sõna. Waata nüüd Jwan, Sull näikse ju pind endal silmas olema, naeris isa. Jwan punaStaS, aga wastas julgusega: Liisa teeb ainult nalja; näikse ka teisel täna õige lustilik meel ja lahe keel olema. Isa, Jwanil ei ole õigus, usu mind, mina räägin tõtt, rääkis Liisa isale ja pööris ennast Jwani poole edasi kõneledes: Jwan, kosi mind täna endale, siis saad Sa ka kohe nägema, et ma tõtt kõnelen. Jwan, ära karda, katsu kord naljaks ära, siis saame kohe näha, kaS Liisa ei salwa oma sõna pärast ise endale keele sisse. Tule Jwan laua ligemale ja joo üks klaas weini ära, ütles isa Jwani laua juurde wedades, wõib olla, et siis julgemaks  saad. Küllap näib, mis sest asjast wiimaks wälja tuleb. Mina ei oota mitte kaua Jwan, ainult wiis minutit, rääkis Liisa neile naerdes järele. Jwan jõi weini klaasi tühjaks, tuli oma koha pääle tagasi ja oli nii waikne ja sügawaS  mõtteteS. Ei ole enam palju aega, mõtle ruttem Jwan, ütles Liisa, nagu Jwani taga kihu» tades. (Järg tuleb.) Meie kalad ja nende wähenemine. Mitte üksgi ei wõi salata, et meie maal kalasaak  miimastel aastatel koguni kasinaks on jäänud.  Enne oli kala toit kõige odawam, aga nüüd on ta juba üsna kalliks läinud, nii et wiimaks üksnes rikastel wõimalik on kalu süüa, ja mäeseinad  peawad sest igapidi armsast ja terwiselc kasulikust söögist ilma jääma! See on kurw. Kudas on siis kalasaak nii wäheseks jäänud? See küsimus ei ole aga raske wastata. Püüdmine  on liig suur olnud, aga kalade siginemise eest ei ole hoolt kantud. Seep see on! Kuda peame seda wiga parandama? E! muul wiisil, kui et kõige suurema hoolega selle eest püüame tööd teha, et mitte kalade kude ajal kalu ei püüta. Kalu kude ajal püüda on otse hirmus kalade häwitamine  ja laastamine. Mõtleme selle pääle, et igal marjaga kalal mitu sada ja tuhat marja sees on, ja igast marjast saab ometi terme suur kala, kui ta wälja on audunud. Üks ainuke hää kalasaak häwitab kude ajal kümne- ja sajatuhandete wiisil kalu ära, ja wähess aja pärast on järwed ja jõed kaladest tühjad! Aga see on niisama tõsi, et järwed ja jõed mõne aastaga jälle kalu täis on, nii pea kui õigel  wiisil püütakse. See peab nõnda sündima, et mitte kude ajal ei püütaks, ja kui noori wäikesi kalu sekka tuleb, siis need jälle mette tagasi pandaks.  Et seda tehtaks, selle eest peaks nii hästi kõik kalapüüdjad ise kui ka üle waatajad kohtud ja seadus hoolt kandma. Siis saaks asi pea jälle nii kaugele, et meie mered, ojad ja järwed kalu täis kulusemad. Jõe-ääriStel taludel ja muudel elanikkudel on ka üSna kerge asi enestele kala-kongisid wõi kala tiikisid asutada ja teha, kus kalu rohkesti sees kasmav. See waew ja kulu, mis selle juures näha, toob rohkesti tulu ja kasu. Just nagu kaladega, nii on ka lugu mähkedega.  Ka needki on meie metest sel samal wiistl ära lõppemas, nagu kaladgi. Neid ei peaks milgi kombel ka sel ajal, mil nad marjas on, püütama. Ühel ainsal marjas mähil on läbistikku 100 kuni ISO marja laka all. Igast marjast saab terme wähk. Kes siis sada marjaga mähki püüab, see häwitab juba enam kui kümme tuhat mähki ära. Natukese aja pärast on jõed mähkidest tühjad.  Aga kui õigel wiifil püütakse, siis siginewad mähid niisama ruttu. Ärgu siis püütagu marjaga wähkisi ega liig wäikesid. Seda on nii hästi mähkide  püüdjatel enestel eneste kasuks, kui ka ülewaatajatel  tähele panna. Kõige rohkem häwitab jõgedest kalu ja mähki see, kui jõgedes linu leotatakse. West läheb haisma  ja tapab kalu ja mähki ära armamata palju. Sellepärast on mäga soowida, et iseäralised lina leotamise augud ehk kaewandused tehtaks, kuhu jõest renni läbi mett lastaks ja rend kinni hoitaks. Ehk küll ülemalt poolt lina leotamine jõgedes keelatud  on, aga sellegi pärast leotakse mõnel pool neid küllalt. Loodame, et neid sõnu nende tähtsuse pärast mõjuwal kohal tähele pandakse ja et meie wetes jälle peagi kala ja mähki küllalt on- Niisama  olgu ka meredes kala ja räime püügiga. ä,. IV. Isamaalt. Kuresaarest. Endise Saaremaa maakonna  ülema Kassatzki kohtu asjast rääkides ütleb „Rist. p. l.": Kassatzki walitses omal ajal mitu aastat nagu Saaremaa  kuningas, kuna wiimaks walgele tuli, et ta suur kelm oli, et ta wõõrast nime kandis, et temal wõltsitud tunnistused oliwad,  et ta omas ametis palju ülekohut teinud ja wõõrast warandust raiskanud. Mõne aja eest awaldasime soowi, et kohases linnakoolis Saksakeele õpetus sisse seataks. Rõõmuks  näeme, et see soow täide on läiuud. Sest paari nädala eest on Kuresaare linnakoolile luba antud erakombel Saksakeeli õpetada. Saksakeele õpetajaks on Kuresaare abiõpetaja hr. Blosifeldt kinnitatud. Maks õpetamise eest on S rbl. koolipoisi  päält. Peaaegu enamisti kõik linnakooli kaSwandikud wõtawod priitahtlikult Saksakeele tundifid. See näitab, et tarwituS Saksakeele õppimise  järele rahwa seas aset wõtab. Ja seda keelt on ka tõesti tarwis. Elu nõuab seda meie juures  igalt ühelt. Linnakoolist wälja tulnud kaswandikud  nägiwad seda aga kõige selgemini. Sest linnakooli haridus ilma Saksa keele teadmata ei teinud neid meel mitte elu tarwis küllalt küpseks. Saksakeele sisseseadmise hoolitsemise läbi on Kuresaare  linnakooli juhatajad suurt tänu ära teeninud. Karjast. Ka meie kihelkonnas on tänawune wiljasaak alla keskmist. Kartulid on kaswu poolest wäikesed ju muid ajawiljasid ei ole olemasgi. Kuiw ja kõrwetaw palawus rikkusiivad suwel kõik ära. Põllumeestel, kellel kõrwalisi stssetuliku hallikaid ei ole, on raske aeg käes.  Talwswilja  orased on ilusad ja täidawad põllumehe südant praegusel murerikkal ajal rõõmsa lootusega.  Kõrtside kinnipanemisest on natukene rohkem kui üks aasta möödas ja juba mitmed enne loodetud ja nüüd kätte jõudnud muudatused rahwa koduses elus ja hariduses edasijõudmises tõendawad kõige selgemine, et nende kadumise üle rõõmustada wõib. Aga mitte kõik ei saa sellest õigesti aru. Siin w. P. wallaS on mehi, kes kurdawad, et enam kohta ei olla, kus „ennast rõõmustada wõiks." ehk „lõbu wõiks tehja." Ka järgmine kurwastaw nähtus, üks isadest päritud paha pruuk ei ole enam ajakohane. Nimelt: enne oli w. P. walla magasi aida juures kõrts ja igal „aida päewal,"s. o. kui magasi aidast wilja wälja anti ehk laenatud wilja tagasi makseti, oli meestel ikka „rõõmuS päew"; wilja koormad weeti ju kõrtsi ukse eest läbi ja kõrtsi mamma oli ikka esimene, kes oma külimetu katte M 39 Saarlane 1901