India. „Must surm" katt hakkaS viimastel  aegadel JndiaS uuesti nii hirmsa jõuuga tõöSse, et seda mingisugused terwislised ettewaatuse  abinõuud takistada ei suuda. AmetliSte aruannete järele sureb wiimasel ajal iga nädal umbeS 35,000 inimest katku kätte, kuna surejate hulk iga nädala kohta umbeS 1000 suureneb. Aga palju tuhandeid katku surnuid jääb amet- Ustest aruannetest wälja, sest et hindud ennem terveid kogukonde katkust taastada lasewad, kui et waljude terwise hoiu abinõuude alla heidakfiwad,  mida nagu nad teadwad, niisugustel kordadel  maksma pannakse, kui valitsus teada saab, et selleS ehk selles lülaS wõi linnas katk lahti on läinud. Sellepärast warjawadki hindud oma sugulaste ja sõbrade surma põhjust ja kannavad, matustest osa wõtteS, kurja haigust laiali. Katku waStu rõugepanemist ei salli nad, sellepärast, et esimesed katsed selleS aSjas koledaste  nurja läksiwad: sadanded inimesed, kelledele  katku wastu rõugeid pandi, suriwad ära. Ka usulikud põhjused keelawad mõnda terwise hoiu abinõuu tarvitamast. Paljudes külades on juba kolm neljandiku osa inimesi katku kätte surnud. Tuleriidad, kus pääl katku surnuid põletatakse, lõõmavad õõd kui päevad, aga ometi ootavad vahest surnud, virnade kaupa maas lamedes, 46 kraadilise palavuse käes laguaedes,  korda... ÜheS külas jäid kõik elanikud  haigeks. Et haigusest teada ei antud, elafiwad  kõik nagu ennegi segamine, kuni terve küla rahva seast enam ühtki inimest leida ei olnud, keS surejaid oleks aidata suutnud. ÜheS hurtsikus, kuS 9 inimest elanud, leiti, et 5 juba surnud olid, teised, nende keskel ja sellesama katuse all, haiged. Majas ei olnud ei toitu ega vett. Seesugust juhtumisi on palju. Niisuguse  varjamise ja hooletuse tõttu on walitsuS  katku wastu võitlemiseks peaaegu võimetu. Sõja päewaraamat. Selge, soe päew wahetas ennast uduse hommiku  wastu. Teisel Shahe jõe kaldal lamastwad surmatud ja haawatud, aga siin Podawäsa küla lähedal  oli täiesti igapäewase elu moodi. Siin oliwad  wälja laatsaretid, kus haigeid sioti ja rawitseti. Haawatute rong, mida wälja laatsaretidest ära saadeti, wenis pikalt Tsandapusa poole. Mõned läkfiwad  jala, mõned kahe rattaga wankritel; mõnda kanti raami pääl. Aga et Päris raamisid palju ei olnud, kanneti Püsside pääl. Shahepu külaS hommikul alganud wöitlus läks kella üheksamaks iga minutiga kangemaks. Haawatute seas tõuseb iseäralik liikumine: kedagi kantakse iseäranis  ettewaatlikult ja kandjate järel käib ohwitser. ..Keda kannetakse?" ..Kindral Räbinkini!" Kande raami pääl, kindrali Palituga kinni kaetud.  lameb kindral Räbinkin. Tema nägu. mis halli Paksu habemega üle kaswanud. on werise rätikuga kinni fiotud. Aga ta hoiab oma pääd käe najal. Saiwad kohale ja raam Pandi teiste niisamasuguste kõrwale maha. Kuul oli ta meele koha ära purustanud  ja otsaette piatama jäänud. Haaw oli wäga raske. Kõrwal lameb kuiwetanud ohwitser, see on rinda haawatud. palub ta. „lubage paberossi! Seitsmel  Päewal pole enam suitsetada saanud!" Temale antakse pabeross ja õnnelik naeratus lehwib ta näo pääl. Kindral Räbinkin wiiakse telgi alla. Ta on minestuses. Meie hiilgaw wäe juhataja sai vaenlase  pääletungimisel kuulist haawata. See wahwa kindral ei muutnud oma seisukohta ka siis mitte, kui juba kuulid teda üle külwafiwad. Oli oma ümberolejate  wastu ikka lahke. Sellel hommikul, mis udune ja külm oli, tõusis ta oma harjunud wiifi järele ikka wara üleS. Kõik ohvitserid magafiwad alles rahulikult. „Hei, noored mehed, meie oleme hiljaks magama  jäänud!" ütles Räbinkin. .aeg on üles tõuSta!" Ta hakkas edasi jõe poole minema. Aga ta ei saanud weel kümmet sammugi ära käinud, kui kuulist Päha haawatult maha kukkus. Ta langes kohe minestusesse ja ei ärkanud ka pikal teel mitte üles, kui teda raami Pääl haawa sidumise kohale wiidi. Hörschelmanni wäikene wäejagu ei jõudnud „raud soldatile" wastu seista, jaapanlased tungisiwad  Oku juhatusel hirmsaste pääle. Nende joobnud soldatid langesiwad sadade kaupa wenelaste kuulide all, aga nende asemele ilmusiwad uued ja wöitlus Shahepus oli kõige hirmsamal järjel. Kindral Hörschelmann pidas weel ebajumala templi mäge oma käes. Aga ikka sagedamine ja sagedamine tuliwad tema juurest käskjalad, et ta enam wastu pidada ei jõua. Podwäsa külas seifiwad weel wäed, kus kõigest sada „püsfitikku" rooduks oliwad. Oodeti kindral Shatilowi, kes kuue pataljoniga weel 26. septembril 17. korpusesse oli saadetud ja keda kindral-leitenant Wolkow öösel lubas tagasi saata. Kindral Shatilow ilmus ka wiimati lääne pool Podwäsa küla nähtawale. Ta tuli juba ammu hobuse seljast maha ja läks jala korpuse komanderi juurde. Pikais. kitsates ja tihedates ridades jõudsiwad nad lähemale, oma meestele appi. Nad lähawad sinna, kus Püssi tuli kõige ägedam, kus kuulid lendawad.  kui sadaks rahet. See tuetus aitas kindral Hörschelmanni nii Palju, et uuesti wöis pääle tungida  ja küla oma kätte saada. Selle küla ees seisis küngas, kust suurtüki tulega  wöis Shahepu ja Podwäst küla lasta. Kolm Sljusarenko patareid lähawad osa.oaste oma seisukohtadele  : kaks ida poole Mandarini teed ja lõuna poole Podwäsi küla, aga üks lääne poole Podwäsi, ning awawad kohe surmawa tule Shahepu küla ja selle ees olewa künka pihta. Wiis jaapanlaste patareid  oliwad meie kolme wastas. Suurtükide mürinaga  ühineb püsside mürin. Mehed töötawad üle inimlise jõuuga. Nad ei saa aega, selles seisukorras ei kuule nad ci suurtükide mürinat ega kuulide wihinat.  Selle mürina sekka kostab aga kindral Dekinleini  hääl. Kapten Tsheljustkin, tema adjutant, on koguniste  kõhnaks jäänud selle waewaga, kuna ta enne täis tubli mees oli. „ Saatke," kisendab kindral Dekinlein, „ei, ärge saatke, waid ise tormake sinna, ütelge..." Edasi ei saa enam midagi läbi põrgu kisa kuulda. Tema hääl kaob suurtüki mürinasse. Aga kapten Tsheljustkin on neid kuulnud, tema juba istub  oma peenikese jalgadega hobuse seljas ja kihutab  ebajumala templi poole. Kindral Hörfchelmann asus lõuna poolse küla küljel oma wäega. Ta palub suurtüki tulega tema pääletungimist tuetada. Patareid jooksiwad wersta maa edasi ja jälle külwafiwad waenlast pommidega rahena üle. Aga Oku lõhub ikka edasi. Kangekaelselt ja hirmsaste rühib see ..raud soldat" Mandarini teed mööda edasi, meie kesk punktisse tungida tahtes, olgu mis on. Kindral Hörschelmanni polgud ei jõua enam wastu seista ja ta lähab oma uuelt seisukohalt tagasi  wana poole. Patareidel on wäga raske laskmiseks  eesmärki leida. Ees on küla, aga selle taga? Kes? Ei ole näha. Teadmata wõib ka omadele tuld anda. Aga eeswügede ülemad juhatavad ise ja näitama!)  märki. 76. Pntilowi kingu äravõtmine. Ühes Moskwa lehes kirjeldab üks Wene ohvitser  Putilowi kingu ära wõtmist järgmiselt: Meie seisime sellel tähtsal seisukohal ja takistasime  wõimsalt waenlase edasi liikumist, kes seda kinku wäewõimuga püüdis ära WStta. Paljud tema pääletikkumised löödi meie poolt tagasi. 3-ma oktobri kuu päewa öö jõudis kätte. Juba õhtul puhus kange tuul, kogusid wihma pilwed ja juba kell kümme sadas  kanget müristamise wihma. Meie olime wäfinud  ja püüdsime külma wihma eest warjupaika leida, ei pannud aga waenlase liginemist sugugi tähele. Suure pimeduse tõttu liginefiwad meile jaapanlased tuntud osawusega ja tormafiwad meie pääle. Et fee meile ootamata oli ja waenlafi Palju rohkem oli, ei suutnud meie neid tagasi lüüa ja olime sunnitud  Shahest üle taganema. Pikse paugud, suurtüki  mürin ja haawatute hoigamised ühinefiwad sellel  pimedal ööl üheks kohutawaks kokku-kölaks. Kui meie Shahe jõe teisele kaldale olime jõudnud ja hommikul abi saime, anti meile käsk, seda kinku uuesti tagasi wõtta. Selle seisupaiga tähtsusest aru saades, hakkasiwad jaapanlased seda kohe pärast äravõtmist kindlustama ja oma suurtükkifi ülesse feadima. Pääle selle olid sellel kingul õige järsud ääred, mida mõõda wäga raske ülesse ronida oli. Meie otsustasime maksku mis tahes, seda tagasi wõtta. Kella 5 aeg hakkasid meie jõe äärsed patareid Jaapani seisupaikadele  tuld andma. Jaapanlased ei vastanud. Meie : patareid andsiwad kolmest küljest neile tuld. Wiimaks , mürisesid ka Jaapani suurtükid. Algas elaw suurtüki  wöitlus. 36. ja 19. küttide polgud walmista>  fiwad end tormijooksule. Waenlase tulest hoolimata - läks meie jalawägi üle jõe ja hakkas pääle tungima. ' Jaapanlased juhtisiwad kõik oma laengud meie jala!  wäe pääle, meie patareid aga sundifiwad neid warfi » waikima. Wiimaks kõlas komandu hääl, meie jooksime  tormi ja silmapilgu jooksul oli kõik segamine: i meie ronisime libedaid kalju serwasid mööda, kuna i meie pääde ümber kuulid ja granatide killud õhus wuhisesiwad. Kindral Putilow juhatas isiklikult eesotsas  oma wäge, kõikidele eeskuju andes. Kõik tee oli surnutega nagu üle külwatud, meie ise aga tikkusime  ikka edasi, kõrgemale, pölewat küla selja taha jättes. Warsi algafiwad jaapanlased häwitawat tuleandmist  kuulipritsidest, meie togawara wäe osade pääle, kes meile järele töttasiwad. Eeskindluseid ära wöttes, tormasime püssitikkudega waenlase pääle, kes seda wälja ei kannatanud ja taganes, warsi aga meie eneste pääle püssitikkudega tormas. Algas meele äraheitlik käsitsi wöitlus. Palju langes waenlasi, palju ka meie mehi. Jaapanlased wöitlesid mehiselt, nad tahtsid wiimase wöimaluseni seisupaika omas käes pidada, aga nende mitmekordsed pääletungimised löödi suurte kahjudega tagasi. Weel üks tugew tormijooks,  ja wali, wõidurikas „huraa" kõlas õhus. Jaapanlased taganesiwad. oma suurtükka ja sõjamoona maha jättes. Kell l 2 olid kõik seisukohad meie käes. Kraawid olid waenlase surnukehadega täidetud, ja, nagu näha, olid nende kaotused määratumad. Meie kätte jäid 11 suurtükki ja 1 kuuliprits. 77. 20-nes ratsa patarei. Pool lagunud urtfik raudtee jaama lähedal, mille ümber palju sõjamoona ja hobuseid oli. määrati  20-le ratsa patareile puhke paigaks. Wäsinud ja üle 4 Ij2 kuulise wöitluse järele 80 cho oma soldatitest  ja 50 0!o ohwitseridest kaotades, oli patarei puhkamise aja õigusega ära teeninud. Mitmesuguste raskustega oli sellel patareil wöidelda. Ilma et ta söjawäljale jõudes ennast , korrale seada suutis, pidi ta kohe wõitlust algama, ühe terwe öö oli ta hirmsa Mandshuria wihma käes. Dalini kõrgustiku teel liikusiwad Urali kasakad patarei saatel polkownik Shaböiko juhatusel. Õhtul sadas peenikest wihma, kuna öösel kange sadu algas. Wäike jöeke muutus suureks wee koguks. Meie heitsime puhkama, lõime telgid üles. kuna meie ümber selge wee meri oli. Kasakad ratsutasiwad teisele kaldale, suurtüki wägi jäi kohale, keda suur hädaoht ähwardas, sest pea kõik suurtükid olid wee all, mitmed inimesed leidsid wee woogudes surma, sellegi pärast pääsesiwad nad sest wee merest õnnelikult ära. Warfi algas wöitlus... Randalini küla juures Dashitshao all oli esimene kokkupõrkamine. 11. juuli kuu püew jääb igaweseks meie meeste mälestusesse, sellel päewal wöis 20. patareid julgesti kasakate harjunud ja wahwa suurtüki  wäega wörrelda. Oli filmapilkusi, kus kõik näitas kadunud olewat... Patarei jäi mitu korda üksi, waenlased lähenesiwad kuni 1000 sammuni, warfi pidi käsitsi wöitlus algama... sääl kõlas häkiste komando:  „tuld" ja terwe shrapnelli pilw langes pääle kippujate jaapanlaste sekka... Siin ei langenud mitte üksikud, waid terwed riad, sadandeid. Waenlane ei kannatanud seda hirmust tuld wälja ja taganes. Sellel päewal kaotas ka meie patarei ligi poole omast meestest... Just nädala pärast oli võitlus Santshensõi juures. Kindral Mishtshenko, kelle väes 20-nes patarei  oli, oli vaimustatud ta tegevuse üle. 18. ja 19. juuli kuu päevad läksid niisama kalliks kaotuste poolest maksma. Pääle selle sai veel selles võitluses  patarei komander podpolkownik Jliodon Lwowitsh  Ivanov kaks korda põrutatud. Pärast seda oli 20-mal patareil veel hulk võitlusi, 13. augustist  hakates kuni 23-ni, ja lõpuks, viimsed kuulsad teod, kõik see andis patareile küllalt Põhjust puhata  ja oma kaotusi parandada... Z Ma teadsin, jutustab kirjasaatja, 20-da ratsa patarei võitluste ajalugu, kuulsin tema hiilgavatest vägilase tegudest. Hiljuti, näituseks, jutustadi mulle, kuidas waenlase pomm kuulide ja shrapnellide kasti kukkus, sääl lõhkes ja ligidal seisja stab-kapten Rogosa  maha kukkus, 14 oma kuulide haava ihus. „Jumal tänatud," ütles ta pärast haavade sidumist, ..kõik on hää, kõhtu ei ole ükski kuul tunginud, ma jään elusse..Ta suri aga warfi. ürali kasakate brigade ülem, polkownik Wiktor Kirillowitsh Shabõiko ei wöi küllalt wahwaid 20-da patarei suurtüki mehi kiita. Ta kutsus mind waatama,  kuidas nad puhke ajal elawad. Urtfikus on pime. Esimeses tuas on terwed hunikud kõiksugust kraami: tekkisi, sadulaid, hobuse riistu, riideid. Tei- 1905 G a k « l « 15 21. 163