Sakala B9. l3. Detsembril. 1304, Ilmub kaks korda uadalis, ga eSmaspäew ja uekjapaew 27-es aastakäik. Polilika, kirjanduse, pöiiu- ja käsitöö ajaleht. T-lltmis- htnd. aaStaS poSttga 8 rbl. SV kop. poStita 8 rbl. 80 kop dm pääl- . „ SS . Wälj««aale aaStaS „ S „ pooles aaitas Z . «0 „ Ükfik nummer maksab 4 kop. Kes 14 eksemplari tellib, saab ühe ilma hinnata ehk 7 protsenti. Kuulutuste korpuSriae ruum maksab S kop. lehe eesotsas IS kop. Toimetuse adrefs. „Sakalc." toimetusele, Wiljandis. Wenekeeles: Li. pvAUMiio rasvrkl o?» Abinöuu kuritegewuse kaotamiseks. Kuritegevuse ära kaotamine on küsimus, mis auusale seltskonnale juba ammugi walu teeb; sellest on palju räägitud ja kirjutatud, aga paraku seni ilma suurema järeldusteta. Kas ehk praegusel aja! ometi seesuguste rääkimiSte  ja kirjutamist? pääle rohkem tähelepanemist  ei pöörda? Praegu meie juures makswad karistuse abinöuud  ei anna soovitavaid järeldusi. Nuhtlus sellel näol nagu meie wangihooned ja sunnitöö kohad on, ei suuda sinna mõistetud inimest kombelise  elule tagasi pöörda. Mitte iga kurjategija (õnnetumate asjaolude ja elu tingimiste ohwrid weel arwamata) pole meel isetundmist, õigluse ja iseenesest lugupidamise mõõdupuud täitsa ära kaotanud. On palju kuritöölisi juhtumisi olemas,  millede juures tegewad isikud niisugused inimesed on, kes oma komblist väärtust sugugi pole kaotanud. Ei ole sellepärast wöimalik, kõikide ühesuguse süüliste kurjategijate kohta ühesugust  nuhtlust tarvitada. Ometi on, meie seaduste  järele, nuhtluse abinöuud täitsa ühetaolised ja wahe seisab ainult selles, kui kaua keski süüdlane teatud nuhtlust piab kannatama. Meil on wangitrahw ja ainult waugitrahv; see on iga suurema süüteo kohta käiwö otsuse lõpu punkt. Arestandi roodud, areSti majad, paranduse koloniid, põhjusmõttelikult on need ainult nimekandu ja ikkagi needsamad vangitornid,  ainult isesuguste siltide all, —seesama kitsas, valguseta kamber, seesama näotu kuub ja inetu müts, seesamasugune ümberkäimine, lollikstegew ühetaoline elu, kombele toorus, waimline üksikus  ja täieline iseduse kaotamine. Niisugust abinöuu, mida aastasadade kaupa tegelikult tarwitatakse, peetakse just nagu ainsamaks sündsaks  inimefesno parandamise abinöuuks. Selle põhjusmõte' on, nahtawaste, inimese iseduse jäädavalt  ära hävitamine, trahvi alla langenud isiku kombline kõdunemine; niisuguse abinöuu varal tahetakse tema kurja tahtmist murda, loodud  sundifi taltsutada, oma jõuetuse äratundmisele  viia See on ainult piirita vägivalla tegu kurja teinud inimese hinge ja mõistuse kallal.  See on juhtmõte. Aga missugused on selle järeldused? Sellest ei maksa pikemalt rääkidagi, sest et igal ühel, keS kriminal - asjuS asjatundja ei pruugi ollagi, ometi ammugi teada on, et wangihoone  weel kunagi kedagit parandanud ei ole Millega wöib niisugust nähtust seletada? Kas kannatused ja rõhumised, mida vangi pandud  inimene kannatama piab. köigekangemat tahtmist, kõige visamat kuritöölist kurja loomu murda ei jõua? Ei. Kui inimene oma loomu poolest kõlvatu on, olgu pärandamise eh? mingisuguste muude kehaliste ehk kombeliste loomuvastast? olude läbi, kui ta. nõnda sündinud kurjategija  on, siis ei paranda teda mingisugused väed ega valjused; need on lale ainult selleks tarvilised, et seltskonda tema eest kaitSta, on vaja nagu tigedale metsloomale raudne puur, et tal wöimalik ei oleks, teisa hukka saata. Kui inimene aga juhtumise kombel kuritegevusesse  on langenud, siis vangihoone teda ammugi ei „kaswata": ta litsub teda ainult lõpulikult puruks; ta teotab ja tapab iga sammu pääl igasugu kehalikku ja hingelikku õrnust; tema s. o. wangihoone  walitsuskord  rusub igat inimlift väärtust armetuks; tundmustele  ja mõistusele pole mingisugust toidust olemas ja mõtlemine lähab ruttu nüriks. Mõjud, mida nende seinte vahelt enestega ligi välja tuuakse, on ainult kõige tusasemad;  veel enam: nad on kõige madalamad, näotumad, räpased ja omaS trööstimatauses kuni piirita ühekülgsed Igasugu hää edu ja täienemine katkeneb selle lämmatava ümbruse litsumise all. Jnimene  lähab säält murtult, keha ja kombluse poolest nüriks tehtult ja jõuetumalt välja. Jälgi ei jõua ta enam oma endist vaimu jöuudu ja värskust täielikult kätte saada, ega kao äraelatud  aja mälestused jäljetalt ära. KaS tal vahest ehk ometi hirmugi nende müüride vaStu alles ei jää? Peaaegu ka mitte sedagi; otse selle waStu tuleb kõlvatuse poole hoidmine nähtavale. Mikspärast,  seda on kerge, wangi mõistetud inimese  inimliku wäärtuse äratundmisega seletada. Üleelatavate mõjude, kannatuste ja hädade luupainaja  rõhub inimest tihti nii kangesti, et ta iseenese waStu usalduse ja auuStuse ära kaotab; tal tuleb ette, et sellest ajast saadik nüüd kõik teised inimesed põlastusega ja kõrgilt tema otsa waatawad; igaS aSjaS kuuleb ta nagu teotavaid märkusi oma mineviku kohta, näeb umbusku ja kartust enese wastu; ta tunneb, et ta tembeldatud"  inimene on ja et selle „ templi" eest ta ainult nende müüride taha marjule wöib minna, kuS kõik niisamasugused on. kõik ühetaolised, kus keski temast parem ega kõrgem ei ole- sääl on temal nüüd rahulikum ja „ei ole häbi," sääl on ta olgugi et „häbistatud," —ometi niisamasugune,  kui teised, ja keski ei wöi tema pääle näpuga näidata See on alla poole langemise hingeli? külg; seda ei tunne kurjategijad tihti iscgl selges.:, uga omeU ptNvlub sec ><sma terwest  olemusest wälja. Teine punkt on: tema waranduslik küsimus.  Kuhu piab „ tembeldatud" inimene Lükkima?  See on wana laul: ta leiab umbusku ja põlgtust enese wastu; ilma tööta olek, puudus,  meele äraheitmine ja siis uus kuritöö ja langenud inimene on malmis. Kõik need on manad otsused, millede üle aastasadade jooksul mitmet wiisi on lauldud. Kas meie kriminalistid  kunagi inimeste langemise Vähendamiseks  teistsuguste otsustele tulewad, seda teab Jumal. See on keeruline ja määratumat tööd ja rahasummast tarwitam küsimus. Päaasjalikult  just rahasummast, sest kõige paremaks Väljapääsemise teeks oleks siin suurte töö koloniide  asutamine, kuS sunduslik töötegemine sisse saaks seatud, aga seda mitte kui kanstawat, maid kui kaswatawat abinõuu, kus kurjategijad niisuguste elutingimisteSse sattuksimad. mis nende inimliste wajaduste kohased on, kus mitte jöuuga nende pääle ei mõjutaks, maid eeskujuga, paremusele  püüdmise äratamisega, elama tööga ja waimlise elu tõstmisega ja kus need ülesanded ainult selleks ettewalmiStatud auusameelsete inimeste  hooleks oleks antud. Wöib uskuda, et seesugune uuendus tulewiku küsimus on. Aga on küsimus olemas, mis nii pääletungiw ja kisendav  on, et see meeletu tegu oleks, seda tulewiku  pääle edasi lükata; see on alaialiste kurjategijate küsimus. Nende saatus on meel hirmsam ja wäljapääsematam. Mis asi wöib meel Viletsam ja abitum olla, kui lops wangihooneS?  Lapsest ei wöi mitte uskuda, et tal niisamasugune selge arusaamine, niisamasugune tahtmise jõud ja põhjalikult rikutud loomus oleks, nagu täieialisel, nii et siis ka tema süüdi sellesama mõõdupuuga mõõta ei wöi. Kes wöib eksimatalt ütelda, kuS kohal on kindel pi»r täieialsuse ja alaialsuse  wahel? Õiguse teadlisest küljest võidakse