Onu Boris! ütles Semjon. Ütlen sulle sula tõtt: Mina ja sinu tütar armastasime üksteist ammugi juba, mõtlesime pärja alla minna meheks naeseks saada, ja sina tahad teist nüüd teisele anda. Ole õige isa anna ta minule, ole nii hää! Boris tõmbas kulmud kortsu. Ei, noormees, ütles ta hilja: oleme ju käed kokku löönud... Sõna ei tohi tagasi wõtta. Onu Boris, ega nad weel laulatatud pole. ütle ära ja muud midagi... Ära hukka minu elu, anna Anna minule! Eluaja tahan su eest siis palvetada.  Ka Anna hakkas ifat paluma: Armas isa! Ehk on weel kuidagi wöimalik... Boris istub kui süte pääl. Ta ei tea isegi, mis teha. Kuid peagi koguwad ta mõtted, ja ta ütleb: Ei, noor mees, ära palu! Ma ei wõi oma sõna murda. Sõnagi ei lausunud Semjon enam, nagu joobnud  läks ta tuigerdes tuast wälja. (Järgneb.) Uuema aja armastuse laul. (Neiule) tule sa Mulle kõige waraga! UnuStan, et oled wana; Ole sa mu kallis kana!" (Iseeneses) Kui ka tal on tühi nupp, Ei sest pole wiga, Seda raskem raha kapp, Wist ka lühem iga. ). D. Kõne pidaja. Ida Nõu naljajutt. JlmaS sünnib mitmesugusid sündmusi ja juhtumisi,  mida igaüks uskudagi ei taha, sest et luod nende arust ilmvõimatumad lihtsalt wälja mõteldud olla. Iseäranis wäha usaldust on sarnastel  kahtlejatel kalendri saba ja ajalehe lisa juttude kohta. Wöib olla, ehk on neil uskmata Toomastel oma jagu õigust kah! Aga see lugu, mis mina nüüd weStan, on nii tõsi, kui tõrre pöhjaS west. Ma Võin enam kui kaks tosinat kõige paremaid ja peenemaid puhast werd aadeli isikuid jutu tõe kindlustuseks ära nimetada, kellede  suust teie igatahes seda lauset: jah nii ta just sündis kuulda wöite. Noh, see oli nüüd eeSkõne! Ma oleks selle igawa eeSkõne wöi sissejuhatuse hoopis kirjutamata jätnud, kui mul jututegelaSteks lihtsad igapäevased isikud oleks olnud. Nendest kirjuta kuidas tahad, üks täis neile kõik. Talupoeg tolawantka, ka nüüd mõnest asjast aru saab! Aga kullakene, mina kõnelen nüüd sakstest, päris mõisa sakstest, härradest  ja prouadest, kellede nimede ees hiilgavad ,vonnid" ja „de Lg-d," „parunid" ja „krahwid" üheldawad. Wot pois, kui sul niisugustega tegemist  on, siis kogu viisakuse ja kombereeglid kokku ja õienda asja. Uks ainus vilets samm ja mis sa siis veel enam väärt oled?! Tühi, lupard, kelle pääle härradel aina häbi on vaadata.  Sellepärast hästi ja korralikult hakkan ma pajatama. Ja see sündis selfinatsel ajal, et aeg täis sai juubelipidu pidamiseks. Oli ta ju kakskümmend  ja viis aaStat meid hirmul ja armul hoidnud.  Hirmul kui ta meile kõige jäledamat weewli ja tulemerd viimse päeva mürinaga kaela ShwardaS saata. Armul et ta seda koledat sündmust ikka edeSpidise oja pääle lükkas. Halastusel  ja armul ei ole ju mõõtu! Nüüd polnud sel koledal tunnil aega tullagi, sest meil oli. nagu ju üeldud, palju parematki ära teha: juubelipidu toime panna, pidulapsukesele kingitused ära anda ja kiidutõned ka ara pidada. Üteldakse, et kuratki  põrgus pidada kingituste ja kiituse pääle rõõmu pärast hüppama hakkama, ammu siis veel inimese lapS, olgugi, et ta valust täis on vaimu ja väge. KeS teab, kaS oleks meie talumeestel seda tähtsat aSja meeldegi tulnud, olime ju oma vii- mase otsa pärast nii wäga mures, et kõik muu, mis muidu meie ümber keerles, hoopis ära unustasime,  kui mitte ükS pika komadega ja orkiseatud  vurrudega härra poleks meie sekka ilmunud ja meile pajatanud: „Armsa talumihed ja uSsuwelled! Teadma teie ka, mäherdune kallis päiw meile ligi om jõudnu? See om see päiw Issandas, kuS teie woima näitama, mis teie ka wäärt olema. Meie kõik armastaja kirikhärra pühitseb oma 25 aastast jubileumi oma hõbepulmi kogudusega. Teie muidugi kõik armastama oma hääd pastori härrat ja teda üle kõige kartma?" Mehed waatasid kohmetu imestusega üksteise otsa. „Meie piame teda üle kõige kartma," sosistasid  nende huuled. „Hirmuga segatud kartus, küllap see ikka waimulik armastus on," arwasid nad. Härra pajatas edasi: „Ma nägema, teie olema roemu pärast otse keeletud. See wäga rõõmustama  mind, et teie nii soojalt oma hääd hingekarjast südames kandma. See andma ka mulle lootma ja julgust ütlema: armastama teie oma kirikhärrat ka tegudega. Mis tähendama see sana: armastama tegudega? See ei tähendama mitte seda, et meie oma õpetaja härra ees müts pääst maha wotma. tema käele suud andma, tema kuube kaapama. Ei, need om kül ühed wäiga armsad ja ilusad pruugid ning kombed, kui talupojad seda wiisi oma kiriku ja mõisa saksu awwustama ja armastama, aga see mitte ei olema üks tegudega armastus. Tegudega armastus om see, kui meie kinkima oma õpetaja härrale üks illus täkk eht üks illus told, ehk üks summa raha, et ta wotb minna Saksamaale, kus ta wiina woib juua, puhast Rheini wemi. Krimmi wein om päris solk wesi Rheini weini korwal ja meie saksad ei jooma seda solki sugugi. Waat see ollema üks tegudega  armaStuS. Meie mõisnikud ja saksad kinkima  oma õpetajale üks tuhat rubla. Kinkima teie talupojad kah! Ei pruukima ega maksma teil mitte ütlema, mul ei olema, mis mina andma! ÜkS andma natukene, teine andma weidikene rohkem  ja niisama suur summa. Teadma ju teie, et liiwa terakestest seisab suur mägi koos. Saagu fiiS teie annetest üks suur armastuse mägi. Taewa ingel tulema fiiS selle mäe pääle, pasun kaes ja puhuma säält roomu lugu ja olema siis üks suur room taewas ja maa pääl, sest siis olema üks kari ja üks karjane! Ma usun ja loodan, et mu sanad hää maa pinna pääle om kukkunud!" ning sellega lõpetas arkwurrudega härra oma kõnet. Ah jah, niipalju lisas weel juurde, et kül köstri isand saada, meie armsa talumeestele selles kogumise  asjaS nouu ja juhatust andma. Mehed hakkafiwad pääd sügama ja sülgama. Pagana kahju rahast lahkuda ja seda weel kirikhärra hääks anda! „KaS tal enesel sellest prügist puudus on?" arwasiwad ühed. Aga ?õ--wemad  tulid nõdrematele appi neid kinnitades ja julgustades: „KaS teie olete ära unustanud," sõnasid nad, „seda waga salmi: kel on, sellele piab antama, kel ei ole, sellelt piab seegi natukene  ära wõetama! Ja mispärast kahklete ja lonkate kahewahel? Saatan ise on teie silmad segaseks ja südamed tuhmiks teinud, et teie nähes ei näe ega tundes ei tunne! Missugust paremat hingekarjust ja kirikhärrat wöib Jumal meile weel saata, kui see, keS meil praegu juba käes on?! KaS tal ei ole häält wahest wöi? Kui ütleb „põrrgu." fiiS kiriku seinad aina pörisewad ja küllap kuradilgi lööb hirmu pärast fiiS saba longu ja ta kadub meie hingede kallalt kuS seda ja teist. Ja keha ja kasv ja habe? Wõite mõnda teist kiriksanti meie omaga neis aSjuS wörrelda? On ehk ka teistelgi oma jagu seda raSwa poolest  kere ümber, aga puha titekesed on nad kõik meie oma kõrwal. Ning teie weel kahklete ja kõhklete! Häbi teil õige olgu sedasi ütlemast!" See aitas. Mehed jatsiwad puiklemised maha. wötsiwad nohiStadeS rahakotid lahti ja liiwa terakesed hakkasid mäge sünnitama, suurt toredat armastuse mäge. KeS ise ei toonud, sellele saadeti koju korjajad järele ja nõnda kaswas ja kosuS ja sai suureks see armastuse and, millele pika koiwadega ja arkwurrudega härra oma kõne osawusel elujöuu sisse oli puhunud. Ja kui härra ise köstri isanda kaudu kuulda sai, missugune ime jõud tema kõnel rumalate talumeeste juures oli olnud, siis läks tema wäga suureliseks ja uhkeks enese meelest. Ja saatan tuli tema sisse ja sosistas taie: „Härra von Arkwurr! Sa oled wäga suur ja osaw kõneleja. Waata, kuidas sa talumeestele elu sisse tegid! Sa tead ise niisama hästi, kui minagi, et iga sõna, mis su suust wälja tuli, lausa wale oli ja et sa põrmugi oma kõne tõe sisse ei uskunud, aga siiski mäherdune tagajärg!  Tore, härra von Arkwurr! Lõpmata tore! Häsri üeldud ja tehtud, härra von Arkwurr! Aga kuidas oleks, sosistas seesama kiusaja waim natukese  aja pärast edasi, kui sa ka kord sellest kõneleks, mida sa ka ise tõeks piad ja seda kõnet päälegi weel peenikese ja hästi haritud seltskonna eeS piaks! Usu, su auu tõuseks põlvedeni, su kuulsus kostaks üle mitme maa ja mere. Mõndasugust. Kurttummade arw Weuemaal Wiimasel Wenemaa arstide koosolekul andsiwad hrad Schneider ja Tshelenow huwitawaid teateid Wenemaa kurttummade üle. Selle järele oli terve Wenemaa kurttummade arm umbes 150,000, see on niisama palju, kui terwes õhtupoolses  Europas. Wenemaa! on iga 100,000 elaniku kohta 150 kurttumma, õhtu EuropaS aga ainult 70. Seesugune armude suurus on selleparast mee! seda halwem, et WeneriigiS ainult 2 vjo kurttummadest õpetust  saamad. Alles 1898 aastal tekkis kurttummade kuratorium  elule, mis juba oma lühikesel kestuse ajal wäga õnnistuse rikast tööd on teinud. Et aga kuulmatauS  wäga sagedaste mitte külge sündinud wiga ei ole. maid kuulmise organide haigusest tuleb, siis on kõrwahaiguste  vähendamiseks tungivalt maja wälja aStuda. Koosolek oli ühel häälel selle poolt ja paui omalt poolt järgmist abinönusi ette ; kõikide ülikoolide juurde kõrwahaiguste  õpetoolifi sisse seada; maakogu arstidele võimalust  pakkuda, selle haiguse ravitsemises täielikult wälja õppida; haigemajades iseäralikku jaoSkonde kõrwahaigete  jaoks sisse seada. Kodumaalt. Liiwimaa linnade liikumata wara maks on, „Liiwi kub. ajalehe" teate järele tänawu aastal järgmine: Linna nimi. warand. wäärtu? rub. kinnit. maks rublades. Rna 113.558.550 284,192 Jurjewi 7,965.010 19,933 Wiljandi 818.620 2,049 Pärnu 2,827.690 7,077 Walk 1,361.350 3,382 Wõru 58!,900 1,456 Kuresaare 1,040,660 2.604 Wõnnu 1,402.122 3.509 Wolmar 773,510 1,936 Schlok 496,737 1.243 Lemsal 247.514 619 Kokku: 131,063,693 328.000 Hakilifi revideerimisi saab tulevikus Liiwimaa kuberneri härra käsul mõõtude ja kaalude kohta ette vöewd, mida võõrastemajades, turndel, laatadel,  poodides, magasinides ja muis tööstuse kohtades pruugitakse ; revideerimine on linnavalitsuste, kreisi ülemate ja politseimeistrite hooleks antud. Kooliõpetajate vabastamine vallamaksudest.  1. mail 1900 aasta! Kõigekõrgemalt kinnitatud riigi nöuukogu otsuse järele vabastatakse., nagu ,Rig. Awise" teatab, rahva kooliõpetajad ifikliStest  maksudest. Mõned vallavalitsused rikuvad aga seda seaduse punkti ja nõuavad ikkagi rahva kooliõpetajatelt  valla maksu. Nii nõudnud Lindenhofi vald kooliõpetaja M. Seetinsoni käest valla maksufi, mille järeldusel viimane mineval sügisel Wõnnu kreisi l. jaosk. talurahva asjade kommiSsari eeS kaebtust tõStiS. Kommissar  jättis kooliõpetaja palve tähelepanemata, selpõhjusel,  et valitseva senati mitmekordsete seletuste 44 Sa?al a H 4. 1904.