Saarlane Uleilldi«e politika ajaieh! Naa- ja linnarahVale. lk 4t. Teisipäeval, 11. oktovril 1905. XX!. aastakäik. maksab! Saaremaal aastas . . 1 rbl. Sv lp. Pooles aastas .... . l „Ag „ Ilmub igal tsifipÄosV<»r. K«resaaresKa»ba-uulitsas«r.l7. Kõigekõrgem manifest. Jumala armust Meie, Nikolai Teine, Wenemaa Keiser ja Jsetvalitseja, Poolamaa Kuningas, Soomemaa Suurlvürst jne. jne. jne. anname kottidele Oma truudele alamatele teada, et 23. aug. s. a. Meie labal Meie wolinikkude poolt Wenemaa ja Jaapani wahel rahuleping tehti ja käesolenm aasta 1. okt. Meie poolt lõpulikult üra kinnitati. Issanda äramõistmata hääksarwamisel saadeti  Meie isamaa pääle wererikka sõja rasked katsumised ja Hildad, mis Meie kuulsate mägede enesesalgawast wahwusest ja piirita truudusest wäijakaswanud kangelastegudega täidetud oliwad selles raskeS wöitluses tubli ja tugema wastasega. Nüüd on see kõigile nii raske wõitlus lõpetatud. Meie riigi Hommikumaa pöörab uuesti sõbraks saanud Jaapani keisririigi naabruses jällegi rahulikule  edenemisele. Oma armsatele alamatele  rahu jaluleseadmist teada andes arwams Meie kindlasti, et nemad Kõigekõrgema abi pääle lootes oma paltved Meie omadega kõikumata usuS ühendawad ja Jumala õnnistust  nende suurte tööde pääle. maha paluwad,  mis Meil ühes rahum-afemikkudega ees seisawad ja mis Wenemaafisem ise elu kindlustamise ja korraldamise poole sihiiakse. Antud Peterhvfis 5. okt. 1905 a. p. Kr. s., Meie walitsemise 11. aastal. „Nikolai." Teede sillutamise asjus. Luwikubermangu valitsuse iseäraline jaoskond mõnede üksikute valdade palvet selle üle, et teede sillutamise kohus võimalikult  pea ühesuuruselt ära jaotataks ja et mõned wallad teedesillutamise seisma on jätnud, läbiwaadetes ja seda õigeks tunnistades,  et enam õigem teede sillutamise kord sisse tuleks seada, seda mõisa ja talumaade pääle ühesuguselt ära jägadcs, määras oma otsuie järele sest 10. septembri  k. p. s. a. -HZ 35 all: 1) Liiwi- ja Saaremaa landrarhi kollegiumidele sellest otsusest ärakirjad saata selleks, et nad lühematele  maapäevadele küsimust enam ühesugusema  teede sillutamise sügamise korra läbirääkimiseks ette paneksiwad, ilma liikumata  varanduste hindamise tööde lõpetamist  oodates ; 2) talupoegade palved ühes selle otsuse ärakirjadega kohase majanduse aSiade pääwalitsusele saata ; 3) valdadele, kes palvekirjad saatsiwad, selle otsuse üle teatada, seletades, et nii kaua, kui praegu maksaw teekohuse seadus muudetud ei ole, tema täitmine tööga kohaste isikute ja kogukondade  poolt peab korralikult täidetama, sest et see kord Liiwimaal makswate seaduste  pääle on põhjendatud, ja et sellepärast  nende palwed, et neid teede sillutamisest  «vabastataks, mitte tähele ei wõi pandud saada. Kui aga seaduse järele määratud teedefillutamise kohust ei täideta, siis tuleb seda süüdlaste kulupääl politsei abinõudega teha; 4) sellest otsusest ärakiri kommisaridele saata, kogukondadele ja walla omawalitsuSte ametnikkudele seaduse järele nende pääle pandud kohuste ära seletamiseks,  aga kreisiülematele järelewaatamiseks, et kohase rahwa poolt teede sillutamise kohus ära täidetaks. Weigeli perekond. Saksa keelest L. Suburg. 15 kuud hiljem peeti ühes wäikses Böhmimaa maalinnas, millesse lesk emand Weigel elama oli asunud ja poole aasta eest tagasi wäilcse würtfi poe asutanud, tema tütre Johanna ja Albert Klimeki pulmad ära «väikselt ja waikselt, kudas nende elu seis seda pärisiwad. Ei olnud ju isa surma leina aaSta weel möödas. Ta oli jõulu aegu, just enne wannutatud kohtu termiini, kus tema asi ette pidi tulema,  ära surnud. Uurimised ja ettewalmistamised  oliwad üle poole aasta aega wõtnud. Ta perekond oli sellele sündmusele hirmuga waStu waadanud. Pidi sääl ometigi nende nime uuesti süü sopast läbi weetud saama. Weel enam wärisesiwad naene ja lapsed mehe ja isa nuhtlusealusekS mõistmise eest, millega nende nimi igaweseks ajaks auusate nimekirjast maha riipsutatud pidi saama. Niikaugele ei jõudnud aga asi. Halastades aStus surm wahele ja päästis perekonna kõige suurema häbi eest. Bernhard Weigel, liiga laisa ja lõbusa elu läbi ära hellitatud, ei jaksanud pikka uurimise aega «vangikojas istudes, kehwa söögi ja igawusega ära kannatada. Juba efimistel kuudel wajus ta ihu kokku, ainult lootus päüsmise pääle hoidsiivad teda sääl weel ülewel. Sääl tuli hirmus löök tütre enesetapmisega ja selle läbi tema süü tunnistus. Sellega kadus wiimane kui lootuse õhk tema «vabaduse järele igatsejast haiglasest hingest. Hirmutama! kujul seisis mõte tulemiku pääle, kus ta ennast tuhthoones,  mangi ülikonnas homilust õhtuni jämedat tööd tehes, kõigist ilma, mis talle elu enne lõbusaks ja armsaks oli teinud, nägi, ta waimu silma ees. Ta ei wõinud enam muud kui enesele surma soowida. Ja surm tuli, tuli ootamata ruttu. Kolme päewase haiguse järele lahkus rõhutud  hing mehe murtud ihust. Tema surm oli ta perekonnale, kui ka ta enesele häätegu. Emand Weigel müüs oma maja kõige äriga ära ja kolis wõõrasse kohta elama, kus keegi ta õnnetut saatust ei tundnud. Sääl lootis ta jälle kõigist hädast kosuda ja oma lapsi paremini kaswatada wõida. Ka Albert Kiimek pidi Miinist lahkuma seltskonna pärast, kes sääl tema abikaasat wastu ei oleks wõtnud. Sellepärast lahkus ta häämeelega kohast, kus ta elu õnne ei tahetud sallida. Ta leidis uue eluaseme ühes ilusas Böhmimaa linnas, awas sääl oma enese kantselei ja wiis sinna uude kodusse oma noore abikaasa. Raske oli kill Johannal emast ja õdedest ning wendadest lahkuda, aga mis mõis sinna parata? See oli ju ilma elu wiis ja naesterahwa saatus, et ta omaksid maha jätma peab ja mehega kas maailma otsa ära läheb. Ometi trööstis teda lahkumises see lootus, et nende pahad ajad nüüd ära wõidetud oiiwad, ja et kallis emakene, kelle keskiga täis muresid ja piinasid oli olnud, lahkeid wanaduse päiwi oma hääde ja tublide laste seas saab maitsma. Ka nemad Albertiga pidiwad neile ka eemalt igal ajal toeks ja nõuandjateks olema seda oli Albert talle tõotanud. (Lõpp.) Kurbmäng tõsisest elust. Eestistanud P. Olak. Kolmandamal mai kuu päewal 1895 a., arwata kell 7 õhtul jäiwad mõned madrused mere kaldal seisatama. Tuul läks tugewamaks.  Nad waatasiwad tähelepanelikult merepoole ja kõnelestivad isekeskes: Küllap see laew wift hädas on. Nad ei pöörnud kordagi filmi musta punkti päält ära, mis kaugel weewäljal liikus. . . . Tuul hakkas ikka koledamalt Hulguma; kõrgele paiskafiwad wihased laened  walget mahtu, iga tuule tõmbega läkS laewa seisukord hädaohtlikumaks. Ja iga uue löögiga, mis mässaw meri wõitlewale riistale andis, muutufiwad ka kaldal «vaatajate  näod kahwatumaks, tõsisemaks; maa külge naelutas neid rääkimata hirm koledat pilti maadeldes. Nüüd korraga kõlas nende kramplikult kinni surutud kurkudest rõgisew hüüd: laew läheb hukka! Selle järele lendas  ühest salgast teise lühike aga kohutaw lause: wiis inimest on laewa pääl. Õnnetuse sõnum wõib ilma suurema kärata laiali laguneda, siin aga näis nagu wõtaks tuul isegi sellest osa: iga hooga tõi ta uusi teateid. Ei olnud kuulda, et keegi räägib, kuid kohutaw sõnum rändas susgi suust suhu, kaldalt tänawale ja jõudis kuni WiSsoni külani, mille elanikud kohe, algtud tööd poolele jättes, siia töttasiwad, et oma silmaga koledat pilti waadata. Kõige -.viimane hurtsik küla otsas oli ühe wueje madruse jagu, kes kuude kaupa juba raske rinna haiguse sunnil olh tööst ära olnud. Isamaalt. Kuressaarest. Kesknädalal, s. oktobril, Keiserliku Kõrguse, Troonipärija, Tscsarewitjchi  ja Suurivürsti Aleksei N i k olajewitschi  nimepäewal peeti meie linna kirikutes t ü n u j u m al ateenistust,  majad oliwad lipuehtes, mõisnikkude kojas mängis muusika ja õhtul pölcsiwad ilutuled. Täna peetakse Saaremaa õpetajate s ü g i st k o o S o l e k u t. Neil päiwil sõitis Kuresaarest  linnakooli inspektor Boga-