olekust osa wötta ja enesele selleks pääsetöhsd (piletid) aegstiSti on muretsenud. Pääsctühti saab Eesti Põllumeeste Seltsi Abiesimehe E. käest KuresaareS.  Kuresaare Eesti seltfid. juures ise pahane, et tütrekene pidule walmistust suuremat tähele ei pannud. Aga ta trööstis ennast üteldes: Lõwi pole meel werd lakkunud, tohtre herrake. saab ta aga kord seda elu õhku maitsnud, mis tema kohane, küll ta siis peagi asjast aru saab. Ilse ise ei olnud kodugi, ta oli minu abikaasa juures. Oligi ainuke koht, kus ta mahete mahel külaliseks käis. Ma tulin paäd raputades trepist alla, sest see näitas mulle liig palju ja wäga imeline olewat, et proua tütre üksi oma sugulase juurde wvõraks tahtis saata ning ise mitte kaasa ei lähe ja mis tarwis? Wist küll mõnda rikast meest otsima. Ning meest oli ainult waranduse pärast tormis, rikas pidi ta olema, hoopis kõrwaline küsimine oli süda, õnnelik abielu, ja armastus. (Järgneb.) Isamaa ja sugurahwa armastus. Ainetel kõnelenud Paul Olok KeS on rahwuslised taganejad? „Rahwuslisteks  taganejateks nimetanie neid sugurahwa liikmeid, kes Eesti kännust wõrsudes oma emakeelele ja rahwusele selga on pöörnud, oma sugurahwast salgawad, nende suurte rahwaste leeridesse põgenedes, kes eestlaste naabrid on" kirjutas omal ajal keegi „Postimehes." Ja edasi loeme säältsamaft„Kui seesugused eksijad wähe haridust on saanud ja selle tõttu kändu, kust nad tõusnud ja kaSwanud, wihkawad, siis kutsume neid ..kadakateks". Taganejateks ehk renegatideks wöime aga ka neid eestlasi  kutsuda, kes küll oma emakeelt räägiwad,  aga möõra rahwa mõju all seistes Eesti rahwuslisc aSja, Eestikeele ja -meele wastu külmad, osawõtmatad on, wõi koguni Eesti nime häbistada, rahwuslisi püüdeid naeruwääriliseks teha katsuwad. Nemad on kadakatest selle poolest pahemad, et nad plaanilikult rahwuslise elu juuri läbi närida tahawad." Ja kui palju, palju ei leidu meie rahwa hulgas niisuguseid jooksikuid  ! Kahju, et mul niisugust peeglit pole, kust ma neile näidata wöiksin, kui alatumad  nad omas madalmeelsuses wälja näewad! Kui palju on meil enam ja wähem harituid Eesti soost perekonde, kus koduse keelena Saksa wõi mõni muu keel kõlab, Eestikeel wacse lapsena ainult köögis wõi karjalaudas rvõib elutseda- Meil minestakse  ära ja kardetakse wiimsekohtu wiha lähedal olewat, kui haritud neiu wöi noormees  Eesti leeri läheb. Meil on palju Eesti kännust wõsunud „ saksu, "kes Võõrastes keeles sorawalt kõneleda ja kirjutada mõistawad, oma emakeele kõnes ja kirjas aga niisuguseid  wigasid teemad, et kiwid kisendama peaksiwad. Alles läinud sügisel lõi üks prouakene imestuse ja põlgtuse pärast käed kokku kui kuulis, et inina kohalises tütarlaste  alguskoolis ka koguni Eestikeeltgi õpetan. „Keik pihad tulge appi ! Kelle perglile siis seda talupojakeelt siin linnas ka weel tarist on,' et teda koguni koolisgi epetakse?? Seda meistab ju igaüks ilma õppimata." Ja selle mõttelised on suurem hulk meie rohkem ja wähem haritud isandaid, emandaid ja mamsleid. Mitmed küll teemad ka arukordadel ja piduliste! juhtumistel näod, nagu oleksiwad nad kes teab kui suured isamaalased ja rahwuslased, koju minnes aga pesewad nad käed hoolega puhtaks, et „Bauerlümmelitest" nende külge ehk mingisugust Eesti Maiku on jäenud. On ka niisuguleidgi, kes suu ja sulega rahwusest ja isamaalsusest ilusaid sõnu kõnelewad ja kirjutawad, südamega aga kadakusele kõige kindlamat truudust wannuwad.  Meil on haritud n, n. „luulelikka" neiukesi, kes Eesti pidudel noortemeestega särawal silmil klaasisid kokku lööwad ja käsapigistawad isamaa õnneks, rahwa kasuks ja kes teab weel, milleks. Näed sa aga niisuguseid „isamaalasi" nende kodus ja „nende omas" seltskonnas, siis on nad jällegi „saksad," kes kindlasti „ omast" „Saksa" keelest ja meelest kinni hoiawad, mingu kaS wõi ilm hukka. Palju ja mitmesuguseid  on meil kadakaid ja taganejad, küll suuri ja wäikseid, haritud ja harimataid,  noori ja wanu. Neid wöib sellest tunda, et nad oma nime wöimalikult kõrgel püüawad hoida, oma asju Saksa wõi Wenekeeles ajawad ja kuigi nad emakeelt kõnelewad, siis püüawad nad seda pehatihti otsesihiliselt niihalwasti ja wigaselt  teha, teda Saksa- wõi Wenekeele sõnadega ohtrasti soolates, et mitte keegi taewapärast mõtte päüle ei tuleks, naguwõikskõneleja eestlane olla. Mis on selle halenaljaka nähtuse põhjus? „Ei ole Eesli kadakad ja taganejad esimesed  Maailmas, ega jäe nad wiimaSteks. Niikaua, kui rahwad üksteisega kokku puutuwad,  üks kultura teisega wvitlusesse astub, saab rahwuslisi ülejooksikuid leitama. Inimese  loomuses on see põhjendatud, et tema waheldust igatseb, hiilgamast wöõrast asjast enam lugu peab, kui oma tublist ja ammu läbikatsutud warast, mis temale juba liig igapäiseks on jäädud, m>lle wäärtuse ta unustanud. Mitte asjata ei kaeba Schiller „Wilhelm Telli" sees: „Der fremde Zauber recht die Jugend fort Gewallsam strebend über unsre Berge. O unglücksslge Stunde, da daS Fremde Jn diese still bcglücklcn Thõlcr kam, Der Silten frommc Unschuld zu zerstören.'" See on ära seletatud: ..Nõiduse wäge Oh õnnetu tund, mill wõõrad wiifid siin waikses õnnes wiibiwaisse orgudesse tuliwad,  kombete waga süütust ära häwi' tama!" See kaebtus ci maksa mitte üksinda Helwetsia sakslaste kohta, kellest siin wana Attinghausen Schilleri draamas kõneleb. Mis mitte kaugelt ei ole tulnud, sellest ei taha sakslane üleüldse suurt lugu pidada. Ka eestlane armastab , ..külaleiba", kui see omast ka mitmewörra pahem oleks. Niisama awaldab wenelane suurt auukartust  kõige ees, mis «garxauuWuö" on, kuna enda asjast tihti põlgtusega kõneldakse. See ongi „Der fremde Zauber." Iga wõõras kultuur pimestab teiserahwa filmi, paneb enese üle imestust tundma, tihti ka ilma mõtlemata järel ahmima- On ainult waja, et wõõras keel ja komme mõõduks saab ja wöit ongi ta käes, sest mood on kõige waljem türann (piinaja), kes maailma üle walitsenud- Armuta nõuab ta ohwreid. (Järgneb). Möndasugust. Prantslane Kalee, noor tütarlaps, on täiesti ilma käteta, kuid on elama maimuga ja hästi anderikas. Käte asemel ta witab ta aga jalgu. Neid tarwitab ta töö ja toimetuse juures niisama osawasti, kui teine oma käsa. Jalgadega ta joonestab, maalib, kirjutab, teeb näputööd. Niisama tarwitab ta ka jalgu söömise ja joomise juures. Mõtteterad. Rumal teeb seda lõpul, mis tark hakatusel. Anna teistele kõik andeks, aga iseendale  mitte midagi. Kui tark midagi tahab rääkida, siis mõtleb ta enne, rumal aga räägib enne ja mõtleb pärast. Tululikud juhatused. Kuidas jahu alal hoida. Jahu, mis kauase hoidmise zaoks määratud, peab tingimata kuiw olema, Vastasel korral läheb ta ruttu halmaks. Wäike osa halba jahu rikub si»a«dasti palju haid ära. Harilikult hoitakse jahu kastide seeS, ehk küll mitmed paremaks arwawad teda kottides  pidada. Wiimasel korral tulewad kotid üksteisest natuke eemal hoida, et jahud paremini kuiwaksiwad. Kastid peawad tükkis kuiwast puust tehtud olema ja et jahu kasti nurkades mitte halwaks ei läheks, pandakse kastidesse rauast nurgad. Jahu peab kuiwa ilmaga kastide sisse puistatama,  puistamist aga kihikaupa toimetama,  igat kihti hästi tiheks Lampides. Naljaks. Kaks poissi waidlewad selle üle, kelle isa rikkam on. Minu isa laseb majale teise korra pääle teha ja see maksab 1500 rbl. Aga minu isa laseb majale 5000. rublalise  obligatsioni pääle teha maata see on tükkis teine asi. Mõttedlaialt. Professor wõõrastcmaja  teenrile: Kui mu abikaasa siia tuleb, siis ütelge, et ta mind siin ootab. Teener: Aga- ma ei tunne teie abikaasat.  Professor: Ah, siis ütelge temale, et tal pole tarwis oodata? Kel püüdmist pole. Kel püüdmist pole auusaks jääda. Kes kurja eest ei hoia end, Kes oma süüd ei taha teada. Kel ikka süüdlane on wend. Kes rinnas isamaad ei kanna Ja emakeelt ei armasta. Ja Jumalale auu ei anna Ei ial inimeseks saa. Kui loom see täidab oma kõhtu Ja elab huupi edasi Ja uinub, kui on jõudnud õhtu) Ka hoolimata unesse. —- Kirjandus. Kodu õpetus. Kirjul. M. Kampmanne (Lõpp). Mõttega laused algawad juba 3 tükist (5. tükis on pahandaw trükiwiga meie meiu neiu asemel). Sõnad on üleüldisest Eesti kirjakeelest wõetud. Prowintsialismusi tuleb palju wähem ette, kui Okase ja Rätsepa omades. Silpide weerimist ei ole. Üks suur üleüldine puudus meie aabitsate juures on see, et seotud mõtted, s. o. wäitesed lugemise tükid, liiga hilja ilmuwad, kuna nad juba Võimalikult wara peakfiwad ilmuma nii pea, kui juba paar sõna lugeda mõistetakse. Seda nõudmist on raske Läita, kuid ta on tingimata tarwiline. Seotud mõtted on need, mis aabitsa lastele huwitawakZ teemad (kõnelen oma praksise põhjal). Kampmannil algawad seotud ISO6 47, Saarlane.