Saarlane n° 16. Teisipäewal, 23. aprillil 1903. XIX. aastakäik. maksab: Postiga saadetud aaStas. L „ „ Pooles aastas ..- . . 1 „28 „ Ilmub igaltsifipciio^V^r. ~Saarlase" toimetus ja wäljaandmine Kureiaares Kauba-uulitsas ur.l7. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste pctit rida maksab 3 k. UW Uieöidiie xolitikli ajslkht ««>>- ja liinlilllldwale. Linna karjamaadest, nende wäärtusest ja wigadest räägib meie lmna Saksakeelne nädalaleht omas 8. numbris kaunis pitkalt ja laialt. Selles kirjas huwitas mind iseäranis mõni tähendus  ja sellepärast nwtsingi sule kätte, et ka oma isiklikku arwamist selle kirja kohta awoldada. See, mis auustatud leht kirjaalgusel seletab, on jn üsna õige, aga et linna karjamaa tõttu üksi kõik sääl pääl asuwad loomad lühikese aja sees nii ülimaga priskeks  ja rohke piima andjaks lähemad, on minu meelest kahtlane asi. Mõtelgu iga erapooletu inimene wähegi, kas see wöimalik on, et weised, keda hommiku pärast kellu 6 karjamaale saadetakse ja sääl waewalt  10 tundi peetakse, ainult hää karjamaa  tõttu kosumas peaksiwad. Minu arwates  on linna lehmad sellepärast nõnda prisked,  et neile niihästi hommikutel kui ka õhtutel kodust tublisti jahu, häid heinu ja wärsket rohtu lisaks antakse. Kui meie linnas lehm ainult hää karjamaa warale jäätakse, siis kardan mina, et tema küll Mlt sügisel palju paremas seisukorras ei lahku kui teda kewadel sinna pandud on. Iseäranis on see minu silmis suur puudus meie linna karjamaa walitsuse poolt, et siin selle järele wäga wähe Vaadetakse, kas karjased ka oma kohuseid korralikult täidawad  «Näituseks on see karjastele harjunud wiifiks saanud, juba kella kolmest saadik loomi wöimalikult wäikese maalapi pääl karjamaa wärawa ligidal koos hoida, et aga hästi warakult nende kokkuajamisega malmis olla. Kui piik on nüüd loomade söömise aeg, kui selle aja meel mahaarwame? Kui nüüd loomad säält pääsemad, tulewad nad muidugi niihästi näljast kui jänust piinatud karjudes koju. Unustatud kirjasaatja annab edasi meel nõuu, Romasaare karjamaale kaemusid kaemata.  Kas ei oleks see soow Loode karjamaa  kohta peaaegu kohasem? Kui lehmi Romasaarde lastakse, mis aga ainult arwa ette tuleb, siis on ju neile merewesi, mida lehmad möga häämeelega joomad, kohe käepärast.  Loodes on aga loomadel mee kättesaamine hoopis waewalisem selle läbi, et mäepoolne külg aia läbi karjamaast lahutamd on. Põdusest on aga loomadel tema Ahme põhja pärast waewaline ja tabar Hoomas käia. Nõndasama on ka lugu wäikese lahega; pääle selle on wiimases  ka meel seisuwesi. Karjamaa eest mäga hää mõte, kuna hinna körgendamine sugugi sünnis ei oleks, sest selle lühikese aja 4—5 (mitte, kuda Saksakeelne leht räägib K—7) sume kuude eest, on juba praegu hinda üsna küll. Arusaamata on, kust auustatud  kirjasaatja kuus kuni seitse kuud karjamaa  aega wälja saab. Harilikult hakawad lehmad 10—15 meiu kuu päewast saadik karjamaal käima, kuna neid ainult Mihklipäemani  karjamaal olla lubatakse. Kus on siin nüüd 6—7 kuud? Ja, kui ka kõik just nii une näoline ilus oleks kui Saksakeelses  nädalalehes awaldatud kiri meid uskuma tahab panna, kas siis tõesti sellepärast  karjamaa hindasid kõrgendama peab? Kas ei ole see iga ülemuse kohus, oma piiris olewaid elanikkusid igapidi toetada ja nende elu kergitada, aga mitte nende kurnamiseks  maksusid wälja mõtelda ja neid suurendada? Kas ei ohka meie linn juba küllalt ränkade maksude all? Ja kui seda hääks arwatakse, et karjamaa hindasi kõrgendada,  siis peaks wähemasti lehmade ja lehmade wahel mähet tehtama. Näituseks wõiks ju nende lehmade kohta, kes kuni 50 rbl. puhast kasu andwad, karjamaa hind nii kõrgeks määrata kui seda iganes soowitakse. Niisuguseid lehmi wõib ehk kümmekond poolteist terme Kuresaare liuna kohta olla. Aga waesemate inimeste wäi- Haikalade söötmine. Jutustus Brasiiliast. See oli jõulukuu esimestel päewadel 1881- Meie aurulaew Sidonia Hamburgist,  kapten Wolters'iga, pööris kolmenädalise  sõidu järele määratusse Bahia lohesse.  Erutatult seisiwad reisijad laewa lael sadamasse jõudmist oodates. Bahia linn on kaugele meresse ulatama maanina pääle ehitatud, mille wiimass otsa nimi kap Antonio on. Siin ilmub -vaataja  ette paradiislik ilus pilt. Paiguti järsu kalda pääl seiswad ilusad sume majad  ütlemata toredate aedade ja metsa salkadega. Pea on aga nendest mööda sõidetud ja nüüd kerkiwad linna rohked hallid majad meie ette. Alama linna osa poole peab laew oma kursi. Ülem linna osa on kõrge kalju pääle ehitatud. Nüüd olime just linna alla jõudnud. Loots, keda meie paari tunni eest juba laewa olime wõtnud, laskis meid ankru wälja heita. Warsti selle pääle lähenes meile suur paat, milles kaksteistkümmend soldati ja üks ohwitser  iStufiwad. Meie imestus selle iseäraliku  nähtuse üle oli wäga suur. See on harilik, et tolli ametnikud, ka terwise hoiu komisjon sadamasse sõitwale laewale tulewad, aga ialgi mitte söjawägi. Paadil oli Braafilia lipp ülesse tõmmatud.  Mõne minuti järele oliwad ohwitseer kui ka soldatid meie laewa pääl ja terwitasiwad  auupaklikult kapten Wolters'i. Oh«itsex  seletas, et tema Bahia kuberneri doktor Kampiinasse nimel reisijate nimekirja  näha paluda- Silmapilklise wiiwituse järele lasi kapten trük-wd nimekirja tuua ja ulatas selle ohwitseri kätte. Lühikese aja järele oli wiimane leidnud mida tema otsis. Teie laewas wiibib herra Pedro Moreira Brasiiliast- Kuberner KampiinaSse  nimel nõuan mina teda teie käest kätte. Mind on kohustatud teda siit kaemast  kinniwõtta ja silmapilk pärast kaldale jõudmist püssidega surnuks lasta. Kapten Wolters oli üsna kohmetanud. KoguS ennast aga ruttu ja waStaS wähese mõtlemise järele: Ütelge kuberneri herrale, et mina esialgu mitte ühte enese reisijatest tema kätte ei wõi anda. Siis olen mina wägiwalda tarwitama sunnitud. Kapten waatas rahuliselt tema otsa ja waStas : Tehke seda, mida teie enese kohuseks  peate- Mina ütlen teile ainult nõnda palju, et meie sel silmapilgul Saksa, ja mitte Braasilia, wõimu piiris seisame, sest see laew on Saksa riigi omandus ja Saksa walitsuS. paneb teid iga laewa pääl korda saadetud wägiwalla teo eest «vastutama. Brasiilia ohwitser jäi mõtlema. Selle aja sees andis kapten mulle märku enese juurde tulla. Mina olin kolmas ohwitser Sidonia pääl. Tema sosistas minule ainult kolm sõna. Mina andsin meie pootsmannile  ühe märgu. Silmapilgul kõlas selle wile ja madrused ruttasiwad kõik kokku. Mina läksin kahekümne kõigeparema mehega laewa taha otsa ja tõin säält kajütist 20 Manscri püssi padrunitega ning niisama palju mõõkasid wälja. Mõne minuti pärast olime sõjariistus ja oma kapteni körwal. Ohwitser seletas parajasti, et laew küll Saksa riigi omandus olla, oga et tema praegu Braasiilia weteS on, siis olla ka Brasiilia «valitsusel õigus tema pääl kohut pidada. Kui kuberneri herra KampiinaSsel sarnased  arwamised on, siis tõmban ankrud kilesse  ja sõidan Pernambukosse, kus kuida minule  teada, üks Saksa sõjalaew. wiibib ning sääl annan mina teid auustatud herra kõige oma kaaslastega nende hooleks. Kui teie aga sõidu ajal wägiwalda pruugite, teeme meie sedasama. Meie käes on siin laewa pääl aga jämem ots. Nüüd pööris kapten meie poole ja kõmandeeris  Laadige I Silmapilguga olewad padrunid püssides Brasiilia ohwitseer lõi wiha pärast kahwatuks  Wägiwalda ei ole waja, meie lahkume  ka selleta teie laewast. Ainult nõnda palju ütlen mina teile weel, et niipea kui mina selle aruga kuberneri juurde lähen, meis suurtüki paat teile waStust annab- Ütelge kubernerile, et minul täitsa ilmwõimatu  on tema käskude alla heita. Kuberneri  herra pöörgu sarnaste nõudmistega meie konsuli poole. See on siin minu ülemus  ja temale ei pane mina waStu, kui tema minu käest herra Moreira wälja andmist  nõuab. Tänan teid selle teatuse eest, ütles ohwitseer  wiisakalt, kuna tema asja pöörde üle kergemalt hingetõmbaS. Tema oli nüüd kaunis lahke mees ja jõi meiega koguni shampanjat ühes, kus juures tema meile järgmist jutustas. Keiser don Pedro langemise järele «valitud,  Fonseka presidendiks keda aga lühikese walitsuse aja järele nõnda «vihkama hakati, et teda ametist ära heita ja kindral