Saarlane KW Üleüldine potitika ajaleht «mi- ja liaaarahaiale Mll Tcisipiicwal, 11. septembril 1901. maksab - XVII aastatiiik. Almub igalisiftpä-o»V«r. Kurcsaares Kauba-ualitsas »r.17. Saarlase toimetusele,K«resaardc. Kuulutuste petil rida maksab 3 t. Jaani kogudusele oma õpetaja seadmise iile tuleb meile Põlde õpetaja herra poolt pitkcm tiri, mille meie täielikult õpetaja hcrra enese kirjawüsis ära trükime. Kiri on järgmine: Auulise Saarlase toimetusele! Saarlase 32'? numbris on osalt „Postimehest" wõetud teotused ülal õpetaja walimisest mis Põidi ja Jaani kirikutel käsil on. Et sess kirjas mõned eksitused juhtunud mis õiendada tuleb, sus palub alnimetatud kirjasaatja auulist toimetust õiendusele omas lehtes ruumi anda, kahetsedes et tema mõne tormilise toimetuse pärast mitte cunemine ei ole jõudnud seda õiendust ja seletust anda. 1. Kõigepäält nõuab õiendust mis soowitusc kohta on awaidatud Jaani kirikule iseõpeiajat seada. Muidugi oleks hea kui see wõimoiik oleks. Aga wöimalik see ei ole kui ülem kiriku malüsus mitte nõuus ei oie Wencriigi Sw. Luiheruse usu kiriku abikassa käest köigewähemine 600 rupla Jaani kiriku iseäralikule õpetajale aastapalgaks juure paluda. Aga see kiriku-walitsus ei pea seda mitte sündsaks põhjuste pärast mis nendesinaste  ridade kirjutaja peab õigeks kiitma. Pääle selle abi oleks tarwis et kiriku mõisa maja suurel möödu! saaks parandatud: ilma milleta loota ei oleks et praegusel ajal üks õpetaja oma perega sellesse majasse tahaks elama minna, aga kulu mis tänini majade ehitused ja parandused nõudnud  on tänini üksi mõisad ja kiriku kapitaal kannud:  wallamehed ei ole ammugi enam wähematgi maksu ega terakestki wilja kihelkonna iööde wõi kiriku ja koolide eest kannud. Kas nemad nüüd peaksid tahtma abiks olla? 2. Põhjused aga mille pärast ülem Kirikuwalitsus  sündsaks ei arwa abikassa kaest Jaani kirikule abi paluda on järgmised: a) Et juba üks ieine kirik Saaremaal (Anseküla)  mis seda abi enam tarwitab knd Jaani bOO rupla abikaasast saab ega seda õigeks ei arwatata Saaremaa heaks meel teist nii palju Abikassa käest mille pääle kõigelt suurelt Wcnemaalt  kibedamäd palwcd tihti käiwad mis ta ei jõuagi kõiki täita Jaani kirikule abi nõuda kuS: kui seda küll südamest soowida oleks kui wöimalik niisugust otsekohe üieida häda ei olegi knd mitmel muul kohal: nn kaua kud oma enese käest meel nõu leida on. b) Selle põhjus on see: Et Jaam koguduse kõrwast oma 500 hingega Anseküla kogudusel mõni tuhat hinge on ja ta kihelkonna piir pitk ja ahtuke oma kitsa otsaga Jaamaja kihelkonna wastu puudub nõnda et ta teine ots kaugete Jaamajast millega ta kord ka ühendatud olnud wastu Kihelkonda ja Kaarmat ning Kurejaare ligi ulatab: aga Jaani piir: ka ahtuke oma pitka küljega peoti Põidit ennast sirutab nõnda et ta lõunapoolsel otsal: Karedalt sa Tagawerelt üks tee kiriku on: kas Jaani wõi Põidi: IZmersla, ja Põidile talisel ajal meel ligedam: 8— 10 wersta. Kõigckauzemad külad: nimelt Pahila külad ehk 16 wersta Põidi kirikult, ja nõude taga mõned üksikud hinged künni ehk 20 wersta wõi mõned werstad wcel üle, aga ka kõik kohad jälle talisel ajal meel mõned werstad ligedamad,  nõnda et talisel ajal ka Jaani kirikult Poidelt enam knd ehk 13 wersta ei ole. Jseliikis  on weel Keinasti laid kus küll mõnikord wõib sündida et just sell pühal kus õpetaja Jaanis  on wali ilm laorahwast keelab üle mere kirikule  tulla. Selle kõik olen mina nõnda äraarutanud näidata  kui päältkaudne Saarlase 32 numbris „Postimchesl" wõetud aru on mis ütleb: „Ka on kinkuasjade toimetamine ja õiendamine wä g a raske selle pääle waadates et Jaani kihelkonna liikmed Põidiit 20 —30 wersta kaugel elawad": mis tõega sünnib üksi ütelda: „Läbis tikku 12 —2O werSt a": ühtekokku 500 hingele. Mitu maid teid palju suurema rahwahulgale kirikule ärakäia on. Ise Jaani kihelkonna saadawal: Karja kihelkondas loetakse suurtjägu kogudust Mustjala piirini ümber 30 wersta kirikult kaugel olewat: kus ka nagu Põidi-Jaanil nüüd õpetaja See on ikka weel kergem kud mitmel muul kirikul ning näituseks ka Karja kirikul. Mitte kahe Parema öla pääl! 4. Hella Limblirg'i järele ümberpandud- On juba möödas kallis mees, sosistas Klaara tema pääle armsasti waates, kudas pean ma sind sinu armastuse eest tänama mina ei ole seda sugugi wäärt. Klaara, armas, kallis Klaara, hüüdis Selden rõõmsasti ja kummardas, ilma, et Edithi juureSolemist tähelepannud, kuda wõid sina nõnda rääkida! Sina oled minul  kõik ja kui mina sind kaotan siis ei taha ka mina enam elada. Oh, ütle mulle, et see üksnes silmapilkne nõrkus oli, et sina mitte enam nõrk ega õnnetu ei ole; mina tahan sulle anda, mis aga sinu süda iganes soowib oga ära räägi nõnda, waata minu pääle, mu armuke! Ja tema tegi naeratades, kuda mees tahtis; ta oli ennast ruttu kogunud ja sosistas  mehe käest kinni hakates sellele joowaStawaid  armu sõna kõrwu. Edith läks tasa toast wälja; tema süda oli ütlemata raske, ta ei teadnud isegi, mikSpärast. Mis oli ilusal kasuemal wiga olnud? Kust tuli see nõrgastus, see suur ahastus selle pääle, kes ikka toredasti enda üle wõiS walitseda? Herra von Seldeni sündimise päew tuli kätte, sellega ka pidule palju tuttawaid ja sõpru/ nõnda et uhke söömalaua ümber hulk toredaid Võõraid kogus. Proua Klaora täitis toredas lilla siidikleitis maja pcrenaese  kohusid ja mõistis igale Võõrale midagi  iseäranis lõbusat ütelda; tema mees oli õnnelik ja nii kuda ikka, uhke oma abi- kaasa pääle. Tema ei näinud ega kuul> nnd midagi muud, isegi tema kena tütar, Edith ei jõudnud tema tähelepanemist enda pääle tõmmata. Edithi süda kloppis kõwasti,  nõnda et ta waewalt mõnda rooga, mis ümberkanti, mekis; tema teadis, et pääle sööki tädi Krcuz ja Arnold Fcldheim pidiwad tulema. Tema oli isaga selle üle rääkinud ja oli rõõmus, et isa mitte tema soowi wasta ei olnud, waid isegi seda socwis. Lase teda tulla, kui tädi Kreuz tema eestmäkija on, siis saan ka mina oma luba selle jaoks andma ja sind temaga ühendada laskma, ehk see minul kui isal küll raske on. Ehk küll noore tüdrüku südames nende sõnade juures waluS piste oli, sest tema teadis, et need aga paljad sõnad oliwad, oli tema siisgi wäga õnnelik, et tema südame soow täide läks. Proua Klaara oli täna õige ärritatud ja imelikku moodi kartlik; tema paled punetasiwad,  käed wärisesiwad ja igakord, kui keegi uksest tuli, näitas tema kergesti ehmatawat.  Tema oli oma meest palunud, et see peaks tütart Feldheimile minemast keelama, aga asjata. Esimest kord oliwaad Seldenil teised mõtted, kui temal ja ta kordas järjesti: Ole ometi rõõmus, minu armsam,  et minu tütre eest sedaanist muretsetakse;  tema peaks ometi ühekorra meie juurde tagasi tulema, näituseks, kui tädi Kreuz peaks surema. Mina ei tahaks weel sugugi Edithi ära anda, kurwastas proua von Selden, sest et mina temast weel ühtegi ei ole maitsnud  ja tahaksin häämeelega temale armastuses  läheneda. Sina oled ja jääd üheks ingliks; ja armastusega andis ta tema peenele, walgele  käele suud, mina tunnen sinu suuremeelelist  südant ja tänan selle eest, aga lase tütarlaps oma tahtmist saada. Kas sa tunned seda meest? päris Klaara tungiwalt ja tema silmist läikis uuriw pilk abikaasa poole, kas tema peaks ka seda wäärt olema, et ta meie lopse omale saab? O, julgesti, tädi Kreuz on ju tema eestkostja  ja see on kõige julgem kindlus; päälegi  on ta tema sugulane. Klaara jättis wiimaks, ehk küll wiha tema sees kees, wõitlufe järele ja kui ta sündimise päewa hommikul Edithi silmas, ruttas ta sellele rõõmust hiilgawalt wastu, et teda terwitada ja temale õnne soowida. Selle üle ei wõi küll keegi rõõmsam olla, kui mina, et sina õnnelik oled, südameke; usu mind ja kui sinu abikaasa sind ka nõnda katte pääl kannab, kuidas minu oma mind, siis saab kõik hää olema. Waewalt oliwad kõik laua juurest ülesse tõusnud, kui teener teatas, et obersti proua Kreuz ja assessori herra Fcldheim tulnud olla. Edith, kes seda kuulis, kahwatas näost lumiwalgeks ja pidi ennast tooli najale toetama; siis läks tema wankuwal sammul isa järele, kes selleks oli märku annud. Wäljas seisiwad mõlemaad juuretulnud wõõrad. Kes tahaks neid õnnelikka silmapilkusid,  mis nüüd tuliwad, kirjeldada; Edith ei saanud esiti arugi, mis temaga juhtus; alles armsama rinnal, kogus ta ennast jälle. Nüüd tema teadis, kus tema koht oli, kes temale armastust pakkus, mida tema ammu