Eesti Postimees Nr, 34. TaMnnaS, neljapäewal, sit. augustil. lvos. tmcks. KM jt z; Niguliste uul. (no Aöress kirjadele: PKAUMiW rUI. IZoULA. ?VSSLK „ Eesti Postimehe"  toimetusele Tallinnas. Telegrammi adress ?essÄk. MW ma- ja lmarsWale. s». aastaks». Kuulutuste nonpareille-rida maksab kuulutuste  külgedel 5 kop., juhtkirjade ees 15 kop. Kuulutuste wastuwStmlne neljapäema hommikul  ilmuwa numbri jaoks kuni kesknädal! hommiku kell 11-ni. Tellimiste ja kuulutuste wastuwStjat> nimed awaldatakse aeg ajalt kuulutuste h' lgaö. ~Wi PBiiülkts" szsksgö ühes „Ghtuste kõnede", „Nissionilehe"  ja ja teaduste eralisaga": postiga: rbl. kop. aast. A. °/z „ s. 4S Vs » 60 Vä " 8s kuus ZO ilma postita: rbl. kop. aast. 2. AO »/ä . i va Vs " 2'- V 4 OZ kuus ss WZUfaMKst? A rbt. Sk> ksp. aast«s. Üksiku numbri hind C kop. Puudulik külg Eesti hariduses. i Ls-. Haridusel on seda suurem wäärtus, mida köik-külgsemalt, sügawamalt ja põhjalikumalt ta inimese waimuannete ja jõudude üle oma mõju awaldab, mida kohasemalt ta terwet inimest elu wastu ette walmistab. Õigelt, täieliselt hariduselt nõuame, et ta wõimalikult üleüldine oleks, et ta mingit tähtsat wõime inimese hinges unustusesse ja hooletusesss ei jätaks. Ainult see wõib julgelt reisile minna, kes ennast hää ja kurja ilma jaoks malmis pannud, kes ju warakult kõigi wõimaluste pääle mõtelnud, üleüldises hariduses tehtakse mähet pää- ja südamehariduse wahel, esimest antakse õpetuse, teist kaswatuse teel. Õpetus peab pääasjalikult kaswandiku teadust laiendama,  mõistust teritama, kaswatus aga tahtmist harima, kuna mõlemad koos kaswandiku tundmuste  rohkenduse ja peenenduse eest on kutsutud hoolt kandma. Praktikas sulamad mõlemad tööd tihti ühte: kaswatada ei >a ilma õpetuse andmiseta, kuna õigesti antud õpetus juba iseenesest kasmatam on. Praegusel ajal pandakse  iseäralist rõhku mõistuse hariduse, teaduste  õppimise, pääle, mille kõrwal südameharidus  tihti kõrwaliseks asjaks jääb ja tundmuste  haridust üsna ära unustatakse. Aga mitte südameharidusest üleüldse polnud mul mõte rääkida. See täidaks isegi suure päätüki, sellest on ka juttu olnud. Meie nooresoo  kaswatuses on meel iseäraline puudulik külg, mis üleüldise hariduse poolikuks teeb: see on wähene seltskondline haridus.  Tean juba ette, et siin kõwasti pilgata saan: Seltskondline haridus? Waata, kus mul mõni asi ei ole! Tühjad waksid, halpus, pääliskaudsed hariduse helbed hinge tühjuse ning rumaluse kinnikatmiseks, wälimine läikiw mõõp pudewal sawipotil, tühjad wormid, millel mõistlik sisu puudub, silmakirjaline peensus mõtteahtruse ja sõnawaesuse marjuks, edew kadakasaksus! Nende ja weel palju tüsedamate  sõnadega oleme mõnikord walmis seltskondlist  haridust, peeneid pruukisid, kaunid kombeid, miisakat eluwiisi naemwääriliseks tegema, ilma et seda küsiksime, kas wiisakus tõesti paljas wälimine politur, petlik mõõp ehk õige ja tõsise kaswatuse tarwilik wili on. Seesugust wildakat päälsikaudist otsustust tuleb kahjatseda, aga ta on ka omast kohast põhjendatud.  Üksildast elu armastawal eestlasel on loomu poolest wähe arusaamist seltskondlise elu wäärtusest, läbikäimise mõjust ja tema pruutidest ning seadustest. Seda arusaamise puudust toetab ja kinnitab weel see nähtus, et linnasaksad ja ülemad seisused seltskondliseft politurist sagedasti palju suuremat lugu peawad kui kooliharidusest ja südamehäädusest, et nad ainult wälimiste peenikeste kombete järele inimese wäärtuse üle otsust teemad, ja ainult neid haritud inimeseks peawad, kes osawad juttu westma, komplimentisid tegema, kes moodilises seltskonnas wabalt wõiwad liikuda.  Ja mida kõrgemate seisuste kihtidesse tungime, seda rohkem nõutakse seltskondliste kombete täitmist, seda keerulisemaks ning kirjumaks  lähemad wiisakuse eeskirjad, kuna muu