sega, ära rikkus, mispärast tale ka karakteri kohane nime Tararuja anti. Nende sõja õnnetuste läbi sai ta kõigist eemale jäetud ja unustatud, nii et ta 8 wiimast aastat, mis ta Moskwas elas ~mitte ühegi asja juures" tegew ei olnud. Tsaari lossi kutsuti teda arwa, aga ta trööstis ennast ikka selle lootusega,  et teda lõpuks kuhugile sarnase ameti pääle nimetatakse, mis tema seisuse ja auu kohane on. Aast aastalt märkas ta, et tema lootused tühised oliwad, ja et keegi tema saatuse paremale järjele seadmise eest hoolt ei pidanud: tema palwete pääle wastati meelitawate sõnadega, lubati ja lubati, kuid würst JMan Howanski jäi siiski, nagu ennegi, „aplaagrisse"  ja raiskas selle juures oma Miimase waranduse  ära, ilma et tal mingit paremat loota oleks olnud, et tulewikus toitu saada. Niisuguses seisukorras  tuli ta ikka pahas tujus tsaari lossist kodu, ja sagedaste oli, et ka keegi temaga toime ei saanud, kui ta oma kõhu ju kõMaste täis oli söönud ja selle pääle tüki aega puhanud, millal ta alles niisugusesse  seisukorda sai, et kodused temaga midagi õiendada  wöisiwad. Würst Ämdrei walmistas ennast selle noomituse  wastu, mida ta selle eest saama pidi, et ta ühes Jwaniga Manale Mürstile trepi pääle Mastu ei läinud, aga selle juures otsis ka enesele tuge selle wastu ja Mõttis enesele niisuguse rahutu seisukorra, mis isale kõige Mähem meeldis... Kui aga wanakene  tuppa tuli ja ust oma taga kinni pani, märkas Andrei, et isal midagi uut iseäralikku südame Pääl oli, kui aga isa näo Andrei poole pööras, märkas see, et ta rahutu ja üritatud oli, mis Pääle ta asemelt  üles tõusis ja temale Mastu läks. (Järgneb.) Minija Austraaliast. 16 Inglise kirjaniku E. H o r n u n g'i uudisjutt. Ta läks emaga eeS. Gledis ja sir Dshems läksiwad natukene maad nende järel. Gledis on wist Inglismaaga ära leppinud,  tähendas ladi Blei. Wft on ka Inglismaa Gledisega ara leppinud? Ärge waStake, ema; ma tean, et see rumal küsimine on! hõiskas Alfred. Aga tõe poolest, ma lähan rumalaks rõõmu pärast. Rõõmu pärast, et meie kõik Gleoist oleme armastam hakkanud? Jaa; teie ju armastasite teda? Teie olite nii hääd, järele andlikud ja kannatlikud tema waötu !.. OlekS see teiseti olnud, ma poleks ialgi teada saanud, et temas palju olemas oli. mis teie poolt järele andmist nõndsiwad. Ei, ema, grge saluke seda!... Aga nüüd waadate, missugust elawat juttu nad kohtunikuga ajawad! Näe, ta toob teda käe körwal edasi! Aga kaS mäletad nende esimest tutwust? Mis sellest mäletada!... Meie oleme juba ammu unustanud... Aga mina mäletan, ja mul on armaS mäletada, sest et see kõik juba möödas on; teie olete minu armsa metslase ümber harinud. Kui teie tema endist elu tema isa (oma ema ta ei mäleta) teaksite; kui teil nendest töödest, mida tema aasades tegi, aimu oleks, teie imestaksite seda muutust, mida teie kannatus ja häädus tema sees on korda saatnud. Aga fiiSki, kaS teate, mis ta ütleb? Alfred hakkas naerma; nähtavalt tahtis ta emale naljakat teada anda. Ta ütleb, et tui teie veel üks ainus kord plaksite tema pärast häbi tundma, fiis tahab tema ennast parandamatakS pidada, ja tui ka teie temale seda andeks annate, siis tema iseenesele mitte andeks ei anna... See on juba liig, kaS pole tõsi? Ladi Blei aga ei leidnud sellest, nagu näha, mid gt naljakat. Ta imestas ja jäi mõtlema. Wõ»b olla, et ta ennast ikka veel meie seltsis wangiS tunneb olema ja meie elu tingimtSte  all ägab, tähendas ta natukese aja pärast. Mõnikord tuleb see mul mõttesse. Tema ägab? Mitte tilkagi! Ma tunnen teda. ta on nüüd täiesti õnnelik. Ometigi. keS tead, kaS ta mitte ei moonuta  ennast? seisis ladißlei wastu. Ma olen mõnikord tema silmadest niisugust olekut näinud... Kuid jätame seda; wöib olla, et ma eksin. Mul näitab ainult, et meie liig lahuS ja üksikult elame. Tema on noor, temale on lõbu tarwis. Tarwis midagi wälja mõtelda, et teda rõõmustada... Aga, mu armas, sa wilistad... surnuaia paal! Alfredi süda oli nii rõõmus, et ta tõesti wilistas, ära unustades, kus ta oli, Ta ei wöinud osawötmataks jääda, kui tema naest kiideti, kui teised, nagu ka ta ise, tema naefeS sündinud muudatust  imestasiwad. Ta tahtis siis kaS naerda ehk mitte, kuid pisarateni ei läinud lugu ialgi. Hiljem, kui ta kirikus oma naesega körwu istuS, temaga ühest raamatust palus, ühes temaga waljuSte luetud südant liigutawaid palme sõnu kuulas ja ühel ajal temaga ümmarguse wärwiliste  klaasidega akna pääle waatas, sulas selle kolmekümne aasta kohta liig imeliku inimese süda täieliku rahu ja lõpmata tänu-meele önsa oleku sisse JuhtuS nõnda, et sel õhtul wanaS kirikus Vastastikku laulu lauleti. Alfred teadis muusikast wäga wäha; ta pidi selles asjas oma lustiliku wile löömisega leppima Ta ei leidnud, et see muusika teistest temale tuntud Viisidest parem ol'; sõnade Pääle poleks ta Vähematki tähelepanemist pannud, kui mitte ühte juhtumist poleks ette tulnud Temale, kui ka paljudele teistele, oli kiriku-teenistus  ainult mõtlemise ajata; mõtted aga keerlesiwad  tal muidugi mõista Gledise ja oma, temaga ühise tulewiku ümber. Sääl juures puutus ta käsi tema käe külge ja silmad langesiwad ta! tema näo pääle. Selle imelik olek ajas silmapilguga ta mõtted segamini ja kiskus kõike tema tähelepanemist  oma pääle. See juhtumine nimelt sundiski  teda laulu sõnu kuulama jääma, et teada saada, kas mitte need Gledise näole nii suurt muudatust polnud toonud. Gledise sügawaS mõttes seiswatest silmadest,  mis akna pääle wahtisiwad, paistis selgesti kurblik igatsus kuhugile kaugele rutata, ja selsamal ajal kostsiwad Alfredi körwu laulu sõnad: „OH, andke mul' tuwikese tiiwad, ja kaugele,  kaugele lendan ma siit!" mida peenikesed teenri hääled luulsiwad. „Sääl kauge! kõrbes ma teen omal' pesa, kuS rahu ma leian igavest," laulis soolo edasi. Kui pärust laulu kõik põlwili langesiwad. juhtuflwad Alfredi silmad ema silmadega kokku, kes ka Gledise nägu püüdis waadata. KuS ta mitte sedasama ju Varemalt ei märkanud? Kas ta mitte sellest ei rääkinud, kiriku tee pääl? Wöib olla, et Gledis salgab ainult mehe eest. Aga kas ta siis tõesti oma aasade järele igatseb nüüd, kuS kõik nit haäkS on saanud. Kirikust tagasi tullis oli ladi Blei jälle paraja aja leidnud, Alfrediga nelja silma all rääkida Aga ma olen oma wäikese plaani malmis  mõtelnud, ütles ta naeratades. Gledise kohta? Jaa. Tõesti, piab püüdma, et tal rõõmsam  elada oleks. Minu meelest näitab ka, et tal natukene igaw on, kiitis Alfred. Ma rõõmustan wäga. kui teie tema tarwiS mõne wäitese lõbu wälja mötlede. Ladi Blei waataS uuriwalt poja pääle, ega ei imestanud niisugust häkilist mõtte muudatust pärast seda, mida nad kirikus mõlemad oliwad tähele pannud. Ma loodan, et tulemast nädalast saadik ral rõõmsam saab olema, ütleS ta  Teisipäeval  on meil aiapidu, iseenesest kül igam asi, aga Gledifele saamad wöörad lõbustuseks olema ; kesknädalil oleme meie ooperis, laupäeval tuleb kohtu minister ja saab pidu tema ouukS olema. Aga homseks, kas tead, mis ma malmis olen mõtelnud ? Sa ei ole weel kordagi Gledist Ha,de- Parki (Hyde Park) viinud. KaS sul häbi ei ole? -- Tõesti, ma olen seda ära unustanud. Aga tõe poolest, ema, ma tunnen enese nii lolli nende fuureilma näituste Pääl olemaMa ei teagi hästi, kuS sääl sõidetakse. Homme saad teada. Sa sõidad minu ja Gledisega ühes. Suve aeg jõuab lõpule; tarvis weel wiimseid päewi kasuga pruukida. (Järgneb.) Jaapanimaa loodus ja rahwas. 5 Wene keelest T Vkot Nüüdsel ajal sipleb Jaapani alam rahwas ebausu  küüsis, kuna kõrgem rahwa klass uskmatuse haigust  põeb. Niisuguse asja seisuse juures paneb ristiusk enesele alust. Esimesed ristiusu õpetuse terad said 16 aastasaja keskel katoligi missionäri Frantsisko Ksawerist Jaapanisse kantud. 1581 aastal oli juba 200 kirikut ja 150,000 ümber risti usulisi. Lühikese aja sees tõusis risti usuliste arw 600.000 pääle. Et usu kuulutajate wahel ..sekeldused" tulid ja sisemiste mässude mõjul tõusis kange ristiusu tagakiusamine. Iseäranis wali oli kiusamine 1606 a., kui ristiusu elanikude arw üks miljon suur oli. !614 a. valitsuse  käsukirjas said risti usulised jumalate, Jaapani ja buddismuse vastalisteks kuulutud ja häwitadi neid hirmsal kombel ära. Kolmkümmend aastat tagasi hakkas ristusk jälle oma juuri kosutama ja laiali sirutama. Praegusel ajal on Jaapanis, kui kõik ristiusu ja teiste uskude seltsid lugeda, kuni 30 usu seltsi. Gr.-öigeusu missionärid töötavad juba 1871 aastast saadik. Tallinna ja Jaapani piiskopi Nikolai väsimata töö mõjul on see usk Jaapanis kaunis jõudsalt  edenenud. Piiskop Nikolai sõitis Jaapanisse 1861 aastal liht preestrina Wene saatkonna seltsis Hakodate  linna; 5 aasta jooksul õppis ta kaunis hästi Jaapani keele ära ja pööris ühe buddaufu preestri õiget usku. 1871 aastal asus isa Nikolai Tokiosse, riigi pää linna elama ja siin hakkas oma missioni tööd edasi tegema. 1884 a. alustati esimese Gr.-öigeusu  kiriku ehitamist ja 7 aasta pärast oli ta koguni valmis. Kiriku ehitus läks 177,575 jeni*) maksma. Kiriku juures on 21 preestrit, kohalisest rahvast ja 158 jutluste pidajat; on pois- ja tütarlaste alguskoolid  ja vaimulik seminar. Jumala teenistus saab Jaapani keeles peetud. 1895 a. oli õige usuliste arv 22,576 inimest juur, nende keskel oli korjatud ja aasta jooksul mitmesuguste tarvituste Pääle 475,495 jeni välja antud. 1901 a. alustadi Kioto linnas uue Gr.-öigeusu kiriku ehitamist. Kioto on Jaapani riigi endine pää linn ja on Jaapanis sellesama auu sees. kui meil Moskva on. 1903 a. mai kuus oli pidulik kiriku pühitsemine. Kiriku pühitsemisest võtsid mitmed linna kõrged ametnikud osa. Jaapanlased iseimestelewad  ja pidavad seda asja tähtsaks, et see kirik sinna linna ehitadi, kus kõik elanikud budda usku on ja weel kõige vihasemad õigeusu vaenlased. Selle kiriku sisemise ilustamise juures on Wene riigi tähtsamad  kunstnikud palju vaeva näinud. Ristiusu laiali laotamises aitab kohaliste ristiusu  elanikude keskel asutatud selts „ Päästja vägi" palju ligi. Selle seltsi elavast tööstusest annab see tunnistust, et Osaki linnas ühel välja näitusel 1. märtsist kuni 21 juulini oli 51,000 inimest ristiusku pöördud ja 41,000 uut testamenti Jaapani keel s ära müüdud. Ristiusu kirikuid on Jaapanis ülepää 25 tükki. Usutunnistuse Pääle waatamata on jaapanlane kõtva sidemega oma isamaa ia keisri sugu külge siotud.  Kõik jaapanlased armastawad reisida ja iga üks püüab oma isamaa tähtsamaid kohtafi näha saada. Wana aja mälestustega ennast tutwustades omandab jaapanlane ka nüüdse aja teadust, ja see läbi saab ta Meel rohkem oma maa rahwa ja tema minewiku külge siotud ja on rahwalikku uhkust otsani täis. Missuguste piirideni jaapanlaste truudus oma keisri wastu ulatab, näeme mitmest juhtumisest. Nii oli wiimase weeuputuse ajal põhjapoolses Jaapanis, kus üks isa oma perekonna hädasse jättis ja mikado näo pilti päästma ruttas. Teine juhtumine oli Saga linnas ühe tulekahju ajal, kus kõik püüdsid, mitte maja warandust, waid mikado Pilti päästa. Oma järel tulewa suole armastawad nad juhtumisi  rääkida, kus riigi alam oma elu keisri auuKS ohwerdab. *) Jeni on peaaegu meie rubla wäärtuses 340 S a k a l a H 43. 1905