Laewastikuga ahwardusega tehti juba minewal  laupäewal algust, ilma et enne seda mingisugust teadaündmist ehk ultimatumi oleks saadetud. Pühapaewal wõeti Mitelene saar suurriikide wõimu alla, siis Tenedos ja lõpuks pidid Dardanellid blokeeritud saama. Saadikud on mõnesuguste wõimaluste üle rahutumad. Teate, et sultan suurriikide nõudmised tagasi lükkanud, laotadi, harjunud kombe wastu, meel selsamal õõl muhamedlaste feaS wõimalikult laiali: Suleimani moshses peeti woöraste-waenulist  jutlust. Siiski on arwata, et sultan asja kõige hullemaks minna ei lase. Tuligi ju Konstantinopolist  teate, et Türgi wälimiste asjade minister  diplomatia kogu wanema, parun Kalitsche, jutul käis. Mõned tundemärgid näitawad. et Türgi walitsuse poolt wormilikku järelandmisi oodata on. Norramaa. Norra uus kuningas, Daani prints Karl, kes enesele „Haakon VII." nimeks wõtliS, sõitis juba oma tulemusesse riiki. Kohe Norra pinnale  jõudes saatis ta pääministri Michelsenile telegrammi: jõudes saadame meie, kuninganna ja mina. Norra rahwale meie sü' damlikumaid terwitusi. Haakon." Selsamal õhtul, 11. skp., oli Horteni reidi pääl seisma kuningliku jahtlaewa «Danebrog'i"  ruumides pidusöök, mrllest ka Preisi printls Heinrich osa wõtti?. Laupaewa hom- kell 8 tõmbas aukrud üles ja sõ t!s, paksust udust hoolimata, KriStiania poole teele. Eel sõitsiwad Norra laewad, kuna Daani sõjalaewad, kui ka Saksa soomuSlaew «Braunschweig" ja Inglise sõjalaew «Caesar" jahtlaewa järele sõitsiwad. Kell 11 laks kuningapaar  Norra sõjalaewa «Heimdali" paäle. Kui kuningas, kroonprints käe pääl ja proua käekõrwal. laewa paale aStuL, tõmmati sääl kuninga lipp üles. Laewamehed andsid sõjalikku anu. PääminiSter Michelsen hüüdis kuningapaarile  «tere tulemast! Suurtükkide mürina ja rahwa huraa-hüüete all mindi kell pool kaks KriStiamas maale. Sadama silla juures oli linna saatekond wastnwõtmas, kelle esimees kõnet pidas, kus ta linna nimel kuningapaari süda. melikult terwitas ja kuningale, kuningannale ja kroonprintsile «elagu" hüüdega lõpetas. SiiS sõideti linna, kus igal pool suured rahwahulgad  kuningapaari hõiskamisega terwitasiwad. Sõit lõppes lossi juures, kuS riigipäew ja kõrgem kohus kokku kogunud oli. Riigipäewa president Verner terwitas kuningapaari riigipäewa nimel. Kuningas waStaS: ta piab sooja wastuwõtmist selle tõenduseks,  et rahwas tema poole hoiab, ja ta loodab, et ka Jumal temaga olema saab. Siis tuli diplomatia korpuse ja wõõraste laewade admiralide waStuwotmine. Kroonimise pidu peetakse arwatawaSte 17. mail 1906. Kroonimise pidust saada ka Jng» lise kuningapaar osamõtma. Kuulub, et kuningapaaril  nõuu on, niipea kui wõimallk kuningas Oskari juurde, Stokholmi, wõõruskäiku  ette wõtta, et põnewust, mis kahe naabri rahwa wahel meelgi kadunud ei ole, wähendatud  saaks. Suurem osa Europa walitsejaid on Haakon VII. õnne soowinud. Danieli kindlsu. Kaukasia elaniku, inguschi Hodojewi jutustus J. Lossmann. 2 hommikul päewa tõusu ajal pidi Temna oma pruudiga suure waimule ohwerdatud saama. Inimeste  rong, wangidega, wenis pikka mööda jällegi tuntud templi waremete juurde. Kui nad kohale oliwad jõudnud ja preester nuga tõstis, et esite Temna elu lõpetada, lõikas ta wälgu kiirusega Mangi sidemed katki ja andis siis nua Temna kätte, i Sel silmapilgul tömbasiwad suur hulk inguschisi ! omad mõõgad wälja ja kargasiwad wahtide kallale, ! kes esimeses ehmatuses ei teadnud, mis teha. Temna ! ja Fatma kaitsjad, kes saladuslisel Maimu juhatusel ja käsul selleks ette walmistatud oliwad, niisama ka . preester, pruukisiwad seda silmapilku eneste kasuks ja tapsiwad teisa armuta maha. kuni Maim jälle ! mäe otsas ilmus ja Eldiguse kaitsjaid wõitlust käsz  kis lõpetada, et mitte ise temaga hukka saada. Magmed  pani seda kuuldes ja nähes oma seltskonnaga plagama. Wastupanejad wiskasiwad mõõgad enestest  ja andsiwad endid alla; Eldigus sai kinni siotud.  Waimu käsku mööda tehti suur puu hunik Malmis, kuhu Pääle Eldigus kinnisiotult pandi, siis , Mõttis Fatma nua ja pistis oma isa surnuks. Surres andis ennast temale Maim selgemalt tunda. „Tamaara Maim!" kisendas kurjategija surres, „nüüd tean ma, et kuritegu kättetasumata ei jäe! Aga hirmus on oma enese tütre käe läbi langeda?" Surnukeha sai ära põletatud. Siis teatas Maim. et Tema Grusia riigi õige troonipärija on ja et inguschid teda aitama piakfiwad,  oma isade trooni kätte saada, palgaks lubas ta neid Grusiasse, kus külma talwet, ei lund, ei Milja ikaldust ei ole, elama asuda ja kõike rikaks teha, kui nad ka tulevikus tema sõna kuulda tahawaa.  Inguschid oliwad rõõmsad ja lubasiwad Maimu Ma kuulda. Temna ja Fatma elasiwad nüüd armastuses ja rahus, wiimast oli Maim isatapmise süüst lahti mõistnud. Kõik rahwas oli rõõmus, et Manast, tigedast  würstist lahti saanud oliwad. Noor würst, Temna. oli lahke, sõbralik ja inimlik Malitseja. See õnne põlw ei kestnud aga kauem kui ainult  mõned kuud. Tuli talw oma hirmsa lume ja külmaga ja külmetas ka armastus noore paari wahel.  Temna tundis igawust. Preester Miis teda ühel päewal teise auli meelt lahutama. Sääl nägi Temna üht imeilusat neiut, keda tema kohe armastama  hakkas. Preestri läbi laskis Maim temale ütelda, et ta Fatma Pidada maha jätma ja selle neiu enesele naeseks wõima, kui ta Grusia riiki ei taha kaotada, sest ta olla ühest suurest ja Mägewast würsti sugukonnast pärit. Tema oli sellega kohe nõuus, aga andis enne oma naesele teada, et ta teda waimu käsul maha jätma piab, kui ta oma isade trooni kaotada ei taha ja ühe teisega abielusse astuma. Fatma ei uskunud sarnast Maimu käsku ja pidas seda preestri wäjamötlemiieks, kes oma enese tütart Silihammi'i temap see Temna armuke  oligi Grusia trooni pääle upitada tahtis. Fatma, kes oma meest niisama palawalt armastas, kui enne, tundis suurt südame Malu, kui ta kuulis, et mees teda ikkagi maha jätta tahab, aga ta ei wöinud sinna midagi parata. Endine Palaw armastus  tema südames muutis ennast põlgamiseks, wihaks ja kättetasumise himuks ümber. Ta läks oma sõbranna seltsis, kes temaga siiamaani õnne ja õnnetust jaganud, hirmsa rööwlipääliku Amurat-bei juurde abi otsima, kes Tereki kaldal 300 sülda kõrgel  kalju mäe pääl olemas ärawöitmata kindluses oma 300 seltsimehega elas, neid rööwis ja tappis, kes säält mööda reififiwad. Seesama Amurat-bei oli enne seda oma ülema, Kiptschoki tatarlaste würsti Kubasari seltsis, 5000 mehega, Grusia kuninga Georgi 111. kutsumise pääle Tiflifi läinud, et sääl kõrge palga eest kuningat  teenida ja teda tema waenlaste wastu kaitsta, sest kuningas ei olnud Meel ikka oma trooni pärast julge. Kuningas asetas nad würstide wide maade pääle elama, kus nad põldu ja aidu harima pidiwad! Sarnane rahuline elu ei meeldinud  aga werejänulisele Amurat-beile ja tema 300 kaaslasele mitte, kes üksnes rööwimisest ja tapmisest rõõmu tundsiwad. Nad lahkusivad Grufiast, rändafiwad  põhja poole mägedesse, otfifiwad kaua aega kohta, kuni wiimaks Darieli kuristiku kaldale jõudfiwad,  säält wanad kindluse waremed eest leidfiwad, need ära parandafiwad ja siis sinna elama asufiwad. Siit langefiwad nemad teekäiate pääle, riisusiwad, pöletasiwad ja tapsiwad, mis ette juhtus. Hirm ja kartus täitis kõiki, kes seda kuulfiwad. Wahe ajal ei leidnud Georg mitte rahu, sest õige trooni Pärija, Temna, keda ta kõrwale saata tahtis, oli ära Põgenenud, ja teadmata oli. kus ta on ja mis ta ette wõtab. Nende asjaolude üle järele mõteldes istus ta ühel uneta ööl omas kindlas  lossis, Mahtidest ümber piiratud, kartuse pärast waenlaste eest. Äkiste läks uks lahti. Georg waatas üles ja kahvatas: tema ees seifis waim, lumiwalges riides. Püha Niina pildi ees rippuwa sawi lambi walgus tegi waimu kuju weel suuremaks ja kohutawamaks. Kuningas wärises nagu haawaleht tasase tuule käes; teadmatalt haarasiwad tema sõrmed rinnal rippuwa st ristist kinni ja ta pomises palwe sõnu. aga waim ei liigutanud ennast Paigast; kuningas nägi, et palwe teda waimu käest mitte ei Päästnud ja see taretas tema Mere soontes. ..Georg!" algas waim kõmiseva häälega, „ otsustav silmapilk on käes. Sind ei päästa Tiflifi müürid, ega tornid; sa piad Malatud were pärast aru andma, see valatud weri uhub sind varastatud  trooni päält ära ja sind ootab kurjategija hirmus  surm. Tahad sa aga ennast kohtust ja piinast päästa, siis astu omalt troonilt maha! Kas sa ei Manduttud siinsamas ja sellesama Püha risti juures oma wennale, et sa Grusia trooni tema pajale alal hoiad ? Georg! mõtle, weel on aega. Temna on wägewate ingushide Mürstidega ühenduses ja saab igal silmapilgul oma wägewatega sinu Pääle langema,  siis ei ole sinul enam armu loota; mõtle, hirmus tund ootab sind!" Nende sõnade järele kadus waim. Jälle valitses  lossis sügav vaikus, mis üksnes tuule mühinast ja Kura jõe laenete kohinast segatud sai. Mitu tundi oli kuningas nagu minestuses. Koidu esimene kiir seletas öösise juhtumise järelduse. Hommikul saiwad wahid üle kuulatud, aga ükski nendest ei olnud waimu näinud, ega midagi iseäralikku märkanud.  See hirmutas kuningat weel rohkem, ta võttis nöuuks tõesti troonilt Temna kasuks maha astuda. Oma nõust rääkis ta ka Kubasarile. See kartis aga temale antud maade pärast ja andis kuningale  "nõuu, et ta Temnat katsuks kawalusega kätte saada. Kubasari nõuu järele pidi, meile tuttav Amurat-bei,  kes inguschide naabruses elas, kõrge maksu eest Temnat katsuma kinni võtta ja teda elavalt kuninga kätte saata. Kui see plaan nurja minna, siis olla weel aega kül, waimu nõudmist täita. Seda nõuu wõttis kuningas kuulda ja warsti läks saadik mägedesse teele. Waheajal näitas ennast waim mitmele Georgi nöuumehele ja hirmutas need kuninga küllest lahti. Kui kuningas würstide meele muutust kuulda sai, kohkus ta wäga Rahutuma südamega ootas ta igapäew sõnumeid Amurat-bei käest. Päew pääle seda, kui Amurat-bei kuninga Georgi käest kirja oli saanud, tuli Fatma oma seÜfilisega  rööwlite kindlusesse ja äritas nende päämeest üles inguschide pääle langema, mille juures ta Temnale,  preestrile ja tema tütrele kätte tasuda lootis. Amurat-bei oli nõuus, sest kuninga soowi järele tahtis ta ju niigi inguschide pääle tungida, aga enne kewadet ei arwanud ta sündsaks rööwkäiku ette wõtta. See aja wiiwitus pahandas Fatmat, aga ta mõistis rööwlite päämeest wiimaks niikaugele wiia, et see juba järgmisel ööl lubas asja ette wõtta. Nõnda sündis ka. Jngushide aul sai une hõlma all Põlema pistetud. Fatma ruttas oma seltsilisega preestri sallisse, kus ta Temnat, oma meest, Silihammi kaenlas leidis. Ehk kül Amurat-bei Temna tapmise  ära keelanud oli, sest teda oli waja elusalt Tiflifi saata, ei pannud Fatma seda keeldu tähele ja pistis ta oma mõõgaga surnuks. Preester ja ta tütar saiwad kinni fiotud ja ligi wiidud. Rööwlid faiwad aulist wäga palju warandust. Alguses, kui Amurat-bei Fatmat nägi ja tema elulugu teada sai, lubas ta teda naeseks wõtta, sest ta oli tema wahwuse üle wäga waimustatud, aga kui ta tema ägedust ja piirita kättetasumise wiha nägi, siis kohkus  ta selle üle ja sai tema wastu külmaks. Kui aga rööwel nüüd wangistatud Silihammi nägi, lõi ta süda tema wastu lõkkele ja kindlusesse tagasi jõudes ei annud ta teda, ega tema isa mitte tigeda naese meelewalla all, nagu Fatma seda nõudis. Selleks aitas ka see palju ligi, et preester ennast ja oma tütart kõigest süüst puhtaks pesi ja Fatmat kõige mustemates wärwides kirjeldas. Seda tähele pannes sai Fatma metslikuks. ta nägi, et tema ohwrid tema käte wahelt ära libisefiwad. Ta pani enesele meesterahwa riided selga, sõjariistad wöõle, läks wangide juurde ja teatas, et rööwlite päälll Silihammi enese juurde kutsub. Silihamm tõusis üles ja läks tema järele. Fatma wiis teda oma tuppa, mis Teereki jõe pool küljes oli. Sääl haaras  ta tema rinnust kinni ja hüüdis: „ Tunned sa mind?" Silihamm kohkus ja palus armu. Fatma tundis rõõmu tema surma hirmust, siis kiskus ta teda akna alla ja ütles: „Sa tahtsid mehele minna, ma tahan sulle mehe anda, kes sulle igawesti truuks jääb, kelle kaenlas armastuse unistus talgi ei lõpe!" Selle Pääle haawas Fatma teda oma pistnuaga ja wiskas teda aknast alla sügawusesse. Punane were- 684 Sakal a A 86 1905.