Sakala ki° 17. Mikjanäis, 3. Märtstk. 19V5. Ilmub kaks korda nckdalis, j' iga eSmaspäew ja ueljapõrw. 2B-as aastakäik. Politika, kirjanduse, pölln- ja käsitöö ajaleht. Tellimise hi«d: aaStaS postiga S rbl. 0O kop. postita J rbl. 80 kop. kuu pSSIe . Willjamaale aaStaS S „ pooles aaStaS S , 00 » Ükstk nummer maksab T kop. Kes 14 eksemplari tellib, saab ühe ilma hinnata eht 7 protsenti. Kuulutuste petitria ruum maksab S kop. lehe eeSotsaS 1S kop. Toimetuse adress: „Sakala" toimetusele, WiljandiS. WenekeeleS: Li. pvASiyiio rssvvis Meie karskuse töö püüetest. Wiimasel ajal on mõnelt poolt kaeblusi kuulda olnud, et mispärast edeneb karskuse töö õige wisalt meie rahwa keskel? Muidugi mõista: hurjutada on hõlpsam, kui haa asja edendamise tööd. rahwa kasuks, oma õlgadel kanda. KaS need karskuse töö visaduse üle kaebajad ka mitte ise ei ole kohustatud, oma jõudu rahwa pölwe parandamiseks pühendama? Ühenduses üteldakse jõud olewat, siis piaks ka rahwa aSja edendajatel ühine mõte ja asjast arusaamine olema, et mida wõiks kordasaata ja karskuse tõõ sihis ära teha, see sünniks kõik kodumaa ja meie rahwa põlwe parandamiseks ja meie rahwa oma wäärtuse tundmise tõstmiseks. Paraku! Senini näeme meie meel, et suurem hulk meie rahwa kogust õige kitsapiiriliselt karskuse töõ edendamisest aru saab ja seda oma laadiliselt otsustab. Sellest see eh? ka tuleb, et elawam rahwa poolt karskuse tööst osavõtmine suuremale hulgale nagu wööraStaw ette tulema näitab; ehk kui sarnast osawötmlst oma poolt keegi kahkleja soowikS ülesnäidata, see tuleb tale ette. nagu Sra teisse liiki langemine.  Nüri on weel suurema hulga meie rahwa kihi arusaamine karskuse tõõ tähendusest. PääaSjalikult siin ja sääl vaatab meie rahvas karskuse töö etendajate ja selle seltside liikmete päale weel nii lühikese arusaamisega ja õige kitsapiiriliselt, et palju ei pöörda sellest körwale, kui et piawad karskuse seltsi liikmeid mõnede lahkusuliste taoliseks. Et kül kentsakas on, seda siin kirjeldada, kuid igapäevaste tähelepanemine  ja nähtuste järele piab seda siin, kui kibedat tõde kinnitama. Weel hiljuti lugesin ühest lehest, kuS karskuse töö visa edenemise  üle kirjeldadi ja kirjeldaja iseäralist tähendavat  rõhku selle pääle pani, kuidas möneS karskuse  seltsis mõned liikmed joovastavaid jookist pruugivad, kui ka selle juures tähendatud tüki kirjeldajale õlut pakkufivad. Siin annab hääl rahva arvamisest mõista, et karskuse tõõ otsekohasest  püüetest nii aru saadakse: kui nüüd mõni ükstk karskuse seltsi liige oma karskuse sihi vastalise  eeskujuga küllalt mitte lugupeetav ei või olla, et fiiS kogu karskuse liikumine rahva keSkel ei või tuetust ega auuStamist leida. Oi heldeke!  Kui upsakad ja kitsa möttepiirilised on veel paljud meie rahva pojad. Asjast tuleks nii arusaada, et karskuse seltsidel ei või mitte nende otsekohene eeSmark olla, oma üksikuid liikmeid lõõga pidi peos pidada, ja neid karSkekõ kaSwatada;  sarnasel sihil ei oleks mitte EeSti ülemaalist tähendust, waid see oleks kitsapiiriline seltskonna ühendus olnud. Karskuse seltsi, kui ka igat teist ehk muud seltsi, tuleb nii mõtelda, et terwe seltsi liikmete kogu on selle tegewuse töö jõud. Kui nüüd mõni üksi? seltsi liige isiklikult seltsi sihtide waStu moralilisest küljest on eksinud, siis > tuleb tema eksitus seltsi valitsuse administratiwlise ' ehk järelwalwuse otsustamise alla ja saab seltsi i määramise järele kaS noomitus antud, ehk ka koguniste seltsist, kui kõlbmata töö jõud, õigem töö jöuu väike vindikene, ära lahutatud ehk kõrvale heidetud. Iga töötava jöuu masina juures saab nii tehtud, et see osa, mis tööd rikub,  heidetakse kõrvale. Ka väite arvuline perekond  ei ole ilma vigadeta; siiski raske on seda nõuda, et rahva kihtide keskelt kokku asunud seltSline  kogu piaks kui inimene olema. Mida üksik seltsi liige isiklikult enesest välja näitab, see ei või seltsi üleüldise tööplaani kohta mingit mõju avaldada ega selle eeSfihtide pääle varju heita. Seltsi kogus ja ühises töös on tõsine jõud. Kui meie oleme selle otsusele tulnud, et joovastavate  jookide joomakombe meie maale ja rahvale  kurnavaks koormaks on; meie waimline elu ja varalise seisukorra maha rõhujaks ähvardab  kasvada, siis meie kõikide tõsiste rahva liikmete  otsekohene kohuS on pääletungiwale ja laiali lagunevale meie rahvakogu hukatuse hallikale, paha joomakombele tõkkeid teha. Mitte selles ei ole meie tõsine rahwapoja patriotiSmuS, et meie oma arusaamisega üleval pool seisame, kui need mõned üksikud karskuse seltside liikmed, keS meie arvamist mõõda alamal on, kui nad oma moralilist kohustust on murdnud, et ise joovastavaid  jookisid pruugivad ja ka meile neid pakuvad.  Sarnane patriotiSmuS on liiga kitsapäraline  ja õige nüri tähendusega. Wähemalt piaks meil käeSolewail päevil XX. aastasaja algusel, kõigil see arusaadav ja selge olema, et mingisugused  joovastavad joogid ei piaks meie rahva keskel enam tarvitust ega aset leidma. Joovastavad  joogid, ühtlasi kui kahjulikud ja teiseks tui koledad meie rahva vara ja vaimu-elu röövijad,  piaks meist kõikidest eemale jääma. Tõsine on siis fee isamaalik patriotiSmuS, tui meie ühisel  jöuul kõik ülesse astume, võitluseks jooma kombe ära kaotamiseks meie rahva keskelt. KaS häbi puna ei piaks mitte selle meie isamaa poja palgele tekkima, keS hurjutab, et miks karskus töö meie rahva keskel visalt edeneb, kuid ei ole ise mitte oma kõige väiksemat sõrme selle töö edendamise kasuks liigutanud? Ka on veel õige palju upsakaid uhkeldajaid meie rahva keskel, keS oma liia joomisega püüavad oma „suurust" seltskonna  waStu paista laSke. See kombe tunnistab  nende uhkeldajate poolt nende mõiste suurt madalust üleS; sest aeg on selle kombe „fuuruse" kesta juba päält ära uhtunud, ning selle alt on teine kest ilmsile tulnud, kuhu suurte tähtedega „narruS" on pääle tähendatud. Siis, keS nüüd oma liia jooma kombega uhkustavad, lasevad „narrust" avalikuks tulla. Et meie karskuse töö liig kehvalt edeneb, on tõsise isamaaliku tunde järel muidugi kurb tunnistada,  aga trööstima piab end seega, et töö väli on liig lai, kuid töö tegijaid õige wäha. KeS naerab selle üle, et karskuse töö kängus seisab,  see lööb iseenesele waStu silmi; sest karskuse töö on kogu rahva ja üle-isamaalik töö, mille hääks meie rahva pojad ja tütred kõik plaksime kaasa töötama. HalpuS on selle üle hoobelda, et mis mul sellega asja on, kui inimesed purjutavad.  See on niisamati, keS enese ette maha vaatab, ei näe kaugemale, kui ainult oma varba otsasid. Ometi, kaS kaudselt ehk ka otsekoheselt tunneb iga üks paha jooma kombe järeldusi oma ümber. Kuid kitsas ilmavaade ja tuim mõtte väli hoiab inimesi tagasi paha waStu välja aStumast. (Zärgmb.) Meie wiljapuu aed. kirjut. A. N««tert. Meie talurahva aiandus kõnnib alles lapse kingades, ta on kaugele teistest haritud riikide aiapidamisest  maha jäänud ja viibib veel rahuliste wanaS ajajärgus. Suuremal jaol EeSti taludel ei ole veel viljapuu aeda, aga nendes, mis olemas  on, kasvavad ainult hooletuseSse ja lohakile jäänud vanamoodi körgetüwelised viljapuud. Ma juhtusin mineva sügisel kaugemaid maid läbi käima; nimelt olen mitmel pool Wiljandi, Jurjev!,  Wöru, Walga ja Pärnu kreisis olnud ja niikaugele, kui film ulatas nägema, ei leidnud ma kusagilt õiget viljapuu aeda, olgu siis, et mõne talumaja eeS või kõrval mõned üksteise tukile istutatud körgetüvilised õunapuud, mille vahel mõned üleni rohu sisse kasvanud tikerberi