tädid Maria ja Sofia Jwanownad, tema ise üliõpilasena ja Katjusha. puhta, priske, õrna, ilusa ja eluröömulise neiukesena.  Kõikidest asjadest, mis majas oliwad. wöttis Nehljudow  ainult kirjad ja pildi enesele. Muu kraami jättis ta möldrile, kes naeratawa walitseja eestkostmisel Panowi mõisa härrasmaja ja majariistad ühe kümnendiku hinna eest enesele ärawedamiseks ostis. W 5 Seda omandusest ilmajäämise kahetsuse tundmust, mis Nehljudow Kusminskojes oli tunnud, uuesti meelde tuletades, imeldas ta, et sarnane tundmus temas oli asupaika  leidnudki. Nüüd tundis ta lõpmata wabastuse rõõmu ja uut elujõuudu. nagu seda ainult reisija, kes uusi maid on ülesleidnud, tunda wõib. X. Kui Nehljudow linna tagasi jõudis, näitas see tema meelest õige imelik ja wööras olewat. Õhtul, latrite walgusel  sõitis ta waksalist oma korterisse. Kõigis tubades oli weel naftaliini haisu tunda, ja Agrafena Petrowna kui ka Kornei tundsiwad, et nad õige wäsinud ja pahased oliwad kõikide asjade koristamisest, oliwad mõnikord isekeskes  tülitanudki nende Pärast, kuna nende wajadus, nähtawaste,  ainult selles oligi, et neid tuulutada, kuiwatada ja jälle ärapeita. Nehljudowi tuba oli koristamata ja kastide hulga pärast wõis waewalt tema juurde pääseda, nõnda oli siis Nehljudowi kojutulek siingi paljalt kõige selle tegewuse takiskuseks, mis senisaadik nii siidiste oli toimetatud.  Kõik see ilmaaegsete toreduste meeletu paljus oli Nehljudowile nüüd, küla elanikude waesufe järele, nii wastumeelt, et ta otsustas, kohe teisel päewal juba wõõrastemajasse  ümberkolida, asjade kokkukoristamist Agrafena Petrowna hooleks jätta, kuni õde tuleb, kes siis lõpulikult kõigega, mis majas on, oma hääksarwamise järele teeb. Hommiku wara läks Nehljudow kodust wälja, walis enesele wangihoone ligidal wõõrastemajas kaks õige lihtsat ja kaunis kehwade majariistadega tuba wälja, käskis oma wäljawalitud kraami endisest korterist äratuua, ja läks ise adwokati juurde. i Tema Waimusilmade ees liikusiwad külaelanikud: naesed, lapsed jä wanad mehed, kellede waesust ja elujõuu wäljakurnatuft ta nüüd alles esimest korda õieti oli näinud, iseäranis naeratawa, wanamehe näoga ja kuiwade, ilma sääremarjuta jalakestega laps, ja ilma tahtmata seadis ta selle elu kõrwale seda, mis linNas oli. Liha-, kala-jfl'  walmiriide poodidest mööda minnes waatas ta üsna kohkunud imestusega nagu oleks nüüd esimest korda näinud, kui hirmus suur hulk täisnuumatud, puhtaid ja raswaseid kaupmehi igal pool oli, kuna maal mitte ühtainustki sarnast inimest ei olnud. Niisama täisnuumatud  oliwad kutsarid, määratu paksude tagumiste otsadega  ja laiade nööpidel ehitatud selgadega, uksehoidjad oma kuldkarraliste nokamütsidega, tuatüdrukud oma säsiste juustega ja põlledega ja sõiduwoorimehed oma Paljaks nühitud  kukaldega, kes wedelalt oma wankritel istusiwad ja põlastawalt ja kõlbmatalt möödaminejate otsa wahtisiwad. Kõigis neis inimestes nägi Nehljudow wastu enese tahtmist  külade elanikka, kelledel maa käest ärawõetud ja linna aetud. Ühed neist oliwad linna elutingimisi mõistnud oma kasuks tarwitadaja oliwad niisugusteks saanud, nagu isandad  isegi, ja wõisiwad oma elukorra üle rõõmustada; teised aga oliwad linnas weel kehwema järje sisse langenud  ja weel halatsemise wäärilifemaks läinud. Niisuguste armetutena nägi Nehljudow kingseppi ühe lahtise keldriakna  kaudu; niisugused oliwad ka kõhnad, kahwatanud, närused pesunaesed, kes paljaste, peenikeste, kuiwanud käewartega  lahtise akna taga' triikisiwad, kust seebi auuru wälja woolas; niisugused oliwad ka Nehljudowile wastutulewad  kaks wärwijat oma põlledega ja lagunenud saabastega  paljaste jalgade otsas, Pääst jalgadeni wärwiga koos. Küünarnukkadest kõrgemale üleskääritud käistega jõuetumas, soonilises käes kandsiwad nad kumbki wärwi Pangisi ja söimlesiwad wahetpidamata. Nende näod oliwad wäljakurnatud ja pahased. Niisamasugused näod oliwad ka tolmunud, mustunud tööwoorimeestel, kes oma weowankritel  rappusiwad. Niisugused näod oliwad ka närustel, Punsunud ihuga meestel ja lastega naestel, kes uulitsate nurkadel seisiwad ja armuandeid palusiwad. Niisuguseid nägusi nähti ka trahterite akantest, kust Nehljudowil mööda tuli minna. Määrdinud laudade ääres, mis pudelist ehk theeanumaid täis oliwad, millede wahelt kõikuwad kõnnakuga  walged teenrid käisiwad, istusiwad käratsedes ja lauldes  higiste, punetawate nägudega inimesed inetuma waatega.  üks istus akna juures, hoidis kulmud kõrgel ja huuled Pikka ja wahtis enese ette, nagu tahaks midagi tähtsat meeldetuletada. „Ja miks on nad endid kõik siia kokkukogunud? mõtles Nehljudow, ühes tolmuga, mida külm tõmbaw tuuleõhk üleskeerutas, igale poole laialilaotatud wärsket wärwihaisu wastumeelselt sissehingades. (Järgneb.) Ainult sinu! (/.a/se v. /dsäa/ia s»</?ss j?7?n/s6LLZ /s^e/e). 8a igavesti kaäavä malle, öka ows sa oi olla või, Kest «mult piiva, valaävlv llilivä saatus siia ilma tõi. Lai'» võiks ma ial uaastaäs, 8a däält, ma Sau ses oligi! Li aima sa, kai s ikkaks saaäa lits siva jaartlo tagasi. Lkskorä armul kaissu võtta Billtl sooviks, omaks uimeta, Us teau, et sa miaä siis oi vidka, Best ainult sinu olou ms. A. Vlavssov. Wiin. Wene kirjaniku S T. jutustus. Eestistanud J. Kotfar. VI. Jelisari tülitamine Kirjaniga ei jäänud järelduseta:  pääle Lihawötteid hakkas ta waranduse jaotust  nõudma. Kirjan Puikles esmalt kül wastu kuid heitis wiimaks ikka nõuusse. Kutsuti nõuukogu kokku za hakati jaotama. Ehituse seast sai Jelisar omale riitas seiswad palgid, loomadest hobuse, wasikaga lehma ja kolm lammast talledega. Rohkem Jelisar ei wõtnud midagi  muud kui Kirjan pidi tale Pääle selle sada rubla raha andma. Kirjan korjas kokku ja müüs ära, mis müüa wõis, mida aga wõimalik polnud müüa, selle Pani pandiks ja tegi enese Jelisariga tasa. Jelisar müüs kõik ära, mis ta sai, andis maa rendi pääle, nõutas passi wälja ja läks naesega ühes Moskwasse. Kirjan ja Semjon jäiwad kahekest koju. Semjoni ei lastud Maskwasse minna jäeti suweks koju tööd tegema. Tahtis mees kül wennale naesewõtmisest rääkida, aga nägi isegi, et asjad halwad  oliwad ja jättis ütlemata. Suwi läks mööda. Tööga saadi õige warakult walmis. Kirjan hakkas wilja müügi tarwis wälja mõõtma sai kaeru 6 werti, rukist 9 kuli ja lina seemet 12 mõõtu. Müüs ära ja sai ühtekokku 60 rubla. Siis hakkas arwama. palju kellegile pidi andma. Pandiks Pandud tali ülikonna eest tuli 10 rubla, külawanemale maksudeks 17 rubla ja weel rublat. 10 muude wähemate asjade pääle. Ja kui ta nägi, et raha wäga wähe üle jääb, ütles ta Semjonile: Kuule, wend; Tahtsime õige sind naist lasta wõtta, aga praegu ei saa weel. Kuidas nii? Ei saa kuidagi asjadega joonde aasta oli halb ja wõlgasid Palju. Ootame weel wäha aega. Semjon hakkas wenda Paluma: Kallis wend, ehk saaks ikka kuidagi moodi nüüd? Mis sul siis nõnda põleb? Mul on mõrsja ju walmis waadatud... Tõesti? Kes ta on? —Borisse Anna. Kirjan jäi mõtlema ; mõtles, mõtles, arwas ühtpidi ja teistpidi - kuid wälja ei tulnud midagi : kahju wennast kül. aga asjad ei lase parata midagi. Ja ta ütles wennale: - Ei, wend, praegu pole wõimalik tarwis ikka oodata kuni kewadeni. Harime linad ära, müüme midagi muud ka, sinule aga tahan ma tööd muretseda mul on ka juba teada, kust seda leida wõib; teenid nii iseka mõned kopikad; teeme siis. Missugust tööd sa mõtled? Nikolskist puid linna wedada. Kaks rubla süld, kolme korraga wiid ära. Kui kahe päewaga kolm korda ära käid, on rubla päewas käes ; hobuse ja oma toit on kül omast käest, aga järele jäeb ikka sellepärast natukene. > Nii kül. Mõrsja pärast aga ära muretse. lähan täna Borisse juurde ja räägin tale seda asja; kui ta rahul on, siis palun teda kewadeni oodata. Näeme sääl siis, kuidas saame. Semjon jäi rahule. Õhtul juhtus ta Annat tänawal nägema ja ütles temale: Meie asi wenib jällegi pikemale. —Kuidas nii? —Wend ütleb, et tarwis kewadeni oodata, harime lina ära, mina lähan raha teenima, müüme ka midagit,  ja siis wöib juba hakata. Oh, Senja! Kui see afi seda moodi wiimakS hoopis rikutud ei saaks? . . No noh Kust sa selle mõtte wötstd? Wend tahtis täna selle asja pärast teile tulla. Wõi et ole isa sellega nõus? Isa on nõus tvist kül: ta kiidab sind tihtl. Kas tõesti? Jumala eest. Noh, siis pole wiga. VII. Saani tee jõudis kätte, ja Semjon läks Nikolskisse  puid wedama. Wedada linna, kuhu 20 wersta maad oli. Semjonil oli see töö wõõras ja sellepärast esiotsa raske. Ilma Pääle waatamist ei olnud: oli see halb ehk hää ühtemoodi wedama pidi ikka. Wajub wahel hobune lume sisse, ehk murdub aisa pära Semjon Piab ikka koorma kallal ähkima, nii et higi nõretab, sellest hoolimata, et külm kange on. Kui tal aga jälle meelde tuli, mis tarwis ta tööd tegi, siis kadus kõik wäsimuse tundmus. Tihtigi wiibisiwad ta mõtted Anna pääl. Niisugusel korral köndis ta longus pääga koorma taga, ilma et midagi oleks kuulnud ehk näinud, mis ümberringi tehti; ainult mõne wastutuleja hõikamine ehk hobuse seisma jäämine äratas teda mõtetest. Semjon tegi tööd ja mõtles ning rehkendas sääl juures ühte puhku, kas jõulud ju warsti tulewad. Ja pühad tuliwadki wiimaks. Kolm Päewa enne pühi wõttis ta walitseja käest teenitud weoraha wälja ja hakkas koju sõitma. Kõige tee mõtles Semjon Anna pääle, mõtles, kuidas ta kosja lähab, ja kuidas siis pulmad tulewad. Kannatamatult andis ta hobusele piitsa, et ennemalt koju jõuaks. Kirjan oli raha üle rõõmus. Soo, ütles ta, sellega wõib hästi aidata. Nüüd wõib ju naest wõtta. Noh, aga kuidas Borisse pool luod seiswad? Borisse oma, wend, on mokas! Nende pääle ära looda. Juba külasse rikkale mehele ära antud; 20 rubla käsiraha on mõrsja eest sisse maksetud. Semjon kahwatas ära, jalad hakkastwad tal wärisema ja ta langes laua pääle. Sõnagi ei saanud ta suust. Kirjan nägi, et wennaga lugu paha oli, ja hakkas teda trööstima. Mis sul on, Semjon, mis sul wiga on! Mis sa kurwastad? Kas siis mõrsjat mujalt ei leiagi enam? Pane aga tähele, missuguse meie wälja toome; nii kui kulla tükk kohe. Hoopis ette, kui sinu Anna ongi. Mina ei taha teist, wastas Semjon. Ta surus pää wastu seina ja hakkas nutma, kui wäike lapsukene. VM. Esimese püha õhtul läks Semjon tänawale kõndima,  mõtles sääl Annaga kokku saada, aga ei saanud. Sellepärast wõttis ta nõuks teisel Päewal koju ta juurde minna. Ja nii läks Semjon järgmisel hommikul Borisse poole. Sääl söödi parajaste, kui ta sisse astus. Semjon teretas ja istus akna alla pengikese pääl. Mida kuulab, Semjon? küsis Boris. Semjon köhatas ja ütles: Oli wäha sinu juurde asja. onu Boris... Ma kuulsin, et sa olla Anna ära lubanud? Ja, olen. Aga mis siis? Jah, mis ma enam... ma mõtlesin ikka, et... seda samast... et jääd mind ootama. Seda see Kirjan mulle rääkis kül, mis sest salata... aga mina mõtlesin, et kes teab, millal sina.. Ja nõnda siis lubasingi ära. Tüdruk, tead isegi, on niisuguue kaup, mis kaua ei kannata seista. Kui wõimalik, katsu aga, et tast ruttu lahti saad, muidu wõib ta weel hoopis seisma jääda pole tarwis enam kellegile. —Ma ju paljalt kewadeni... nüüd oleks juba.. Noh, mis sinna parata? Jäid kaua^... läks teise kätte. Aga Anna ise? Mis Anna ise? On sellega nõuus muidugi? Muidugi mõista, kui isa ja ema nõuus on. Semjon tõusis püsti, waatas Anna pääle - see istus norgus pääga laua ääres. Semjon hakkas rääkima: Ja nii siis oled sa mulle walet rääkinud... Mna mõtlesin ikka, et sa südamest pidid kõnelema... Anna tõusis laua äärest ülesse, astus körwale ja hakkas nutma. Wõi see minu teha oli? nuuksus tq. Mis mina sinna parata wõisin isa tahtis nii. 1904 S a k a l a H 4. 43