madalik kitsas on, sellepärast ei wõi waenlane oma Mäest rohkem, kui üheainsa polgu teie wastu wälja saata. Teiega ühes tuleb minu sõber Jnkubu, et tema Twalat kartma paneks. Mina tulen ühe jao Mäega teile abiks, kui seda waenlase üliMõimu wastu tarwis lähab. Minuga ühes tuleb tark Makumatsan! Hää kül, kuningas! ütles Jnsadus rahuga,  ehk ta kül teadis, et selle pääle tungimise juures tema polk surmale on pühendatud. Ja selle aja sees, arutas Janosi edasi. kui Twala tähelepanemine lahingu pääle pöördud  on, lähab üks kolmandik meie Mäest teist mäe külge mööda alla ja tungib waenlase pahema tiiwa kallale, kuna teine kolmandik niisama parema tiiwaga  tegema piab. Kui ma näen, et teie tiiwade pääl wöidate, tungin ma otsekohe Twala keskwäe pääle ja kui meil hää õnn on. siis wõidame waenlase  sel wiisil ära. Aga nüüd kinnitame keha kosutama  söögiga ja puhkame natuke enne wõitlust. Sina, Jnsadus, muretse selle eest, et see plaan jöhwi päält täidetud saab. Minu sõber Bugwan lähab sinuga, tema selge silm annab sõjameestele wöitluseks  tarwilikku julgust! See pääletungimise plaan sai wäeülemate ja nende läbi liht sõjameestele karwa päält teada antud ja tunni aja pärast oliwad 18 tuhat sõjameest pääletungimiseks walmis. Sääl astus Hud meie juurde ja andis jumalaga jätmiseks igaühele kätt. Jumalaga, sõbrad! Ma pian parema tiiwa pääle minema ja tulin teiega jumalaga jätma, sest teadmata on, kas meie weel kokku saame! Meie pigistasime waikides tema kätt. - Jah, see ei ole mitte nalja asi! ütles sir Henri kergelt wärisewa häälega, - ma arwan kindlaste, et ma homset Päewa mitte näha ei saa. Niipalju, kui mina asjast aru saan, piawad „hallid" kuni wiimse meheni wõitlema! Aga mis sest! Surm on auus! Jumalaga, sõbrad! Teie, Kwatermen, jääte muidugi elama ja tunnete Salomoni kalliskiwide  mõjul elust rõõmu! Hud läks oma paika; Jnsadus ilmus ja wiis sir Henri oma koha pääle, „hallide" esimesesse ritta. (Järgneb.) Kas tõesti üks neist kahest? 6 Krahw L. L. Tolstoi jutustus. EeStikeelde J. Sang. Tuli Välja, et nemad asutasid ühe würstliku  palli pääle minema. Nemad olid walgetes, mitte just kallides riietes ja tõld ootas neid juba trepi eeS. Kui mina saali astusin, tulid nemad lõi? kolmekesi mulle wasw. Ah, kui kahju, et meie piame ära sõitma, ütlesid nooremad õed. Teie ei ole enam ammugi meie juures olnud. MitSpärast? Tulge homme kell kaks liuu platsile. Lili waatas Vaikides mulle otsa ja oli iseäranis  kurb sel õhtul. Tema näitas kõhn, peaaegu haiglane oma palli ehtes, lahtise kõhna kaelaga; aga weel nagu heledamine põlesid tema suured silmad. Tema hoidis kinnist tuule lehwitajat käeS ja waikis, peenikseid huulesi üksteise wasta pigistades. Taewas. kuidas ta mulle sel õhtul meeldis, kuidas ma kade olin kõige nende kawaleeride  pääle, kes temaga palli pääl tantsima pidid.  Minul oli kahju ja süda läks päris halwakS.  Kahju oma Pärast, tema üle ja kõige selle ilmliku wale üle, milles Protasowid elasid. Tulge homme meie juurde lõunaks, ütles mulle Lili. Ei, tänan, homme ei ole mul aega, vastasin tale kuivalt. Noh ülehomme. Ka ülehomme ma ei wöi. Ma walmiStan  ennast nüüd eksami waSta. Teie ei taha meist midagi enam teada, noh, kuidas arvate, ütles tema ja läks tuast välja. Mina ootasin kuni grahwinna sinna tuli ja, et neid mitte eksitada palli paäle astumast, jätsin jumalaga ja läksin ära. Pääle lelle ei käinud ma nende juures umbeS paar nädalat. Pikemalt aga ei võinud mina proovi välja kannatada. See kord tulin ma nende juurde päewa ajal, umbeS kell wiiS, sel tunnil, kui ma esimesel korral Lilit üksinda ees leidsin. Ka seesama  lugu juhtnS nüüd. Tema rõõmustas minu tuleku üle ja wiiS mind saali. Mul on tarwiS teiega rääkida,  ütleS  tema mulle, fohwa pääle iStudeS: ma tahtsin teiega rääkida.. Olen ikka walmiS teie käskudeks... Minema kord, hakkaõ tema: ma pandsin tähele, et teie minu pääle pahane olete. Teil on õigus. . . See on väga rumal, nii suurde ilma wälja soita, kui mitte ei taha, kui see raSke ja kahjulik on igast küljest. . . Aga, teadke. .. See ei ole ju minu, ei ole meie tahtmine.  Ma rääkisin teile hakatuses, et see mamma on .. Mis sinna parata? See teeb mulle waewa, see kõik teeb mulle piina, aga ma annan järele, et mammat mitte kurwaStada... Ja pääle selle, oma õdede waSta pian ma seda enese kohuseks. MiS aSja? Neid nõnda ütelda suured ilma wälja wiia? Ja, muidugi. Mis sinna teha. kui see nii musiks on. Wäha, miõ wiifikS on, ütlesin mina mastameelt; palju on wiisiks wöetud, mis tühine on. Jah, aga see on ju raske oma moodi elada ja mitte millegiga ega kellegiga tegemist teha. Tõepoolest piakõ see muidugi nii olema. Aga seda ei wöi kõik... Tema üritas ennast, nagu tunneks ennast milleski süüdlase olewat. Tema silmad hakkasid läikima, tema palgedesse asuS puna, mis aga seekord  mitte nii õrn, nii külge tõmbaw ei olnud... Mul oli temast kahju. Aga tema hakkas ilka jälle sellest pääle, mida meel ei lõpetanud, just nagu tahaks ennast ja emat vabandada. Tema õdede sinna tulek eksitas meie juttu. Kewade poole käisin mina meel sagedamine Protasowide juures ja mida rohkem ma neid tundma sain, seda rohkem ja kindlamine lähenesin ma oma poolehoidmisega Lilile ja tema õdedele ja seda sügavamalt asuS minu paha mõte, et just Lili, aga mitte keegi muu, saab kunagi minu naeseks olema. VI. Aga kewade läks mööda, Protasowid sõitsid suweks Schweitsimaale, meie läksime laagrisse, ja ma pidin jälle Lili'st ajutiselt lahkuma. Ehk kül maimus mina temast enam ei lahkunud ja üksnes tulevasest sügisest unistasin, kui meie temaga  PeterburgiS jälle kokku saame... »SiiS", mõtlesin mina. Ja see aeg tuli. Mina käisin jälle kasarmutes, oma teenistuse-aja lõpule lähedamale  jõudes, aga Protasowid sõitsid jälle wälja, ilma, sellessamas korteris elades, niisamuti  puudust kannatades ja niisamuti läbikäimist  seltskondadega ihateS, keS neist kõrgemal seisid. Pääle suwist vaheaega wöttiS wind Lili sellesama sõbraliku lahkusega wastu, nagu ta ikka minuga ümber käis. Esimesest õhtust pääle mängis tema mitmed minu armsamatest tiikidest ette. Ja, nagu ikka, örataS tema mäng minus paremat meeleolu ja kõrgemat tundmust, niisamuti  mõjus see ka teiste pääle, kes wahagi muusikat  tundsid. Lili oli suwel wee! priskemaks ja ilusamaks läinud. Tema liigutustes oli rohkem elamust ja tema hääles rohkem julgust ja rõõmsat meelt Sel õhtal ei olnud õdesid kodus. Lili ja mana proua olid kahekesi. Esiti istusime meie kõik kolmekesi buduaris (naeSterahwaSte tuba, kus nad oma lähemaid naiStutmaid ja sõbrannast maStu wötawad), pärast mängis Lili mulle söögi tuaS. Minul ei saanud kunagi küllalt tema mängust ja tema körwal istudes, palusin teda ikka jälle meel mängida. Lahkelt, järelandlikult, pool naeratades, pööriS  ta pää minu poole ja hakkas uut tükki. Mina wahtisin tema tarku, kindlaid näojoonesi,  tema käsa. kõik tema kuju ja ei saanud silmast tema paalt ära põörda Ühe korraga, ühte Schopeni (improptu't) helitööd lõpetades, tõusis tema üleS ja tuli minu juurde. Noh, küllalt tänaseks ütleS tema: lähame jälle mamma juurde, muidu lähab ta! üksi igawakS. Ja tema sirutas mulle kätt, mina aga, häälte nöiduwa mõjul, jäin liikumata tooli pääle istuma, ilma et oma kätt oleks wastu sirutanud. Lähame, kordas tema: miks siis nii kohmetuks jäite? - Mina ei läha kuhugi. Mina tahan teiega olla, ütlesin mina: istuge minu körwale. Tema iStuS. (Järgneb). Tuleviku inimene. Wenekeelest k-i- W Kõik muutub õpetas juba 2000 aasta eest Greeka mõttetark Heraklit, Ewesusest. See õpetus ei ole ainult mitte organliku looduse kohta, tema füüsikaliste  ja keemialiste jõuudude mänguga, maksaw, waid kõige kohta, mida meie maailmas tähele paneme.  Taimed ja loomad on alalisele aluste wahetusele  allaheidetud, milledest nad on kokku seatud. Isegi nende jõuud ja töuud ei jää muutumata. Kliima ja teiste nõudmistele alla heites, muutub loomadel ja taimedel aeg-ajalt nende wälimine kuju. Neil, kelledel neid omadusi ei ole, ei ole jõuudu oma õigusi elutsemiseks kaitseda ja nad kaowad ning ainult  maakera geologia kihtides leiame nende kiwistanud  jätiseid, mis ainukesed tunnistajad nende omal ajal olemise kohta on. Selle wastu muutuwad aga elawad olewused, kelledel wõimalus on, endid oma Ümberolewate olude järele seadida, mitmete põlwede järele nende esialgsed  omadused ja wälimised kujud nii, et tuhande ja kümnetuhande aastate järele järeltulejate ja esiwanemate  wahel suur wahe on ja see järele sünnitatvad biologialiku sõna mõttel uue töuu. Ka inimene ei ole sellest seadusest tvälja arwatud.  Meie ei taha siin küsimust puudutada: kas on inimene neljakäeliste inimeste sarnaste ahwide otsekohene  järeltuleja? sest et senini ei ole weel wahe üleminekuid ülesleitud ning tema otsustamiseks on waja laialist tõe põhja pääl põhjendatud materjali. Palju tähtsam on aga küsimus: missuguseid muutusi  inimese waimlises ja kehalises edasisaamises ette tulewad? Kas käime täiusele saamise teed mõõda ja jõuame neisse õnnistus-rikaStesse aegadesse, kuS targa olewuse omanduseks on auusaft sugust ihu, kõige rikkamad waimulikud warad ja kõige kõrgem moralilik tundmus, nagu seda optimistid seletawad. Wöi oleme jälle oma tee lõpule, hariduse kõige kõrgemale  tipule jõudnud, kust waimuliku, kombeliw ja füüfikaliku hariduse suremine pääle hakkab, nagu seda pessimistid tõendawad. Ettekuulutamine on üleüldse raske asi, ja et asi, kelle kohta see piab käima, meile õige ligi on, sellepärast selles liiale minna kerge ja raske on meil endid meie luulekujutuste wangistusest wabastada ning teaduse edafiuurimise nõuetele alla heita. Ometigi  teeb inimese hariduse edasijõudmise tee, mida ära käinud oleme, meile wõimalikukS, mõnda arwamist  selles kokku seada, mida meilegi tulewikus sündida  wöib ja nõnda wiifi aitab ette antud kõwerat joont pikendada. Imelik, et seda küsimust Püüawad seletada selle rahwuse targad, kes ainult sündinud asjade põhjal püüawad asja seletada, ning kahtlaste küsimuste arutamisest,  milledest materjalilikku ega tegelikku kasu ei saa, wäha osa wötawad. Need on ameriklased. Amerika õpetatud mehed püüawad juba ammu omas pääs praeguse inimese muutunud tüpuse wäljanägemist  sadade ja tuhandete aastate pärast kujutada. Nagu teada, jääwad need organid, mida kaS enam waja ei ole, ehk wäha tarwitatakse, iga pölwega  nõrgemaks, jääwad kiduraks ja lõpuks kaowad  ära. Seda näeme inimeste juuksetest. Metsinimestel, ka neil, kes tropika all elawad, nagu papuadel ja teistel Australia suguharudel sooja kliima pääle waatamata, on palju paksem juuks, kui europlastel. Sellepärast wõib kindlaste 612 S a k a l a w 77. IBOS.