Saarlane n° 41. TeisiMwal, 16. Mobril 1901. XVII aastaiiiik maksab Pooles aastas 1 „ AZ „ —S— Ilmub igaltoisi.P»Äs<Vcvk. Kuresaares Kauba-uulitsas nr. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarde. -4 UM Ileiildiüt polilika ajaleht Raa- ja linaarahlvale UW Hunt lambalautas. Selle päälkirja all leiame „Birshewõja Wedomostis" kirjatüki, mis Eesti keelses ümberpanekus järgmiselt käib: „Umbes wiie aasta eest hakkasiwad Liiwi kubermangu Kuresaare maak. talupojad  kubermangu-walitsusesse ja teistesse asutustesse maakonna ülema mõisniku Kassatzki  wastu kaebtusi andma, keda nad nende majanduste häwitamises ja raha raiskamises süüdistasiwad, mida neilt suurepäraliste  kogukondliste ehituste pääle sisse nõuti. Aga kaebtused heideti körwale, sest nendest nähti, et maakonna-ülem agar inimene, wäga hää administrator on ja üleüldise kasulikka walitsuse käskusid agarasti läbi wiia oskab, kohalikkude „separistide" ehk riigist lahkupüüdjate mitmesuguse wastupanemise  pääle waatamata Kaua kannatasiwad seda talupojad, ja et nende palweid keegi tähele ei pannud, hakkasiwad nad nurisema. Asi läks nii kauaele, et awalik mäss tõusis. Talupojad piiraftwad mõisniku Kassatzki ümber ja ähwardasiwad teda ise nuhelda. Arusaadaw  on, et niisuguseid kuritöösid korraldatud  riigis mitte kannatada ei wõi, ja Riia ringkonna-kohus mõistis käratsejad ja mässajad raskeid karistusi kandma. Imelik on, et kaebtused siiSgi edasi kestsiwad  ja Kassatzki süüdistused pahades tegudes mitte ei lõppenud. Ülematele oli selge, et herra Kassatzki natukene kaugele  oli läinud, et ta aga siisgi laitmata anus ja kõige päält Wene meelsusega mees on. See Kassatzkile kasulik eelarwamine õhutas teda ainult ja kinnitas teda. Ta oli wankumata ja sammus õiget teed ja kindlalt ette-seatud sihi poole. Kohalikkudesse ajalehtedesse saadeti aegajalt  põhjendatud süüdistusi hm Kassatzki wastu, aga tsensuri pärast ei pääsnud need süüdistused lehtedesse. Oleks nad aga ajalehtedesse pääsnud, siis oleks ülemad seda õnne-rüütlit tõsises walguses näinud. Kes teab, wõib küll olla, et meel kuskil meie suurel isamaal Wenemaa rahwast Kassatzki sarnased isandad  kurnawad. Kui meie nende ilma asjata  karistatud talupoegade pääle mõtleme, keda hra Kassatzki „wägiwallale" üritas, tõmbab süda kokku. Aga mis meie lugejat piiname ja tema uudishimu õhutame? Selgus, et herra Kassatzki sugugi mõisniku soost ei ole ja isegi, et ta mitte Kassatzki ei ole. Kubermangu-walitsusesse anti maakonnaülema  poolt toimesaadetud raha-raiskamiZte pärast kaebtus, mida hulk ümberlükkamatu tõendusi kinnitasiwad, ja wiimaks kõneldi sellest terwes linnas. Kõige parem ja kõigi kubermangu wõimude juures auu sees seisaw mees sai nii ütelda ühe korraga kahtlaseks. Kordus Tshitshikowi lugu. Saadeti herra Kassatzki järele, ta pandi kinni ja säal ta istub nüüd juba kolmandat  aastat wangis ja ootab kohut. Ja hundi silmist woolawad lamba pisarad. Herra Kassatzki oli omal ajal talurahwaasjade  kommissariks ja isegi rahukohtunikuks  Bogorodski maakonnas, kuS ta kaks aastat ametis oli, kuna ta oma tunnistuse järele muu seas teede-insener oli ja taksatori nime kandis. Tõepoolest oliwad aga tunnistused wöltsitud ja inseneri kunsti oli Kassatzki kutsari ametis Grodno maamõõtja  Janowitshi juures õppinud Tume on sce asi ja mitte ilus. Mitte see ci ole kurwaStaw. et Kassatzki wöltsitud  tunnistuste põhjal rahukohtunikuks ja maakonna-ülcmaks sai. Sellepärast ei wõi kedagi süüdistada. Petised on osawad ja „anderikkad." Aga kurwaStaw on see, et sellest mitte kõnelda ei saadud, kurwaStaw on see waikus, mis Kassatzki isiku ümber, kes rahwaga wägiwaldsel  wiisil ümber käis, walit s e s. Mis kõik ei wõinud nii- Armastus ja wölg. Läti keelest Fr. Laiwneeka järele Oli juba hilja õhtu, kui nad magama läksiwad. Seni kui meie armastaja paar oma tulewikust  ilufamid unenägusid nägiwad, seni oliwad aga nende pääde kohale ka mustad  sagarad endid kokku kogunud. Iman Guskini hoiu all seisis hulk kroonu raha, mis aastas kaks ehk kolm korda rswiteeritud  sai. Et reividendid temalt ialgi miskit puuduliku ega halwa korda tema kätte usaldatud waranduse kohta ei leidnud, sellepärast käisiwad nad ka tema juurdes arwem. Tihti käisiwad Jwani ametiwennad tema juurde, et ta neile häda ajaks mõned summad kroonu raha laenaks. Sellepärast et ta ustaw ja hää inimene oli, ei tahtnud ta ialgi nende palweid tagasi lükata, waid aga aidata. Sellest oli paar päewa tagasi, kui ta ühe oma ameti wenna Plenskale oli l 500 rubla laenanud. See sündis nõnda: Üks päew enne seda rewiteeriti Guskini kassat; nii kui ennemalt, nii nüüdgi ka, leiti kõik korras olema. Teisel päewal oliwad rewidendid Plenska kassat üle waatamas,  aga tal oli üle IVOO rubla puudus,  sellepärast wõttis ta Guskini käest ülemal nimetatud summa wõlgu. GuSkini hää südame läbi sai ta ka sellest hädast lahti, et raha rewideerimise ajal täielikult alles oli. Kõik seda raha oleks Guskin paari nädali  aja sees oma kajasse tagasi pannud, aga ilm ootamata lugu juhtus Gujkinile, mida ta aimata ei wöinud . . . Sääl sa- maS linnas elas keegi rootslane Peter Rischikow,  kes omale suurt waranduft oli halwal teel kokku kogunud. Selle mehe mõte oli kõik oma eluaeg poismehe põlwe pidada, aga kogemata kombel süttis ta süda Nati wastu armastuse leekites loitama. Tihti käis ta wiimasel ajal Guskini pool külas ja tahtis sellega end Natile tuttawaks teha. Aga seda nähes, et ta püüded Nati wastu ilma asjata oliwad, siis mõtles ta rahaga Nati isa juurde minna, sest raha paneb ju kõik rattad käima. - Kord ilma ootamata oli ta Guskini poole tulnud. Ta palus andeks, et ta nii kogemata kombel  siia juhtunud ja neid wast nende tegewuses  eksitada. Tere minu armas lapsukene, ütles ta Natile kätt pakkudes, kus ta ise kadeda silmaga Werigini pääle waatas, kes ka seekord sääl oli. Nati wõttis ta teretuse lahkesti wastu, ja oli rõõmus, et wana isand Rischikow thee wõõraks ei lubanud jääda. Rischikowi ja maja hsrra Guskini wahel algas jutu ajamine, kus poliitikat aeti, ja Rischikow kiitles, et ta linna suuremate hcrradcga ja kuberneriga paremad sõbrad olla. See oli tal ka õigus, sest et need kõik suurem osa Rischikowi sugulased oliwad, sest Rischikow  ongi ju ka mõisniku sugust ja ram> musa, nuumatud raha taskuga. Et teised küll teda taga selja naersid, aga sellegi pärast tema näo ees lahked ja sõbralikud oliwad. Temaga wõiS siis igaüks ilma tülita ära elada, kui leegi temalt rahalikult  abi ei palnnud isand Rischikow oli esimene kitsipung. Nati ega Werigin ei leidnud miskit lõbustust  nende jutust, siis läksiwad nad tuast wälja, õue aeda, kus nad oma aega palju lõbusamini saiwad ära wiita. Rischikow, kes nüüd arwas endal paraja aja olewat, hakkas Guskiniga õige jämedalt kõnelema. Ma tulin teie juurde, ühe suurema aSja üle aru pidama, ütles Rischikow järsku. Jwan ei teadnud, mis selle pääle waStata:  mis asja üle niisugune suur rahakott  siia wahwa inimese juurde asja oleks? Pääle seda wastas ta: Mis asjas wõin ma teid kõige paremini teenida Peeter Trofimowitsch. Käskige mind, teie kõrguses, ja ma olen igal ajal malmis  teid kuulma? Mina tahan teid paluda, aga mitte käskida,  ütles Rischikow. Wöib olla, et minu asi on meil mõlemil meelt mööda. Ärge pange imeks selle üle Jwan Matwejewitsch, kui Teilt Teie tütre kätt palun. Et ma küll juba natukene wana olen, aga selle poolest olen ma jälle hästi rikkas. Et teie mind sellega wäga auustate Rischikowi  herra, aga ma ei tea mis minu tütar selle üle ütleb. Mina ei wõi teda ka just sundida, mõeldes, et wast pärast seda õnnetu elu on . . . Seda kuuldes läks Rischikowi nägu higiseks,  mida ta ka ruttu uhke sinise siidi ninarätikuga ära pühkis, üteldes: Nati preili on nõnda tark, et ta pärast oma õnnest aru saab, aga teie peate talle seda ära ütlema, ja ma ei usu, et see teile wastu meelt oleks. Kõik see lugu oleks wäga hää, kui ta ennast aga mõne muule ei ole lubanud.