Saarlane ZW Ulciildiiik llilitika astlehl »»<>. j, li„,r,h»«lr. UM M S 7. Msipäewal, 8. juulil 1303. XIX. aastakäik. maksab: Pooles aaStaS ..... t „28 „ Ilmub igaltsisi-pä-S«V«r. Klriad lülwäd: Saarlase toimctufele.Kurefaardc. Kuulutuste xetit rida maksab 8 k. Laenu- ja hoiuühisuse asutamisest. Ehk küll rahwal raha olemas on, tuntakse ometi lajalistes ringkondades kibed a t rahapuudust. Raha on olemas, aga tema ei meere ega woola mitte rahwa keskel; rahwas ei saa seda tarwitada. Kogutud kopikad pandakse kas wäärtpaberite alla seisma, ehk wiidakse pankadesse, kroonu hoiukassadesse jne. protsendi pääle. Ühes ainsas Tartu kroonu hoiukassas on üle 3 miljoni rubla (1. augustil s. a. oli 3,263,021 rbl. hoida pandud). Wõrus üle 1 miljoni (1. sept. s. a. 1,055,961 rbl.) jne. Nagu igaaastastest aruannetest näha, tõusewad hoiusumad järjesti mitme sajatuhande rubla kaupa aastas. Niisugune kogumine ja kõrwale pandawate  summade kaswamine on iseenesest wäga rõömustaw nähtus, aga meie rahwa majanduse edu seisukohalt waadates oleks see meel rõõmustawam, kui see raha jälle rahwa enest keskele, nendesse ringkondadesse, sust ta pää..Ajalikult tulnud on, täiesti ehk luurelt Ollt tagasi woolaks. Oleks laenu käepärast saada, siis wõikliwad meie rahwamajanduslised  ettewõtted palju enam elustust leida: Põllumees saaks raha, et oma põldusid parandada, sood wõi raba heinamaaks teha, kust mitmewõrra  tulu saaks, ehk muidu mõnda ettewõtet korda saata, wde-, tuule- ja aurnjöuu  tarwitamist wöiks sisse seada, kuna töölised tööd ja teenistust leiaksiwad. Nii oleks lugu ka meie käsitöölistega ja töökodade,  äri ja tööstuse asutuste omanikkudega  ja nende ettewõtetega. Kroonu hoiukassadest  rahwale raha ei laenata, pankadest wõiwad seda pääasjalikult suurkauplejad ja suurärimehed saada, teistel on aga raske tarwilikku laenu leida Niisugune rahwa rahakitsik seisukord on Jurjewi Eesti Põllumeeste  Seltsile asja andnud Tartus laenuja  hoiuühisust elule kutsuda. Ühisus on küll Eesti Põllumeeste Seltsist wälja kaswanud töötab aga nüüd iseseiswalt  Eesti laenu- ja hoiuühisuse nime all riigiwalitsuse poolt kinnitatud alusel. Ühisus on wäikelaenu asutus. Ta ei ole mitte uuesti wälja mõeldud ettewõte. Sellesarnased wäikelaenu-asutused tousiwad Saksamaal Raiffeiseni õhutusel juba aasta 40—50 eest elusse ja lagunesiwad üle mitme maa laiali- Pea selsamal põhjusmõttel  asutas ka Schulze-Delitsch laenuühisust.  Kuna Saksamaal niisuguseid ühisust 1859. a. alles 190 oli 18,000 liikmega, oli neid 1865. aastal juba ligi 1000 seltsi 170,000 liikmega, ja 1893. aastal juba 5489 ühisust 500,000 liikmega; niisama kasivas ka nende talitus: 1859. aastal oli wäljaantud laenude summa 12 miljoni marka, 1865. aastal 203 miljoni ja 1893 aastal 1518 miljoni marka (ehk umbes 750 miljoni rubla). (Järg tuleb). Ülestõusmise püha hommik. Attoli jutustus. Eestistanud A. Simm, Loomulikult oleks see hirmus siis küllalt  olnud, kui ta seda mitte tähele ei oleks pannud ja seda tunnistust walesti mõistnud,  sest nii palju kui mina aru saada wõin, näitab prohwessor ka üks tuli ja raudpää olewat, nnsama kui Hildagi, aga õigus jääb õiguseks ja ülekohtu järeldusi peab igaüks ise kandma. Wiie jooksul on Hildal ometi selgeks  saanud, et ta waStus sel ajal õige oli ja et ta teda ilmasgi armastanud ci ole! Proua son Lauenberg keeras ukse lukku ja läks hingama. Wäljaspidi oli wanal herrastemajal waikne  öörahu, aga seespool tegi leige kewade öö salalikku elu ja liikumist. Ühcsgi ülemise  korra elutoas ei Valitsenud harilik seadus ja kord. Herra Meier seisis akna pääl ja uuris puu latnm. Ta oli kirjandusliku mõtetega  waimustatud ja otsustas nüüd kcwade ajal usuteaduse kõrwale jätta ja siit maarahva  kombid ja wanujuttustd uurida, et sellega rohkem inimeste tundmisele ligineda. Kes teab, rääkis ta iseenesele, ehk wõiks ma praegu kuuldud lugusid ja oma seletuse üheks kirjaks kokku põimida ja Velhageni ja Klasingi kuukirjale saata, et sellel abil oma teadust rutemalt laiendada! Ta ei aimanudgi, missugust järeldust tema tasane edasi tagasi toas käimine tõi. KõrwaliseS toas ärkaS tema kaswandil Franz üles ja jäi kuulates istuma. Alt oli seinakella löömist kuulda. Üks. kaks, kolm, luges ta. Noh nüüd olen ma ometi oigel ajal ülemal, saan ometi näha, kuidas selle Lihawõtts jänesega ludu on; aga Anni peab ka ühes olema, ja kandidat käib edasi tagasi nagu metslane. Oota, kui ta nüüd meel marusest  magamaminekust räägib! Aga kui ta nüüd kellu neljaks ka mitte magama ei lähe noh siis ma tahan salaja wälja lipata. Jumal olgu tänatud, et temal ka omad sügawad järelemõtlemisel! on, nagu Liist arwab; niisugustel silmapilkudel on ta ikka kõigest ilmast lahti! Eeriku toaS oluvad. aknaluugid kinni. Lamp walguStas mõnda kirjutatud paberi poognat. Ta oli sule käest pannud ja urises  iseenesele: Raske on auus olla, see on inimliku loomu waSta ja seepärast ka wsimata. Kõige parem ou päikese tõusu aja! üks jahutamise jalutuskäik ette wõtta, mis mulle ja sellele kirjale sääl kasuks on. Ta kustutas lambi ära, lükkas aknaluugid  lahti ja tõmbas ahnesti kewadist enne päikese tõusulist karedat õhku sisse. All ragises tasakesti uks, ja ta aimas rõdu pää! naeSterahma kuju. Tõsi, warjusarnane  nähtus kadus maja taha ära ja sammus teed kaudu pargi poole, kuhu ta metsas ära kadus. See on natuke wara, Hilda, urises noormees,  wara ka sinu Lihawõttejänesele, aga wõib ka olla, et ma sulle parajaks ajaks järele tulen ja sind õigele teele juhatan! Ta pistis kübara päha, jahisaapad jalga ja nihutas tasakesti trepist alla eeskotta. Õigus, rõdu pääle käidaw, kui ka säält aeda minew uks oli lahti. Wäga kergemeeleline tegu, kui üks waras teisele teed näitab. Aga nüüd, mu kaunis, luurides tahan ma sinu jälgedes käia. Sellepärast  oleks ta kül pidanud majasse tagasi pöörma, sest see ei olnud mitte Hilda, kes metsa poole läks- Hilda seifis meel omaS toas suure laua ees. Kümme õlgedest walmistatud  pesa seifiwad laua pääl, mille sisse Hilda kirjumune ära jagas. Palawus ei lasknud teda magada, seepärast oli ta kella kolme ajal ülestõusnud ja nüüd selle mõtte päüle tulnud, pesasid järwe kaldale metsa ära peita. Ah, sääl -võib nüüd küll kuninglik olla, nii rahuline kõikj mõtles ta. Oh Jumal, kui ometi see muistejutt tõsi oleks, et Issameie lugemine minu armsama inimese  sinna kutsuks ja ma tema käest andeksandmist paluda wõikfin, et ta mind selle wande alt päästaks, kuhu ta mind minu esimesel kewade päewal Grünewaldi metsas ühe lillekimbukese kinkimisega pani. Kuidas ometi Eerik selle pääle tuli, minule niisamasugust tuua? Ta on tõesti hää inimene!  Kui wai nustawalt wõib ta mulle oma sõbrast jutustada, aga otse tema jutustused  teemad mind kurwaks, nad tuletawad mulle mu elu ainukest meelde, keda ma oma wariseerimeeles enesest ära lükkasin! Hilda wõttis ühe kena korwi, pistis pesakescd ettemaatlikult sinna sisse, sidus rätikuga päält kinni, tõstis seda oma õlale ja läks tasakesti uksest wälja ikka suurt teed kaudu ruttades metsa poole. Fcanzu kõige suuremaks rõõmuks oli kandidat  selle aja sees ometegi woodiSse läinud ja hingas nüüd ühetasaselt rahulises raskes unes. Nii tasa kui wähe wõimalik, pani Franz ennast riidesse ja nühkis kojas tasakesti mama, Liisi ja Hilda uksest mööda, kuni Anni ja Marsikese toani, kus ka meel lapsehoidja  Anne tzlaS- Ta mõtles siin järele Isamaalt. Kuresaarest. Kuberneri herra külaskäik.  Juba mitu aega oli juttu kuulda, et uus Liwiimaa kuberneri herra Kuresaarde tulla. Põnewuiega oodeti tema tulekut, tl. juunil läks see ootus täide, sest selle päewal õhtul jõudis kuberneri herra aurulaewa „Jmperator Nicolai li" pääl Kuresaarde. Sadamas wõtstwad teda kreisiülem,  talurahwa asjade kommissar, linnapää, teised ametnikud wastu. Ka Kuresaare prii- Neljapäewal käis kuberneri herra kohaseid  kirikuid, koolisid ametlikkusid asukast, kreispolitkei  malitsust, mõisnikukoda, .ja raekoda waatinmaS. Siis wõttis ta oma sugulase O. von Mölteri juures pruukosti. Selle pääte sõitis ta salongi kus, talle kohased ametnikud ja need isikud ette seati, kes selle üle soomi oliwad awaldanud.  Andis ju kreistülem owalikult teada, et