Saarlane w Ä6. Teisipäewal, 29. junil 1904. XX. aastakäik. maksab: ->»- Ilmub igal ksifiHsäe»Vcrk. Knrewarrs KauSa-uultt^ MM Üleüldine politikn ajaleht Maa- ja linnarahlvale. UM Mesilaste pidamise kasust Saaremaal. Palju warandust läheb selle läbi küll jäädaivalt 1903. aasia! oli Poide mefinikkude sissetulek 800 rub. ümber, kui aga kõik oleksiwad osawad olnud, siis oleks ka seda armu wõinud kõige wähemalt 4. kaswatada, mis 12,000 wälja teeks. Waotame nüüd ka kord seda põhjust järele, millest see tuleb, et ühed mesinikud rohkem kasu saamad kui teised? Kõige päält wõtame ennemalt  räägitud kahepers mesipuud käsile. Kord suure meestka meesaagi algul juhtusin ma räägitama mesinikuga kokku. Pääle seda, kui temale mitmesugust juhatust olin mesilaste pidamise tarwis annud, ütlesin ma lõppeks: „Pea nüüd aega kalliks ja pane mesipuud tähele; nii pea kui äärepäälsed kärjed täis saamad, wõta need wälja seda on see täis ja mesilased jääwad koormatult seisma, aga et seismine niisugustel ahnetel loomadel nagu .mesilased, suure saagi ajal raske on, seepärast.kjtsendawad nad meega ema munemise  ruumi pesas ära, mille läbi pere nõrgaks wõib jääda/' - MeeS kuulas seda juhatust tähelepannes/sääl  juures mõnda tähtsamat lauset järele rääkides, lubas ta kõike nii ja nii teha. Pääle saaki küsisin mehe käest kudaS temal läinud ja kui palju mett saanud. „MiS ma sain, ei saanud midagi", waStaS küla meeS, „ootasin, et oleksiwad peret heitma hakkanud, aga ei midagi; wiimaks mee saagi lõpul wõtsin puu lahti, et ometi mett wõtta, aga mis säält wõtta oli, keskelt oli kärjed poegi täis. ääre paal küll mõned kärjad mett, aga wõta need ka ära, siis surewad talwel jälle nälga." Nagu näha, oli mees ise enda juhtmõttest kinni napsanud ja minu oma kõrwale jätnud, sest temal näitas see koguni wõõras olewat, et kuda wõib mesipnu siis endise jõuga edasi töötada, kui säält kesk suwe ajal mett ära wõetakse, ainult waranduslist jõudu kokku hoides lootis ta kaks kasu korraga saawat. Noori peresid ei saanud ta sellepärast, et kewade otsast ema pered wäga nõrgad oliwad, aga suwel mee saagi keskel, kus nad parase jõu sisse jõud? siwad, takistas jälle pereheitu kuiw ja pala aeg. Mee wõtmisest astus ta wiimses otsas küll õigusega tagasi, sest pääle meestka saaki, mis suli kuu keskel ära lõppeb, teist saaki meis ümbruses ei ole. Seepärast jättis tema kõik paigale selle rõõmsa lootusega: küll nad teisel aastal hästi figinewad. Ka selles lootuses oli meeS eksinud, sest rohke meesaagi pärast oli hauderuum kitsendatud, mille läbi pered nõrgaks jäiwad; siis waewaS neid weel talwel üle aru meega täidetud külm pesaruum.  Nii oli siis mee tagawara kewadei mesipuus  küll rohkesti, aga pered oliwad nõrgad ja tarwitastwad terwe suwe ainult oma kosutamiseks, pere heidust ei olnud jälle juttugi. Nõnda mässas, mees tahtmise ja asja tundmise puuduses mõne aja ning lõpetas wiimati mesilaste pidamise ära selle aimamisega, et ta „käe järele mesilased ei sigine". Niisugune wiga on wäga paljude Saaremaa mefinikkude juures, et nad parajat aega tähele ei pane ja sellest sugugi aru saada ei taha, et ühede kärgede sisse mitu täit ei mahu. Mee ruum wvtab waewalt ehk 24 naela waStu, kuna aga tugew mesipuu meesika meesaagi ajal 12V naela wälja wurritadaS annab; see on siis wiis mee ruumi täit. Ka need mesinikud eksiwad mee saagi ajal, kes arwawad kaanetud mee üksi kõlbawad ja seepärast lahtist, ilma kaanetamata mett sugugi wälja ei wurrista. (Järgneb.) Sõda. Tokws, 20. juunil (3. juulil). (Reuter.) Wladiwostoki laewastiku kohta teatatakse 18. juuni öösel: Pimeduse, udu ja wihmawalingu  tõttu läks WladiwoStoki laewastikul  jällegi korda admiral Kamimura tagaajawate laewade käest ära pääseda. Mõlemad laewastikud juhtustwad 18. juuni õhtul kokku. W.nelased oliwsd Ukisimast põhja pool. Mõlemad laewastikud seisiwad üksteisest umbes 10 penikoormat eemal. Kui wenelased Kamimura laewastiku ligiolemist märkastwad, sõitsiwad nemad ära põhja-lääne pools. Jaapanlased tormafiwad  täie auruga järele. Miinilaewad lähinesiwad Wene laewadele kuni suurtükipaugu  kauguseni, kes tugewaSti tuld hakkajamad andma. Kamimura hakkas Wene laewastikule lähedale jõudma. Jaapanlased ei olnud mitte kaugemal kui 5 penikoormat, kui Wiimaks ometi. Elly Põllulill'e jutustus. VI. 4. Tere õhtut, Kruusiaugu peremees! Madis waatas wähe külalise otsa, kus juures ta ise meel unenäo üle wärises ja oma unisid silmi hõõrus- Oh, oh, peremees, teie näitate maganud olewat! ütles wõõras, kes muud keegi ei olnud, kui koolmeister Ernst- Istu sinna! Seisa paigal! hüüdis wana MadiS segaselt Ernstile ja jooksis siis kui pöörane ukse juurde ja hüüdis: Elsa! Elsa! Siin olen, isa, ütles Elsa sisse astudes. Oma tütart nähes, kes natukene kahwatult  lähemale astus, tuli wana Madise pääle hull rõõmu tuju; ta naeris ja nuttis ühtlasi. Elsa elas! Ta oli und näinud! Elamusega surus ta tütart oma rinnale, kattis teda suuandmistega ja hüüdis: Elsa, armas tütar! Peaksid sa teadma, missugust hirmu ma sinu pärast kannatama pidin! Elsa ja Ernst oliwad mõlemad kohkunud, ega wõinud nad wana Madise olekust kudagi aru saada. .... Madis waataS kord Elsa, kord Ernsti pääle, kes kiwisambana tema ees seifiwad ega sönakestgi tohtinud lausuda- Wiimaks wõttiS isa jälle Elsa käe pihku, pigistas seda südamelikult ja küsis: v Armas tütar, kas sa siis tõesti Ernsti armastad? Oh ja, mi wäga, armas isa! Noh, siis mu tütreke, ma annan sulle luba Ernstile minna ja sa wöid teda kui oma meest armastada! Oh isa, armas isa, kui hää sa oled! hüüdis Eisa ja mõlemad noored inimesed lang siwad tublile wanamehele kaela. . . . VII. Elsa ja Ernst, Madis ja perenaene istufiwad  kõik lauas ja kõneldi sääl erutult ja kõwasti. Wiimaks tõi tüdruk aurawa supiwaagna,  klaasid, paremad söögi nõuud, mis päewa pidustuseks suurest kapist wälja wõetud, laua pääle ja kihluse terwise jook ja söök algas. Ernst ja Elsa oliwad kõige õnnelikumad nüüd maailmas. Just parajal söögi ajal sõitsiwad ka õiged kosilased ukse ette. Madis ruttas külalistele  wastu ja palus neid sisse astuda ja käesolewast pidust osa ivõtta. Mart seda nähes ja kuuldes hirmus surnu karwaliseks,  pööris kanna päält ümber ja sõitis kohe tuldud teed wihaga tagasi sedasama pidiwad ka teised tema seltsilised tegema. Selle wahe aja sees jõudsiwad ka Ernsti wanemad sinna, °kellele tüdruk järele oli saadetud. Wana Madis naeris wähe omale habemesse,  ja rääkis siis mehise walju häälega oma noore paari pääle waadateS: Pulmad saamad nelja nädali pärast olema! Olge mu lapsed õnnelikud! . . . Wiimaks ometi! sosistas Elsa Ernstile kõrwa. Wiimaks ometi! naeris ka Ernst. (Lõpp.) Tennekstoni õnn. A. v- Persalll järele E. W. E. Mispelil oli seekord wäga paha sõiduõnn.  Neljateistkümne päewa eest oli tema juba Liwerpooli sadamast Nyjorki sõitma hakanud ja ei olnud kõige selle aja jooksul wxel Neufundlandinigi jõudnud. Msa ja wali pöhja-wesikaare tuul, mis iga päew õhtupoolel  päris tormiks muutus, sundis teda kurssi põhja poole hoidma ja üleselle oli udu nii ränk, et teisest laewa otsast teise ei nähtud. Juba terme nädal uitis Mispel merd mööda ümber, ilma et kaptenil wõimalik kraadist mõõta ehk milgi wiisil arusaada oleks olnud, kus kohal nemad nüüd oliwad. Ainult hää õnne pääle lootes pidi edasi sõidetama. Wali, külm torm kui ka jäitis tegiwad tekipäälse nii libedaks ja kardetumaks, et keegi sääl pääl häämeelega wiibida ei tahtnud.  Õnneks ei olnud ka praegu, kesk talwe ajal Januari kuus kuigi palju reisijaid. Esimeses klassis oliwad 12 inimest ja wahetekis ei olnud ka wäga palju reisijaid.  Reisi lõbu ei suurendanud just ka mitte see juhtumine, et esimese klassi reisijad oma all nurinas oliwad. Nurina põhjuseks oli nimelt see, et laewatohtri nõudmise pääle üks naesterahwas, kes päältnäha paremast seisusest oli, aga sellest hoolimata kolmandamas  klassis reisis, ühes oma wäikese, haigeks jäänud tütrekesega, esimesesse klassi wõetud pidi saama. Selleks oli aga teiste kaasreisijate luba waja, mille saamise üle tema sugugi mitte kahewahel ei olnud-