Saarlane M 41. Teisipäewal, 14. oktobril 1903. XIX. aastakäik. maksab: Pooles aastaS 1 ~ 23 „ -»" Ilmub igaltoifipäo,v«r. ..Saarlase" toimetus ja wõljaondmine Kuresaares Kauba-unlttsas nr.l?. Saarlase toimetusele,kiuresaardc. Kuulutuste peti! rida maksab Z ?, -K UW Ulklildint politika ajaleht Naa- ja linnarahwale. UU Sõjalised asjaolud Kauges Idas. Kirjade seas, mis Wene ajalehed Kauge Na sündmuste kohta leiab üks seletus, mis kindral M. Botjanow „Nowoje Wremja" toimetusele saatis, iseäranis tähelepanekut. Kindral on täis asjatundja,  sest ta wõttis meremehena Sewastopoli kaitsemisest osa ning teenis pärast maamäes  korpuse komanderi auu sisse. Säherduse mehe otsus on praegustel oludel kahe mõrra tähtis, sest Botjanow pole mitte ainult kõrge auu kandja, maid ta on ka kui tark ja wapper mees tuntud. Kindral kirjutab: Imeks pole panna, et Japan meiega waenu peab, sest meie wõtsime ometi Kwatungi  poolsaare ära, millest nemad ammugi und nägiwad. Nendel oli kindel lootus pooltsaart kord endile saada. Kui meie Mandshuria ära wõtsime, läks waen weel suuremaks ja Japan, mida teised riigid üles ässitawad, nõuab nüüd aszu. mida meie täita ei wõi. Sel küsimusel on meie kohta wäga suur tähtsus, ja meie kohus on ajawiitmata asja järele mõtelda ning otsuseks teha, mis meie Kauges Idas ette wõtma peame. See järele otsustades, mis mina sellest asjast kuulnud ja lugenud olen, on praegu kolme suguseid arwamisi olemas: 1) peaks iga hinna eest Japaniga lepingu tegema; 2) peaks maawäge suurendama ja merewSge  mahendama, ning 3) meil peaks Kauges Idas niisugune laewawägi olema, mille wastu Japani laewastik tugewuse poolest ei saa. Esimese arwamise kohta peab ütlema, et kui japanlastele järele antakse, siis nemad  ikkagi rahule ei jäe, maid ässitajate kihutusel meel rohkem nõuawad. Iga üks saab aru, et Japan ainult niisuguste eesõigustega rahule jäeb, mis meile kahju toomad, ja see pärast arwan mina, et meie kohus on endid nii kaugele sõja wastu ette walmistada, et Japan sõja ajal ennem kaotada kui wõita wõiks. Teine armumine  maawäge suurendada ja merewäge wähendada ei ole sugugi asjakohane, sest et praegustel oludel Japanil igatahes wöimalik on esialgu rohkem mäge wälja saata kui meil, nii et meie taganema peame, Kui meie aga Astas taganeme, siis saamad see läbi meie süälsed waenlased julgust, ning Japan wõib wäga kergesti Hiinat endale lepingu seltsiliseks wÄia. Kolmas armamine et meil Kauges Idas suurem ja tugewam laewawägi oleks km japanlastel  on õige, ja kui seda tähele pannakse,  siis ei julge Japan üksi enam meid enda nõudmistega tüütada, maid peaks endale abilisi otsima, kes teda toetaksiwad. Kõige tähtsam aga on minu arwamise järele, Kauges Idas japanlastele ja nende lepingu seltsilistele mäe maale saatmist sõja ajal täitsa wõimatumaks asjaks teha, Wägede maale saatmine ei ole üleüldse kellegi kerge asi, isegi Japanile mitte, mis meie piiridele nii ligidal on. Kui meil SewastopoliS tubli kruuwaurulaewade wägi oleks olnud, kes teab kas Inglise ja Prantsuse  wägi siis üleüldse maale oleks pääsenud.  Päälegi on sest saadik ka selles teaduses palju edasi jõutud, kuidas mere randa waenlase pääletungimise eest kaitseda tuleb. Kui Parntsuse ajalehed merealustepaatidega  ette wöetud katsetest õigust kirjutasiwad, siis on 10 weealuse paadiga wöimalik terwet laewawäge rannast eemale peletada. Mina ütlen kindlaste, et tugew ja hää torpeedulaewastik mäe maale saatmise  wõimatumaks teeb. Selle wastu ehk tähendab mõni, et Japani torpeedulaewastik  suurem on kui Wenemaal, sest et temal neid paatisi 400, Wenemaal aga 200 on. Püäliskaudselt waadates näikse wõit sellele Alatu ori. n „Saarlase" jaoks kirjutanud H, Kesk öö aeg oli juba möödas, kui ema ja poeg teine teisest lahkusiwad ning Adolf oma kambri läks. Siin oli tal mitmesugufid  asju weel korda seada. Juba hakkasiwad  koidu walguse kiired üle maa pinna paistma, kui ta wiimaks kõigiga malmis sai ning ennast ilma riidest lahti wõtmata moodi pääle wiskas, kus ta mõned tunnidgi une hõlmas wiibida mõtles. Ka krahwi proua ei maganud sel öösel kuigi kaua. Ikka jälle uuesti pidi ta seda, mis sündinud, eest otsast kuni lõpuni läbi mõtlema. Ta ei saanud sest weel sugugi aru, kuidas niisugused hirmsad asjad ülepää  sündida on wõinud. Kahetsewalt mõtles ta selle pääle, et ta Liisa oma majasse wõtnud oli. Ta ei wõinud muidugi teada, et tema poeg, kes naesterahwaste wastu muidu külm ja kalk oli, Liisat sel wiifil armastama pidi hakkama, aga ta oleks selle pääle ometegi mõtlema pidanud. See oli tema körwus üsna kenasti kõlanud, mis poeg temale armastusest arutanud oli, aga kes oli siis Liisa, keda ta nii südamest armastama oli hakkanud, kelle eest ta nii kergelt oma elu wõis ohwerdada? Ta oli ju üsna lihtne tüdruk, kellel muud midagi ei olnud, kui kena nägu. Ning kas ta auuS inimene oli, kes ütleb talle seda. Kui ta seda ka ei olnud, siis tuleb see sellest, et nende liigis niisugusid palju on, siis ta ei julgenud oma mõttid enam edasi wiia. Nüüd on Adolf ühe niisuguse tüdruku pärast mõrtsukaks saanud. Kas pole siin armu-kadedus mitte tegew olnud, kui Adolf ilmsüütaust kaitsma läks. Kui Liisa auus inimene oleks olnud, siis ei oleks tal wift küll niisugust õnnetust juhtunud. Kui tal puhas südame tunnistus oleks olnud, oleks ta küll Zernitsile tagasi läinud, aga mitte Adolfi kaela kõlkuma jäänud. Nõnda mõtles ta terwe öö läbi kuni koiduni, siis tuli wäsimus ta pääle. Külm talwe aeg oli mööüas, esimest korda paistis selgest taewast kewadine päike katte alt pääsenud maa pinna pääle- Kewadine  soe tuule õhk sulatas mõjuwalt lume hangesid, mis siin ja sääl weel näha oliwad. Marjuliste kohtade pääl oliwad mõned kewade lillekesed oma pääd ülesse tõstnud, lindude laul kõlas igal pool läbi õhu ning puude ja põõsaste okjakeste kulles oliwad punased pungakesed näha. Kõik soe kewadine  ilu ja elu tungis ka inimeste südametesse,  kes kreislinna puiestikku jalutama oliwad läinud. Politsei ametnikkude wahel käis aga wang norgus pääga, kes sellest looduse ilust ja elust sugugi osa ei wõtnud. Mingi asi ei suutnud tema kahwatanud nägu enam ergutada ning tema tumedat silmaivaatust walgustada. Ei rõõmustanud teda enam homikune wärske tuule õhk, ei kewadine uus elu, ta waatas omas igawuses üksnes wangi koja poole, mille uksed teda sissetulemisele  ootasiwad. Ühel hommikul kella 10 ajal wöolas määratu rahwa hulk kohtumaja poole. Täna pidi krahw Osterfelde tapmise protsess wiimase otsustamise alla wõetama. Tihedast rahnm hulgast, mis suure neljakordse maja ees seisis, tungis üks noor tütarlaps, mustas  riides, läbi. Ta püüdis oma kurwa ja nutust nägu teiste eest kõrwal hoida aga see ei olnud wõimalik. See oli Liisa Bolten, kes tunnistajana kohtu ette kutsutud  oli! See ta on, see ta on kuulis ta enese taga mitmes kohas sosistawat, ning üks tugema kehaga, paksu näoga ja ninaga isik ütles üsna Liisa kõrwal seistes teistele: On aga isegi tubli tüdruk, kes seda noort krahwi nii hulluks mõis teha. Liisa ei pannud aga tähelegi, mis temast öeldi ja kuidas ta pääle waadati. Ta läks edasi ning istus tunnistajate sekka pingi pääle maha. Ta süda oli ütlemata raske. Oh, mikspärast pidi see nõnda sündima?! MiS pidi ta nüüd ütlema, kui teda küsitakse. Seda ta ei teadnud isegi meel. Üks asi oli aga ta meeles ja mõttes selge ning see oli: minu pärast on ta mõrtsukaks  saanud, mina peaksin teda jälle päästma. Kellukene kõlises, tume jutu kõmin lõppis ning sügaw waikus asus suurde kohtu saali. Ülekuulamine algas. Adolf ei olnud omale kaitsjat mitte soowinud- Ta mõtles : Mis ma täie terme mõistusega teinud olen ning mis ma praegu meel tegema saaksin, selle üle pean ma ise ka aru anda wõima. Näost kahwatanud, aga fiisgi rahulikult, istus ta süüpinkis ning kui süüdistaja omas kõnes ütles. ta tuli selja tagant teadmata ning lõi salajas ühe häbemata  tüdruku pärast siis jooksis talle weri palgesse, ta oleks üles karganud, rääkija kallale jooksnud ning ta ära kägistanud.  Aga warsti waikis ta rahutus ning ta waatas üksi silmi põranda pääle. Nüüd pööras eesiftnik krahw Ostsrfelde poole ning küsis, mis tal selle kohta ütelda oleks.