Teda tegi wiin. Kktataauv J»h « « « G««« Kopli Hans wedas hobuse oheliku otsas tallist wälja, ajas rangid tale kaela ja hakkas ette rakendama. Liisa, mine too sa heinu, ütles ta lauda poolt tulewale naesele. Naene keeras ümber  ja kadus küüni. Küün oli wäga lohakile, waewalt seisab ta weel koos; ühe seina alt on kiwid ära tulnud,  alumine palk ajas ennast kaugele teistest ette ja sünnitab kaunis suure awause, kust suwel  põrsad küünis magamas käiwad. Et aga küün kokku ei sabaks, selle eest kandis usin peremees  aegsaste hoolt: ta pandis müürist wälja tulnud kiwide asemele, nimelt ühe nurga alla, jala pikkuse paku, mille pääle ülemised korrad julgesti wõiwad rõhuda. Ehk suur nende raskus  weel äragi on! Päält näha on nad kül palgid, aga feest koguni ära kõdunenud, koputad  nendele Pihta, siis kobisewad wastu nagu wana kasukas. Mõnes kohas paistawad ju kaugele  suured oksad, mis palkide endisest jämedusest  tunnistust annawad. Paljudel palkidel ei ole enam nurkasi. Ühe sõnaga, küünil on 80 aastase kõdunenud wanamoori nägu, kes kepi najal tuetades kuhugi kaugele waatab. Kepiks on temal parre jämmune tugi, mis ka hoolas peremees minewal sügisel tale kätte muretses. Katusest ei maksa enam kõneldagi. Roowid paistawad juba kaugele, nagu hobuse kroni, kelle kaks-kolm wabadikku töö ajaks ühte on ostnud,  kes ühe käes ühe, teise käes teise päewa orjab, külje luud. Pea ilmus Liisa heina sületäiega, pandis heinad ree pääle ja tahtis tuppa minna, kui Hans ise säält wälja tuli, piip suus ja pi'k piits käes. , Sõnalausumata läksid nad lauta, kust tim aja järele suurt lammast tassides ree poole kopertasid.  Lammas sai kinni köidetud. Hans wöttis ohjad, andis hobusele alt aisa paar tulist  ja törkis tänawasse. Waata, et sa ilusti kodu tuled, manitses tcha weel naene. Kaua waatas ta mehele järele, kuni see ju Silla mäele oli jõudnud ja metsa taha ära kadus. Ohates hakkas ta fiis tua poole minema. Tahtmata libises ta huuldelt küsimine: kes teab kuidas ta jälle kodu tuleb? Jah tal oli Põhjust karta. Läks ju mees linna Jõulu laadale. Aga lautadelt tuli ta harwa wõt peaaegu ei tulnud kunagi targalt kodu. Täna oli weel iseäranis karta, sest Hans läks surnud wenna naese Mari käest wägisi wöetud lammast müüma. Ega La nüüd kopikut  kodu too: hölpsaste raha saad, weel kergemine  rändav ta kõrtsimehe taskusse. Kül palus  Mari filMaweega Hansu, talt mitte wiimast  warandufi ära wõtta, aga HaM ei hoolinud  sest. Lambad on nüüd hinnas, juua ka enam kaua ei ole saanud, sest raha ei ole ju kusagilt saada, aga siiski kui hää meelega ta jooks mis muud kui Mari lammas waja ära müüa; päälegi arwas ta natuke õigust enesel lamba pääle olewat. Aga kord oli aeg finna on ju paarkümmend  aaStat tagasi kui kopli Hans tilkagi  viina ei joonud; kord waatafld need lagunenud  hooned uhkusega üle suure Pukaste Ma. Jah see oli weel siis, kui Hansu isa, Peeter,  elas, kui Hans isa jälgedes weel käis, hoolega  Põldu haris ja igasugustest kelmustest eemale hoidis. Kõik oli siis eeskujulikus korras. Wili põlludel kaswas lopsakaste; aed, kus nüüd weel paar õunapuud kiratsevad, andis iga aaSta rohkesti  maitsevat vilja, mida müüa ja küla rahwalegi,  kui nad juhtusid finna tulema aga seda juhtuH schsttsKe tMUs Mvi K kodugi  kostiks wiia anda sai; õunapuude alust iluskafiwlkd oma 20—30 mesipuud, millede köhtastgi  nüüd tunda pvls, kaks toredat hobust oli fiis nüüdse ühe kronu asemel; Tartus, Pangas,  kandsid protsentifi 800 rubla, mis nüüd Hans ju ammu Lutsu ksrtfis pudelisse on ajanud  ja wast teise niipalju wõlgagi teinud. Ja seda on paarkümmend aastat korda saatnud. Ahel laupäewal sures Peeter rabandusesse ära. Hans sai peremeheks. Esite läks majapidamine  wana wiisi edasi. Aga pea muutus kõik. Kolm wersta Lutsu küla taha ehitadi kõrts. Kord õhtu tuli Hans woori Päält koduoli  wäga külm; ta piatas Lutsu kõrtsi ees ja läks sisse soojendama. Kõrtsis olid mõned tuttawad  Mla mehed. Nad sundisid, wõi õigem ütelda, kõrtsimees sundis, mehed olid ainult tööriistad, Hansu noore peremehe liiku ostma, mis Hans ka tegi. Ka Hans, tahes ehk tahtmata,  pidi nendega ühes jooma. Kui ta wiimati  kodu tahtis sõitis, ei olnud ohje enam hobusel pääl. Otsiti ja leiti rehe alt. Joodi jälle leidmise liiku. Hans sai ju natuke purju. Kodu sõitsid temaga ühes kaks teiseküla meest, pää joodikud, kes ju kõrtsis Hansuga tutwust otsisid ja ohjade leidmise juures suureks abiks olid. Targa pääga ei oleks Hans kunagi nende seltsis sõitnud, aga nüüd oli pää ja mõtted segased.  Tee pääl olid nimetatud mehed wäga jutukad. Ka teine kord sai Hans kõrtsi tasfitud. Teda kül wedasid pool wägifi tuntud kaks sõpra, aga südames ihaldas Hans isegi weel kord, mitte enam, seda nii ergutawat wedelikku maitseda,  ainult mekkida, aga ei tihkanud ise just awalikult minna. See kord tuigerdas ju Hans, kui kodu tuli. Kord korralt läks asi ikka pahemaks.  Kaks tahtmata sõpra kandsid selle eest hoolt, et Hans wähka tegema ei hakkaks. Wiimati  sai Hansust esimene joodik, kes nädalate kaupa kõrtsis istUs... (Järgneb.) Üksik haud. Langel, kangel Ida piirel, Seisad- üksik kanake. OKtu päikse kuNa kiirel ?»i»tak panne ristike... Sinna, kodu kaitseks enda lViskas vadva võitleja; Sinna suikus Lesti venda älero rauda magama! Sõbra käsi seades üles Lalmukaok» kaunima: Sääl nüüd võõra pinna süles Lingud Lesti võitleja... Sõber tallas sõja pinda, ?ani vaenu veerema: lVeri nõvad vere kinda ?a läks KTttv tasuma... » » Langel, kaugel Ida piiril Soisad üksik kauaks; Õdtn Mik ao kulda kiirvl ?ai»tad punav ristike... Vunltv käälsd tasakeste l?Iv künka kobavad; Ntvrv lavnvd makvdaatv, k.viua laulu laulavad... Ülestõusmine. Krahw J. Telstii kolmejärguline roman. 4S Eestistanud A. Mull. Natalia Jwanownat huwitafiwad wenna laks tegewust:  Katjusha kostmine, millest ta oma kodulinnas kuulnud  oli, sest et sellest igal pool räägiti, ja maa andmine talupoegade kätte, mis ka igal pool tuttawaks oli saanud ja mõne arust wäga kardetawaks politikaliseks asjaks peeti» Katjusha kosimine meeldis osalt Natashale. Tal oli höt meel oma wenna tubli ja mehise otsuse üle, tuletas sM läbi teda ja ka iseenast meelde, missugused nad oliwad endistel aegadel olnud, kuid ühes sellega wõttis hirm tema üle wöimust, kui ta selle Pääle mõtles, et wend nii koleda naesterahwa omale naeseks wõtab. Wiimne tundmus oli tugewam, ja ta wõttis nöuuks. niipalju kui wöimalik, wenna Pääle mõjuda ja tema mõtet selles asjas muuta, ehk ta kill teadis, et see raske oli. Teine tegewus aga maa andmine talupoegade kätte, ei olnud tema südamele mitte nii lähedal; aga tema meest pahandas see wäga ja see nõudis, et ta selle tegewuse wastu wenna pääle mõjus. Jgnatij Nikiforowitsh tõendas, et niisugune temp olla ettewaatamatuse, kergemeele ja uhkuse tipp, et niisugust tempu seletada, kui teda üleüldse seletada  wöimalik ongi, ei olla teisiti wöimalik, kui et selle tembu tegija tahab ennast selle läbi silmapaistwaks teha, hoobelda ja enesest rahwe seas kõnet sünnitada. Ms mõte on niisugusel talupoegade kätte maa andmisel, kus need iseenestele renti piawad maksma? küsis ta. Kui ta neile maad tahtis anda, siis oleks ta wõinud seda neile talupoegade pöllupanga läbi müüa. Siis oleks sel tegewusel mõte olnud. Üleüldse, see on M temp, mellel mõistuse reeglitega midagi tegemist ei ole, rääkis Jgnatij Nikiforowitsh, kuna ta ise eestkostmise seade pääle mõtles, ja nõudis naese käest, et see wöimalikult  tõsiselt oma wennaga tema weidra tegewuse pärast räägiks. xxx Kui Nehljudow koju tuli ja õe kirjakese eest leidiU sõitis ta kohe tema juurde. See oli õhtul. Jgnatij sWkiforowitsh  puhkas teises tuas ja Natalia Jwanowna wõttis  wenda üksinda wastu. Temal oli must fiidikleit seljas,  punane lint rinnal ja mustad juuksed oliwad moodi järele käherdatud. Näha oli, et ta mehe Pärast, kellega nad peaaegu ühe-ialised oliwad, ennast noorendada püüdis.  Wenda nähes kargas ta sohwa päält ruttu Püsti ja läks kiirel sammul, oma siidi kleidiga kahistades, temale wastu. Nemad musutafiwad ja waatasiwad naeratades üksteise pääle. See oli see' saladuslik, sõnadel seletamata, paljutähendav? waadete wahetamine, Mille sees walskust ei olnud, ja pärast seda hakkas sõnade wahetamine, milles enam niipalju tõde ei olnud. EMa surmast saadik ei olnud  nad üksteist näinud. Sina oled paksemaks ja nooremaks läinud, ütles wend. Õde tõmbas huuli häämeelelisele naeratusele. Aga sina oled kõhnemaks läinud. Noh, aga Jgnatij Nikiforowitsh? küsis Nehljudow.  Puhkab. Ta öösel ei maganud. Paljugi oli tarwis rääkida, kuid sõnad waikifiwad, aga waated awaldastwad, et see, mis tarwis ütelda, alleS ütlemata on. Ma olin sinu kodus. Tean kül. Olin kodust ära. Endine korter oli mulle liig suur ja igaw. Säälsest kraamist ei ole mulle midagi tarwis, nõnda et fina kõike seda, see on mööblid ja kõrk asjad enesele wõid WStta. Jah, seda Agrafena Petrowna ju rääkiski. Käisin  ka sääl. Tänan sind wäga. Aga... Sel ajal tõi wõõrestemaja teender hõbedased theenõuud  sisse. Nad oliwad seni wait, kuni teender theenõuud lauale oli seadnud. Natalia Jwanowna istus teisele poole lauda leentoolile ja pani sõnalausumata theed kannu. Ka Nehljudow  oli wait. Noh, Dimitrij, ma tean kõik, ÜtleS õde Wii-L maks, wennale kindlalt otsa waadates. v Mis siis? Rõõmustan wäga, et tead. Kas sa siis tõesti loodad, et sa jõuad teda pärast  niisugust elu weel ära parandada? küsis Natalia. Nehljudow istus sirgelt wäitsel toolil, kuulas õe sõnu tähelepanelikult, püüdis neist hästi arusagpa ja nende pääle ka hästi wastata. Lahke tuju, mjs wnmsest Katjushaga kokkusaamisest saadik tema hingeS asus,, täitis tema meelt weel praegugi rahulise rõõmuga ja lahkusega kõikide inimeste  wastu. -- Ma ei taha mitte teda, waid iseennast parandada,  wastas ta. 198 G a ? a l a 2K ISO4.