„Kui teie seda just tungivalt soovite... aga ma olen seda kurba lugu juba teie isa kaest kuulnud." ei.' Teie tunnete seda aSja ainult wä» liSpidi vaese Wadaki hirmust ja õnnetumat otsa, aga seda, mis selle eel kais. tahan ma teile jutustada: ma tunnen, nagu käseks keegi minu südames, seda just täna teha." Ta laskis oma pää tooli padja najale, pigiStas  silmad pool kinni ja tõmbas mõne korra sügawaste hinge. Siis jutustas ta: „Wadaki, ehk krahv Wadaki, kuidas teda meie juures tema seisuse järele nimetatud sal, oli esimene, kes mulle preili Krysanthemum nimeks andis. Ta ütles mulle pärast, et ta mind esimesel silmapilgul armastama olla hakkanud. See oli talvel jää pääl; see oli esimene kord, mil la niisugust tegevust, nagu liuulaskmine, „kõwa vee" pääl nagi. Ülepää oli see tema esimene talv Europas viibida ja ta vaatas siinset igapäevast elu iseäralise kaastundliku imestamisega. uisujookSmisest ütles ta ikka: „Üks valge Krysanthemum heljub tantsides üle „köwa vee"!" Ja nõnda oli see kõigega: ta leidis värvirikkaid  piltisid ja kohaseid võrdlusi minu tegevustele.  „Mina ise —ei armastanud teda selkorral mitte weel." „Ta oli huwitaw ja külgetõmbaw. Tema kuju. mis wäha suurem kui keskmine oli, oli kindel ja tore, ta nägu tunnistas eht jaapanlast ja teda wõiS kõigiti ilusaks ja meeldimaks meheks nimetada." „Esiotsa ei pannud minu isa selle paale kuigi suurt rõhku, kui ma Wadakit rohkem tähelepanema  hakkasin. Aga kui juba saatkonnas meie peatsetest kihlustest rääkima hakati, waatas ta kõige selle asja paale loomulikult waenulise pilguga " „Ma ütlen sest minu isa oli tõsine kristlane ja ialgi ei oleks ta oma tütart wöörausulisele lubanud, olgu wahest siis, kui ta ennast nStida laSkiS." „Kui Wadaki minu isa wastuseiSwat olekut märkas, sai ta wäga kurwakS ja aruldane kül, nüüd hakkasin ma alles soojemalt tema poole hoidma." „Ühel õhtul olime jällegi koos ja seekord Jaapani saatkonna pidu pääl, kuS minu isa puududa  ei tohtinud." leidis iga naesterahwas sööginöuude  kõrwalt toreda siidist tuulelehwitaja mis ilusate kujudega kaunistatud oli." „PSrast õhtusööki istusin ma Wadakiga lillemajaS.  Mina waatlesin oma tuulelehwitajat, kuna tema oma armastust mulle palawate sõnadega awaldas." „Korraga näitas ta minu tuulelehwitaja pääle ja ütleS: .Waadake, Margret, seda paradiisi lindu kui südamlikult ta oma kaaslase juures wiibib ja teda oma tiiwoga katab. Nii poolehoidjad kui need kaks lindu on on ka meie hinged ehk olime meiegi kaks niisugust lindu, ma olen selle pääle kindel, et meie üksteist juba warem, üheS endises eluS armastanud oleme, nagu meie nüüd igawesti armastama saame." „Seda üteldeS tõmbas ta mind öndsaste oma rinnale ja suuteleS mind. selles esimeses ja ainsamas  musus tunsin ma, kuidaS meie hinged tö« fiselt ning jäädawalt ühte sulasiwad, tundsin, nagu oleks tema hingest üks magus tuleleek wälja loitanud  ja minu hingesse asuma jäänud ja mida sellest ajast pääle ükski wägi kustutada ei suuda." Ühe silmapilgu oli Margret wait, sest ta süda peksis tormiselt. ,Teie armastate ühte surnut..!" lausus doktor. Neiu raputaS ainult pääd „MiS on surm, mis sureb? Minult meie muldne, patune keha ! Wadaki ei ole mitte surnud, ta on lugemata kordadel unes minu juures wiibinud,  on mulle taevalisest kewadest, milles ta wiibib, üli ilusaid lugusid jutustanud ja on lubanud  mind, oma lahutamata osa, pärast surma sinnasamasse wiia. O, uskuge armas doktor, ma olen piirita õnnelik oma lahkunud sõbra üle. keS juba siin maapäälseS elus palju puhtam, auusam ja parem oli kui teised, et ta wara minule wäga wara sinna tundmata maailma ruumidesse  läks, kuhu meie kõik omal ajal minema saame. Temale, minu armsamale, sai õnnetus mis teda trehwaS, õnneks...! „Ta kukkus üle laewa ääre merde, kui ta todureisile läkS. Eks ole tõsi?" „Nönda räägiti. Ainult mina ei usu mitte, et see nõnda oli. SaatuS oli tema elu minu kaotamise läbi murdnud, ta ei tahtnud enam edasi elada ja kukutas ise ennast merde.. !" Margret jättis lause pooleli. Walge Krysanthemumi oksa kullest, mis kallist waasi ehtis, kukkuS üks puhkenud öis lahti ja langes tasa, tJa neiu sülesse. „Wadaki!" karjatas Margret, tõusis järSku üles ja sirutas käed kaugele wälja nagu oleks ta tahtnud kedagit oma rinnale tõmmata „ma tulen, ma tulen...!" Hääletult langes ta maha iluS hing oli ihust lahkunud. Südamerabandus oli ta elule otsa teinud. Mus on mu usk? Kirjutanud Heinrich WSsn. Motto: Raha kadunud wäha kadunud, auu kadunud palju kadunud, usk kadunud kõik kadunud. Wanasõna. Elu teel m'ust waikselt lahkund ära Usk, see süüta, kindel lapsik usk; ümberringi pääliskaudsus. kära, Hinges aga piinaw tühjus, tusk... Tahaks kül weel wahest palwetada. Nagu warematel aegelgi, Endseid paleusi kummardada, Aga wõimata see koguni. Surnud, maetud nad, ja nende haudu Lilledega wahest ehin weel, Sest et nende mälestuste kaudu Elan weel kord elu-kewadel. Aga waikse walu juurde asub Wahest õõgaw wiha hingesse: Kes see mulle nende kaotust tasub. Kes mu kallid hüüab ülesse?! R. Hansson. Oli sügisene pühapäewane päew. Et mul waja ei olnud kuhugi minna, istusin pääle hommiku sööki laua ääres lehtede taga. Wahest  olen ma niisuguses halwas tujus, et ma midagi teha ei tahtnud ega teha ei saanud. Nii ka nüüd. Laupäew  posti päält ära toodud ajalehtedest olid paremad  kohad juba luetud. Ajawiiteks tahtsin nüüd lugemata tükkisi lugeda, aga mu tvaim oli nagu wäsinud ja lugemine wastu meelt. Teaduslisi tööfi ei saa ma harilikult niisuguses olekus lugeda, aga nüüd olid põnewad ajalehtede romanidki liig teaduslist  laadi mu mõistusele. Olin mõne minuti tööta laua taga aegutanud, tõmbasin palitu selga, mütsi päha ja astusin tuast wälja. Kuhugi ma minna ei tahtnud. Tee tvalimise  jätsin jalgade hooleks. Öösine külm tuul oli eilase udu-wihma jäljed peaaegu ära kaotanud. Ainult sügawamates rööbastes  Paistsid wee loigud ja sawise koha pääl libises  jalg. Hommiku oli tuul waiksemaks jäänud, mis sügiset külma wähendas. Päike saatis läbi kõrges höljuwa udu korra oma kiired pühapäewa kaunistama. Jõudsin postmaantee pääle. Paar wana eidekest  astufitvad kärmesti kiriku poole. Mööda teed astusin weel mõne sammu ja ma olin sääl kohal, kus tee meie järwest kõige lähemalt mööda lähab. Kõigest mõni süld on tee ja kalda wahet. Mu jalad pöörasid tee päält körwale - järwe poole. Luikede kisa äratas mu mõtetest, üles waadates  nägin ma weidikese otsimise järele, kuidas luige parw järwe kohal lõuna poole liikus. Julgelt ja kergelt hõljusid nad kõrges. Waljult ja rõõmsalt hüüdsiwad nad teisa hiljaks jäänuid omaga kaasa. Järsku laskis parwe juht ennast alla poole, teised ta järele, ja lõuna poole lendamise asemel hakkasid nad jarwe kohal keerutama. Nad hüüdsiwad weel waljumine, weel röömsamine. Miks nad järwe kohta keerutama jäiwad, sain warsti aru. All kalda lähedal lehtedest paljaks pudenenud  paju all, mis oma längus kaugele wee kohta on wälja sirutanud, halli, külma wee sees, ujub nende üksik seltsimees. Ta ei wöi mitte ühes oma söbradega  lõunamaale lennata: ta tiiw on purustatud. Mitu korda katsus ta ühe tiiwaga lehwitades õhku tõustes; ta tõusis pisut, aga kukkus kohe wette tagasi. Ta kisendas paha meelega, ta hoigas, ta rabeles ja lõpuks jäi wait. Teiste kisa pääle ületöölt  saadab ta alt hoigamised ning õhkamised taastuseks.  ja neis ohkamistes on terwe ta ihaldus lõunamaa  järele, ta üksinufe kurbtus ja halemeel oma jõuetuma oleku Pärast ühendatud. Wist nägid teised ülewalt, et nende wennal all järwe pinnal wöimata on, ühes nendega tulla, sest nad tõufiwad warsti kisades üles ja lendasid oma teed, lõuna poole, sinna, kus alati selge sinine taewas. kus päike heledaste paistab ja kus nii palju walgust, sooja ja rõõmu on. Weel kord katsus mahajääja, kõike jõuudu kokku wõttes, teistele järele rutata. Ta tõusis wee pinnale,  aga kukkus tagasi, kukkus, ja ta märg, wigane tiiw tõmbas ta weel rohkem wee alla. Ja ta ohkas ja hoigas jälle. Need õhkamised tulid ta kurbtusest, aga minewiku mälestused tegiwad nad palju walusamaks.  Need õhkamised tõiwad ta südame Põhjast köit minewiku ilusate päewade kaja wälja, mis ta oma eluajal sääl ilusas lõunamai oli mööda saatnud.  Kuidas ei oleks ta nüüd tahtnud lendu tõusta ja jälle sinna lennata. Miks ei pidanud ta nüüd nurisema ja tasa ning sügawaste ohkama! sJärgned.l Kodumaalt. Otsekohene läbikäik. Balti- ja Riia- Pihkwa raudtee walitsuS on kitsarõöpalise raudtee seltsiga  lepingu teinud, nii et otsekoheseid sõidupiletist Pärnu, Ruhja ja Wiljandi waksalidest Riia. Jurjewi, Wõnnu ja Wolmari waksalidesse ja ümberpöördult oSta wõib; niisama wöetakse nende jaamade wahel otsekohe wedamiseks bagaafi wastu. Seaduste täie jõuu kaitsmist on riigi nõuukogu neil päiwil kinnitanud, millega 12. detsembril  ukafi esimene punkt kindlustatud on. Selle uue seadluse mõte seisab selles, et iga uuS seaduS ainult  Kõigekõrgemalt kinnitatud riigi nõuukogu otsuse järele maksujövuSse aStub, nutte aga ministrite komitee otsuse järele. Templimaksu tõstmise asjus, mida rahaminiSterium ette pannud, teeb riigi nõuukogu neil päiwil otsuse. Tähtsa seadus eandlise töö kommisjoni  juhatajaks saada endine sisemiste asjade minister vürst Swätopolk-Mirski nimetatud. Kaubaajamist õigeusu kirikutes tahetakse, nagu Wedom/ kuuleb, ära kaotada. Paljud korjandused kirikutes fegawad pilwetamist. Küünaltega ja kõiksugu püha asjadega kauplemine aetakse ette võõrustesse. Meremäe kadettide korpustesse wõetawat  edespidi pääle mereohwitseride ja mõiSnikude poegade, ka laevaarstide ja insheneride poegi vastu. Wirumaalt. Simuna st. Mõisa tööliste ja vabatmeeste liikumine on siin pool päevakorral. Mõisa töölised nõuavad palga kõrgendust, mis osalt mitmeS kohas ka täidetud, mõnes kohas on aga tööliste nõudmised  vaga suured, mida raske täita on. Wabat mehed nõuavad leotegemise (olgu tähendud et siinpool mitmeS mõisas veel kokku leppimise järele teo tegemine päeva korra! oli) asemele raha renti. PaaSwere ühendud vallas,  mõnes mõisas, nõutakse endiseid valla maid, miS mõisate külge võetud, tagasi. Teo päevade poolest on palju kergitust tehtud, kuid maade asi pandakse ülemale poole selgitamiseks ette. Ühes mõisas kardeti rahu rikkumist  ette tulema, politsei oli jalul, aga rahwaS oli täieSti rahulik, põhjust selleks andis üks kokku seatud nõudmise kiri, mis härrale ette pandi. Et nõudmistel põhjust on, on selge, aga sakste poolt püütakse seda mässuks tunnistada, et rahvast rohkem süüdistada. Soovitav oleks, kui rahvas omad praegused elu tingimised  tui ka uuenduste nõudmised selgeSti teada annaks, ehk võiksime siis nende eest sõna kosta. Muuga mõisas põles masina rehi kõige peksu masinaga  ara. Et päeval veel masindati. siis on arvata, et tule hakatus õnnetu juhtumise tagajärg on. ät. ISOS Ä a k s I a U 25 197