Skandinawia riigid ja Wenemaa. Hisli asjatundwateS Daani ringkondades arwatakse, et lahkuminek Rootsi ja Norra ma hel nende mõlemale riikige wahel sõda järeldab. Norramaal olla juba maakaitse mägi kokku kutsutud.  Kindral Hansen pidas Glonis mägede ütewaatusi. Wiilse admiral Sparre andis käsu, mere jõuudusi kokku tõmbada. Rootsi meremäe arsenalides kihab palowikulik tegewuS. Norramaal naib püüe olema, Daammaaga niisamasugust ühisust luua, nagu see 1814 aas tal olnud. Uks osa rahwast nõuab mabariigi väljakuulutamist, kuid suurem ja tugewam par tei nõuab ainult seda, et kumnga käest suur mölm ära saaks wöetud, nagu meie seda Hisponias  ja Hollandis 1646 läbi wiidud näeme ol wak. Palju räägitakse ka sellest, et üks noo« rem Rootsi prinls kuningaks tuleks walida. Iseäranis nimetatakse selleks kuningas Oskari kolmat poega prints Karli, kes 27. weebruaril 1861 sündinud on ja 1897 aastal Daani printsessi Jngeborgiga abielusse astus. Aga ka Rootsi troonipärijal on kolm poega, 22, 21 ja 16 aastased, kes Norra trooni pääle walitud  wõiwad saada. Asi lahab aga selle tõttu palamaks, et kuningas Oskar Norra troonist oma poegade ega pojapoegade kasuks lahti ütelda ei näi tahtwat. Huwuaw on «Daily Telegraph'i" kaas? töölise jutustus kuulsa Rootsi reisija Swen Heddtniga  selle üle, missugust osa Wenemaa Rootsi- Norra lülis mängima saab. Swen Heddin arwab, et Wenemaa, pärast  oma asja nurjaminekut kaugel idas, oma pilku kahtlematalt põdja poole pöörab ja et Norramaa täitsa jõuetu on, keelma, et Wene maa tema Fmnmarkeni ära ei wõtaks, kuna seda ise hääks arwab. Wenemaal ongi juba sõjatee Torneost kuni Kilmsjärweni, miS ainult L 8 kilomeetert Lmweri fjordist eemal on. Ta vsub, et wenelased ainult sellepärast Katerin hawems, Jäämere ääres, sadamat ehitama ei bakkanud, et nad praegust segadust ette nägiwad. Üleüldse waatab Rootfimaa poolametliku pro testi paale, mida Peterburgist Rootsi Norra lah. kumineku kohta awaldatud, kus juures 1814 aaSta lepingu määrused rikutad olla, niisuguse pilguga, nagu oleks see hoiatus, mis tähendab, et mingisuguse tähendatud määruse rikkumist puhul Wenemaa enesel õigust arwab olewat. oma kasude kaitsemiseks abinõuusi ette wõtta. Hiilguse udus. i P. N. Polewoi ajaluolik jutustus. Eestist. Jaan Roots 1. Mässawas marus. Pime, tormine aprilli öö oli päälinna Moskwa oma hõlma wõtnud ja tuul kohises hirmutawalt tema palatite ja onnikeste, mitmetorniliste templite ja terawate tornide kohal. Paksu pilwede pärast ei olnud taewa wõlwil ühtegi tähekest näha. Torm puhus kiirelt pilwesi edasi ja painutas wanaaegsetes aedades olewaid käharaid Puid ja hulus wihaselt akna luukide ja uste taga; järsku tõusis ta nii kangeks,  et Kremli kella löökisi ega streltstde hüüdeid, kes uulitsatel tvahil oliwad, kuulda ei olnud. Tüki aja pärast hakkas järsku, ei tea, kust, kangesti jämedat  wihma sadama, nagu ua warrest. Wihm rabises seinte ja katuste wastu, mis kaunis suurt kobinat tegi ja niisama ruttu, kui ta tulnud oli, jäi sadu üle. Aga ei wihm, ega tuul. nii kanged, kui nad ka oliwad, suutnud uinuwat päälinna une hõlmast  äratada: terwe linna elanikud magasiwad esimest  uinakut, mis ju igast inimesest wõitu saab ja teda läinud ehk tulewate päewade murest ja rõõmust Unustama sunnib. Isegi rahutumad õue koerad oli vad Marjulisesse nurka Pugenud ja magasiwad rahulikult. Ka suurtes boiari Jwan Miloslawski ruumides.  mille suured, wäha wiltu wajunud wärawad MäSnitskaja uulitsa pool oliwad, magasiwad kõik. Kusagil ei wilkunud tuld ega olnud ärkwel oleku märkugi tunda; magas ka waht, keda tormi hullumine  magama oli uinutanud. Ainult rahutu peremees  wana bojar Jwan Miloslawski wähkres rahutult oma udusulgise aseme pääl. Et uni ta üle wõimust ei saanud ja et ta mõtted rahutumad oliwad,  kargas ta järsku woodist wälja ja hakkas lossi ruumist mööda edasi tagasi sammuma. Ja esimese waate järgi wöis märgata, et mitte une puudus, waid mõni sisemine waew teda magada ei lasknud, ja nimelt ootamine, ootamine, mis ju teda tuumase  kannatuse piirini piinanud oli. See oli mitmete  wälimiste märkide järele tunda: ta käis nagu kahkletvalt, tvahel käis ta tüki aega püha kuju ees pölewa lambi tule läbi walgustatud tuba mööda edasi tagasi. Wahel jäi keset tuba seisatama, pääd wiltu lastes, nagu kuulatas midagi... Aga nagu näha, ei kuulnud ta pääle tuule hulumise ja sadawa wihma rabina, mitte kui midagi, ja jälle hakkas ta edasi tagasi käima, kuni ta wäsis, mispärast ta uuesti tvoodisse heitis. Ta heitis pikali, aga mõtles selle juures ikka ühte ja sedasama, wihaselt. kurjalt ja kalgilt. Ja, ja! Kas siis nüüd wõib kõige pääle käega wisata ja ingli pühadusega waenlastele andeks anda, ja et ma kõike paha, mida nad mulle teinud on, unustama ja weel nende ette maani kummardama  pian?!... Aga ei, niisugune wana Jwan Miloslawski  kül ei ole niisugune ei ole ta ilma sündinud ja niisugusena ei heida ta ka mitte hauda. Kõikidele waenlastele maksan ma wiimse tilgani kätte, las' nad tasuda mu kahjud wiimseni, las' nad kõik werd ja pisaraid walada minule tehtud paha eest! Oliwad ju lahkunud tsaari Aleksei Mihailowitshi  aeg Miloslawskid esimesed mehed terwes riigis! Keegi ei julgenud midagi meie wastu lausuda aga nüüd? Mis siis nüüd on? Tsaarikene waliti walitsejaks riigi üle, nii et naera, niisugune, kellel  ainult tembutused ja lapse mängud mõtetes on ja tema eest piawad Narõshkinid kõik kokku kobima ! ja meie wanad piame oma selga tema ees painutama!  Pääle selle, kus kõik käsud minu käes oliwad  ja kõikide üle walitseda wõisin, nüüd walwa aga selle ette, et wiimaks Siberisse ei sattuks. Ei. olgu neil kõik tühi parem tahan ma neid kõiki nua tera pääle panna... Nua pääle, siis nua pääle. Olgu kas ma annan oma pää timmuka kirwe alla ehk sunnin neid seda tegema! Jälle kargas ta woodist wälja ja tõmbas käed kramplikult rusikasse, kus juures ta silmad nagu metselajal keerlesiwad, jooksis ühest maja nurgast teise, urises ise sääl juures kurjuste ja saatis oma waenlastele needmist... Kui mul aga wöimalik on, õetütart oma poole hoida. .. Kuni tema otsustab minuga ühes sammuda... kuni mitte Narõshkini werd hinge pääle wõtta ei kardeta noh, siis saame kõik kätte. Kõik: wõimuse, auu ja määramata waranduse... Kui aga tsarewna Sofia mitte järgi ei annaks kui ta selle juurde jääks, mis meie hommiku temaga rääkisime. Sõna sõnalt mäletas ta hommikul tsarewna Sosiaga räägitud sala juttusi, mäletas seda kadedust, mida ta oma ilusa wõõraema üle oli räägitud, „kes ei tea kust, nende perekonna sekka oli juhtunud"... Mäletas tema sõnu: „Hässita streltsifi minu ja mu wenna Jwani nimel ja ära kahetse warandust ja tõota Palju: kõikidele anname auupalka, kulda, kui aga kõik meie kasuks tuleks, et wöit meie poole jääks... Ma olen kõigiga walmis! Järsku jäi ta seisma, pilgutas silmi, just nagu oleks ta midagi hääd wälja mõtelnud ja nagu kujutaks  ta midagi enesele ette, ja selle juures ütles ta palju tasamalt ja kindlamalt: Oota kuni täna ööseni... Ma mõtlen kõik hästi läbi ja otsustan selle asja üle ja annan sulle teada... Waata aga, 00ta!... Nende sõnade päält sai ta kõne tsarewna õe sissetuleku läbi katkestatud. Tähendab, et armsama sõbraga aru piate pidama. aimas Miloslawski, kus juures tal jällegi  terwe kõne Sosiaga meelde tuli, ja sammus ise selle juures ühest nurgast teise ja kuulas selle juures iga kabinat, mis wäljast poolt kuulda oli. Tasane koputamine ukse pihta sundis Miloslawskit  keset tuba selsma jääma. Kes sääl on? Kellel minuga asja on, - kisendas wana bojar, ukse juurde minnes, mis haagiga  kinni oli. Sinu truu ori. Kusta Wershok, oli hääl ukse tagast kuulda. - Tehke uks lahti, mul on midagi teile ütelda. Bojar tõstis haagi üles ja tegi ukse lahti. Wäheldane, halli pika habemega wana mees tuli tuppa ja andis kummardades ühe luust kastikese  härra kätte ja Ütles ise sääl juures: Kõrgemalt poolt on see saadetud. Selle juures läks ta ukse taha, et käskusi oodata. Ruttu pistis bojar käe põue ja wöttis kaelas kannetawa ristipaela kullest wötme, awas sellega kastikese lahti ja wöttis säält suure hulga paberist wälja, mis pehme siidi riide sisse oliwad mässitud, tõstis kirja pühakuju ees pölewale lambile lähemale, ja tuttawate märkidega kirjast sai järgmised laused ära lugeda: Tööta, ära wiiwita. Ma usaldan sind, kui oma isa. Kus sinu käsi on säül on ka minu, kus sinu pää, sääl on ka minu. Parem on pää timmuka  kirwe all kaotada, kui et ma emaku õuet piaksin Puhastama hakkama. Hässita nooremaid, minu mehed on sulle tuttawad ja mina tunnen teie omast. Sinu Pääl on kõik mu lootused: sinu kätte usaldan ma kõik wõimuse." Bojari silmad sätendasiwad, kui ta neid palju tõotawaid ridasi läbi oli lugenud... Kõik ta nägu läks elawamaks, isegi ka rõõmsamaks... Sügawad kortsud kadusiwad tema kõrge otsaesise päält. Waewalt  arusaadaw naeratus mängis hässitaja kahwatanud  huultel. Ta katsus oma juukseid ja silus oma pikka halli habet, nagu mõtleks ta millegi üle õige täielikult ja pääle selle kutsus teendrit. Ütle sellele saadikule, et ma saadetud kingituse  eest õige tänulik olen ja lõuna aeg ise tänama  tulen. Mõistad? Kuidas ma aru ei saanud? Muidugi sain ma aru, wastas wana teender sugu rahutumal toonil. Noh, siis anna tale nõnda teada! Kusta Wershok kadus ukse taha, mida bojar jälle haaki pani. Ruttu läks ta woodi juurde, wiskas  padjad kõrwale ja peitis tsarewna kirja Päet!  sisse ja nähtawa rahuga hakkas ta oma käsa öõruma. ! „Noh mõtles ta: nüüd on tarwis Pääle hakata!... Nüüd pian ma aga kedagi otsima, kes kõik oma õladele Malmis wõtma on ja isegi meid õladel kannab... Otsime, ongi üks niisugune tähele pandud... Ja, mitte just üks... Aga ise pian ma ennast  wõõraste selja taha peitma... He-he-he!" Salaja habemesse naerdes hakkas ta kirjast, mis jalaliste märkide waral kirjutatud oliwad, läbi nuuskima. midagi nagu ettekujutades, nagu otsides. Aga torm õues mässas endist wiisi, raputas akna luukisi, hulus korstnas ja puhus wihma rabinal  wastu seina ja katuseid. lJärgneb.i Minija Austraaliast. Inglise kirjaniku E. Hor n u n g'i uudisjutt Z 5 Gledis pööraS näo jälle tule poole ja jäi wait. See on wäga kurb, kostis ta ohates. Kurb? Mikspärast? Jaa, ladi Blei, see tähendab kõigi minu lootuste nurjaminekut. Ma lootsin, et teie sir Dshems'ist palju madalamal seisite. Sest kui teie enne temast madalamal olite ja pärast niisuguseks  saite, nagu nüüd. (teie ei ole nüüd sugugi temast halwem.) siis see tähendaks, et naene wõib oma mehe sarnaseks saada, kui ta aga tahab ja hoolega püüab... Ärge segage mind. ehk ajage mind lihtsalt minema. Nõnda siis, ütleme ometi, et kõik mitte nõnda ei olnud, kuidas teie räägite, waid otse ümberpöördult. Ütleme, et sir DshemS oli igas asjas hoopis kõrgemal, kui teie, et ta suurest, kuulsast suguseltsist oli, teie aga mitte; et teie teisel maal lihtsat, jämedat elu elasite, nii et, kui ta teid omale naeseks wöttis ja Inglismaale  tõi, teil kodumaa, millest ükski teie ümber midagi kuulda ei tahtnud, kuidagi moodi mõttest ära ei läinud. Ütleme, et teie rääkidagi ei mõistnud,  nõnda kui teised, et teie lobisesite, ilma aimamata,  et ruui-ilusi suust wälja ajasite. Ütleme... Ladi Bleil ei olnud enam jöuudu edasi kuulata. GlediS! hüüdis ta murelikult. KaS teie ei räägi seda mitte iseenda kohta? Aga meie tingimine? Aga et see teie esimene küsimine on, siis waStan ma selle pääle: Jah, ma räägin iseenda kohta. Kuid laske mind lõpetada. Ütleme, teie oleksite minu asemel olnud; 1905 S a k a l , N 42 331