edasi minna, nagu senini, ilma et meie tema tegu segama wõi solkima hakkaks. On loodus  ahwist inimese teinud, ilma et ahwid seks oleks kaasa awitanud ehk selle üle raamatuid  kirjutanud, siis teeb seesama loodus ka inimesest üliinimese ilma meie abita. Ja kui meie wõiksimegi aidata, kas see oleks soowitaw?  Kes saaks üliinimesest kasu? Meie ometi mitte. Hüä oleks, kui meie sugu siis üsna ära kaoks, aga ahwi sugu ei ole mitte kadunud  ja nii jääksime meiegi alles; päälegi on üliinimesel orjasid tarwis ja meie peaksime temale tööloomadeks jääma nii nagu hobune nüüd meil on. See aga ei oleks mitte meie edenemine, waid tagasi, alamale minek; mitte meie kasu, waid kahju; aga mis meile kahju teeb, see on Nietzsche õpetuse järele kuri ning seda peame kõrwale pöörama. Kui meie sellepärast teada saaksime, et praegu kusagil üliinimene on sündinud, siis peaksime tema just Nietzsche oma õpetuse järele wõimalikult  wara ära koristama, nagu Richard 111. omad sugulased, kes oleksiwad wõinud auujärge temalt ära wõtta. Kui meie selle juures peaksime Herodese kombel ka terme maakonna lapsed ära hukkama, siis oleks see Nietzsche põhjusmõtte järele ainult hää. Meil ei ole üliinimesest kasu oodata, see on selge, aga kellel siis? Kas ehk üliinimesel enesel? Kas sellel, keda olemasgi ei ole, midagi kahju on sellest, kui La olema ei tule? Üliinimesega on kaks wõimalust: La on kas edenemisewõimuline ehk ta ei ole mitte edenemisewõimuline. Kui ta edenemisewõimuline  ei ole, siis olgu tema kui tark ja osaw tahes, ta on ometi praegusest inimesest  alam, ta on nagu loom, ütleme mesilane,  kes omad kärjed nüüd just niisama teeb nagu tuhande aasta eest, kuna inimesed omas töödes igapäewaga täienewad. Siis aga ei ole üliinimese elul ega olemisel mingit ststarbet. On tema aga edenemisewõimuline, siis ei ole ta weel mitte täielik ja mõni mõttetark  üliinimeste seast hakkab jälle uut tõugu ootama, mida üli-üliinimeseks peaks nimetama ja peab ülimimese sugu niisama halwaks, nagu Nietzsche nüüd inimese sugu. Aga ehk on loodusel sellest kasu, et uus tõug elukaid jälle juurde mleb? Jah, aga kes on see „isand loodus", kes kasu ja kahju tunneb ja kelle kasu meie peaks otsima? Kuid wõib olla, et meie „nietzscheanlased" ei oota seda üliinimest, kes alles tulewikus peab sündima, waid nad arwawad, et eestlased  Nietzsche kirjade lugemise järele ise peawad  endid üliinimeseks tõstma, kes „tol pool hääd ja kurja" oleks. Aga kui küll eestlased kõik need „tublid" wägimehetükid ära teeks, mis Cesar Borgia tegi ega nad siisgi kõik paawstiks ometi ei wõi saada, ja kui nad kõik Napoleonideks saaksiwad, siis ei oleks neil ju ilmas ruumi, sest ka Napoleon I. ja Aleksander I. ei mahtunud kahekesi ilmas Valitsema.  Karwapäält ühesugusteks ei wõiks ialgi kõik saada, waid itka oleks mõni nõrgem  kui teine ja kui nõrgemad ikka ära saaks häwitatud, siis jääks Viimaks ainult üks inimene  järele. See ei oleks mitte üliinimene, waid üleinimene, s. o. inimene, kes üle «on jäänud. Ei, see on kõigist unenägudest kõige hullem, arwata, et Nietzsche kirjad eestlased  Napoleonideks ümber muudab. Seda ei tee nad ilmasgi, aga küll wõiwad nad Rummu Jüridele ja kõiksugu külakurnajatele hoogu anda, kuid mis kasu saaks Eesti rahwas  sest, et tema seas rohkesti Rummu Jürisid  üles tõuseks? See ongi see kardetaw külg, mispärast A. v. H. H. Nietzsche tõlkimist eksituseks peab. 1000 lugeja seast ei ole mitte 999 Nietzsche lugemisele ette walmistawd. Et lugejaid mõtlemisele harjutada, nii et nad ka rasketest mõtteteadlistest küsimustest jagu saaks, see on ju hää asi, aga seda ei saa Nietzschega pääle hakata. Ärgu tuldagu selle kõnekäänakuga,  et Nietzsche raamatud wäga tähtsad ja tema mõju suur on. Differential- ja integral-arwamised on ka wäga tähtjad ja nende kasu mitmesuguste tööde juures ülisuur,  aga miks ei panda siis sellekohastest  teaduslikkudest raamatutest päätükkisid ka Eesti keelde ümber ja ei awaldata neid kalendrites ja ajalehtedes? Sellepärast, et lugejad  sest midagi ei mõistaks, sest enne kui differential- ja integral-arwamiseni jõuda, on 108 Kesti postimees. !W2.