Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal la taupäewal. Toimetus on KuresaareS, Pikas uulitsas, Treffeni majas nr. lü Kuulutuste tvaStiiwõtuiiuc kuni kella I xSewal KnulutnSte p-tit-rido k k,, lehe ceSotsaS 2V k. RdreSsi muutmise rest lv kop. TeMmisehind: krooilUPoStig»aastas . . A rbl. t»x. V- . . . 1 „SF >/. „ . . - .7S „ maapostiga; „ . . t.S« « V- . '/a » üksik number maksab S kop. lk 57. Kesknädalal, 13. augustil ISO9. XXV. aastakäik Missugusesse kooli astuda? > 2 Koolid, kuhu igal aaStal tõigeenam lapsi pannakse, on linnakool (gorodskoi) ja Kaarma seminar. Seminaris tuleb õppimine odowam. Kooliraha on vdawam ja korter on prii. Kahju aga, et seminar linnakoolist õpeabinõude ja raamatukogu poolist kehwem on, nõnda et õppija sääl «võrdlemist kehwema hariduse omandab. Seminari kaks kooliõpetajat ei jõua kõigeparema tahtmise juures seda töös ära teha, mis linnakooli  neli koolmeistrit ära teemad, kuna nimetatud  koolides programm ligemale üks ja seesama  on. Neile, keS alama haridusega rahule ei taha jääda ehk mõtlewad riigiteenistusse astuda,  mõib igal juhtumisel ennemini linnakooli soowitada. Kaarma seminar ei anna misgisuguseid  õigustd, nõnda et riigitcenistusesse astumiseks  enne sellekohane eksam tuleb kroonuõpeasutuses  ära anda- Mis seminari kaöwandikkufid  mitmesuguseid ekjaamifid keelab ära andmast,  on puudulik Wenekeele mõistmine. Seda ei wõi aga sugugi kooli ega kooliõpetajate  süüks panna, sest kõige enam takistab neid puuduline praktikaline keele tundmine, mida ainult «venekeelse rahwaga läbikäimisel wõib omandada. See Kaarma! muidugi pole «võimalik. KeS põllumeheks ehk kooliõpetajaks tahab hakata, neile on seminari haridus wäga soowitaw. Pääle üleüldiste Lpeainete «võib sääl aia- ja põllutööd tundma õppida. Abikooliõpetaja  on hää põlluasjanduse tundja, kes ka seminari  kaswandikkudeS maapidamise wastu huwitust  «võib äratada. Ka tunncwad seminari lõpetajad  enam-wühem Eesti keelt ja kirjandust, kuna suurema jao linnakooli lõpetajatele need asjad peaaegu wõi täiesti tundmatad on. WiimaStel  aastate! on rahwa osawõtmine seminari waStu «vähenenud, mida küll kahjatseda tuleb, sest lõige enam mõju Saaremaa hariduse tõstmise  pääle wöikfiwad just seminari kaswandikud awaldada. Need ei lähe linna igakord «võõrsile, waid Mwad enamasti oma kodumaale truuwikS ehk lühemad Ülemaale kooliõpetajateks, kus nad agarasti hariduse kasuks tööd ligemad. WSga kahju oleks, kui see kool oma tcgewust lõpetama peaks. Linnakool annab riigiteenistuse õigused. Kõigealamast klassist pääle hakates kestab õpetus  neli aaStat. Maks õpetuse eest on 16 rubla aastas, millest pool 1. oktobriks ja teine pool 1. märlfiks peab maksetud olema- Saksakeele  tunnid on wabatahtlikud, ja nende eest on iseäraline maks kolm rubla aastas. Raamatud  ja kirjutamise abinõud ei tule aaSta jooksul üle kümne rubla. Mis linnakoolis õppimise seminarist tuntawalt kallimaks teeb, on maks korteri eest. Kuid seegi ei tule nii wäga kallis. Suurem jagu linnakooli õpilast maksawad korteri eest 10—16 rubla aastas. Selle raha eest saamad nad, muidugi ainult korteri, kuna söögi ise peawad malmiStama. Palju parem on, kui korter ühes söögitegemisega  wõimalik on wõtta, sest koolipoisil omal see on kaunis tülikas, ja mõnikord selleks aeg kasin, nõnda et kuiwa toiduga läbi peab ajama, mis õppima inimese püüle kurnawalt mõjub. Koolist ära tulles on täiesti teine tundmus, kui soe toit laual aurab ehk kui näljatselt  seda ise peab malmiStama hakkama. Wastu saab linnakooli igaS wanaduseS wõetud. Pääle lõpetamist annab linnakool küll riigiteenistuse  õigused, oga rahuloldawaid kohti selle haridusega on raske saada. Mitmed, kes arwasiwad  ennast linnakooli lõpetamise järele kohe rahuloldawa koha ja leiwa otsa saamat, on tunnud ennast omades lootustes kibedasti petetud  olewat. Palk nendes kroonu ametites, kuhu linnakooli õpilased pääsemad, on «võrdlemisi  õige wäike ja tööd palju. Suurem jagu neist astub poStiametnikkudeks ja kirjutajateks, kus kurnama kantselei töö eest 16—S0 rubla palka saamad. Paljud peawad kohtade puudusel  ka mitu aastat «allakirjutaja abidena ennem  ära elama, tui niisuguse kohale wõiwad pääseda. Edasiõppimiseks teeb linnakool tee lahti, kui ainult aineline jõud seda ei takistaks. Linnakooli lõpetajad pääsemad linnakooliõpetajate  inStituti, junkrukoolidesse, ilma eksamita kaugesõidu merekooli, kesktehnika- ja põllutöö koolidesse, mitmesuguste kursuste pääle ja kõrwalt  keeli juurde õppides ka gümnasiumi wiiendamaSse  klassi. Kui keegi wanem tunneb omal ainult nii palju jõudu olewat, et lapS linnakooli  jõuab läbi minna, siis ärgu jätku seda tegemata, maid pangu sinnagi. Paljudel agaramatel  lõpetajatel läheb korda ilma «vanemate abita mahel teenides, wahel õppides, haljale oksale jõuda. Seda wõiwad, muidugi, need loota, kes julgest pääle halkamad ja waewa ei karda. (Järgneb.) Wanade ehete asjus. Kiri ehete omanikkudele ja kullasseppadele. ühtlasi muistse ülikonnaga hakkasiwad ka meie endised ehteasjad kaduma. Praegu on neid õieti harwa meel leida. Rändajad kaupmehed ja kullassepad ostsiwad  neid hulgana Üles. Puudade - kaupa toimetati  seda „wana hõbedat" Riiga ja sulatati ja walati meie kodumaa linnades ümber. See häwitamise-protsess kestab tänapäewani. Pea on kõik otsas. Ja om»ti on nimetatud ehted kui muistse moodi ja maitse tunnistused ja kui endise rahwuSlise  kogu ehte täienda» osa tingimata tähtsad,  olgugi, et neid otsekohe spetsial-EeSti käsitööde  hulka arwata ei wõi- Eesti Rahwa Museumil on ülesandeks ka wanu ehteid korjata. (Iseenesest mõista käiwad  siia hulka ka need ehteasjad, mis siit ja säält maa seest leitakse, mis ennemuistsetest aegadest pärit.) Sellepärast awaldab Museum kõikidele ehete omanikkudele, iseäranis aga kullaSseppadele, kelle  juurde tihtipääle ehteasju toodakse, palwet, et wanu ehteid mitte ära häwitada. Teatatagu neist ja pakutagu neid Museumile. Kaks Dianat. s? Prantsuse kirjaniku Aleksander DumaS ajaloolik kolmes jaos. Eesti keelde J. Ptklep. Keegi ei teadnud parem St. Quentini ajalugu, tema wanu pruukisid ja muinasjuttusid, kui Jean Pccois. Ühtegi alewit, ühtegi uulitsat, ühtegi maja ei olnud terwes linnas, mille ajalugu  mitte temale tuttaw ei olnud. Ta töötuba  on linnarahwa awalikuks platsiks ja tema maja St. Martini uulitsal teiseks raatuseks. Maja seina Ml oli imelik pilt: kangru süsti pool oli põdra haraliste jarwede külge kinnitatud.  Üks Jean Pccois'e cfiwsnematest, niisamuti  kangur, Mgu temagi, oli wüga HSä wi« bu püssi laskja olnud. Enam kui saja sammu päält lasknud ta kord kaks noolt järgimööda otse kalju kitsele silma. Weel praegu on St. Martini uulitsal ühe maja seina püäl kaljukitse sarwed näha. Kümne lieu*) maa Ml ümberringi tuntud kangrut. Jean Pccois oli linna elaw ajalugu,  iga elanik kuulis tema sõna ja austas teda- Jah, olge natuke tasa, ütles to, ja pange minu juttu tähele, mu hääd kaaskodanikud ja kallid sõbrad. Waatame üheskoos järele, mis meie teinud oleme ja sellest õpime ära nägema, mis meil mee! tormis teha on. Kui waenlane meis linna ümber piiras, kui meie walju Filibert  Emmauueli juhatuse all kõiki neid hispanlafi,  inglasi, sakslasi ja wallanlafi nägime, kes meis linna Mle, nagu rohutirtsu parm langes, Prsntsiift piW H muts M St silldSl kas meie ei wõtnud siis oma saatust wahwalt ivast»? Meie ei nurisenud, meie ei südistanud kõigekõrgemat, et ta nimelt St. Qventini Prantsusemaa  lunastuse ohwriis oli määranud. Ei, waid kui hcrra admiral fiia tuli ja oma wahwuse  ja ofawufega meile abiks hakkas, püüdsime meie oma isaliku abi ja waranduscga tema plaa. nifid aidata täide saata. Meie andsime temale moona, oma wara, oma raha ja wõtfime ise arbaletid*), piigid ja labidad kätte. Need, keS mallide pääl ei olnud, tegiwad seespool wallifid tööd. Meie äratasime ümberkaudseid talupoegi wastuhakkamisele. Meie tegime kõik, mis wvimalik  oli, sest meil oli lootus, et meie kuningas  wahwaid St. quentlasi meelde tuletab ja neile rutulist abi saadab. Nii oligi. Wäeülem, hra Montmorenci tuli, et Philipp 11. sõjawägefid  linna alt eemale tõrjuda ja meie tänasime Jumalat ja kuningat. Aga õnnetu Lauritsa päew tegi meie lootused mõne tunniga tühjaks. Wäeülem on mängis, tema sõjawägi laiali pillatud  ja meie oleme enam kui kunagi enne maha jäetud. Sest ajast on nüüd w«S päewa möödas ja neid wiit päewa on waenlane püüdnud  wõimalikult oma kasuks tarwitada. Kolm tormijooksu on meil rohkem, kui 200 inimese elu maksuud ja linnal on kahest küljest juba müürid maas. Suurtükkide paugud ei waiki ja kuulake, nad mürisewad praegusgi. Mis ei tahaks neid kuulda, waid kuulaksime euue Parist  poole, kas ei tule meile säält abi? Aga ») Brb»kt ?n t-.asest «iiuxüst, mi!kg« «m»l «jal »»«>!, MW ft zsa» WWd --n>l-l« I«i Mv. misgi ei ole kuulda. Wiimane moon saab otsa. Kuningas on meid maha jätnud; tal on teisi asju palju, mis tema täit tähelepanemist nõuawad.  Peame wiimase jõu kokku wõtma, tarwis on enne kuningriik päästa ja fiis linn. Kui kuningas ka oma mõtted ja pilgud peaks St. Quentini poole pöörma, siis ainult sellepärast, et teada saada, kas ta surma heitlemine weel edasi kestab ja kas aega on Prantsusemaa elu päästa. Aga meil ei ole ühtegi abinõu, ei Ühtegi  lootust pääsemiseks, kallid sõbrad. Herrad Ramboulier ja Loxford rääkifiwad tõtt. Müürid  on meil wiletsad ja soldatist wähe; meie wana linn sureb, meie oleme maha jäätud, wahwuse kaotanud, meie läheme hukka. Jah, jah! hüüdfiwad kooSolejad ühel häälel» Tarwis alla anda, tarwis tingimata alla andsl Ei mitte alla anda. . . Tarwis surra! Nende sõnadele järgnes surma waikuS. Kangur  aga rääkis weel tulisemalt edasi: Surra jah. Kõik, mis meie teinud oleme, näitab, mis meil weel tarwis on teha- Herrad Ramboulier ja Loxford räägiwad, et meie ei wõi enam waStu panna, aga herra de Coligne ütleb, et meie peame «astu panema. Wõidelgem kindlalt! Teie teate, et ma oma wana St. Quentinile truu olen, wennad. Ma armastan teda niisama, nagu oma wana ema. Iga tuul, mis nende manade auwäärt müüride külge puutub,  on mulle nii, nagu puutuk see min» oma südame külge. Päälegi, kui kindral rääkis, mõtlesin ma iseeneses, et meie peame tema sõna kuulma, käsi ei tohi pää «Mu hakata. Ildmi-