Saarlane lk 38. Teisipäewal, 31. septembril 1904. XX. aastakäik. maksab: Postiga saadetud aastas. Ä „ „ Pooles aastas I „ SS „ Ilmub igal loilipäorvcrt. ..Saarlase" toimetus ja «väljaandmine Kuresaares Kauba-uulitsas iir.l7. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste pctit rida maksab F k. UW Klcsildine pisim» sjalthi «aa- ja linnarahaialr. UM Mis meil puudub? Imelik küsimine mis meil puudub? Meil puudub palju! Ja neid puudusid on igaühe juureS iseäranis ja rahwaeluS üleüldse leida. Iseäralisi puudusid meie siin seekord ülesharutama ei hakka, maid räägime puudustest, mis rahwa elu kohta mõju aivaldawad. Neid puudusid ei mvi ka mitte ühekorraga läbirääkimise alla wõtta, maid neid tuleb üksikult läbi rääkida. Täna olgu selle üle räägitud, mis Saare perenaeste  kodusesse elusse puutub. Tõele auu andes peab tunnistama, et Saare perenaene hästi töökas on. Ta ci tee mitte üksi seda tööd, mis naesterahmale kohane, maid paljudele  meesterahwa töödele ci anna ta ka mitte armu. Kui mehed suwel „Ülemaale lõhe" lähemad,  siis tuleb Saare naeSterahwal ka wälimist töösid teha. Ja selle eest ta ka ei pelga. Ta künnab, äästab, niidab ja lõikab wilja niisama hästi kui mcestcrahwasgi. Selles asjas wõib Saare naeSterahwast ainult kiita. Kuid sarnases töö tuhinas unustab aga Saare naesterahwas ära, mis ta õige ülesanne on: kodu armsaks ja lõbusaks teha. Seda ei mõista Saare naesterahwas mitte. Kodune kord Saare peredes on lohakil. Teiseks on suur puudus selle polest, et meie Saare perenaestek  mähe tundmist söökide tegemise juures on. Meil ci mõisteta pääle mõnesuguse supt ja pudru midagi keeta. Kõik need matisemad söögid, mis keeduõpetuse järele üsna lihtsast asjast mõiks maimistada, jääwad Saare perele tundmataks, sest et Saare perenaene neid teha ei mõista. RäägitawateS asjades ei mõi aga pääsüüd mitte Saare perenaesele anda. Ta ei ole siin mingisugust juhatust ega õpetust saanud ja sellepärast  ei wõigi temalt seda nõuda. Pää süü on oga meie kõikide kanda, et meie selle eest hoolt ei ole kanuud, et Saare naesterahwas räägitawas  asjas õpetust mõiks saada. Ja selleks tuleks sarnane osutus sisse seada, kus Saare tütarlastele majapidamises õpetust aulaks. Majapidamise  kool puudub meil ja selle elule kutsumiseks  peaksime südisti tööd tegema. Tennekstoni õnn. 13 A. v. Perfalli järele E. W. E> Julia pääle oli tema lapsepolwe saladus iseäraliselt mõjunud. Ema oli temale reisimise korral pisarate woolul ja saladuslikult  ühte segast juttu rääkinud, et papa ühe poliitika süü pärast põgenema pidada ja, et kui see wülja tuleb, et tema Julia papa olla, saada tema kinni wöetud ja ära tapetud, sellepärast ei tohtida, Julia milgi wiisil märgata lasta, et nemad tuttawad on. Julial ei olnud mingit põhjust ema jutu mitte uskuda ja sellepärast halas tema siis sügawa kaastundmuse mõjul oma waest isat, keda kõik teised kinnipüüda ja ära tapa tahtfiwad, meel südamlikumalt armastama.  Za, et kõik laewas olijad enamisti tema isast lugu ei pidanud, täitis wiha nende kõikide wastu tema lapse südant. Iseäranis aga hakkas tema weel seda musta juukse ja silmaltst meest wihkama, kes tema ema igapäew waatamas käis, ning üsna awalikult sellest rääkis, et tema seda siniseprillilist, herrat sallida ei wõiwat. Ema pidi ju iseenesest mõista sarnast juttu sallima, sest tema ei tohtinud ju isa pärast teisiti teha, aga temal, Julial, ei olnud ju waja oma tundmusi tema kohta marjata. Sääl tuli siis ka wiimaks see hirmus öö, millal see suur, must meeS teda ja ema oma kaenlasse tõmbas, ehk nemad küll mõlemad kõigest jõust isa ja mehe järele kisendastwad, ning neid oma paati kandis, ning kus waene isa ära uppus, ilma et oma naest ning oma waest, armast Juliat weel näinud oleks. Ja selle järele sündis weel see kõige arusaamatum asi, et ema wähe aega selle järele, seda samat musta meest ilma mingisuguse põhjuseta kadunud isa asemele wõttis. Ja see suur must mees oli ema wastu ülihää, tema kandis teda nõnda ütelda, kätte pääl ja ema ei pruukinud ialgi enam nutta ega kurb olla, nõnda kui siis, kui isa weel elas. Isa oli wäga sagedasti ema waZtu paha olnud ja teda kurwaStanud. Et ema seda wõõrast meest armastama pidi, sai Juliale aega mööda, kui ta teda tundma oli õpinud, selgeks ja arusaadawaks, aga omalt poolt ei wõinud ta seda mitte teha; temale oli ja jäi Braddon ikka tema isa waenlaseks, kellele tema seda andeks anda ei suutnud ja keda tema sellest hoolimata,  et tema ema teda armastas, ometi kõigest südamest wihkas. Anne mõistis oma tütre südant ja armastas  teda kõigest hingest, hoolimata sellest, et tema kui kehaks saanud etteheide tema endisest mehest, keda tema juba enne tema surma unustanud, igapäew tema silma ees oli. Kõik see lapsepõlwe juhtumine ning selle salajas hoidmine Dearbornide ees oli Juliat kawalaks ning tagasihoidlikuks teinud, ja see kamalus ei passinud tema loomuliku olekuga sugugi mitte ühte. Ellen oli üks aasta pääle Mispeli hukka minemist sündinud ja oli praegu kaheksa aastane. Tema oli waikne, kahmatu ja õrn aga siisgi wäga ilus laps. Tema iludus oli just wastand Julia wõitwa, õitsema silma torkama iludusega ja, et Braddon oma last üle kõige armastas ja awalikult tema poole hoidis, tegi, et Julia ka omast õest suuremat ei hoolinud. Ainult pime isearmastus wõis seda loota, et Richard Elleni pääle ootma jääb ja Juliat tema pärast äraunustada suudab. Julia oli praegu üheksateistkümne aastane ja tundmus tema ja Richardi wahel hakkas parajasti lapsepõlwe sõprusest soojemaks muutma. Isa nõu tema kohta ei olnud Julial mitte teadmata, tema teadis mis plaanist isa Elleni ja Richardi kohta tegi. Richard oli kahekümne aasta ümber ja teadis ka, mis mõtted tema isal Julia ning tema kohta oliwad. Et Julia wanemate poolt mingit takistust  tulla wõiks, oli tema meelest ilmwõimatu.  Kindel teadmine, kuidas asi edespidi minema saab, tegi noored inimesed rahulikuks  ja kindlaks. Ja selle rahu ja kindluse  mõjul ei tulnud nende wahel ialgi midagi erutawat ega otsustawat juhtumist ette. Nendel mõlematel oli salajane tundmus,  et nende praegune seisukord kõige kallim ja õnnelikum on ja kartstwad mõlemad  praegusi puhtaid tundmusi segada. Braddon ei teadnud midagi Richardi olekust ja sellepärast arwas tema, et ainult waja on Juliat eemale saata, lootes, et sellega siis kõik asi lõppenud on. Niisama wähe oli temal ka Julia kamalus ja meeleterawus  tuttaw. Kui siis Julia ema teisel homikul teda isa tahtmisega tutwustas, et tema oma hariduse täiendamiseks Tennekstonist lahkuma  pidada, langes tõsine põhjus, miks tema Tennekstonist lahkuma pidi, kui tvälk Julia „Aeg on käes", kirjutab, nagu meie „St. Pet. Zlg."-ist loeme, päälinna ajalehes „Grashdanin" keegi „Jss.", „et meie iseennast ja oma lähemat ümbrust tundtud  miisi, ajaloolise wihkamise, kitsarinnalise isamaaisuse  ja hoolimata omakasupüüdmise prilli läbi waatamise maha., jätame." „KaS meie ka tõesti nüüd hirmsa õpetuse pääle waatamata, mida Jumal meile saatnud, mitte ära ei taha näha, kus hämitaw kihwt asub. luua, ümberristida wõi kellele ots pääle teha tuleb ! Meie oleme ühe wkga haruldase nähtuse tunnistajad: ajalehed ja telegrahw loomad meile igapacw teateid lahingute, maakuulamiste ja wägilase-tegude  kohta, kus juures ikka jälle meie mitte- Gr.-õigeusuliste ja mittewenelaste nimed nähtumale  tulewad, kes neizsamades wõitlustes, sellesama  wahmusega, sellesama otstarbe pärast surewad,  nagu meiegi! Ja neidsamu inimesi, keda meie tulesse saadame, ei taha meie igapäewases elus enestega ühe pulga pääle seadida; surema peawad nemad meie kõrwal; raskusi, hädaohtusid, kirjeldamata puudusi ja koledaid sündmusi, mida meie sel silmapilgul läbi teeme, peawad nemad meiega jagama; aga meiega ühise isamaa õigustest  ja eesõigustest osa saama, mille eest nemad meiega ühes wägilasesurma surewad, ei pea nemad mitte! See ei lähe mitte, nende tarwis on teine seadus kirjutatud: sure, nagu mina suren, aga ela, nagu mina seda tahan, mitte, nagu seda sinu usk, sinu rahwus, sinu hing ja sinu paremad tahtmised nõuawad! Wenemaa on oma ajalooliku jõuu läbi tugew küllalt, et teiste rahwuste wabadust mitte karta, ühtlasi ei oie aga tema mitte tugew küllalt, et mitte seda kahju karta, mis nende rahwuste mässunõuud, nende tagakiusamiste läbi tekkinud, tema hääle edule tooma peawad. Need on ilusad sõnad, täis wastuwoidlemata, sügawat tõsidust, millesse igaüks ennast mõtlema peaks, kes Wenemaa hääd tõsiselt südames kannab. Kas wõib tõesti arwata, et üks wõi teine meie piirimadest Wenemaale  selle läbi hädaohtlikuks wõiks saada, et temale üleüldised Wene õigused antakse, temale wõimalikuks tehtakse, wabalt oma usku tunnis-