Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal ja laupäewal. ToimeuiS o« Kuresaarcs, PitkaS uulitsas, Treffent majaS nr. IU KaulutuSte WaStuwõtmine tuni kellu 1 pilewal Kuulutuste petit.rida g k., lehe eeSoisoS SU k. Adressi muutmise rest 10 kop. j! Tellimisehind: !! kroouupostiga: «liStoS , . s rbl. kop. !! V- . - . k .. ss.. j !! V. „ 7S . . Ü maapostiga: „ . . k„Sv „ ' !! -/o „ . . i .. - « > !! .. .-- . s« ' ' V ükfik «umber maksab s kop. ' M 94. Kesknädalal, 34. detsembril 1908. XXIV. aastakäik. , Jõuluks. Kas armastus on Looja töö Niisamati kui tähte wöö? Niisamati, kui päikene, Mis Paistab meile õrnasti? Niisamati, kui kewade, Kus loodus läheb õitsele? Jah, see on ka tõest' Looja töö Kui päike särab üle öö; Ta walgustab meil elura'ad Ja õnnistab maailma maad. Suur rahu taewas ülewel, Ja rahu rahwa südamel. See peaks tõesti üks wäga küim ju rikutud süda olcmo, keS oma täiskaswanud aastatel ci tahaks rõõmuga ehi wähemalt haledusega kõige kaunimat nooresoo püha, jõulupüha, mälestada. Kirjude tulede järele sirutab juba rinnalaps  oma käekesed mälja; särama jõulupuu ümber tantsib poisike; tema siiramaid küünlaid «vaadates näeb elust tüdinenud inimene ühte tähendusrikast kuju sellest juurest leekimast otsatust  jõulupuust, mille oksade iüljeS miljonid päikesed pölewad, ja mida ükskord Jgawene tema silmade ees omama saab, kui wiimans ootamise-öõ mööda on- Nõnda on jõulupüha üks tõsine walguse ja arikabtuse püha! „ Maigus" on nii siis selle püha olemus. Walguse olemus, see imelik ilmutus eluwäljal,  on aga kahekordne. Ollusele on ta walguse ja soojust andja; maimu möllas on ta möiSluS ja tundmine. Sellepärast pcawad ka inimeses walgus ja soojus, waim ja tundmus ennast ühendama. Peab elu ilus olema, siis peame alati püüdma, tunde-soojusegs ja lõbuga elu tõsidusele wastu minna. Sell.kS pakub jõulupüha toredat aega. Tema walgus woolalu sellepärast kõige päält mne südamesse. Siis aga ka meie maimusse. Ja mis on meile meie mõistuse järele jõulupüha? Ta on meile kui suure ja jumaliku Naatsarcti Targa sündimisspäewa mälestus üks tõsine perekonna püha! Ja missugune päikese hiilgus läheb Pstlemmast  wälja? Kas ei ole ta mitteHvalguse ja armastuse usuõpetus, mida see köpsnkene meile tõi, kelle sündinüstpäcwa meie jõuludega pühitseme? KaS ei ajanud ta mitte jumaliku wõtmuga külma ja tumeda udu minema, mis tol ajal kõige maailma  rahwaSte pääl lasus Z Wana aja jumalad oliwad kui wiletsad luulekujutuscd ära tuntud. Isegi Jehowa usuga ei oldud rahul. Umbusk ja hoolimatus kõige wsstu, mis usu asjasse puutus, oli päewa korral. LoomuwaStikult tõusnud lõbuhimu tagajärjeks  oli piinlik wäfimuse ja tühjuse tundmus astunud, mida Jumal km teejuhatajat igawese juurde inimese kõigesügawamaSse südame pöhza on majutanud. Süül tõusis äkitselt walguS Petlemmast, sääl tuli ühe prohweti hääl kuuldawale; ja ta tuulutas õpetust ühest köigcwägewamast, aga ka iöigearmutikumast Jumalast, kes mitte wihane kohtumõistja, ei ka ohwri läbi meelitatav?, nägemata  kuningas, ei ka leppimata ja armuta hirmuvalitseja  ei olla, maid „kõigi inimeste Armastaja  Isa", maim, mõistus, tõde, õigus, kõlblus, wvimline iludus ja kõige puhtam armastus  olewatl See malguse ja armastuse õpetus puhus siis ka usu voolest ilmale uut marmlist  elu sisse ja lõi meis maakera rahwastele wõimaluse, möödaläinud aastatuhandete maimliste  mõidusaaduste pääle toetades, kõige kõrgemale  kõlbluse täiusele rutemini waStu walmida. Nii on ja jääb jõulupüha iga! ajal malguse  ja armastuse -võidupühaks I «Walgus" ja „armastus" on need klirrd, millest ta koetud. „Wa!gus" ja «armastus" oli see, mis meile lapsepõlwes jõulupuust ja meie kallite wanemats silmadest wastu säras! .Walgus" ja .armastus" on see, mis meile nüüd, kui meie kui wanemad jõulupuud l ise ehitame, armsate laste silmadest waStu särab. - Ja .walgus" ja .armastus" saab seeolema,  mis meile wiimast jõulupuud ehitab, kui meie elust wäfinud silm waikses surmas murdub. > Oh! siis, siis oleme jälle lasteks saanud, kes uuele kõrgemais olemisele waStu hingawad.i (Raamatust .Tähtede poole!" lühendatult.)- Jõulu õnn. Gustaw Lõsse ii jutustus. 2 EeSti keelde Eliy Weltmann. Kas oli fee Arthur, kes neid sõnu rõõmsal häälel wSlja rääkinud oli? Isa? Keda keda hüüdis ta nõnda? Ja siis jälle ühe wanadlase  meeSterahwa hääl: „Ja, minu armas poeg, mina täidan ainult  sellega oma südame soowi." Marie oli tooli päält üleS tõuSnud. Ta tahtis asjalugu teada saada; ta tahtis näha, et siis uskuda wöiks. Sääl astus ta paar sammu jälle edasi ja lükkas kardina wähe eemale, kus talle jälle sarnane iludus wastu hiilgas. Ilus noormees, ses ei olnud ju mitte Arthur Langner ja todukooliõpttaja wõi waene student, maid see oli ju majaperemehe  linnapää  Enckmanni poeg. Marie ruttaS tuikudeS toast, niisama ka majast wälja. Oma malmistchtud töö oli ta laua püüle maha jätnud. Kus kohta? Üks ta kõik! Ära, ainult ära l Ta ruttas üle silla, Unna puiestikku, kus puud kõik lumega kaetud oliwad ja tasane tuul neid raputas. Wait oli ta omas olemises, uägu kahwatu; oga see ilma maruta noor süda, see leegitses ja pekfiS valjusti, kui suure huambri hoopidega, kui tahaks ta lõhki minua. Nõnda stis, petetud ja maha jäetud temast, kelle Mls Naris nõnda kindlasti uskunud oli ja Mk oma lootust pannud! Halastaja Jumal, nntspärast? Oh raskust, oh raskust! Seda «alu, seda häbi, ja see ära lahkumata waew, mis selle läbi temaga ühes kaSwaS l KaS pidi see siis nõnda olema? Kas wõis ta seda siis kõik ära kannatada? Ei, ta ei tahtnud mitte enam elada! KaS wõis küll Arthur ennast õnnelik tunda kullast särama jõulupuu  all, kuS ta wist palju häid kingitusi sai? Marie oli aga omale ette kujutanud, et tema jaoks oma lihtne jõulupuu põlema panna ja talle oma wäikeft näputööd kinkida! Noh, ju Jumal elab weel, kes ju kõik näeb! Ka saab tund temale tulema, kus talle kõik ära tasutakse  ja ka temale . . . Edasi sammus ta kohisewate puude wahel, ja siis seifis ta korraga Ühe jõe ääres, kus pääle esimene taline külm õhukest jääkatet laotasud  oli. Üks hüppamine, üks karjumine, mis wist küll keegi siin puude wahel ei kuuleks, ja sits oleks minu walutaw waene süda rahul, siis ei kuuleks enam ta lahedat naeratawat häält, ega wõiks ka enam ta maletamist kuulda! Peaaegu oli ta jalg juba jõe ääre pääl, Ml kõlas ta kõrwu nagu hüüdja hääl, mis kui tuulest ta kõrwu puhuti. Ja siis need armsad kirikukella hääled, mis kallist püha ööd knnlutsfiwad. Oma waimuS nägi ta ennast oma wäikeses soojas toakeses olema, kus nüüd haige ema teda igatsusega ootas, et Marie ka temale jõulupuu põlema süütaks, mi kui ta enne seda oma l-p« sele teinud oti ja oma wäikesed annid finnch alla pannud. Oh õnnelik möödaläinud aeg, kui rikas armastuses, õnnes ja õndsas rahus, oli ta I Ja nüüd tahtis seda koit kurwastuö ärch rööwida l Kas ei wõinud ta seda kõik weel» wälja kannatada? Kas pidi haige ema, kelles, muud enam maailmas ei olnud, oma lapse teel üle oma silmad igawesels unele kinni panema? Ei, see ei pidanud Mk'weel nii sündima! „Ei!" hüüdis Marie. „Ei, ema, ei,, mina tulen I" .. Ja siis jooksis ta kiirede sammudega läbie puiestik», just kui ajaks teda surm taga. . Maris jõudis peagi oma kodu. !. Paar korda hingas ta raskesti, siis wõttis. ta uuesti julgust ja läks tuppa. > «Ah, ükskord tulid ometigi!" hüüdis ema. „Mul oli juba nii palju muret sinu pärasth laps. Jumal tänatud, et sa jälle siin oled Oh, kui ometigi Arthur weel tuleks! N»hg« ära waata mitte nii kurwalt, ta saab ehk mees. tulema l Ma olen weel ükskord õieti selle üle järele mõtelnud, mida meie ennemalt rääkifimesi ja usun, et tõik weel hästi minema saab, ja el; see, mu armas laps, weel sinu jõuluõnn saah. olema ja see peab ka minugi olema!" i« Kõik selle aja oli Marie iseenesega wöideln nud. Nüüd ei wõinud ta agu seda enam tagasi hoida jä karjatamisega «Oh, emake!" langete ta ema jalge ette kohkunult põlweli. st Natukese aja pärast tuliwad ukse taga jala Riigiwolikogu. Koosolek 17. detsembril. Koosolek algab kell 11,22 m. Juhatab) Mcyendorff. Õiendatakse jooiswaid asju. Duuma luge Plewako lubatakse kolmekskuuks  puhkusele. i KohtuminiSteriumi all olewate ajutiste; ametikohtade ja iseäraliste asjade ametnikkude ülespidamise seaduse eelnõu wõctakse wastu. i Non Anrep paneb ette Jtalia saadikute-, kogu presidendi nime pääle õnnetuste puhule Siisilias kaastundmuse telegrammi saata, (Kiidu-.- awaldused kõikidel pinkidel.) President teatab, et telegramm duuma soowil ära saadetakse. Päewakorral on ohwitseride palkade kõrgendamise  seaduse eelnõuu üle waieluste edasi» jätkamine. (Ministrite loshes istub sõjaminister; ja tema abi.) Safanow arwab, et palkade kergendamine, häid tagajärgesid ei anna, sest et sõjaministerium; ka edaspidi ainult wormimuutmise eest muretseb,, ajast mahajäänud kombed aga kõrwale jätab. Petrow 111- teatab, et tööerakondlased, sõjamäe wastu waenu ei tunne, kuid selle südamest walu tunnewad, et kõik jöuud ja kariStusesalkade pääle ära kulutatakse. PiiSkopp Mitrofan astub sõjamäe waimulikkude  kaitseks wälja. Bobjanski arwab, et küsimus õieti wõetud ei ole. Wennakscd Kswalenskide asi on awaliku arwamise pääle raskesti mõjunud.^