Saarlane maksab: '/-> » 1 2S „ V. .. -. ?5 .. maapostiga: „ I ~ FO „ '/- .. !., - ~ V« .. -,.50 „ Üksik number Z kop. JIMUb kakskorda nSdilaS, igal kesknädalal ja iaupäewal. KurrsaareS, Pilkas uuk kellu 1 pS-wal enne lehe ilmumist. Kuulutuste p-tlt.rida S kop. lehe eeöotsaS LO kop. K° 4S. Kesknädalal. 2. julil 1908. XXIV. aastakäik Piimast ja tema toiduainelisest tähtsusest. Ltuä. ÄAr. J. Mägi. Inimese laps kaswab aeglasemalt kui wars, wars aga aeglasemalt kui wafikas, wasikaS aeglasemalt kui kutsikas, wiimane aga aeglasemalt kui kodujänes jne- Üleüldiselt  paistab kaswamise aja kiiruses niisama  mitmekesisus olema, km nimetatud loomade piima kokkuseades. Kaswamise juures  mängib iseäranis tähtsat osa munawalgeolluste  ja tuhaolluste paljus. Dr. Remhardt ütleb, et mida rutem noor loom kaswab, seda rohkem on tema ema piima sees munawalge- ja tuha-ollusi. Nende kahe olluse poolest on hobuse piim 2 korda, lehma piim 4 korda, koera piim 7 korda ja kodujäncse piim 10 korda rikkam, kui inimese piim- Nagu teada, kaswab noor imeja loom esiotsa jõudsamini, kui pärast poole. Piima katsed, mis aegajalt  imetamise ajal tehtud saiwad, näitawad,  et ema piim imetamise esimesel ajal toiduainete poolest palju rikkam on, kui pärast poole. Nil on munawalge ja tuha (Mi.:.rali) olluft imetamise aja lõpu poole piimas palju wähem, kui imetamise aja alguse poosi. Tuletame siin ainult lehma ternet (wärsket) piima meelde. Ka raswa paljus mitmetjugu loomade piima sees on mitmesugune.  Katsed ja uurimised näitawad, et raswa wahe mitmetjugu loomade piima sees päris imestamise wäärt on; kuid looduse  seadusi tähele pannes kaob meie imestus,  meie saame aru, kust niisugune nähtus tuleb. Dr. Remhardt ütleb: „Nugu im- mene oma toitu selle järele muudab, kas ta külmal eht sooja! maal elab, külmal maal enam raSwarikast ja sukrukehwa toitu,  soojal maal aga sukru- ja tärklirikast, aga raswakehwa toitu himustab, nii on ka jooja maa elajate kameli, hobuse, eesli jne. piim sukrurikas ja raöwakehw, kuna põhjamaa elajate nagu põhjapõdra, walaskala  j- t. piim raswa poolest rikas, aga sukru poosist waenc on." Et inimese piim ka wõrdlemisi raswakehw ja sukrurikas  on, siis sunnib see meid arwama, et immesesoo kätki kusgil soojal maak on olnud. Wäga otstarbekohaselt täidawad oma osa piima sees ka tuhaollused- Otse imestamise wäärt on see, ütleb Dc- Remhardt, kuidas loodus lehma nisa rakukestele niisuguse omaduse on andnud, et nad were seest just niipalju tuha-ollusi wälja töötawad, kui noore imeja looma teha ehitamiseks tarwis läheb. See on üks neist kmgetäielikumatest otstarbekohatutest omadustest, mis waapäälstte  organiSmuste juures teida on- Mitmest selisist noorte imejate tuha kokkuseaded on üksteisega wäga sarnased, nende imetajate (emade) puma tuhaollused lähewad aga tahku ja seda rohkem, mida aeglasemalt imeja noor loom kaSwab. Ime wähe on piima sees rauda. Et raud werd annab ja selle läbi looma kui ka inimese terwise juures wäga tähtsat osa mängib, siis närb, nagu kaotaks piim selleläbi  oma tähtsuse. Kmd aga ligemalt järele uurides leiame, et piim sellegipärast oma tähtsuse kohale jääb. Kuulus Baseli prof. v. Bunge seletab seda asja mi, et piim sellepärast raua poolest waene on, et iga imeja noore looma organismuS juba emaihus  niipalju rauda enese sisse on kogunud, kui palju seda talle imemise ajaks tarwis läheb- Ja on tema kehas kord tarwiline raua tagawara olemas, siis ei pruugi piima  sees rauda ollagi. Mida pikemaks ühe loomaseltfi juures imetamise aeg määratud on. seda rohkem rauda saab noor loom ema ihust ühes. Rauda on imeja kehas pääle sündimise kõige enam; aegajalt jääb teda jääl ikka mähemaks ja imemise lõpul on teda kõige wähem. Imemise aja järele wõib noor loom juba niisugust toitu otsida, mis raua poolest rikas on, nagu näit- taimetoitu, ja siis tõuseb raua paljus  tema kehas jällegi. Siin juures ei ole üleliig tähendadada, et inimese lapsele B—9 kuulise imetamise aja järele piima kõrwal ka niisugust toitu peab antama, mis tema kahanewat ja juba wäikseks jäänud raua-tagawara kaswatama peab. Niisuguseks toiduks olgu kas pehmelt  keedetud muna-rebu, natuke aiawilja, kapsast, spinat jne. Muidu wõib werewaesus  wõimuft wõtta. Meresea poeg saab ema ihust, kodujänese pojaga wõrreldes,  neli korda wähem rauda ühes- Aga et ta ju kohe pääle sündimist ise omale toitu otsida wõib, siis ei ole temal ema ihust rauatagawara waja saadagi, kuna aga kodujänese poeg 3—4 nädalat ema piimaga toidetud peab saama, sits on temale tarwiline raua-tagawara wäga tähtis. „Nälg on kõige parem kokk" ütleb rahwas.  Täie kõhuga ei maitse ka kõige po> rem tvitgi hästi; tühja kõhuga on hää jöögi himu; himuga söödud toit saab kõige Imelikkude elukate saar. H. Wales'i uudisjutt. 3b Nad tättsiwad mu käsku, aga ei julgenud enam sinna minna, kuhu nad Mongomeri oliwad wiinud, waid wiisiwad teised surnukehad  koguni teise kohta- Kui nad wiimase surnukeha kätte wõtsiwad,  kuuldufiwad minu seljataga kerged sammud. Ümberwaadates nägin ma kümme sammu minust kauge! siga-hüänet- Ta seisis  pää õlade wahel, käed mööda külge ja maalis oma põlemate silmadega minu pääle. Ma otsustasin teda efimisel parajal silmapilgul maha lasta, sest et ta kõige kurjem ja kõige kardetawam elukas terwel saarel oli. Wõib olla, et mul mingisugust õigust tema elu ehk surma üle ei olnud, aga ma teadsin, et niikaua, kui ta eluS on, ma ühtegi silmapilku oma elu eest ei wöinud  julge olla- Mõni aeg seisin ma liikumata paigal ja waatasin oma waenlast. Parem küsi oli mul taskus, kus rewolwer oli. Wiimati hüüdsin ma: Kumarda! Põlweli! Elukas urises, näitas hambaid ja kähistas. KeS sina oled, et ma sind . . . Ma wõtfin ägedusega remolwri wälja ja lasin peaaegu ilma sihtimata, aga ei whrvanud. Elukas vingus, hüppas kõr- male ja jooksis minema- Ma ei tahtnud enam teist padrunil raisata, sest elukas jooksis  õige ruttu ja oli juba nii kaugel, et ma enam ei lootnud trehwata. Wahest waataS ta üle õla minu poole tagasi. Ta kodus peagi paljude suitsu tompude taha ära, mis põlemast majast üles tõusiivad. Siis pöörsin ma jälle elukate poole, kes kaelani mees scifiwad ja minu käsku ootafiwad.  Ma hüüdsin neile, et nad surnukeha mette wiskaksiwod ja ise kaldale tuleksiwad. Siis matsin ma köit mere jäljed liiwa ja tuhaga kinni, käskisin elukad oma teed minna ja läksin metsa poole. Paremas käes oli mul remolwer, aga piitsa ja kirme riputasin pahema käe küige. Mu tahtsin üksi olla ja rahulikult oma tulewiku plaanisid  läbi mõtelda. Nüüd ivast sain ma omast hirmsast seisukorrast  aru- Terwel saarel ei olnud enam ühte ainustgi  kohta, kus ma oleks julgesti ja kartmata puhata wõlnud- Ma ei teadnud, kuhu ma pidin puhkama heitma, sest wiimaSte sündmuste  tõttu olin ma liig wäsinud. Mul jäi ainult üks nõu järele: onnide juurde minna ja ennast elukate kaitse alla usaldada. Aga juba paljas see mõte oli hirmus. Ma läksin tulekahju kohast mööda ja jõudsin wiimati kitsa koralli neeme juurde, mis tammi wiifil kaugele mere sisse ulatas. Siis läksin ma neeme otsa pääle ja istust»  sinna liiwa pääle maha. Sel wiifil wõisin ma ometi salaja pääle tungimise eest julge olla. Nüüd ei mõtelnud ma enam wabaduse pääle, waid arwaiin ainult seda järele, kuidas ma oma elu pikendada saaksin.  Ma püüdsin oma seisukorra üle külma mereliselt mõtelda, aga sellest hoolimata täitis mind hirm ja ahastus. Mu meelde tuliwad Moro sõnad: „ Metsik  otek wõtab nendes wiimati ikka wõimust"  . . . Siis tuli mu maimu silmaette  siga-hüäne ja ma kahetsesin, et mul korda ei läinud teda maha lasta. See oli mu kõige kardetawam waenlane, ehk küll ka teised elukad palju usaldust ei äratanud. „Seaduse kaitsja" oli tapetud, ka see oli paha- Nüüd teadfiwad nad, et ka mind wõimalik  on ära tappa . . . nad nägiwad Moro surnukeha, kes neile kõige kardetawam oli, nägiwad ka Mongomeri surnukeha ... miks ci peaks nad siis ka minust lahti saada püüdma? . . Wõib olla, et nad juba metsa marjul waritsewad ja parajat silmapilku kollale tungimiseks oodawad -.. Siga-hüäne äratab nendes mere jünu ja ässitab neid minu pääle tungima ... Mu mõttekäiku segas wali mere lindude  kisa. Ma maatafin mere poole. Linnud  keerutafiwad ühe tumeda kogu kohal,