duse järele wöime ainult ü m berh u l. luwaio koeri ja taksisid ara hukata. Ja kui meie mitte iga wõõrast koera, kes meie piirisse ilma peremeheta juhtub tulema, ära hukata ei wõi, siis ei wõikS ka mitte, meie arwamife järele, igat wõõrast kassi ära hukata, kui meie mitte kindlasti ei tea, et kass ilma peremeheta on ehk et ta ilma järele waatuseta ümber hulgub- Sest analogia järele peaksiwad siin koerte ja kasside,  kui koduloomade kohta ühesugused seadused maksma. 0. ?, Oma eespool awaldatud sõnadele kindlaks  jaSdeS, kiskus ta walutowa käe lahti ja hüüdis rvihaga: Ja, minge aga pääiel Nüüd laskis ta neiu lahti ja naeris nii pilkamalt ja ja mõrudalt, et Hilda kohkudes  peatama jäi. Kui ta lühikese teretusega  mõõda läks, siis kuulis Hilda teda iseeneses urisewat: WiletS warisceri meel! Viie aaSta eest, Ülestõusmise püha laupäewal,  oli proua von Laumburg seda juhtumist Hilda oma suust kuulda saanud ja sai nüüd raSke südamega aru, et Hilda südant see lugu nüüd rohkem rusus, kui ta seda sel ajal mõtelnud oli; aga ettewaatliknlt  oli ema waekmud, cl sellega oma lapsele iseenese tundmiseks rahu anda. Aasta oli mõõda läinud, süäl ütles Hilda temale: Emakene, mina olen seekord pattu teinud,  mitte tema. Sest mina waletafin, ma armastasin teda ja ma teadsin seda ka. Aga, emakene, aita mind, mis on siin õigus, Mis patt! Proua von Lau-mburg oli wastanud: Sel korra! oled sa eksinud, Hilda! Sa oled inimesele, kes sind õiglasest südamest auuStaS,  oma ebatõega haiget teinud. Selle wasta on aga seel üks abinõu: Sa pead temale oma ülekohut tunnistama, ehk selle ühekohtu nuhtlust rahulikult kandma, mis sa omale teeninud oled! Hilda oli ütelnud: Esimest ei wõi ma mitte teha, mama, siis saaks ta ometi mõtlema:  warisecri meel! Proua von Lssev.bvrg sü sellest asjast sest ajast saadik naikinud, nõnda kvdas see Hilda soow ost; ta tundis km raske ivõitlus  ta lapsel oss uhkusega oli, ags lootis fliSgi, et ta enese üle täieliku wõidn saab. PsAe selle sü Mehe ja isa kaotus kõikide päüle sõgaivat leina ja walu tunnid saatnud,  j« aaStade jooksul oli Hilda ikka tasasemaks  js kõikidele järele ondlikumakS saanud. Eespool tähendatud sündmust ei ole ta ialgi evam kcllegile rääkinud. Proua von LsvSsborg arwas wahel oma wanamoodiliSte  «õvtegs, et ta oleks pidanud selle asja ikka küll tõsisemalt ette wõtma aga sellest ajast saadik, kui Eerik Ml wiibis, keda ta kui oMa poega armastas, julges ta nüüd kogunisti oma armualuse uue lootuserikkama õnne pääle loota ja sellega mõtles ta nimelt jälle Hilda pääle. Ta ei ole tõesti nüüd enam nii ühetooniline oma ülespidamises, kui ta siiamaale oli, ütleS ta iseenesele, ta punastab siis, kui Eerik temaga räägib ja ta näis häämelega teda salliwat aga, jun õhkas proua von Lauenburg: ma olen tõesti üks mana jõle inimene. Palju armsamalt wõiks ma oma südamelchekcft Eeriku käite anda, kui ühele marjulisele wõõrale! Ometi teeb see mulle haiget, et minu tõsine Hilda seekord iseendele  ja teisele maletas. Tõesti tegi Hilda sellel silmapilgul peaaegu õieti, oga nagu näha on prohwebsor ka üks lapse pää, et ta pääle selle mitte ühte korda enam ei ole katsunud teist sugust waStust saada- Ilma selle pääle waatamata, mis ilma rahwas ütleb, oleks Hilda küll pidanud  natukene oma uhkust alandama ja talle kirjalikult niigi palju teatama, et ta see kord jääl metsas natukene salalik oli. (Järg tuleb.) Aiapidamisest. L°n- pidanud .Saaremaa S-Sti Seltsib K. L o > I - n. Wiimakt toome kirst puu lagedale. Ta on küll ainus wiljapuu, mis kõige halwema maaga rahul on ja süül meel hüüd kasu wõib saata, kuS enam ükSgi teine wiljapuu ega põlluwili ei sigine. Kirsipuu juured küiwad wüga sügawalt ja laiali ja sellepärast on temal wõimaiik, ka lahjastgi maast omale torwilikku toitu leida. Päris kõrbe sarnastel iiiwa lagedatel wõib kirsipuu weei kaunist kasu anda. Ma ei taha siin küll mitte seda Ütelda, ei kirsipuud halwaS maaS just kaswatama peab, waid et teda haiwemas maas kaswalada wõib. Ka kirsipuu on parema maa ja hoolsa harimise eest wäga tänulik ja ta kannab siis hoopis rohkem ja suuremaid marju, kui ta hüäs maas on wõi parajal kobral leina eest hoolt kantakse.  Nga ta kasivad ka päris kuimas Uimases maas ja kannab süü! ka, piiris harimata olekus, kaunist wiljs. Külma waSlu on kirsi puu kindlam, kui ükigl teine wiljapuu; tema on omas wiijakandmifes  otse tüdimata, mis läbi teda. kui tulusat «viljapuud, suurewiisiiisckS kaswatuseks «väga soowitada  wõib. Ka kirsipuul on hulk peenemaid sortisid olemas. Meie juures on aga ainult meie kodumaa punane ja must lihtkirsipuu üleüldiseks pruugiks, mis ennast juure wösudest paljundama». Et need sordid küll ka oma jägu Md on! siiSgi oleks wäga soowilaw, kui me>e oma aedadesse ka peenemaid  kirst sortistd sigitakstme, millede okst meie oma lihikirstde kändude püüle pookida wõime. hinda, kui neid aga hüüdele kaubakohladeie ära müüakse. Tülikqm ast on aga sume õunadega ja pirnidega, sest nende kestuse aeg on lühike. Sel ajal on ka igasugu puumiija rohkesti saada, sest et meie maa taiuaednikud meel suuremalt leeni. Wcci pahem lugu on' ploomidega, sest nende kestuse aeg on ainult mõni päew ja palju neid siis selle aja sees ikka müüa jõutakse? Kui aga muist müügist järele jääb, ja paremat nõuu ei tecila, siis söödetakse marjad sigadele. Seda igasugu põõsasmarju ei tohi mitte nii alulult raisata, sest neid wõib weei kuuvatuse läbi kaua keslwaks toidu oiuSicks ümber muuta. Neid wõib kosutaw ja tulus jook on. Weini «valmistamiseks on iseäranis sõstra marjad wäga HSäd ja wöiks küll õigusega sõstra põesast põhja maade wiina puuks nimetada. Kes niisugust puuwilja sisse tegemist ja neist weini ja n. e. «valmistamist õppida tahab, see muretsegu omale ülewel nimetud need juhatused selgesti üles pandud ja ette näidatud. Wiimaks oleks mul weel auustatud seltsile ühte küsimist ette panna: Kas oleks «võimalik, ja kaS oleks mõni auustatud seltsi liige selles nõuuS, kui meie katsuksime eneste keskel ühe aiapidamise ühisuse ivõi osakonna elule kutsuda, keS ühelnõuul ja ühel meelel meie Saaremaa aianduse edenemiseks tööd teeks, nõuu peaks, kuda ja missuguseid puid kõige parem istutada, knst Ma palun sellepärast iga auustatud seltsi liiget, kellel selle asja kohta lusti oleks, nii lahke olla ja oma nõuu ja armumist selle asja kohta awaldada. Mina omalt poolt nüüd küll ci tea, kuda selle asjaga just pääle hakata, aga minu palme ning soow oteks see, et need auustatud seltsi liikmed, kellel selle asja kohta rohkein tundmist on, selle asja eest wälja astuksiwad. Kahjuks ei oleks ju niisugune  ühisus minu arwateS mitte, sest esiti wõiks kõiksugu puude tellimisi ühisel teel seltsi nimel odamamolt toimetada ja teiseks, kellei puuwilja müügile saata on, need wõiksiwad seda ühenduses teha ja omale hääd, kindlad ja uStawad kohad muretseda, kuhu nad oma puuwilja iga tahes ja oleks ka, kui meil juba puuwilja ja marju suure miisilise kuimatuse tarwis, niisamuti mõnel kombel sisse tegemise tarwis üle jääb, siis oleks säät ka mitmes kohas ühisus «väga hää olemat. Iseäranis  oleks, puuwilja suurewiisitise kuimatuse juures selle kohased aparadid tarwis. Niisugune aparat ei ole mitte just vdaw ja üksikutel isikutel oleks teda ehk raske osta, sest et nende tarwitus praegusel  ajal ikka weel kuigi suur olema ei sao, aga siisgi wõiksiwad mitu meest ühendatult teda omale muretseda. Kasulik on niisugune kuimatuse aparat tõesti, sest teinoga wõib palju rutem ja patju paremat kuiwatud puuwilja «valmistada, kui see ahjus kuiwatades wõimatik on. Niisama hääd ja tarwiiikud on ka weini «valmistamise aparadid, kuS neid pruukida tahetakse. (Lõpp.) Töe-terad. Tartus on kallim kui rikkus, esimene kaitseb  meis rumaluse eest, kuna raha ise kaitset tarwitab. Laiskus käib tasa mööva ilma, kas ime siis et maesus teda pea kätte saab. Truudus ilma armastuseta on kui maja ilma kaiukseta. Elul pole mingit wõärtust, ta MääriuS seisab tema õigesti tarwitamises. Waesels teeb rõõmu lootus, et õndsasli surra; rikkale et hästi lõbusalt ja toredalt elada. Õige õnn. Ei selgest pilweft wihma tule Mis kaSwkS kuiwa, põudsat maad. Kuid muSlii, lume pilwe üle Ei rõõm ja lõbu meile anna Küll õigeid teesid õnnele Sa muret, kurbtust wahel kanna. Siis leiad õnne endale. L. Isamaalt. Kuresaarest. Kuresaare waestemaja arst hr. Or. Mepwaldon kollegia aSseSsorikS ja Kuresaare rentei ülem raamatupidaja Ho. Wassermann on hoowinõunikuks nimetatud. Sel aastal lopetasiwad Kuresaare gümnasiumis järgmised kaswandikud kursuse ja tegiwad lõpueksami ära: H. Markus, M. Gerschanowitsch, A. Kerg, W- Mierzijewsky,  G. Vtierzijswsky, J. Reutz ja A- Brückner. Eksamile oliwad weel 7 nöörimeest  priitahtlikult tulnud, kellest ainult 2 eksami ära pidasiwad nimelt G. Krmnming  >a K. Freymann. H. Markus on oma usinuse eest Suurwürsti Troonipärija reisikirjeldused kingituseks saanud- Linnakoolis  tegiwad lõpueksami ära: Ausing, Werlin, Klauren. Laksberg, Lemet, Liiw, Metsmacher, Mürson, Proses, Rattur, Saar. Tamses, Telem, Toom, ja Trull. Wiimane saanud hää õppimise eest kiitusekirja. 20., 21. ja 22. mängis Kuresaare parkis Malojaroslawsky kroonu muusika koor. P õ l l u t ö õ n ä i t u S, mida KuresaareS  käesolewal aaStai ära pidada taheti, on Saaremaa põll- seltsi teatust mööda tulemaks aastaks edasi lükatud. Karl alt. 13. juunil oli kärlalaSLel õnn Liiwimaa Kuberneri herrat oma juures näha. Wallatalitaja hr. Lausson terwitaS kuberneri herrat oma wallarahwa nimel emakeelse kõnega, mille -vallakirjutaja hr. J. WöõbS Wene keelde ümber pani. Sääl juures läks wallatalitaja! õnneks kõrgele herrale soolaleiba kätte anda. Kärla laulukoor laulis kuberneri herrale mõned laulud, ja tema pani imeks, et rahwaS siin nn ilusasti laulab. Saaremaa Eesti Põllumeeste  Seltsi nimel soowis selle seltsi M 26 Saarlane 1903.