Postimees Uksti psevsllekt klleM HNh?/s?ass!so !I'Ms?ZkonnÄ «simus. jir.4. KolmsMav.- st 7 !s>t)9 Müd >vs m. mljll l-ijIkZKWN. M jz irüWxZdsli «aason<t«no ttmuwock : 1) ?>l,!6ega kavnwatuä kuukiri .c» 2) Njaklr! ..Nooresoolekt". Z) IkrwjsdowUl'- ja a«-s»i»ea<j„s!in«>  ?.»»-j° n0,1°5,-„»n° kolenäer. b) 7äl,truamat. -sotmetuso -ötess: .«-ost.m-ke- toimetusel-, -r-rtus-. k-eln S.. - n, ,«>.« UUi>««. !q-I äripäeval Kkl?s I —> ..Z lounsl iÄlitUZ js trüutkollÄ. ka mmll ti'üÜ!tÖQ:;>6 ON "pAIUaL Icilimisellincl on pääledet i postiga 12 kuu pätUe 5 rk! 50 Ic oo . l2 r.uu 4 '" 50 kop S II . .. 5 . 10 . „ 1! . . 4 . 15 . 10 . . 4 . 55 . . 10 . „ 2 - !:2 . 9 „ . 4 . 20 . . 9 „ . 4.) . 3 . 3 . 55 .. . 3 . . - . d' . 7..3.20. . 7 . . 2 . . 6..2.75 . . 5 . . ' 5..2.30. . 5 . . > - - 4,.1,90„ . > . . 1 - - 2 . . 1 . -Za . . 3 ~ , 1 - 2...1... 2 . . '- - i'!,o>3.vU: ..uu<!'- 1.t01.5?ui 2ic 'u»-ic j.t -1 t 2 - .c".v -. ' -2 ..lerwlse- ja ec>t on ero! tl juur3.'ni.,K -o aa-»tuB l rdi., 5O a. -'. -<>'.- lkuuluiuste noriparc.lle-rui cskc p . ><->," '' rK 10 l I tü-SZIUoU I uulutusu.i ilmuvu.j v.'eci p '.cv. Rv . -V.OUU.U .. '. '. '.. '' ku .!2 lo?»' pc>.s ilmu-? --. ? u-., 0 7 1. ... ' ' i- 'r-Uiõs võib >g2sl psevsst a!zt«s kun. lg» kuu Vlimse psevsM. ~Ares«. mumm.se tuled 10 kop m-kste vens aöres, Üles anöa. - numdriõ 522>zzk !ebe tslUus sinul, siis mskzuUi jsrele. ..ui ncnoc te-Inrune 14 .vopsul pzrns: ilrnumist postile on pssle 51..! m.s meie 2 s-iste kisjnssstjste poolt .-i tule >-sv,»õ i.:nns sNs arvsmaia. kui ne.le tssur õuõ-n-ne põsie e' olu kirmtstuõ. Kus me kokku saame? Mitte üksi majauduslised tulud ju ühtstondlised  kasud ei ole need, mis inimesi kokku liidawad. Weel tugewamad on waimli - sed huwid ja hingeliie d s u n d e d. Kapitalistline majandusekord aitab ühiste kasude  pääle rajatud klassi-iseteadwust ägedaks õhutada. Kuid ometi on ühendused, mis waimliste ja hingeliste wajaduste pääle põhjendatud,  ikka weel kaugelt laialisemad kui klassi-ühistunde läbi ühendatud rahwaliigid. Nahwas on selles mõttes kõige suuremaks korralduseks. Ja juba kerkib waatepiirile kult uraini m s u s, mis oma ühendatvate tiibade alla kõiki kogub, kellele handuseelu nõuded kallid. Türwilik on, et inimesed töös ja tegemises  oma eluliste tarwituste täitmiseks ühinewad.  Kuid loomulik on, et inimene inimest ka neis asjus leiaks, mis mitte saaduste walmistamisesse  ja wäärtustc loomisesse ei puutu. Kõik ühiskondline elu kinnitab wana kulunud tõde, et see hää ei ole, kui inimene üksi on. Muidugi ei tähenda see sõna weel, et kõik teistega suguliselt kokku peaksiwad puutuma. Niipalju on aga selge, et üksgi rahwas ka majandusliselt mitte edeneda ei wõi, kui inimestel  loomulik ühinemine hingeliste ihade ja waimliste huwide põhjal raskeks läheb. Ühiskvndlise elu õhukonnas kogub rahwas  tööwilja maitstes enesele uut tööjõudu,  et siis seda edukamalt oma kulturaliste  sihtide poole püüdmiseks tööd teha. Rahwuslise edenemise seisukohalt ei ole siis mitte ainult tähtis, et rahwa jõudusid tööks hästi korraldataks. Waid kõik teadnslised  püüded, tui ka kunsti- ja kirjandufehuwid,  kõik laulu ja mängu heliröõm, kõik ilutunde awaldused on üleüldise edenemise seisukohalt niisama loowa tähendusega kui saaduste walmistus. Ei ole meie siis ka millalgi nende killas olnud, kes muusika-elu awaldustest ja inimlisejt  rõõmust ainuüksi pilgates wõiwad löneleda. On selge, et kui inimesed ühiskoudUse ühinemise  ja hingelise mõnu wõimalust õigel teel mitte ei leia, siis nad löweratele radadele  kalduwad. Mitte ära salata ega maha suruda ei tule ühiskondlise ühinemise ja lõbu tungi, waid puhastada ja õigel e sihile juhtida. Sellelt seisukohalt ei ole meil tõesti mitte midagi selle wastu olnud, kui Eesli laulupidudele  inimesi kümnetuhandete kaupa kokku woolas, et rõõmsad olla. Ja sedagi ei Wõi ka Põllutöö edenemise mõttes õnnetuseks lugeda, kui Eesti näitus Tartus igal suwel suure hulga inimesi kokku tõmbab, keda mitte üksi rahwa tö ö toodete tundmaõppimine  ei huwita, waid ühtlasi soow elustab, inimestega kokku saada. Wõtke inimestelt loomulik wöimolus tut tawatega kokku saada, wauu tuimusi uueu dada ja uusi wõita, siis otnwad nad muid teesid, mis meie loomule ja elunõuetele risti wastu käiwad. Suurte rahwaste juures lähewad üksikud rahwaliigid oma huwide ja elunõuete poolest lahku. Kuna töölised sunnitud on nhiskondlise  ühinemise tungi joomakohtade suurtesse restorani- ehk kõrtsisealidesse kogudes täitma ehk tööwäe tantsupõrandatel keset wänget higilehka  ja läpastanud alkoholilõhnas inimeste murru keskel keeru laskma, nagu Wieni Piiteris,  koguwad „ülema kümnetnha ude" ärawalitud  siidiriidis ja seemis-nahka kinnastes elektri-walgustusel kullast särawatesse saalidesse,  et wahuwiina waimustusel kõlawate sõnade saatel külluse-mõnu maitsta. Et see nende kulul sünnib, kes aukus silmadega alt uulitsalt „sakste ilu" wahiwad ja waikselt wihatunnet oma hinges alla suruda katsuwad, mis „ülemad kümued-tuhanded" sellest hooliwad?!  Meil kümnetest tuhandetest „ ülema!" juttu olla ei wõi. Seda hulka ei kannaks wäikerahwa  õlad ära. Ainult mõni sada saab neid, kes rohkuse pehmetele patjadele toetada  wõiksiwad. Neid, kes külluses elawad,  wõiks sõrmede püül üles lugeda. Kuid kahtlemata leidirks ka meie marakehwa wäikerahloa keskel neid, kes oma wiimseid mlukopikaid seks katsuksiwad tarwitada, et wõõraste eeskujul eeskawakehwi „pullisid" alasti rinnaliste naestega, ehk uhkeid" piduõhtuid  korda seada, n.agu neid „suurte" rahwaste  ~üle!nad küuuu-d tuhanded" oma „alamate"  wendade aiwel suure kirina ja käri- nuga toime pauewad. Et laruased järelaimamise!) hai- Puhtele meie rahwusllsleie edlipüücteic mitte ai«ul!t warallst kahju ei lee, wriid tõiise rahtvameelsuse  ehk demotratismuse kulul hari - duiek e h w a kildkondlu st kaswa tatvad, siis tuleks tõsiselt selle pääle mõtelda, et meil kulwruUse töö eltewõtete iörwal ka Waiin l ? s e mõnu ja hi n g elis eii his - t utt de tlõuded täitnäst leiaks. Praegu seisame meie weel Eesli Kirjanduse  Seltsi üleüldise liikntete-kogu koosolekule mõju all. Olgugi, ei wahest weel rohkem oleks teadvslist tööd wöidud ära teha ; kttid ometi wõib ütelda, et rahwusliste teaduse-, kirjanduse-, sja kunsti-püüete kogunemise ja wäljaarenemise mõttes ka neil päiwil tõesti midagi on ära tehtud. Mis aga puudus, oli laialisem osawõtmine  rahwa ärksamate ringkondade poolt. Maalt oli hulk rahvakooliõpetajaid ilmunud. Kus olitvad aga Eesti õpetajad pääle mõne alalise töötegija, kuhu oliwad meie haritud naeSterahwad ja nooremad mehed jäänud? Waewalt on loota, et kirjandusliste küsimuste  harutamine ja teadusline töö neid inimesi  edaspidigi suurel hulgal kokku tõmbaks. Ja ometi tuleks soowida, et meie haritud  inimesed mitte sisuta „pallide" ja mõttekehwade  kelkimise - õhkute Ümber koguma ei hakkaks, waid rohkem selle t ö õ õhukonda puutuksiwad, mis meie rahwuslistele haridusepüüetele  elu sisse peab ajama. Muidu lähemad meie „seltskonna" eln-awaldused niisama  kalliks kui Balti Saksa ringkondade „kommersi-pallid",  ilma ei meie haridusekehwadel inimestel sedagi waimlist wara kaasa oleks tuua, mida Balti wanakodaulus ehk junkrutõug  tahtmata enesega kaasa weab. Balti Saksa ringkondades, kus waraline jõud endisest  ajas: kodus, tuntakse kuluka elu pärast juba pääwalu. ttlespüudcw Eesti ühiskond ei tohi wana Balti kelkimise kulturalt eeskuju wõtma minna. Seks otstarbeks tuleks meie ülemaaliste töökoosolekutega üleüldiseid äratuse- ja waimustusekoosolekuid  elule kutsuda. Eesti Kirjanduse  Seltsi kirjandusepäewade, Eesti nvoresoo-kaswatuse  ja haridusseltside kongresside. Eesli pollutööpäewade ja muude ülemaaliste löv-ettenZ!'tete puhul tuleks awalikta kirja n - dilslisi ja muus i ka li s i piduõ h t u i d toiuie pauna, kus inimesed kunsti pinnal inimesi leida ja ühtlasi oma hinge kosutada  wõiks. Kui jõud kokku wõeiakse, küllap siis ka üicüldisist tööaiuest mõndagi osatakse uiisugusevse kujusse walada, el ka piduõhtule tulijatele midagi ütelda oleks, mis meie ini mestele waimlist mõnu ja äratust ühtlasi pakuks. Mitte pääliskaudse kelkimise hõlemle walgustusel  ei pea meie inimesed kokku koguma hakkama, waid tõsise hariduse ja teadmise laiendamise töö kuma all saame kunsti ja teaduse pinnal kokku see on haridusele püüdma Eesti wäikerahwa „paremate poegade ja tütarde" kohane! Walla wolikogud edendagu hariduse asja! Kl. Kooliõpilane, kohaomanik saab koha eest renti 25n rbl. Tarwilised kulud, kooliraha, ülespidamine  jne. 200 „ Jääb waba sissetulekut 50 rbl. Selle järele maksaks ta ka l ükjuse eest. Kooliõpilane ei ole mingit isiklist sissetulekut rbl. Tarwilised kulud 200 „ Puudus 200 rbl. Selle järele tarwitab ta abi, mida ta säält ja täält saab, isalt saab ehk mujalt laenab. Sissetuleku järele maksujaotusel ou nüüd päewaselge, et niisugune kooliõpilane, kellel mingit sissetulekut ei ole, maksust waba ou, lihtsalt sellepärast, et ta maksta ei jõua, waid koguni abi tarwitab. Sellepärast wavastagu wolikogud kõik ilma isikliku waraudusela ja sissetulekuta kooliõpilased wallamaksu  maksmisest õpcajal. Ka siis, kui uende wanemad jõukad on. Sest wanematega on ise asi. need pandagu  korralikult sissetuleku järele nii suurt maksu malsma, nagu see kohaliste olude järele põhjendatud ja õtge on. Wabastütagu ka kooliõpetajad Malla m a k s u st. kelleks sunnid seadub. Sest rahwa kooliõpetajad, kellel tunuistus kooliõpetaja kutse üle on ja kes kooliõpetaja ametis seisamad, waöasta lakse mallamaliu maksmisest, selle pääte maaiamata, kas nad kroouukoja poolt maksukiijasl i i.) tiialni on kuotutatnd ehk mille. Seda on iseäraud malitsem senat käsukirja lälü <l. nowemltil !9W a. rw. 7!-22 kooliõpetaja asi.is seletanud. K õ r g e u d a t a g u kooli õ p e l .1 j a t e palka! Suurem jagu meie rahwa kooliõpetajad saamad nii armetult mähe oalka, et üleüldse imestauia pead, kuidas nad enesel hinge see? jõuawad pidada. Vea ütsgi kooliõpetaja ei saa omale tõömäärilisl tasu. Selle mõiul lalikuwad  pareutad jõuud, kellel nntjal pattautiil, koolipõllult. Kes aga suuiitlud on jäänta, kes rasketes oludes uäljapalga eest lapsi õpe tama peawad, ei suuda ui.suguse jöuuga ja armastusega seda tööd teha, kui tarmis. Kas see tohib nii olla'2 Mõtelge oma laste, meie terme rahma tulemi ku pärast asja üle järele! .Nõrgendage kooliõpetajate palka! Andke neile wähegi wäärilist tasu nende raske ja wastutusrikka töö eest! „Waesed ajad!" ütlewad mõned wast. Aga mida rumalamaks meie noorsugu jääd, seda waesemaks meie jääme! Ja kas teeb see walda waesemaks, kui teie esialgu wast rublat '2.õ —.õo kooliõpetaja palgale juurde lisate. Ei tule ju kopikutgr maksja paale, aga wähese palgaga kooliõuetajale  oleks ta küll hädasti larwis ja julgus, taks teda ta raskel tööl, kus tal wahel rammu raugema kipub. Kui teie parajat palka maksate, püsimad teil hääd kooltõpetajad paigal. Aga ka walimiscl wõite korraliku palga maksmisel paremaid kooliõpetajaid saada. Karskust nõuate kooliõpetajalt muidugi. Kergendage ka muul teel kooliõpetajale põlwe Wähemalt jagage uende palk aasia ette ära, nii et wõimalus oleks teda igal kuul wälja maksta, nagu eeskiri nõuab. Edendatagu ka teisel teel hail duse asja. Sääl paitdakse wallainaksu jaotusel mitut asja selleks ette. Koolimaja parandus, walgusms, kut', õpcabinõuud ja inwentar. Kas magamise ja muud ruumid on na raja-õhulised, kas on küte korralik, kas lõol' on, kus lapied sooja sööki saamad? Kas on õpealnnõuud, nagu gloobus, maakaarud Hagari poeg. PaulKelle«i roman. Zõltinud A. Haawa. 4 „Neli neli aastat ütlete Teie? Na lubage õige, siis Te ikka mõne ilusa tüki ära tegite." „Äah, ma Pistsin üht alamohwitseri mõõgaga." Surnuks surnuks pistsite?"  A surnuks mitte! Ta sai warsti jälle' terweks." Aga Teie olete olete sellegipärast kuramuse tüki ära teinud? „Mispärast Testis säherdusi tempa teete ? Sarwepuhuja nägu läks pilwe. „Tema ütles awalikult minu minu ema kohta midagi häbematat." „Ema kohta ah? Niisugune  niisugune  kaltsak! Na jah, aga pistmine, pistmine  on igatahes seadusewastane. Kas Te siis kõik need neli aastat ära istuma pidite, Te waene poiss?* „Ei, Wiimse kinkis keiser mulle." „Sooh! Aga ometi kolm aastat! Ja siis otsekohe rändajaks moosekandiks? Mis Te siis enne soldatiks minekut olite?" Aga kui ma kindlusest tulin, ei tahetud sääl minust enam midagi teada." „Teie wanemad oliwad siis talupidajad  ?" Raske wari asus nooremehe näole. Ta mõtles nähtawasti, et kas weel edasi wastust anda. Sis wõttis ta oma jõuu kokku. „Mul ei olegi wanemaid. Ma olin sinna ainult kaswatada wõetud. Leitud laps! Armu poolest Wõetud ja esimesel juhusel jälle minema kihutatud." „Kas Te siis oma õigeid wanemaid ei tundnud?" „Ei ? Omast isast ei tea ma midagi. Minu on siis surnud kui mina kui mina ilmale tulin, ühe ühe nisupõllu ääres on talurahwas ema surnult leidnud  ja minu praegu sündinud lapse ka parajasti parajasti ju suremisel." Surmawaikus walitses kõrtsitoas. Ainult  öötuul koputas tasa wastu akent, ja lambituli lõi korra leegitsema. Laisalt tiksu?  kell. Dr. Friedlieb neelatas korra ja läks näost tulipunaseks. „Jah waadake, kui ma kui ma sedasugust aimanud oleksin, siis poleks ma Teilt küsinud. Tõesti mitte! Ärge olge minu pääle pahane!" Ahju kõrwalt oli rasket hingamist kuulda. Sarwepuhuja tõstis pääd. „AH, herra külawanem, ma ju näen, et Teie üks hää herra olete, muidu ei oleks ma seda jutustama hakanud. Ja siis ma olen ju lapsest saadi! sellest küllalt kuulma ptdanud, see teeb auutundmuse tuimaks. Ainult  seekord, kui alamohwitser õllelaua taga sellest nii toorelt lällutama hakkas, unustasin enese ära." Dr. Friedlieb andis sarwepuhujale kätt. „Teie! Mina olen Preisi kuningriigi ametnik, aga selle selle oleksin mina ka na jah, ma ei taha Teid üles ässitada. Aga et Teie seda mulle jutustasite, et Teil minu wastu usaldust oli, seda ei pea Te kahetsema. Pagana pihta, siis peaks meiesugune päris koi olema, kui sellest osa ei wötaks. Kui säherdust asja jälle joonde ajada ei katsuks  ? Koguni lahkelt ja tasaselt pööris ta end jälle noore moosekandi poole. Nii siis põllumees? Kas tunnete talutööd  korralikult?" „O jah! Olen ju selle juures üles kaswanud."  „Nii! Na waadake, selles ou ju midagi trööstiwat! Põllumees on kõige parem, mis Te olla wõite. On palju enam kui kutsar wõi gipsimustlane, on weel ülem kui pagar. Ma rõõmustan, armas sõber, ma rõõmustan,  et Teie põllumees olete. Jah, Hartmann,  sääl tuleb mulle hää mõte. Teie Berthold läheb nüüd ometi õppusele. Ja waadake, kohe juhtub siia see noormees, keta Teie tema asetäitjaks oma töösse wõite Wõtta." Hartmanni nägu läks pilwe. „Kuidas? Kuidas nii?  Asetäitjaks?  Mina? Ei, ei, see ei lähe! Sest waadake, doktoriherra, ärge pange pahaks,  aga esiteks, see see sääl, ta on ometi põllutöö juba koguni ära unustanud ja siis need neli aastat ja siis pääasjaltkult,  talwel ei ole mul kedagit tarwis —" „Doktoriherra on päris õigus!" ütles nüüd Christel Hartmann omalt poolt, „kui Becihold ära läheb, peab keegi tema asemel olema; Gottlieb on juba mana —" „Jah, ka minagi arwan, et ju mana olen ja mulle abi lärmis läheb," ütles Gottlieb Peuker. „Üksi ma enam malmis ei saa." Ta hingas raskesti. „Aga see ei lähe ju," waidles Hartmann.  „Ja siis, mis saaks minu naene " „Doktorihcrra, ärge nüüd minu pärast ennast waewake," ütles sarwepuhuja wahele. „Kõrtsi peremehele ei ole mind tarwis, ja tui mind lahke meelega ei wõeta, siis on parem  —" „Aga auustatud doktoriherra. Teie ju omett uäele isegi " „Mul ei ole Teie auustust tarwis, Hartmaitu!  Pidasiu Teitest senini rohkem lugu. „Minu naene" muidugi, kes naist kardab. Aga Teie, noor sõber, ärge laske pääd longu. Küll ma Teile aset leian. Tingimata muretsen  ma Teile koha. Teile kõige enne? Siin külas on suur hulk mõistlikku ja lahkeid inimesi Jah muidugi, Hartmauu, nüüd kahite  ühtelugu! Minu pärast mõite lätästuse köha saada. (sls saa ka ilma Teieta selle asjaga torme. Homme räägime Teie pärast edasi, noormees. Aga kuidas Teie nimi on?" „Winter, see tähendab, õieti on mu niini Hellmich Robert Hellmich." „Hell Hellmich?" Kõrtsimees Hartmann oli ruttu lähemale astunud ja wahtis moosekandile otsa. Sääljuures  muutus ta näost teiseks ning hakkas wärisema ja taganes sammukaupa kaugemale.  Ta paistis koguni ehmatanud. „Hellmich," kordas ta kogeledes. Kõik waatasimad talle imestanult otsa. Sääl astus mana sulane Gottlieb tema juurde. Ta püüdis naerdav „Miks ei peaks ta ninu Hellmich olema? Hellmichistd on tuhandeid. Aga ma olin ära unustanud sulle midagi ütelda, praegu tuleb jälle meelde. Meie kimmlil ajamad wist jälle tiirud üles. Oleks õige maja, teda waatama minna. Jah, kas läheme wõi?" Harrmann kogus end suure waewaga. „AH kimmel jah? Muidugi, miks ei peaks Teie nimi Hellmich olema! Ma olen ju koguni segi, sest et doktoriherra et doktoriherra seda mulle nii pahaks paneb.  Noh, Gottlieb, lähme kimmlit waarama!  Lähme! Muidngi muidugi Hellmichistd  on palju." Ja La Läks sulasega Mälja. „Mis see pidi tähendama?" ütles Dr. Friedlieb imestanult. Nad kehitasiwad kõik õlasid. Annilt iähristeli mnidu kahwalu nägu oli weripunane. Kolmas pä ätii k k. Oli üks raskemeelne öö. Tasase wihiuaga tõllas sügisetuul mööda pimedat waikset külatäuawat  alla. Ainult siin ja sääl, ilksikult, paistis mõni walgustatud aken, nagu hõöguw  silm. Üle mustama tiigi lendas külm laentehoog. Paksud pilmed katsiwad kaemast.  Sääl, kus kuu pllwerünka taga seisis, helendas tvalgus. See paistis waslu muslawat  taemast, nagu oleks säält kaugusest ja walgusest üks hirmutaw kohtumõistja tulemas.  Terme küla waikne ja hääleta. Aitiult jõgi kohas, ning paar koera haukusiwad maljusti ja wihaselt, nagu oleks kusagil ma ras hiilimas, hädaoht mõnele majale lähenemas.  Kõrtsiuks läks lahti ja pandi warsti jälle kiuni. Kaks meest oliwad mälja astunud (üokllieb ja Hanmann. Nad Mwad silmapilguks waikides seisma. Aga mõlemad hingasnvad raskesti, napu kipuks  hing kinni jääma Siis katsus mana sulane peremehele silma waadala. Pimeduses  puurisiwad end hõõgmvad pilgud üksteise sisse. „Sa tundsid ta ära?" „Gottlieb!" „Ara karju! Tule talli'" Nad läksiwad mööda seina äärt edasi ja astusiwad ühest madalast uksest sisse. Hobused  seisiwad uniselt oina latrnes; wmune soojus täitis ruumi. Gottlieb pani suure tallilaterna, mis seina küljes rippus, põlema.  Arglikult pööras ta end ümber peremehe  poole. „Sa tead küll, et tema see on?" küsis tema. Äkitselt wastas peremees i „Kust ma siis seda tunnen! Ma ei tea ju? Sääl wõib ju eksida!" „Tema see on! Hellmichi Martha poeg! Otse selle nägu nagu ta elas ja oli?" „Gottlieb! Ms peab siis sest saama? Mis ta ometi tahab? Mis pean siis inina nüüd tegema?" (Järgneb) Keisrinna Katarina II. mälestused. Aleksander Herneni üttele lü!,endalutt —ph. 4 Äkoskwasse tagasi tulnud, määrati juuni itiinu õigcususse astumiseks ja järg uew Peetripäew meie kihluse päewaks. Tihti kaebas marshall R r u m m e r oma kas wandikn üle ja palus mind, et ma Tuurwürsti  paranditse puueteks hoogll katsuksin anda. Ma wastasin, et see wõimaln olla, sest selleläbi hakkaks la mind samuti wilßuma nagu oma ümbrust. Telkorral sobitas minu ema sõprust Hesseni  printsi ja printsessiga, rohkem weei wii mase wenna kojaherra oon R e n. liga. Tee sõprus ei meeldinud kellegile. Selaial kai ta sõpradega omas toas wttbis, miinune iuniwürstiga  eestuas aega, kus itieid keegi ei eksitanud,  sest wallutuse tuju meil kummagi! ei puudunud. Juulil pühitses keiieriuna Rootsiga tehtud rahupidu, mil puhul minule, kui kihlatud Wene suucwüstinnale, saatkond määral,. Kohe pärast pidu kästi meid ära Kiiewisie reisida. Tema ise reisis mõni päew h.licin järele. Reisiti wiimitades. Kolme nädala järel jõudsime Koielskisie, kus järgmised kolm nädalat kenerinnat .ärele ootasime, kelle reisi mitmed ootamata mused teel takistanud Kuulsime, et ta tee! mõned saatkonna liikmed enese juurest ära ajanud ja üleüldse sandis tujus olla olnud. Augusti-kuu keskel jõudis ta Koselski 5s e kuhu kuu lõpuni jäime. Tiin mängiti homikust  õhtuni maja suures saalis raha piäle Zaarta. Elasime kttsasti koos. Mina emaga magasime ühes toas, krahminna Rumja litsema  ja ema kojaproua eestoas. Ühel päewal kui ema parajasti kirjutas, rutt suurwürst meie tuppa, kus ta uudtshimuttsell  ema lahtises rahakastis lorima hakkas,  mida ema ära keelas. Suurwürst sitt lisgi sorimise sitrele, kuid et mind imerma äritada, hakkas ta toas edasi tagasi hüplema, misjuures ta rahakasti ümber lükkas. ttuna sai wihaseks, nende wahel algas sõnelemine. Mind kutsuti asjaloosse tunnistajaks. Kuna ema meeleolu tundsin, teadsin kindlasti sicm, et ta mind oma nmslu tunnistades kulistama  saab, kuid waleiado tabom inu nosama  wähe kui iuarmürstttt mustume. siUs saada. Olin nõnda ütelda kahe tule wa PSllutiiiileht igas talus.