elus suuremat edasisaamist oodata ei ole. Iseäranis  tuleb seda silmas pidada, kui tähtis ses põllutöös on, st töö juhataja ehk peremees töölistega  õieti läbi saab käia. Et kaswandikud, kes linnakoolidest Eesti keeli õiget kirjagi kaasa ei too, paari aasta jooksul 2 tunni abil selle poolest soowitawale kaugusele jõuaks, ei ole loota." Mis usuõpetusesse puutub, siis soowib  «Postimees" õigusega, st meie Eesti põllutöökoolis  mitte üksainus usuõpetaja ametis  ei oleks, nagu Wens sisemaa koolides. Sest kuna sää! pea kõik kaswandikud Greeka õigetusku  on, saab meis koolis suurem jagu õppijaid  Ew. Luther uss usku olema, ja ega neid siis ometi Greska-õigsusu õpetaja hoolde ei wõi jätta. Sellepärast peaks Eesti Aleksandri  põllutöö tehnika koolis tingimata ka Ew. Lutheruse usu usuõpetaja ametis olema. Lõpuks soowib «Postimees" weel, et uude põllutöökooli ka Ew. Luth. usu kihelkonnakoolide lõpetajaid wastu wõetaks, mis ka meie soow on. Kui asi ülemale poole ette pandakse, ei lükata seda ettepanekut wististi mitte tagasi. Emile Zola Nagu eelminewas numbris telegrammide all teatasime, on üks Prantsuse kõige kuulsamatest  romaanikirjanikkudest, Emile Zola, õnnetut surma leidnud. Kadunu oli ühe Jtalia insheneri poeg, kes Lõuna-Prantsusemaal kaanali  kaewamist juhatas, mis meel praegu tema nime kannab. Emile Zola sündis 2. aprillil 1840. aasta! Parisis, kaotas aga wäga ruttu oma isa. Oma nooruse päewad saatis tema lõunamaa kauni taewa all mööda. Pääle isa surma tuli Emile ema, kes prantslane oli, pojaga Parisi tagasi, kus Zola 1858. aastani koolis käis ja selsamal aastal St. Louis lütseumi  lõpetas. Selsamal aastal astus tema ühte raamatukauplusesse teenima. Siin tegi ta mabal aja! kirjatööd ja leidis „Figaro" toimetajalt juhat st ja toetust. Ka romaanisid katsus tema kirjutada, kuid need ei leidnud mitte tähelepanemist. Seni kui romaanid temale  suuremat sisse ei toonud, kirjutas ta kirjanduslisa  ja teatri etenduste arwustusi. Wiimati  leidsiwad aga ka tema romaanid juba suuremat tähelepanekut. Zola anne seisab iseäranis  inimeseloomu marjukülgede kirjelduses. Seda teeb tema hirmsa tõsidusega, nagu see nõnda hästi „Therese Roguin'is" ilmsiks tuleb. Zola kõige suurem ja tähtsam töö, mis mitmes sajas tuhandes eksemplaris ära müüdi, on „Les Roogon Maequart" 20 andes ilmunud. Ülesanne, mille kallal siin kirjanik arendades tööl, on sündimise läbi omandatud iseloomu, kui ka ümbritsema maailma mõju läbi katsuda. Omaduste juures, mida üks inimene sündimise läbi ühes toob ja sünnitamise läbi tesele edasi pärandab, on nagu kõigi teiste seaduste juures, ka omad kindlad seadused. Esimese organiliss Vigastuse läbi tõussmad ja edenewad parajas ümbruses ühe tõuu sess ja iga sellest töuust tõusmas isikus tunded, püüded, tahted ja kired, mis loomusunnilist ja loomulikku inimese eluavaldusi  ära määrawad. Neid eluawaldusi nimetata Zola lihtsalt woorusteks- ja eba Voorusteks. Kui siis himu ja lõbu kustutuss tagajärjed mere- ja nermi-elu rikkunud on, siis on inimese! juba wisiologiliselt loomulik alus alt ära mõstud. Kuda Zola nüüd seda mõju arendada katsus, sünnitas temale palju Vastaseid, kuid mitte wähem ka sõpru. Naturalistiline  Vool kirjanduses luges teda oma kõige suuremaks jüngriks. Naturalismuse nõudmisi täitis tema ka igati. Naturalistide arwamise järele wõib kirjanik kõike kirjeldada, kõike kujutada, mis aga inimese teguwiisi ära määrab, olgu see ka kõige ropem, kõige läilam; kirjanik pidawat seda juba tõe enese pärast tegema; midagi ei tohi ilustada, ega oma isiku poolt juurde lisada. Selles inimsuse marjukülje  kirjelduses on Zola nõnda kaugele jõudnud  ~Les Rougon-MacquarNs", et kahtlema peab, kas keegi müstikut, ülbet, läilat meel paremini kirjeldada suudab. Zola kirjeldab oma romaanides teise Prantsuse keiserriigi aegist elu. „ Rougen-Macquart'i" nimelist romaanide  kogu lõpetas tema 1893. a. romaaniga „Doeteur Pascal". Pääle selle on kirjutatud romaanide hulgas tema kolm romaani „Loudres",  „Rom" ja „Paris" tähtsamad, kuid midagi uut ei toonud need enam. Wiimase ilmumise aja! käis üle Prantsusemaa ja üle terme ilma Dreysust asi. Tuttaw Prantsuse ohmitseri asi muutus suureks protsessiks. Dreysust  nime nimetati nende juures, kes õiguse eest wõitlestwad. Zola awalik kiri, mis tema Prantsuse presidendile saatis, „Mina süüdistan,"  tegi teda meel enam rahwalikuks. Sellesamas  asjas pidi Zola umbes aasta aega wõõrsil elama, kuni asi selgeks Lehti, mida ka Zola ammugi ette oli ära ütelnud. Oma elus oli Emile Zola tõsine mees. üle kõige käis temal töö, millele tema just kiituse laulu on laulnud. Töö alles annab Zola ütlust mööda inimese elule mõnu, töö tõstab inimese meelsust, töö hoiab inimese hinges woorused alal. Tööd on Emile Zola teinud, kuni õnnetu surm sellele nüüd enneaegse  lõpu tegi. O Lsli j) o stiUlee K. 479