oleks nüüd jutt otsas, sest nime tähendus on meil käes. Siisgi ei taha meie selle seletusega meel leppida. Paljudel on see moeks, et nad sõna kõla järele aSjate oma keele pääl nime ja tähenduse annawad. Ma lähen stin asjast natuke kõrwale ja toon sarnaste nimeandmists kohta ühe näituse. Põhja-Wenemaa tundrates, (soodes) Põhja Düüna ja Petsora jõgede wahel,  elutseb üks wäikene Soomesugu rahwakild, keda „samojcedideks" nimetatakse. Selle nimega  tähendatakse nüüd seda rahwast igas geografia  raamatus. Samojeed (oauotzAa,) on Wsne keele sõna ja tähendab meie keele pääl „enesesööja". See sõna annab aimata, nagu olekfiwad samojeedid inimeselihasööjad ning seletatakse siis, et nad häda korral omad lapsed ära süüa. Ometi ei tea ajalugu, ega ka selle aSja kohta ette wõetud uurimised sellest midagi rääkida, et samojeedid millalgi olekfiwad inimeselihasööjad  olnud. See nime andmine ja sellest  tekkinud ekfiarwamine on sõna kõlast tulnud. Samojeed tuleb sõnast .soomaa-jott" s. o. inimene,  kes soomaal elab soomaalane (soomlane), kuna jott sõnadele, mis isikut teatamast  kohast Ütleb olewat, juurde pannakse, nagu meie seda piibliloost ka teame, kus JudaS Jskariott seda tähendab, et see JuudaS JSkariotist  oli. Nõnda tegiwad wenelased soomaajotist  samojeedi. Rootsi koolitatud mehed need truud ja waimuStatud isamaalased, ning tulised Rootsi rahwuse ja keele eestseisjad, otsiwad  alatasa meie maol oma rahwuse ja keele jälgesid, ja igast kohanimest, mis wähegi nende keele sõna moodi kõlab, püüawad nad oma keele sõna luua. Nad pinseldawad sarnasel korral aSja kohta pika seletuse paberi pääle ja larmawad  siis laia suuga kodumaa ajalehtedes, et nad tüki wanat kulda mulla põuest on päewawalgele  toonud. El nüüd Ruhnu saares Rootfisugu rahwaS elab, siis on neil seda rohkem  aSja .Runo" nime oma keele sõnaks pidada. Asi on aga fiiSgi kaugelt kahtlane, et see nõnda  on. Suure Saaremaa talurahwa mässu »wõi maasõja ajal, 1341 aastal, põgenefiwad mitmed perekonnad Saaremaalt Ruhnu elama, ja need oliwad selle saare esimesed paigutised elanikud. Pärast saiwad meie maad Rootsi walilsuse alla. Rootsi kuningas GuStaw Adolf ojas eestlased Ruhnu saarest wälja ja asutas rootslased sinna nende asemele elama. Wist oliwad eestlased juba enne rootslasi sellele saarele omakeele nime annud ja see nimi wõis .Rauna"  ehk .Raunu" (saar) olla, millest rootslastel  oma keele püül wäga kerge oli .Runo" nime teha. Aga see „ Raunu" nimi annab meile palju aimata ja kisub meie mõtted mägise  kaugele minewikku. Sai ju eespool nimetatud,  et Greeka kirjanik TimeuS juba 320 aastat enne Kristuse sündimist üht .Raunani" saart Põhja meres Bafilia ehk Baltia saare (Saaremaa) ligidal nimetab, mille kallastele meri waiku wälja uhtuS. See nimi näitab ju meie oma keeli sõna olewat ja laseb meid arwata, et meie esiwancmad juba kaua enne Kristust siin Baltimere kallastel on elanud. Wist tundsiwad nad siis ka wäikest .Raunu" saart Riia lahes, kuhu meri waiku wälja uhtus.  Merewaik oli sel aja! suur kaubaasi, mida wõõramaa laewad siit iga aasta lastide kaupa wälja wedasiwad. Wist kandfiwad laewad  üheS mere maiguga ka wäikcse „Raunu" saare nime kaugele lõuna maadesse, kus la TimeuS'e kõrwu ulatas, kes sellest oma keele loomu järele .Raunoni" nime tegi. (Järgn.) Teener kumardas ja läks mälja. See Arnold, mõtles wäeülem, on osaw, kamal ja ahne, pääle selle meel jultunud. Oh, kui ta mind aitaks kõikidele nendele inimestele kütte maksta. Kütie maksta! Mis ma aga sellega wõidan? Kui ta mind parem aitaks jälle kuninga armuvsaliseks saada! Ta teab palju. Ma mõtlesin juba Mongosmeri saladust  oma kasuks pruukida, aga kui ma seda Arnoldi abiga teha wõikfin, siis oleks see parem. Sel silmapilgul astus Arnold sisse. Ta näolt paistis rõõm ja kelmus. Ta kumardas wäeülema ees maani. Ma arwafin, et sa mängis oled, ütles Montmorenci. Ma olin ka tõeSLi mängis, nagu Teiegi, ütles Arnold. Aga, nagu ma! näen, oled sa ennast lahti rabelenud, rääkis wäeülem edasi. Jah, ektsellents, ma lunastasin ennast s«a mõistusega lahti, nagu Teie endid oma rahaga, ja näete, meie oleme mõlemad wabad. See on häbemata julgus! ütles wäeülem. Ei, ektsellents, wastas Arnold, see on alandus ja tähendab seda, et mul raha ei ole. Hm! urises Montmorenci. Mis sa minust tahad ? Raha, sest mul ei ole teda, ektsellents. Mispärast ma sulle raha pean andma? küsis wäeülem edasi. Et mulle ära maksta, wastaS salakuulaja. Et sulle ära maksta, mida siis? Need uudised, mis ma Teile tõin. Räägi omad uudised wälja! Näidake oma raha wälja. Kel», ma lasen sind üles puua! Tühine abinõu minu suu lahtitegemiseks. Ta on liig ülbe, mvtleS Montmorenci, tarwis teda selles aimamises hoida, nagu oleks ta mulle wäga tarwiline. Hää küll, ütles ta siis waljuSti, ma wõin sulle meel sugupärast ette anda. , (Järgneb.) Kodumaalt. Kuresaarest. Meile on järgmine kiri «maldamiseks saadetud: Palun Teie austatud lehe lugejatele järgmist  teatada: 1) Minu alla usaldatud kontorisse tulewad sagedasti mitmesuguste isikute paolt kaebtused selle üle, et neile öösel telegrammid  kätte tuuakse, mis kohutust sünnitada. Sellepärast kutsutakse neid, keS telegrammifid öösel mitte kätte saada ei taha, selle üle kirjalikult  teatama, ilma milleta telegrammid Telegrahwi  sead. K 68 põhjusel, kohe pärast nende aparatilt waZtuwõtmist kätte toimetatakse, 2) et hinnaliste soadetuSte adrssstd peawad saadetusts ümbrikkude eneste pääle kirjutatud olema, milgi tingimisel mitte nende külge õmmeldud ega löödud; 3) saadetused ise peawad, ühesugustest kõmadest paksustest laudadest tehtud kasti sisse pandud ehk ühesuguse ja ühtewärwi riide sisse õmmeldud olema; 4) saadetused, mis neid nõudmist ei täida, ei wõi mitte edasisaatmiseks waStu wõetud  saada, ja õ) pühade ligenemise ja ühtlasi sellega ka töö rohkenemise tõttu palun publikumi  saadetuste äraandmist posti minemise päewal  mitte kellu 2-ni jätta, aga juba warakult ara anda. Kontori ülem P. Michai l o w. Saaremaa EeSti Põllumeeste Seltsi juures olew Teadete büroo awab oma tcgewuft lähemas tulewikuS „Saarlase" trükikojas. „Hääl" näikse selle üle, miks see mitte tema juures ei sünni, päris hädas olewat ning tõstab selletõttu juba paaris numbris oma „Peebu kana" kisa. Et rahwa seas arwamine ikka kindlamaks  läheb, et noormees Siimcon Kuue, keda uppunult Sõrmes mere äärest leiti, wägiwalla surma on leidnud, sõitis lohtu-uurija 29- now. uuesti kohale seda asja uurima. Uurimisel tuli aga awalikukS, et nimetatud  isiku juures mitte wägiwalla tööd korda pandud ei ole, waid et ta uppumise surma on surnud. Saaremaa Eesti Põllumeeste Selts peab pühapäemal k. detsembril 1909 a. kellu 3 pärast lõunat Kuresaare Eesti Seltst ruumides  liikmete koosolekut. Päemakorraks on : 1) Wiimase koosoleku protokolli ettelugemine ja kinnitamine. 2) Hr. Mark u s' e kõne: „wäetisaine  wosworhapu ja kaali üle." 3) Maaparanduse  kredidift. 4) PõllumeeSte-päewa kokkukutsumise  küsimus. 5) Läbirääkimised (Teadete büroo, hoiu- ja laenuühisuS jne). Poidelt. Meil seati Orisaares turupäew sisse. Ühest küljest on see üsna hää: saab kaupasid  müüa ja osta. Ja teisest küljest on see ka üsna hää: on põhjust turupäswale minna ja ennast „täis" panna. Ning seda põhjust näikse Imeneiu. 7 Uudisjutt ameriklase Helene Kelleri elust. Kui ma orwata kuus aastat wana olin, sai isa ühest kuulsast silmaarstist teada, kes BaltimoreS elaS ja kes juba korda niisuguseid  filmahaigeid oli terweks teinud, kellede juures teiste arstide nõu midagi ei aidanud. Mu mammad otsuStafiwad mind wiibimata Baltimoresse wiia,? et näha, kas on minu silmadele  midagi wõimalik teha. Sõit Baltimoresse, mis ma meel hästi mäletan, tegi mulle suurt rõõmu. Teel sain ma mitme reisijaga tuttawaks. Keegi proua kinkis mulle karbi täie konnakarbitesi, milledel isa augud läbi puuris, et ma neid nööri sisse wõifin ajada; need meeldifiwad mulle wäga, nii et ma waikselt istudes nendega kaua aega wiitfin. Ka konduktor juhtus hää mees olema. Kui ta wagunitest läbi käis piletisid korjamas  ja kontrolörimas, käisin ma tema järel ja hoidsin tema kuue hõlmadest kinni. Tema tangid, mis ta min» kätte mängida andis, oliwad  mulle weel suuremaks lõbustuseks. Ma istusin waguni nurgas ja wiitfin tundide kaupa sellega aega, et ma papi tükikesest aukusid läbi muljusin. Tädi tegi mulle käterätikutest suure nuku. See oli küll weidsr nukk: ilma ninata, suuta, silmadeta ja kõrwadeta, aga ta meeldis mulle, ehk »a küll selle üle imestasin, et tal filmi ei olnud. Ma näitasin teda kõrkidele ja palusin  mind aidata, oga keegi ei mõistnud minu hääks midagi teha. Siis tuli mulle enesele korraga hää mõte pähe. Ma tulin pingi päült maha ja hakkasin pinki mööda kätega kabama, kuni ma witmati tädi „keebi" leidsin, mis suurte helmestega oli ära ilustatud. Ma kiskusin kats helmest ära ja andsin tädile mõista, et ta need nukule pähe õmbleks. Ta tõstis oma käe minu silmade ette, millest ma aru sain, et ta mind mõistnud oli. Helmed õmmeldi oma koha püäle, mille üle mu rõõm otsata suur oli, siiSgi tüdinesin ma nukust warSti ära- Aga kõige tee otsa olin ma rõõmus ja waikne, ning ei wihastanus kordagi: niipalju uudist ja huwitust leidfiwad minu mõistus ja sõrmed. Silmaarst wõttis oma haruldast arstitawat  wäga sõbralikult ja lahkesti wastu, aga kui ta tema silmad oli järele waadanud, ütles ta, et nendele midagi ei wõi parata. Siisgi andis ta kurwastatud isale nõu Waschingtoni, doktor Aleksander Grahem-Bill'i juurde sõita, kcS kurtide ja pimedate laSte koolide ja koolitajate  kohta kõigssugusi 'teateid wõida anda. Herra Keller sõitis kohe oma lapsega, süda raske ja lootuseta, Waschingtoni. Nelli oli selle sõidu ajal jällegi rõõmus ja rahulik. Kuulus doktor oli lapse waStü iseäranis õrn ja lahke, mida laps kohe aru sai, ehk ta küll wäike oli. Doktor wõttis teda oma Me, meelitas teda, lubas teda oma nüriga mängida, sai tema tähendustest aru ja waatiS õrna kaastundmusega  selle wäikese ilusa, saatuse poolt nii õnnetumaks tehtud olemuse pääle. Ma hakkasin teda kohe armastama, ütles Helene oma kirjades ja lisab siis juurde: aga kas wõistn ma sel ajal arwata, unesgi ei wõinud ma seda näha, et see kokkujuhtumine mulle ukseks  oli, mille läbi ma pimedusest wälgusele lähen, üksindusest sõprade ilma, teaduse ja armastuse  walda. Doktor Bill andis herra Kellerile nõn, Bostonisse Perkinst institndi direktorile kirjutada.  Sel ajal oli sääl doktor Hau wäimees ja järeltulija, mister Anagnos direktoriks. Kiri kirjutati malmis, milles wäikest pimedat ja kurttumma tütarlast kirjeldati ja tungiwalt paluti tema jaoks niisugust koolitajannat otsida, kes malmis oleks Kellerite kodusse sõitma ja nende õnnetuma lapse kaswatamist oma pääle wõtma. Missuguse rahutuse ja männaga ootafiwad  nad nüüd mister Anagnose käest waStust, (Järgneb) M 89, Saarlane 190 S