Kella 9,30 min. aeg hommikul tuli korpuse tagast suur salk ratsanikka, kellede hulgas ka sõjawäe pää komander sõitis. Walge hobuse seljas sõitis komander  polgud läbi. Ta käskis kohe inimestele Ma anda ja näitas kõrge mäe poole, mille pääle hämariku  aeg pidi tungitama. Rahwast julgustades, kes teda „huraa" hüüetega  waimustatult terwitafiwad, läks pääkomander kõrge mäe otsa, Erdagou küla kohal, kus kaitsewall oli ehitatud ja traat wörkudega Wall kindlustatud, ronis sääl hobuse seljast maha ja istus, Pääletungimist  oodates. Stabi ülem oli ta körwal. Siin oli ka 10. korpuse komander kindral*-leitenant Slutshewski.  Natukese eemal mäe rinna pääl olid kindralstabi  ohwitserid, adjutandid ja ordinarid. Weel all pool seisiwad hobused, hobusewäe mehed ja kaitsewägi.  Kaua rääkis komander 9-ma ja 31-se diwisioni  ülematega kindral Hörschelmanni ja kindral Wassiljewiga.  Ta tänas neid mööda läinud 13-mal, 17-mal ja 18-mal augustil tehtud kuulsate tegude eest ja rääkis neile tänast pääletungimise Plaani. Palju, kui mitte kõik, seisis õnn waenlase parema  tiiwa pääletungimise juures. Jõuab kindral Orlow kuni 1. Siberi korpuse tulekuni wastu pidada, annawad selle kütid hirmsat tuld, tungiwad pääle, ajawad  jaapanlasi tagasi ja ka keskwäel saab all kergemaks. Siis muud kui tõtta ja wõida... Kui meie pahem tiiw Pääletungimist wälja ei kannata, siis parem taganeme,  et mitte jaapanlastest Jantai kaewandusi ära wötta ja ennast mitte ümberpiirata lasta. Ja sellega tõmbas see koht ikka rohkem ja rohkem enese pääle komanderi tähelepanemist. Mitte üks waade pikksilmast ei saadetud sinna, kus mäe all walgest Jantai kaewandustest siin pool, walged wäikesed pallikesed, shrapnellid lendasiwad. Ja keelele kerkis küsimuskes sääl on? Kas taganes kindral Orlowi brigade wõi würst Orbeliani, ehk lihtsalt, see oli 17. korpuse pahem tiiw... All Säidjatuni külas pölesiwad tuled. Sääl seifis kindral Mishtfhenko hobuse wägi. Oli umbes kella 11-ne aeg hommikul, kui ta 1-fe Tshita polgu polkowniku Pawlowi saadetusel ka stabi ülem ja ordinarid olid temaga pääkomanderi jutule läks. Teda kutsuti. Mõttes kaugele waataw komander tuli tale wastu ja hakkas Mishtshenkole ülesannet rääkima, mida ta Mishtfhenko ratsawäe kätte toimetada andis. „Mul on tarwis ära arwata. kus Kuroki parem  tiiw on. Sõitke, katsuge. Kui kindral Orlowi wäeni jõuate, saatke mulle teadust, mis sääl tehakse. Minge ta järele, otsige jaapanlasi, ühendage kindral Orlowi ja kindral Bilderlingi wäed. Jumalaga!" Aeg lähab Piinlikult tasa. 10. korpuse polgud magawad lahtise taewa all metsa salgas. Päike kõrwetab halastamata. Kuskil ei ole ta eest warju : paistab õigest ülewalt alla. Koslowi, Sewski, Pcnsa ja Eletski polgud walmistawad  pääletungima. Neid juhatawad kindralid Hörschelmann ja Wassiljew. Rahuline ja hirmumata kindral Hörschelmann rahustab oma wäljanägemise pikalise, tasase hääle ja ühesuguse liigutustega kõiki. Kuulid ja shrapnellid  nagu ei olekski tema jaoks.. Kindral Wassiljew wöttis enese pääle 31-se jalawäe diwisioni komandamise, pääle selle, kui tema ülem, kindral-leitenant Mei seisukoha waatusel hobuse  seljast maha kukkus ja jala ära murdis. Kindral  Wassiljew on alati rõõmus, naljakas mees, keda soldatid nii wäga armastawad... Kell oli wiis. Päike paistis mägede Pääle, mis jaapanlased ära on wõtnud ja neile otse silma. Paras silmapilk pääletungimifeks algas. Metsast wälja tulles ja ennast salkadesse korjates läksid meie Polgud mäe alla ja hakkasiwad hirmsaste jaapanlastele  tuld andma. Suurtüki wägi pildus shrapnellistd ja kuulisid ja niisugune pildumine kestis tund aega. 17. sõjawäe korpusest eemal olewad pataljonid läkfiwad ära metsa warju ja paugud mäe päält läkfiwad segaunne.  Püssidega laskmine järgnes. Suurtüki tuli jät snsma, sest et waenlane kahesaja sammu ligidale  tull. Eletslased, sewtslased ja pensalased tungifiwad edafi ja nende ees on juba eha kumal jaapanlaste pääd, kes mäe taga endid peidawad. Kuulid fihisevad tihedalt ja köwaste. Eletfi polgul oli juba 26-est ohvitserist tapetud wiis ja haavatud kuus. Polk kahanes. Wiimane ülijöuud! Sellele tinasajule pidime me vastu seisma ja kuni mäeni jõudma. Nad tungivad edafi... Juba ligidal... Ja missugune  põrgu on nüüd mäe pääl! Jaapanlased jooksivad  meie tikudele vastu ja käfi-granatid lendavad  inimeste vahel, käsa ja jalgu murdes; hirmsas  Piinas kukuvad need kiwilife mäe pääle... Korraga on mürifewa „huraa" kuulda. Mägi on ära võidetud... All wilguwad jaapanlaste tuled ja lehwitawad  walged lipud. Ja nende fignalide pääle jookfewad  inimesed igalt poolt kokku ja valmistavad uuesti mäe äravõtmisele... Siin tuli teate, et meie pahemal tiival kindral Orlovi brigade kella 8 aeg päeval taganes ja jaapanlased  juba ümber pahema tiiva on jõudnud. Mägi oli kästud maha jätta. Ülem komander oli veel praegugi selles seisukohas,  kui tast üksikud salgad mööda lätsivad, uuesti korda seadsiwad ja, uusi kohtafi sellesama mäe all omandades,  hakkasivad raskele lahingi ööle ettevalmistava.  Korpuse komander ja kõik magasivad lausa taeva all teraselt kuulatades. Meie olime veel endistes  seisukohtades ja olime küllalt veel nii kõvad, et mäge uue pääletungimise alla võtta; 21-sel kuupäeval  tuli käsk, seisukohad maha jätta. Meie andsime  Ljaojani ära ja tõime ta kaitsejad Jantaisse. 2-se brigade ja 54-ma jalaväe divisioni õnnetus Jantai all sundis meie vastupanekut murdma ja hädaohtlikku ja rasket kõige sõjaväe taganemist, ilma arvuta vooridega, Muldeni poole algama... Puusärk. Konan Doili jutustus. Venekeelest A. ÕtMUPUU. Kuulus raudtee jaamapidaja Dshems Plümner  jutustas mulle kord järgmise luo. mis tema omas noores iaS läbi elanud. l. „Ma olin vihane, päris vihane ja selleks olid mul ka tähtsad põhjused, päälegi veel mitu. Kõige esite olin ma üksik teender väikses T. M. raudtee jaamas. Ümberringi oli mets ja soo mitte ühtki elumaja ei olnud ligidal. Kõige ligidama elukohani, Rosenwuduni, MmnesotiS, oli ka kümne versta ümber maad Mul oli ikka alati üks teine teender abiks, aga eila läkS ka tema oma esivanemate järel, ta suri vaikselt lüheldase haiguse järel ära. Tohtri järele minna ma ei saanud jaama üksi jätta ei võinud ja asemikuks mul ühtki inimest saada ei olnud. Wana Tomm, ü?S hää inimene, suri, kellega  ma, meie kaheaastase üheSelamisega, juba ara harjusin, aga nüüd jäin ma üksi kui nui. Ma ei tunnud kül hirmu tema surnukeha juures, aga siiski olin ma ta surma järel mõtetega  kohutatud, nii et terwel mineval ööl silmi kinni ei saanud. Hommikul teadustasin ma sest juhtumisest, kuhu kohus oli ja küsisin omale uut teendert. Juba jõudis õhtu kätte, aga waStust ei tulnud ikkagi meel. Mulle näitas mitte üsna lõbus, teist ööd jälle surnuga üksi üleelava. Kedagi  külast ööseks seltsiliseks ma mitte kuidagi paluda ei tahtnud, sest see oleks wöinud mu kartust  surnukeha waötu näidata. Ma trööstisin ennast sellega, et teender ometi õhtul kõige viimase  rongiga tuleb. See oli mu esimene ürituse põhjus. Teine ei olnud sellest ka juurt vähem. Juba teist päeva märatses kange torm, mis sügiseti  sagedaste MinesotiS ette tuleb. Tuul kiunus,  huluS ja raputas tervet jaama maja, telegrohwi  traadil mängis ta kui kandlil; külm vihane  vihm trummeldas hullustuses waStu aknaid, läbi ta tihedate keelte ei olnud siis imeks panna, kui kõik rongid hiljemaks jäivad. pääle selle oli meie raudtee Ühendatud Riikide raudteedest kõige viletsam, isegi hää ilmaga pidi kõige ettevaatlikumalt  sõitma. Rongile vaStu minemine oli hirmus halb, ja eh? ma kül tubli vihmakuue selga panin, olin ma kojutulleS siiski luudeni märg. Kõige viimane minu Sritufe põhjus tuli alleS õhtul ilmsiks. Ma sain telegrammi, mis teadustas, et kella seitSmelise rongiga mulle kakskümmend  kaks tuhat dollarit raha tuleb, mida ma ühe kaupmehele RosenwudeSse edasi pidin andma. Mul läks korda, seda teadet, ja veel, et ta silmapilk raha järele tuleb, kaupmehele edasi anda, sest ma ei tahtnud nii suurt summa raha ööseks oma kätte jätta. Kaupmees tuli, aga raha ei tulnud. Äritatud kaupmees, keS aSjata  muidugi hiljaks jäänud rongi pidi ootama, ei tahtnud mitte kuuldagi, et teist rongi ära 00. data, mis kella pool üheteistkümne ajal pidi tulema.  Pool tundi paale kaupmehe ärasõitu tuli uuS telegramm, mis teatas, et raha nimelt selle rongiga tuleb aga oli juba hilja. Nii pidi see suur summa ikkagi ööseks minu vastutamise pääle jääma. Õigust ütelda, ma just kui kartsin seda ööd. Mind waewaS nagu mõni halb ettenägemine' Kõige mu püüete pääle waatamata, rahulikult  mõtelda, tuli mu rahutus jälle tagasi. Ma tahtsin siiski ettevaatuse tööst käsile võtta ja võtsin revolvri taskust välja, uuS häda! Mul ei olnud mitte ühtegi patroni. Kahe aasta jooksul ei ole mu ga peaaegu midagi iseäralikku juhtunud, nii et ma ettevaatuse järele jätsin. Aga mikSpärast siis just täna midagi piab sündima?  küsisin ma iseeneselt. See on ju lolluS! Kahtlemata on, et niisugust' mõtteid minuS itksitsuõ,  surnukeha ligiolemine ja nii suur raha summa, mis minu kaitse alla antakse, üles äratasiwad.  Kannatamatalt ootasin ma rongi, ikka veel lootes, et raha ka see kord tulemata jääb. Wiimaks ometi paistsiwad lokomobili laternad kauguses ja ma läksin rahutumalt tuksuva südamega  platvormi pääle. Kange tormi hoog jätis mind veel vaevalt jalule, vihm pimestas mind oma löökidega waStu nägu. 11. Rongist tuli ainult ü?S reisija välja. Suur mees laia ülikuue sisse mässitud Ma juhtisin laterna valgust ta näo pääle, aga ta näitaS mulle tundmata olevat. Kui ta nägi, et ma jaamaülem olen, kummardas ta ja küsis, kas ei oota teda siin hra Smitti poolt üks voorimees. Sellest ei teadnud ma midagi jä küsisin: Missugust hra Smitti? Neid on siin palju. Teie ju teate, et AmerikaS igast kümnest üks SmittikS hüütakse. Frank Smitt! võõras. Ta on vist nähtawaste kaupmees. Mina teda ei tunne ja kuulsin esimest korda temast nüüd alles mõni päev tagasi. Ma saatsin tale eila telegrammi,  et ta mind siin. selle rongiga ootaks. Wõib olla, et te' ehk eksisite jaamade poolest? küsisin mina, jõuetu seda Smitti meelde tuletama, selle pääle waatamata, et ma kül peaaegu kõiki selle nurga elanikka hästi tundsin. Teie olete Rosenwudis. O, ei ma eksinud, siiski on see hirmus vastumeelne lugu pomises wöeraS, Mul on siin üSna halb ligirändaja hra Smitti õe surnukeha, keS TshikagoS ära suri. Surres soovis ta, et teda oma kodumaale maha maetaks. Ma ei ole kül midagi sellesarnast kuulnud, aga asi võis ka nii olla. Selle vahe sees tuli konduktor ja ulatas mulle ülemal nimetatud raharulli. Ma viisin ta kontorisse, andsin tale kviitungi, et raha waStu olen võtnud ja peitsin ta kohe kassasse, mille võtmed ma tasku panin. Waewalt tegin ma seda, kui kontorisse võõras mees tuli, ke« ?a rulli andmist päält nägi. Tema ei pidanud teadma, mis rulli seeS oli, sest konduktor ei lausunud  tema juuresolekul sõnagi. Mis ma pian tegema? ütleS võõras.  kui siin voorimeest ei ole, siis pian ma surnu kuni hommikuni siia jätma. Ma saiu sellest juba kohe, kui ta esimest korda surnust nimetas,  aru. See oli mulle väga vastumeelt, aga ma ei võinud waStu panna. Hirm hakkas miuuS uueSti maad võtma, kõige minu vastu hoidmiSte pääle vaatamata. 696 S a k a l a H 85. l 304.