miseliikumise pikuti raudteeliini ette. Lõunapool  kestab wõitlus edasi. 18. augusti suurtükituli ei ole nii tugew kui 17. augusti oma. Jaapanlased teemad liikumisi, et wcnelaste  pahemast tümast mööda minna. Wõitlusest wõtab osa enam kui 300,000 meest ja 1300 suurtükki. Kindral-leitnant Saharowi telegrammid  19. augustist 1904. Täna läkfiwad Sakan-Kwankwantuni piirkonnas Kuroki sõjamäe osad Taitsõhe jõest läbi tema paremale kaldale, kus jõgi käänaku teeb. Kell õ hommiku tegiwad meie maakuulajad  selgeks, et üks jalawäe diwisjon suurtüki ja ratsawäega jõe madalatest kohtadest üle on läinud, mis alamal jooksul  mitte weel üles ci oldud leitud ; Jaapanlased  liikusiwad kahes sihis edasi: lääne ja Jantai kaewanduste poole. Ületulnud wäeosad sünnitasiwad warju, mille kattel teised wäeosad jõest läbi läkfiwad. Meie eelseisukohal peeti 18. augustil Võitlust suure ägedusega, kellu 8 õhtu (?) alates kuni kella 12 öösi, kus wöitluS täiesti soiku jäi. Nagu eilogi, lõppes wõitlus meile täiesti hääde tagajärgedega, sest kõik meie eclseisukohad jäiwad ilma erandita meie kätte. Iseäranis wiialt wmdeldi kindralmajori Kondratowitshi diwisjonis. Jaapanlased lasksiwad arutu suure hulga suurtükikuulist!) wälja. Meie sõjamäed, kes terwe päew shrapncllide rahe all seisiwad, paniwad haruldase wisadusega nende hooleks antud seisukohtade kaitsmises wastu- Selle järel kui pääletungimine suurtükitulega  ettewalmiStatud, jooksiwad jaa- panlased mitu korda meie seisukohtade pääle tormi. Mõned kõige eelpool olewad kindlustused  langesiwad pärast wifat kaitsmist jaapanlaste kätte, aga igakord wõtsime meie nemad uuesti tagasi, kuna meie püssiMud tarwitusele wõtsime, kusjuures jaapanlased suure hulga surnuid maha jätsiwad. Pääle püssitikuwõitlust läks sõjawägcdel mõnel seisukoha eel olewal kohal korda suurt hulka 8 tshaolatti hundiaukusid kaewoda. Paiguti oliwad need augud jaapanlaste surnukehadega ääreni täis. Jaapanlaste kahju peab kole/suur olema, aga meie kahju, mis weel ligilähedaltgi teada ei ole, on ka suur. Kindral-major MrosowSki sai haawata, kind.-lcitn. parun Stockelberg sai põrutada, jäi aga rinda. Meie kätte langes suur hulk Jaapani sõjariistu. Öö wastu 19. augusti läks rahulikult  mööda. Kuni kella K hom. ei lasta waenlase ega meie poolt. Saadud teadete järele ehitab Kuroki jõest ülcmineku-kohal ujuwat silda. Kindral-adjutont Kuropatkini kõigealamlisem  telegramm Keisri Majesteedi nime pääle 23. augustist 1904. Meie sõjawägcde äraminek Ljaojanist Taitsöi jõe paremale kaldale, ööl wastu 22- augusti, lõppes korras. Wastasc tähtsuseta  tagaajamise katsed pandi meie tagawägede  poolt seisma. 22. aug. jooksul kõwcndosiwad jaapanlased  oma seisukorda meie pahema tiiwa wastu. kuna nemad Jantai kaewanduste juurest põhja-poole ulatasiwad; niisama tuli Bensihu-Makdeni sihil jaapanlaste Taitsõi jõest üleminek tema paremale kaldale, B.nsihust läänepool, ilmsiks. Ka Liaojani ümbruses läksiwad jaa» panlased 22- augustil, päewa jõest üle, paremale kaldale. 21. aug. hommikul, Üle Berlini. Seniajani loetakse kolme Jaapani sõjamäe kahju 19,000 meest suureks. Ometi räägitakse,  et need nii suured on, et weel Jaapanisse  senini ülejäänud 7. ja 8. diwision ühes sellekohaliste tagawara brigadedega wiibimatalt ärasõidule weümiS saamad seatud. Üks osa neist wNedest läheb Sahalini saarele. See saar fpeab Wladiwostoki  sissepiiramise juures, mis otsustatud  on, peatuse kohaks olema. Sahalini ärawõtmisele antakse iseäralist tähtsust, sest et see saar kord Jaapani oma oli. (Reuter-) Ojama teadustab: lõuna ajal 22. aug. põletasiwad wenelased moonaladud  Ljaojani waksali lähedal ära. Kuroki jättis wägesi SaduagoSse parema tüma kaitsmiseks, tormas ise oga kange hooga lääne poole, et raudtee juurde jõuda ja ümber Ljaojani minna. Keskmine ja pahempoolne  mägi jooksewad weel ikka Ljaojanist lõuna ja läänepool wenelaSte pääle tormi. (Reuter.) Ojama telegrahweerib kell I pääle lõunat: kell 9 hommikul 22. augustil wõtsime meie pärast palawat wöitlust, mis terme öö ja täna hommiku läbi kestis, Ljaojani täiesti oma alla. Meie kahjud on wististi suured. Londonis, 22- aug. (Reuter.) Kuroki pääkorteris, ilma kuupäewata. Jaapanlased  wötsiwad praegu seisukoha ära, mis raudtee üle walitseb. Palaw wõitlus kestab edasi. Roomast. Siinsetesse sõjamäe ringkondadesse  tuli sõnum, et kõik Port-Arturi pääle ette wõetud tormijooksud suurte kahjudega tagasi on löödud. Wiimasel ajal ei läinud jaapanlastel korda mitte ühtainuftki  tähtsamat kindlustust kätte saada. Nende kahjud on nii suured, et Jaapani sõjamäe ülemad neid awaldada ei julge. Tshifus, 21. aug. (Reuter.) Port- Arturist siia jõudnud hiinlased kinnitawad, et kindluse laskmine ööd ja päewad edasi kestab. Tshifus, 19. augustil. Mõned hiinlased, kes kahe päewa eest Port-Arturist  wälja sõitnud, jutuStawad, et kange tuleandmise järele mere poolt jaapanlased kärmesti madal-laewadel kohale tulnud wäesalga maale saatnud, kes kaks kindlustust  idapool sadama sissekäiku Tiigrisaba juures ära wõtnud, mis linnast V- penikoormat  on. Sel ajal oli Wene linnamägi,  kes kindlustust oma käes pidas, wäikearwuline, sest et enam jagu soldatid kindlustustesse tagawaramoona toomas oliwad.  Wenelased läksiwad ära teisele poole seina, mis rutuga suurtest palkidest terasest soomusega üles löödi, ja kaitsewad wisadusega teed, mis linna wiib.  Jaapanlased  on ka Väikse kindlustuse ära wõtnud, mis natuke kaugemal läänepool on. Abiwügi, mis parwedel juurde tuli, on Ljaotcshani juures maale tulnud, kus äge wõitlus käimas on. Wenelased on Jtshani tagasi wõitnud, ja panemad Palidshuani juures wastu, kust jaapanlased wälja on tõrjutud. Praegu on äge tuleandmine Tiigrisaba pääle, kus äge tormijooks mere ja lääne poolt käimas on. Tokios, 20. augustil. Wene aurulaew,  kes Port-Arturi sadama sissekäiku miinidest puhastas, läks hukka. 19. augusti hommikul hakkafiwad wenelased  oma seisukohtadelt varemalt poolt Ljaojani keskseisukohta taganema. 19. augusti õhtul olt amult teada, Aga, siis oleks sellest pääsmisest ometi ka midagi kuulda ehk lugeda olnud, Lühendas  üks päältkuulja. Kui herra HolStoni! mitte iseäralikku põhjusi oma päästmise warjamiseks ei olnud, ütles herra Dearborn. Minul on nüüd kord see kindel armumine, et see mees midagi eneses marjas ning et tema mõni põgeneja kurjategija oli. Kõik tema olek kui ka alaline sinine prill andsiwad sellest kindlat tunnistust. Sel silmapilgul astus herra Braddon oma abikaasaga teiste hulka. Kohkudes põrkas Dearborn tagasi kui tema pilku mõlemate näo pääle heitis. See oli selge, et proua Anne kõik kuulnud oli; tema wärises ju kõigest kehast ja oli kahwatanud kui lubjatud sein. See ei ole minu süü, mina ei teadnud, et teie kõik kuulsite, mabandas herra Dear- born ennast. Ärge ennast sellepärast nõnda erutage, waigistaS proua Anne teda, teie ei wõinud ju aimatagi, et mina siin lähedal istusin ja kõik kuulsin. Et mina aga siia kuulatama jäin, on oga ka arusaadaw, mängib ometi MiSpeli hukkaminemine  ka minu elus rväga suurt osa. KuidaS vii aga see wõimalik, et herra HolSton, kes ometi teiega ühe palgi küljes oli, mitte eluga ei pääsnud. Miks paatiS olijad teda mitte ka päästa ei püüdnud? Tema oli ometi üsna teie juures?! Proua Anne rind tõusis ja wajus tormilikult,  tema oli kanges äremuseS. Muidugi oli tema üsna minu juures ja et tema pääsenud ei ole, oli ka minu meelest, pärast seda kui jälle meelemõistusele ärkasin, üsna imelik. Aga wist oli suur laene teda otsustama! silmapilgul paadist jälle eemale wiinud ja pääle selle oliwad pimedus ja erutus wäga suured ja kanged. Minule on see wõimaluS üsna arusaadaw, niisama ka teie abikaasal. Mina olen kindel, et kui see temale wõimalik oleks olnud, et tema siis tõesti ka herrat Holstoni päästnud oleks. Anne pööris oma mehe poole. Räägi mulle ometi, kuidas lugu selle mehega oli? Sina pead ometi ka teda näinud olema. Braddonil oli wõimata oma sisemist erutust  marjata. Tema oli sunnitud praegu ju teiste ees rääkima. Tema meelest oli, tui oleksiwad kõikide silmad praegu uurides tema pääl wiibinud, et tema näost lugeda, mida tema enese waenlase Holstoniga teinud. Sina ise peaksid ometi kõige paremini teadma, et inimene sarnasel juhtumisel wäga erutatud, on nii et pärast ilmwõimata on, ühte asja ja juhtumist teisest lahutada. Minul wähemast oli herra Dearborniga sell korral nõnda palju tegemist, et ma midagi muud tähele ei pannud ja päälegi oli öö kottpime. Niipalju on mul küll weel meeles, et üks teine kisendaja must kogü herra Dsarborni  lähedal näis, oga et kõik ümbrus täis kisendajaid appi hüüdwaid inimesi oli, ei teadnud mina ühte iseäralikult tähele pannagi,  selle pääle waatmata, et meie paat juba waibumiseni inimestega täidetud oli ja et mul paatis olijate poolt kangesti herra Dearborni sisseaitamise pärast waetu pandi  sina näitad ju peaaegu selles mõttes olema, et mina teda sellepärast, et teda sallida ei wõinud, meelega paati wõtnud « °le. H t.) 33 Saarlane. 1904,