Saarlane WZ Üleüldine xolijilin ijilelzt jn !i»»arnl>mle. WW Hs 31. TeWäewal, 2. augustil 1905. XXI. aastakäik. maksab - Saaremaal aastas . . 1 rbl. Zt> kp. Nooles aastas l „ NK „ Ilmub igal Kõigekõrgem tänu. Saaremaa maapäewa awamisel saatis Saaremaa möisnikkudekogu Keisri MaieSteedile kõigealandlikuma telegrammi.  Selle telegrammi päüle on Keisri Majesteet armulikult oma kaega lähendanud: ..Tänan awalikultSaaremaa mõisnikkude kogu awaldatud tundmuste ja oma kohuste õige arusaamise ee st." Saaremaa möisnikkudekogu telegramm oli järgmine: Kõigearmulisem walitseja! Piiramata armastusega oma Keisri wastu täidetud, peab maapäewaks kokku kogunud truualam Saaremaa möisnikkudekogu oma esimeseks kohuseks, sel silmapilgul, kus riiki hädaoht ja pahad rahutused on tabanud, trooni juures oma muutmata truuduse tundmusi maha panna. Kuna mõisnikkude kogu kõikide määruste nõupidamisele astub, mis maksumaksjate  omawalitsuseft osawõtmisele tõmbamiseks  tormilised on, ilma seisuse ja rahwuse pääle «vaatamata, ei ole mõisnikkude kogul mitte eesmärgiks riigikorralduse küsimusi puutuda, maid peab truuduses esiwanematelt päritud arwamistest kinni, et Teie Majesteedi  truuwide alamate hää käekäik Ise. walitseja Keisri kõrgest tahtmisest  «välja tuleb. Niisugust häädtsgu on Teie Majesteet T 7. aprillil s. a. antud käsu läbi kõigile neile, keS südametunnistuse  «vabaduse järele jänunesiwad, näidanud, kui ka 18. juni k. p. s. a. antud käsu läbi, milles Teie Keiserlik Majesteet hääks arwasite, riigi ja kodumaa kasuks, lasiekaswatust ema keeles lubada. Wõtke Teie Ma jes teet Saaremaa  möisnikkudekogu kõigealandlikumad tänutundmused wastu, kes ikka malmis on, Teie Walitseja tarku korraldusi täitma. Teie Keiserliku Majesteedi kõigealandlikum Saaremaa möisnikkudekogu, ja selle nimel juhataja maanõunik baron Buxhöwden ja mõisnikkude päämees v. Ekesparre." Weigeli perekond. Saksa keelest L. Suburg. Bernhard Weigel pidas sõna. Ta tõusis warakult ülesse, ei lugenud oma päewalehte mitte enam öö kuudes sohwal lamades, waid pani ennast kohe riidesse, wõttis oma ajalehe  poodi ligi, istus sinna mana kulunud nahkse tugi tooli ja ootas ostjaid. Ta abikaasa mõis nüüd rahuliku meelega terme ennelõunat omas maja talitus s tegew olla ja laSte üle walwata, kes nüüd ka, kus nad teadsiwad, et isa kodu lähedal oli, magusamad oliwad. Ka oma kohwimajas istumise aega lühendas  Weigel nüüd. Mitte enam kella kahest kuni üheksani ei istunud ta sääl kaardi laudas, waid ainult kahest kuni wiieni, kus äris kõige magusam aeg oli. Pääle wiie, kus kauplemine elawamaks läks ja lapsed ka koolist kodu oliwad, istus ta jälle poodis. Nüüd alles läks talle mõnigi asi selgemaks  ja alles nüüd, pääle kahekümne aastase abieluaja, tundis ta oma abikaasa tõsist wäärtust. Ta ei jaksanud ära mõtelda, kudas see üfinda kõigega oli malmis saanud: majatalitust, äri, laste, terme perekonna ülespidamisega. Ja ometi oli see sündi» nud ja nad ei olnud hukka läinud. Wanemad  tütred oliwad kogunigi hästi koolitatud,  ja wiisakad tütarlapsed: esimene oli Pääle linna kõrgema tütarlaste kooli, meel kaubanduse kooli läbi teinud ja teenis nüüd juba iseenesele leiba; järgmine tütar, lustilik Poldi, käis praegu ülemas joonistust koolis, et maalimise läbi iseseiSwaks saada. Ja kõik lapsed oliwad terwsd, õitsesiwad kui õlipuu oksad ja käisiwad wiisakalt riides. KudaS Therese selle kõigega oli toime saanud, seda ei jaksanud ta ära arwata. Ta oli ju päris kunstnik rehkendamises ja kokkuhoidmises, et teist niisugust enam leida ei olnud. Seda nägi ta nüüd ära, kus ta poodis kauples, sest äri käis kogunigi  maewaselt. Tema kohmimaja lõbu ei olnud küll mitte poe kassast tasutud saanud, seda oli ta oma kaardi mängu õnne läbi tasa teinud ometi ta hää söök, peenikesed riided ta ei suutnud edasi uurida. Aga süäl juures ei tundnud ta siisgi suurt südametunnistuse tuksumist. Ta imetles ainult oma naese osawuse üle, millega ta kõik oli korras pidanud ja tundis nagu natukene liigutust niisuguse tubliduse kohta. Ja et ta küll nii kaugelt ennast muutnud ei olnud, et ta oma perekonna  elu hääks omast kohwimaja elust täitsa lahkuda oleks wõinud, siisgi oli tal õiglane tahtmine, oma naese murekoormat kergitada aidata. sellepärast wiibis ta siis ka nüüd suurema aja püsivast poodis. Äri käis oma manades rööbastes edasi. Kõige waesemad inimesed tuliwad, et oma kehwa warandust ära müüa, mitte palju jõukamad tuliwad, et endale odawa hinna eest ihukatteid  ja muud rimps-rämpsu osta. Nii läks asi päewast päeiva ja andis ainult nii palju kasu, et perekondlik elu sellest napilt ülespeetud sai ja kassas äri ajamise raha, asjade sisseostmiseks, seisis. Ühest tagawara kopikust musta päewade, ehk tütarde kaasawara jaoks ei wõinud juttugi olla. Et kauplemist elustada, tegi ta nüüd, mis ta enne laiskuse tõttu mitte weel teinud  ei olnud: ta astus ukse ette wälja, et mööda minejatest neid, kes wäljapandud kaupa uudishimulikult waatlema jäiwad, magusate sõnadega poodi meelitada, ja Mlt ei lasknud neid enne wälja, kui nad midagi ostnud ei olnud. Ka küsis ta rohkesti ette, lasi sisseostmise juures hinda maha ja püüdis  seda wiisi sissetulekut suurendada. See läks talle ka osalt korda ja huwitas teda äri ajamises, nii et ta selle eest, et ta endisest lõbuelust aega maha pidi kärpima, nagu tasutud tundis olewat. Terwes majanduses tuli juba mõne nädali jooksul igapidi paranemist tuntawale. Maja emal ei olnud mitte enam tarwis ennast talituste wahel, nagu enne, peaaegu lõhki kiskuda! Lahke rõõmsa meelega toimetas ta oma asju ja jäi talle laSte jaoks üsna hästi aega üle. Mees kuulis talt aina kiituse sõnu. Waata, Bernhard, ütles ta talle ikka jälle uuesti, ma ei ole seda enne weel teadnud, missugune osaw kaupmees sa oled. Sest saadik, kui sina äri ohjad jälle oma kätte oled wõtnud, läheb kõik kahekordselt hästi. Oleksid sa ikka sedawiisi omal kohal olnud, oleksime wististi juba palju enam edasi jõudnud. Aga weel ei ole liiga hilja wõib weel kõik paraneda kui aga sina mitte ära ei tüdine. Abikaasa kiitus meelitas mehe enesearmastust,  aga seda ta ei nüitanud, kehitas  selle juures ainult õlgafid. Tegewuse lusti ei kaotanud ta küll mitte nii pea, ometi kannatus, waranduse kaswamist  ootes, kippus lõppema. Ta mõtles Sõda. Rahu-asjust. Nsw-Jorgist teatatakse  Saksa lehtedele, kudas rahukonwerentsi  saab peetama. Jaapanlased tahta seda Simonoseki läbirääkimiste sarnaselt ära pidada. Esimesel konwerentfipäewal waadatakse järele, kas asemikkude woli täieline on ; sa nagu Li Hung-Tschangil woli täieline ei olnud, nii armutakse ka nüüd, et Wene asemikkudel täielist woli rahutegemise kohta ei ole. Wäga wõimalik,  et konwerents nõndakauaks edasi lüka- takse, kuni Wittele täielik woli kätte antakse.  Kui Wene asemikkude woli Jaapani  asemikkude woli sarnaseks tõstetakse, siis annawad jaapanlased oma nõudmised kirjalikult wenelastele ära. Selle järele peawad Wene asemikud pärast põhjalikku järelkaalumist oma wastuse jaapanlastele kirjalikult ära andma. Jaapanlased arwata, et konwerents terme kuu wältab, sest et mõlemad pooled oma walitsuStega kirjalikult peawad läbi käima. Witte seletus. „Pet. tel.- tal>" toi New-Vorkist järgmise teate: Kui surulaew „Keiser Wilhelm" siia jõudnud, andis riigisekretär Witte prohwessor Martensile  kirjaliku seletuse ära, mille wiimane waljusti ajakirjanduse asemikkudele ette juges. Seletuse sisu oli järgmine: „Mina sõitsin siia selle ülesandega, et neid tingimisi  teada saada, mida meie rahwa waStane  tarwiliseks arwab rahu läbirääkimiste aluspõhjaks panna. Waewalt saab tarwilik  olema minu palama soowi pääle tähelepanemist  juhtida, et kaks auusameelset wastast, kes esimest korda üksteist wõitlusewäljal  tundma saanud, üksteise juurest külgetõmbawaid omadusi leialsiwad, mis neid sunniksiwad uue tutwuse kindlustamise eest hoolt kandma, seni kui need kindlaks sõpruseks muutuwad. Selle pääle waata-