pärast lõunat knrhousi waStus (publikum hingab toolidel). LaSte türmis on parkis hulk mängusid siss? seatud. Nemad tuimemad ennast siin täiesti wabad ja mureta olewat, kui tuwiv. Wens noorsugu studendid ja poissning  tütarlaste gümnasiumide wanemats klasside kaSwandikud on endid üksteisega kohe tutwustanud  ja elawad tõdusaS seltskondlises ühenduses.  Teie ei näe nendest kedagi knrhausis laudade taga, ci ka kegelbonide ega biljardide juures lõbustused, kus juures ikka juuakse. Päewal panemad nad laslemüngufid korda ja juhimad neid, ehk sõidawad kusagile mälja metsa, naabruses olewale saarele, lahekeSteSse, mis oma ilusa wäljanägemise poolest kuulsad on. Õhtul, kui jaheks läheb, mängiwod nad ise sõgefikku, hiirt ja tassi ja muud. Ühesõnaga öelda, selles terwisekohaS walitsewad kombed ja elukord, mis täiesti teistsugused on, kui kõigis teistes Wenemaa terwisekohkades üleüldse. Wcne küla waba elu on siin enesele kolkukõlawa ühenduse  leidnud saksa kodanluse elukorra maisusega  ja ausate eestlaste puhta wagadusega. Kroonu wünapoodifld on linnas kolm wõi neli (ainult 2. S- t.), õllcpoodisid meel rohkem, kuid uulitsal on purjus inimest niisama raske leida, kui musta luiget. Majauksi ei panda ei päewal ega ööl kinni. Ei ole wargaid. Ja ei ole ka kerjajaid. Kuresaart kui terwise kohta soowitada on arstide asi. Mina aga juhin tema pääle kui ilusa suwitamise koha pääle tähelepanemist. Nagu näha, tarwitamadgi teda selleks Peterburi elanikud. Koolmeistrid, preestrid, kohtuametnikud ja üleüldse kõik, kes oma suwise wabaaja päälinnvst  eemal wõiwad ära elada, sõidawad Kuresaarde.  Keskmise waranduslise jõuga inimesele on Kuresaar parudiisline nurgake. Ma ci nimetanud teda „wüikfeks «väljamaaks"  mitte selle pärast, et sim kohaiised elanikud  wäga wähe ehk sugugi mitte Wenekeelt ei mõista, maid sellepärast, et kõigis elu korral duses siin sugugi meie kodust lohakust näha ei ole. Tuntud Eesti kirjanik hr- Aawik, kes minewal aastal Peterburis Prantsuse keele ülcmkooliõpetaja  eksami ära tegi, on „Wir." järele Kuresaare gümwasmmi Prantsuse keele kooliõpetajaks  walitud. Hr. Aawik on Kuresaarcst pärit. Kihelkonnalt. Hiljuti oliwad kaks öösel ümbcrhulkujat köstri aida pööningule roninud. Säält leidnud nad kaks magajat teenijat tüdrukut  eest. Üks nendest jooksnud pööningult maha, aga teist ei lasknud poisid ära jooksta, maid pruukisid tüdruku kallal wägiwalda. Tüdruk on asja kohtu kätte andnud. Kärlalt. Pai küla talu peremeeste piiris on üks kraam, mis kõik kadunud loomad kinni püüab. Hiljuti leiti ISält kaks hobust uppunult.  Ka endistel aastatel on sinna mõned loomad ära uppunud. Kuid siisgi ei ole meel paras aeg kätte jõudnud kardetumale kohale aida ette teha. Muhust. Hiljuti oli Rintsi kiriku lähedal  Langstänama mabadiku peres tulekahju. Uus, poolechitusega hoone, mis elatismajaks määrati, põles maha. Wana elatismaja ei täitnud enam oma otStorbet ja lõhuti maha. Tuli hakkas peremehe enese käest, kes maja sees püssirohuga kiwi lõhkus, mis enne ehitamist jäält mitte ära ei olnud koristatud. Selle juures lõiwad põlewad  tropid tatuksesse, mis kohe põlema hallas. Maja oli kinnita«-ua. Mineraal suwel mahetaS T. mõisa rentnik  mitme platsimehega rukkit, kus juures ta neile hääd forti seemnewilja wastu andis. Tänawu  aaSta on suwewiljad wiletsad, aga rukis on wõrdlemisi hää kaswanud. Madalikkudes olewad põllud, mis kaua mee all ssifiwad, pakuwad  kurba pilti. Rukis pandi wihmalahinguts  läbi loogu. Heina ajal käinud Tallinna pöllupank Heinlaidu ja muid laidusid selleks w"atamas, et neid ära osta. Laod on Him-Suuremvisa krahwi omandus, kes wõigade sisse olla sattunud. Räägitakse, et nim. krahwi kirjutaja, keegi juut, Tallinnast 3 miljoni (?) rubla rahaga ära kadunud.  Selle tõttu Mnud ta waeseks. Enne oliwad laidude päöl pered, mis hiljuti ära kaotati.  Muhu ja Hiiu saare elanikud, kellel tormilist  jagu Heino maad ei ole, käiwad HeinlaiduS heina ühte tegemas. Muhulaste! on fääl 32 dess. tarmitada, hiidlastel õO. —l — Pärast sedo, kui Muhu endise kaupmehe  Mündi äri õnnetus tabas, ei ole meil kuhugil enam raamatukauplust. Ka raamatumüüjad,  kes perest peresse käiwad, on wiimassl ajal hoopis ära kadunud. Poodides pääle kalendrite  muid raamatuid müüa ei ole. Annaksin  ühisusepoe liikmetele tungiwalt nõu raamatukauplust  omas poodis stsseseada. Esiteks tuleks  sellest ühisusele wõrdlemist palju suurem tulu, kui muudest kaupadest, sest paljud kirjastajad  onnawad jällemttüjatele õu°/° odawamalt, ja teiseks aitaks see rahwa silmade selgitamiseks mõjuwalt kaasa. See peaks siinsel hariduseseltsil  kõige rohkem südame pääi olema, aga wiStiSti on ta selle kogemata kahe silma wahele  jätnud. Üks mitme nimel. Tartust. Nagu „Pwl-" teatab, hakkab uuel aaStal Tartus kirjanduse-, kunsti- ja teadusteajakiri  päälkirjaga Eesti" ilmuma. Asja eesotsas seista ringkond Eesti noori mehi. J. Aawik, W. Gcünthal, A. Hansen, A. Kitzberg,  B. Linde, Fr. Mihkelson, GuStaw Suits, N. Triik j. t. Lähemate kaastööliste hulgas nimetatakse mitmed oma ja wätjamaa kirjanikku ja kunstnikta. Ajakirja püüdesihiks oleks modern kunstiwoolustd  EeStiS esitada. Uut ajakirja saawat esiotsa 6 numbrit aastas ilmuma, ä 100 lhk. suures kaustas; tellumsehinnaks olla neli rubla aastas. Esimest numbrit mõcldawat juba nowembriiuus wätja anda- „Balt. Wochmschr." teatab 18. jutini saadud teadete järele järgmist: külmade ilmade ja alalise «vihmasaju tõttu on igal wäikene heinasaak,  ainult -vähestes paikades on korda läinud wihma eel -vähegi heina külmaga kokku saada. Suurem jagu heinamaid on niitmata, rohi on kõwa ja kokku panemata. Ristheina põldudel Ford, seletasite, fiisgi on meil wahwad soldatid, keda müüride asemele wõib panga. Kas nende ja linna elanikkude abi! ei ole wõimalik linna kaitsmist meel piikendlldll? . .. Mis täna häbi on, on homme auks! Jah, kindlustused on ju meil nõrgad, ma ei salga seda, aga meil on selle eest tublisti sõjawäge, eks ole, herra Rawbouliere? Herra admiral, ütteS küfiiaw kapten, kui meie keset sõjawäge kusagil platsi Ml oleksime, kus soldatid meie nõupidamise otsust ootalstwad, siis wastaksin ma Teile „ja", et soldatist julgustada.  Aga siin, kus igaüks kohustatud on asja tõsist seisukorda awalikuks tegema, pean ma Teile ütlema, et meil selle raSke ja toidetama  töL tarwiS, mis tegema peam?, tõesti mähe inimesi on. Meie oleme sõjariistad kõigilt  kätte ammd, kes aga neid talgi kanda suudab.  Teised teemad kindlustuste juures tööd, lapsed ja manad raugad on sääl ametis. Isegi naesterahwad aitamad oma jõudu mööda haawatuid  ramitseda ja neile kergitust teha. Kõik käed on ametis, aga meil on käsi mähe. Mllte kusagil ei o!e ühtainust ülearu inimest, kuna neid siin ja sääl mähe on. Wäga häü oleks, kui kusagilt abi saaks. Näituseks oleks meil St. Jeani mürawate juurde St) meest tarwiS ja kõige mähcmatt teist S 0 St, Martini puiesteele.  Lauritsa päewans lahing kaotas kõik meie mehed ja km Teil Parifist abi loota ei ole, admiral, siis otsustage ise, mis teha. Häkitselt kõlas müristaw hääl: Tafa! Ja kõtt jäiwad ka tõesti mait, sest fee, kes nii waljusti ja käskisalt rääkis, oli Jean PccoiS, kangrute korporatsioni findikus, wäga austamise määri kodanik; tema sõna kuuldi ja teda karifiwad kõik linnas. Jean PccoiS oli lõige wanemast kodaniku sugukonnast pärit, kes oma linna armastas, tema pärast elas ja ka walmis oli tema eest surema. AuwSärt kangrul  oli maailmas ainult Prantsusemaa ja Prantsuse  maal st. Quentin, millest ta lugu pkdas. (Järgneb.) Liina. 4 Henvrikowi jutustuse Tema tundmused? Kas ka tema Teid armastab  ? küsis Jüri Andrejemiisch hirmuga. Liina punastas. Ei! Ta ei teagi -vist, kas mind ka üleüldse  ilma pääl on. Ma rääkisin üleüldse tema tundmusust. . . neist tundmustest, mis ta oma kirjatöödes kujutab. Aga siisgt oleksiwad need tundmused ja jutud tema kohta minu arwates ikkagi liiga wähe «igawese armastuse" jaoks. . . Tne ei lubanud ju minu üle naerda. . . andsite tõotuse. . . sellepärast ma rääkisingi Teiega nõnda «malikult. . . Jüri Andrejcwitich läkskorraga jälle tõsiseks. L-.ino, täna näete teda. . . see ei ole mitte  enam sonimine. Jah! Sellepärast ma olengi nõnda ärcwuses,  sosistas ta, ja nüüd tuli Jürile korraga seesama Liina meelde, keda ta ammu juba tundis ja enne wennalikult, oga pärast kirgiiselt armastas. Ärge naerge, kallis Jüri, mina panen isegi  seda imeks, et ma selle tundmuse alla ennast  andsin, aga nüüd on juba hilja selle üle järele mõtelda. Ma armastan ikkagi teda. Kes selle armastuse Teie südamesse ometigi  idanema on pannud? Kas siis tõesti Emilia  Jwanowna? Niisugune wana tüdruk I Nõtku  teda see ja teine! See näopilt, millest Te räägite, on kümmekond aastaid tagasi üles mõstud. Olgu, minugi poolest l Aga kui ta mitte mõni suurivaim ei oleks olnud, siis ei oleks ta ka ilmaSgi kuulsaks saanud! Aga nüüd teadwad  teda kõik. Terme ilm auStab teda! hüü- Kuulete, Liina kõlinat? Nemad jõitfiwad juba õue. See ei wõi Ms! Z'.r»as Jüri, kuhu »a peaksin minema? Ma ei wõi, ma ei taha teda praegu näha! Ja tema hakkas ärewuses mööda tuba ümber tuusti»». Jüri Andrejewitsch pani tule küünla otsa ja hakkas püält näha rahuliselt  suitsetades teva naeratawate uudishimulisie  silmadega ms ata ma. Km armas oli ta omas pootlapsMus rahutuses! Kahu ma möikstn minna? Oh Jumal, kuhu? sosistas ta paluwatt Jüri Andrejewitschi käest kinni hakates ja ürituse pärast mürisedes. Teises toas kuuldufiwad onu ja külalise sammud ja häälte kõmm- Ta läks hoopis meelest  ära. Juri Andrejemitsch kustutas ruttu küünla ära ja lükkaS teda tajakesti ukse poole, mis ta oma tuppa wiis. «Minge sinna! Ma lähen ümberringi läbi. Hüpake akna pääle, ma olen all rvastaS, sosistas ta ruttu ja tema wärisemat  kätt weel kord oma huulte wasru surudes,  pani ta oma järel ukse kinni ja läks külalisele  wastu. 11. Kui Jüri Andrejewitsch ruttu aiast läbi sammus ja aknast tuppa waatas, ei olnud Liinat  enam tema toas. Ta kummardas maha, mattis tikuga tuld ja nägi, et rohi ja lilled ära olimad tallatud. Ta oli siis ise oma toast wälja hüppanud, ilma et põrutust oleks kartnud. Jüri Andrejewitsch pomises küll midagi nagu „ lapse tempudest" ja katsus ka pisut naeratadagi,  oga tema südames pakitses paha tundmus. Ta tuli söömatuppa. Emilia Jmanowna maias rõõmust hiilgama näoga wõõrale theed ja küsis sagedasti: «Eqk on mähe suhkrut?" Onu naeratas rõõmsasti ja tuletas nende endist sõprust meelde. Jüri Andrejewitsch ei istunud oma harilise koha pääle Liina körwale, maid mahutas ennast külalise juurde ja hakkas temalt suure hoolega wiimase wäljamaa reisu üle järele pärima. Liina ei olnud sugugi kahewahcl, et Jüri Andrejewitfch kordagi pillu tema poole ei pööranud  ja oli tema waStu selle wiisakuse eest südames  Wäga tänulik. Pärast theejoomist juhatati külaline tema tarwis malmis seatud tuppa, kuna JüriAndrejewitsch Liinaga külmawcreliselt Jumalaga  jättis ja onu kabinetti läks, (Järgneb.) M 56 Saarlane, !W«