Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal ja laupäcwal. Tolmei,is on KnresaareS, PikaS uulitsas, Trcffeni majaS nr. lZ KuulutuStc piaStuwõtmiur luni «ellu I xSewal Kuulutuste r-lil.riiu. k k., lehe ecS-Isas s« k. AdreSsi muutmisr eest tv kop. Tellimisehind: kroonupostiga: »°SIaS . . » rb. - kop. "V, . . . r „ss -/. „ . . - „is „ maapostiga: . . . »„sv .. ... 1 „ „ '/. .. . .-. S « . Üksik number maksab S kop. lis NS. Kesknädalal, 30. detsembril 1909. XXV. aastakäik Aastawahetusel. Weel mähe aega ja uus aaSta on meid oma rüppe wõtnud. Kuid meie tunneme jääl ainult muudatust nime poolest. Uue aaSta süle ise on niisamasugune, kui wanalgi. Ühe silmapilgu läbi ta M teiseks minna ei wõiuud. Seda keelab looduse seadus. Kõik looduse püäseadused  on maaailma algusest Ühesugused ning keötawad igaweSti ühesuguselt edasi. Siin muutmist ei ole. Kuid siisgi näeme looduse jõudude awaldustes muutmist, mis eluedenemi  st jünnilaivad. Za see muutust ette toom edenemine põhjeneb jälle selle kindla looduse põhjusjeaduss pääl, et tõik edu aegamööda sünnib.  Kõik, mis „ühe ilmale tuleb ja ühe päewogo, kui see ta lõigejuuremaS tõsises walguses  wanat korda ümbermuuta tahab, on unistuse ilmast. Meie igapäewaseS elus on ka omad kindlad  põhjusseadused olemas, mille najal igapäewane  elu edeneda wõib. Looduse põhjusseadus, et kõik asi aegamööda, järk-järgult edeneb, paneb ka ftin sellesama seaduse maksma. Aega mööda peab ka meie elu ja rahwakäekäigu  edu sündima. Aga niisama kindel, kui see seadus on, et edu aegamööda peab sündima, on ka see seadus, et edu aegamööda peab sündima. Aga need muutmised, mis loodus ette toob elu edenemise sünnitamiseks, tulewad looduse  enese jõul ja enese juures ette. WõõraS mägi ei wöiks looduses mitte edenemist ette tuua. Selleks peab looduse enese jõud töötama. Za ta see on looduse enese jõud, muutmata seaduste põhjusel ette kutsutud, et meie manast ja uuest aastast rääkida wõime. Jsetegewuse põhjusseaduse paneb siin loodus meile silma ette. Ilma selle põhjuSjeaduseta ei wõiks üleüldse  mtdagi muutust, mingisugust edu olla. Kui meie mitte ise tegewad ei oie, kui meie iseendid paremuse pooie tõsta ei püüa, siis ei wõi edu sündida. Jsetegeivus on iga üksiku isiku, iga rahwa elus see tugew jõud, mis edu poole wiib. Kus see jõud langemas, kuS see tunne kustumas, Ml ei ole enam midagi uut, midagi muudatust, sääl ei ole edu oodata. Jsetegew jõud wiib meid aegamööda edule, seda on ka möödaläinud aasta meile näidanud. Selle jõu ees langefiwad kõik suured sõnad ja nende pääle ehitatud suurte lubaduste täitmise ootused põrmuks. Need ei wõinud seista, sest et neil tuge all ei olnud ja neil õige põhi puudus. Ja kui meie siis aastawahetuse silmapilgul  ainult selle teadmise ja tunde uue aasta sisse astudes kaasa wõtame, et isetegew jõud meid aegamööda edule wiib, siis oleme palju kaasa wõtnud, siis oleme wanast aastast palju õppinud ja siis on meil kindel abinõu käes, mis meile kõige tõsisemas walguseS teed meie edu kättesaamiseks näitab. Wõlkem siis selle tunde kaasa uue aaSta sisse astudes! Kapital. Meie „edumeelsete" suus näikse kapital hirmus sõna olcwat. Kes kapitali eest sõnagi rääkida julgeb, see on tagurlane, rahwa waenlane  jne. Kas aga kapital niisuguste meeste südames ka nii hirmus ast peaks olema, see on teine tubakas. Sest nemadgi püüawad, nii palju kui selleks ühelgi wõimalust ja osawuft  on, enesele ta kapitali koguda. Näituseks on kõige suuremad Saksamaa kapitaliSmuse waStased  ise köigesuuremad kapitalistid. Paljude kapitali wastaste ..edumeelsete" südames wõib sõna „kapital" ainult sellepärast hirmus olla, et nendel seda ei ole. Waen kapitali waStu tekkis ka meie juures sel ajal, kui kõik need „uüed woolud" siia ilmufiwad. See oli ka üks suur edu tundemärk,  kui kapitali wastu kisati. Ühed kisafiwad siis oma erakasu pärast, et „rahwameeö" ja „rahwa kasude kaitseja" olla, teised taga järel rumaluse pärast. Ja liht rahwas, kes enamasti wäikese silmaringiga on, kuulis häämeelega niisugust kisa päält ja uskus selle sisse. Kui nüüd nendelt, kes kapitali waStu sõda peawad ehk jälle seda usuwad, et kapitali wastu sõda pidamine suur rahwa kasude kaitsmine on, küsida: missugust edu püüuwad siis need „edumehed"  rahwale selle läbi pakkuda? Õhust ja armastusest,  millest mõned noored armastajad hinged elutsema pidada, rahwaS ju elada ei wõi. Ka kõige suurem „»sor-edulane mitte." Rahwa elu ja edu tõuseb just waranduslise jõu kaSwamiftst just kapi t a li st. Oa rahwas waene, ei wõi edust juttugi olla. Sellepärast püütakse ka kõigesuguseid abinõusid tarwitusele wõtta, et rahwa rahalist jõudu, rahwa waranduslist seisukorda tõsta. Sellepärast  asutatakse ka ostuühisufi, hoiu- ja laenukassasid  jne. Päris lapselik oli sellepärast ~Hääles" kellegi M. kirja lugeda, kuS juba isegi ostuühisuse liikmeid kapitalistideks tembeldada tahetakse. Meil poleks midagi selle wastu, kui „Hääl" oma „M"-ga oStuühisuse ilma kapitalita  elule kutsuks. Mõni ehk arwab, et kapitali waStased tahtisad raha rikaste käest ära wõtta ja waestele anda. See oleks ju rahwale suur hüätegu. Kõige päält peame ütlema, et niisugust sündmust iialgi ei saa olema, et ühe warandus tema käest wägiwaldselt ära wõetakse ja teisele antakse. Aga kui ses ka «ii oleks, eks siis ole see, kellele rikka kapital antaks, jälle rikas, jällegi kapitalist; ka tema käest tuleks jällegi kapital ära -wötta ja sellele anda, kellel seda wähe on, n. n. cd. Ja sel kombel peaks sarnane edumeelne, kui tema kätte niisugune  suur toimetus saaks ustud, nagu igawene juut maailma mööda ümber hulkuma, sest et ta kapitalile õiget kohta ei leia. Ta Kaks Dianat. S 6 Prunlsuse kirjaniku Aleksander Dumos ajaloolik roman kolmes jaos. Eesti keelde J. Plkl ep. Tema manade toitmine on tale raske, aga ta ootab wist, et Gabriele mana kangekaelse krahwile andeksandmist palub ja ta annab fiis andeks. Aga kui ta korraga andeks ei anna? Kui see hirmus mõte Gabrielele pähe tuli ja nagu odaga tema südamesse puuris, fiis andis ta hobusele konnulsid ja pani käe oma mõõga käepideme külge. Ainult magus ja saluS mõte Diana de'Crstro pääle' rahustas tema mässa, wat hinge. Niisuguste mitmekesiste mõtetega koormatud  jõudis ta wiimati neljanda päewa hommikul  Parifi wärawate ette. Ta oli kõige öö edafi rändanud ja hommikuse koidu kahwatanud  kiired walgustastwad nõrgalt linna, kui ta uulitsaid mööda Louvre losfi poole sõitis. Ta peatas kuningliku palee ees, mis mee! une rahus miibis, ja mõtles järele, kas oodata, wöi mööda sõita. Aga tema rahutu süda ei püsinud paigal  seista. Ta sõitis nõuks oma hotelli St. Pauluse uulitsale minna, kus ta mõnda lootis teada saada. Ta tee wiis teda õnnetust kuulutawate  Chatle' pleekinud tornidest mööda. Ta jäi selle hirmsa wärawa ette peatama ja külm higi tõusis taie otsa ette. Tema mine«lk  ja tulewik oli nende niiskete, sumbunud müüride taga. Aga Gabriele oli niisugune iniweae,  kes kurbadele mõtetele palju mahti ei an- Md, Ig raputas vms tumedad mõtted «aha ja läks jälle edasi. Kui ta oma hotelli juurde jõudis, mida ta ammu enam ei olnud näinud, paistis alt aknast tuli. Walwas Aloise oli juba üles tõusnud- Gabriele koputas ja nimetas  oma nime. Paari minuti pärast oli ta juba oma armsa kaswataja kaenlas, kes temal ema eest oli. Ah! See olete Teie, krahwi herra I Ometi wiimaks, mu poeg! see oli kõik, mis ta rõõmu pärast ütelda sai. Gabriele suudle» teda õrnalt, aStuS siis sammu tagasi ja waatle» teda. Selle» sügama»  pilgus peitunes tumm küsimus, mis enam ütles kui kõik sõnad. Aloise mõistis seda. Ta laskis oma pää rinnale ja waikiS. Kas on kuninga koja poolt mingisuguseid teateid? küsis vicomte wiimati. Ei mingisuguseid, kcah»i herra, waStaS kaswataja. Seda ma armusin! Km miSgi hääd ehk paha oleks sündinud, oleksid sina seda mulle kohe juba öelnud. Sa ei tea midagi? Oh, mitte midagi! Jah, ma mõistan seda, ütled noormees kibedalt. Ma olin mängis, wõib olla, ka sõjaS langenud. Wangile ri maksta tema «võlgasid, meel wähem surnule. Aga ma olen elus ja waba ja neil tuleb minuga tahes ehk tahtmata armeid õiendada. Olge ettewaatlik, krahwi herrä l hüüdis Aloise. Ära karda midagi, kaSwataja. Ons admiral  Koligne Pariisis k Jah krahwi herra. Ta on siin ja on enam kui kümme korda järele pärinud, kas Teie olete tagasi tulnud. Wäga hää. Aga hertsog Giese? Ka tagasi tulnud. Tema pääle panebgi rahwaS  oma lootust Prantsusemaa päästmise pärast. Annaks Jumal, waStaS Gabriele, et häda weel nii suur ei oleks, et seda enam aidata et wõi! Madam de Castrot arwati kadunuks, rääkis  Aloise rutuga edasi, aga herra wäeülem on teada saanud, et ta CalaiS wangis on ja loodab  teda peatselt säält ära päästa. Ma tean seda ja loodan ka, nagu temagi, ütles Gabriele imeliku rõhuga. Aga sa ei ole mulle midagi sellest rääkinud, mis minu oma wangi põlwe niipalju pikendas, Martin Sõdijast,  ja sellest, kmdaS ta oma ülesande täitnud on. Kuha Martin jäänud on? Ta on siin, see rumal päewawaras! Kuidas l Siin l Mis ajast saadik? Mis ts teeb? Magab ülewel toas, ütles Aloife, kes nähtawaSti Martini üle haledust tundis. Ta näib haiglane olema ja põhjendab seda selle pääle, et teda on üles poodud! Älespoodud l hüüdis Gabriele! Wist sellepärast,  et tema käest minu lunaStuseraha ära «varastada? Teie «lunastuseraha, krahwi herra? Ja, jutustage kord selle rumalaga Teie lunastuserahast!  Teie saate näha, mis ta Teile kostab. Ta ei teagi Teie rahast. MStelge järele, krahwi