26. junift 1889 a, wälja töötatud oli. Projekti järele pidi kool keskpõllutöö tehnikaliseks  kooliks ümber muudetud saama; temal pidi kuus klassi olema ja tema iga aastaseks ülewalpidamiseks oli 26,859 rbl. arwatud. Projekt sai kuratoriumi poolt, nagu ette kirjutatud oli kohaliste kogukondliste  asutuste asemikude osawötmisel lübiwaadatud  ja üleüldiselt häaks kiidetud. Mai kuu sees 1993 käis Aleksandri kooli praegusi ruumist ja ligidal olcwaid maakohtasi kooli katsepõldudeks, rahwahariduse  ministeriumi tööstuse koolide inspektori  herra Peterburgist läbi maatamaS. Inspektori herra leidis, et praegused kooli ruumid keskpõllutöö kooli jaoks mitte hästi kõlbulikud ei olla maid olla selleks luga kitsad. Ka ei olla mitte kooli ümbrusest sündsat maakohta keskpõllutöö kooli jaoks leida ja ei olla ka mitte lootust, et miniSteriumil  korda lähaks, tarwiiist raha summat  kooli ülewalpidamisekS uing esialgseks sisseseadmiseks kroonu käest wälja nõuutada. Paale selle olla aga ka meel küsitaw, kaS keskpõllutöö tehnikaime kool siiuscS maanurgas  üleüldse kõige tarwilikum oleks. Kõige selle pääle ennast toetades, jõudis tööstuse koolide inspektori herra otsusele, et tarwis olla praegused Aleksandri linnakooli  ülemad klassid muutmatalt edasi kcSta  lasta ja nende juurde ainult täiendawad  põllutöö kursused sAo>io.i«n?s.muuis osabcuo-xoguAerueuuus u)-peu) sisse seadida Koolikohaks (chepna) oli mitmelt poolt Koo kroonu mõis, Wiljandi kreisis, Põltsamaa  lähekorraS, kõige sündsamaks arwatud Nimetatud mõis oli juba kooli asutamise ajal, 1882 a., koolile palutud ja juba sellel korral oli palwe walitsuse poolt tähele panemist leidnud, nagu see põllutöö j ja põllu tööstuse departemangu direktori j hcrra (Aiiponropn, /leuapraueura 3su.iSAb.nn j n es.ii>oüo-xo3k>ücroeuuoK iiponuimisnnoern) kirjast Jurjewi koolikonna kuratori nime j pääle 5. maist 1882 a. J 52.1 all naha on, milles teadustatakse, et Kõigekõrgema  hääks arwamise põhjal Balti kubermangude  kroonu maade ülemale ettekirjutanud  on, esialgne projekt selle kohta kokku scadida, kuidas musi Kõo kroonu mõisast Eesti Aleksandri kooli hääks 200 —300 dessatini maad anda tuleks Hiljem on Kõo mõis ka Aleksandri kooli kuratoriumi ja suure hulga põllumeeste seltside poolt koolile kõige sündsamaks arwatud. Kõige selle paale ennust toetades, andis kooli kuratorium märtsi kuul 1903 a. põllutöö ja kroonumaade miniStcrinmile palwe sisse, et ümbcrmuudetawa põllutöö kooli tarwis Kõo mõis kroonu käest saaks antud. Palwekirja  pääle tuli aprilli kuul 1903 a- ministcriumi  käest Balti kubermangude kroonumaade  walitsuse kaudu wastus, et Kõo mõis ainult sel korral wõib Aleksandri koolile antud saada, kui kool põllutöö ja kroonu maade ministeriumi alla saab üle wiidud. Sarnane wastus andis kuratoriumi presidendile põhjust põllutöö ja kroonu maade ministeriumile uut palwekirja sisse anda, milles palutud sai, et kool tõesti põllutöö ja kroonu maade ministeriumi alla üle wiidud ja temale ikka Kõo mõis antud saaks. Wiimse palwe pääle tuli aga ministeriumist,  jällegi Balti kubermangude kroonu maade walitsuse kaudu, jamiari kuul 1904 a. wastuS, et Kõo mõisa Aleksandri koolile andmiseks mitte küllalt põhjust ei olla, sellepärast, et ümbermuudctaw tool, Liiwi kuberneri herra teate Mele 3. januarist 1904 a- 4VS all, mitte põllutöö ja kroonu-maade ministeriumi alla ei wõi ülewiidud saada, waid rahwahariduse ministeriumi  alla peab jääma. (Järgneb.) pääl olnud oli. Praegu ei olnud ta temale seda mitte enam. Ainult arwa mõtles tema weel Oliwer Desmond'i püüle, aga mitte enam armastusega maid walu ja haawatud uhkuse tundmustega. Täna, kus Oliweri pilt tema käes oli ja tema seda ilust nägu hulga aja järele jälle nägi, tuli temale kõik kibedus ja walu meelde, miS tema selle mehe läbi kannatama oli pidanud. Äge raputus käis tema kehast läbi, kui tema petetud lootuse, jalge alla tallatud armastuse, sügama alandamise ja Meeleheitliku walu pääle mõtles, mida tema kõik Oliweri läbi tunda oli saanud. Hoop, mida Oliwer temale annud, oli alatu, seljatagune olnud, kahekordne waluS selleläbi.  et käsi, mis teda ometi kõige kurja eest warjama oleks pidanud, seda hoopi talle andis. ° Üsna ime oli see täna tema meelest, et tema seda hirmust lööki ülepää ära kanda oli suutnud ja weel enam, et tema seda mõne aasta jooksul peaaegu unustada oli wõinud. Kõik oma põlgtud armastust, kibedust ja südame waewa, miS temale sel korral päris ärakannatamata olema näitas! Midagi ei seganud teda täna tema mõtetes, tema oli täna üksi, hommikust saadik juba ainuüksi selle üksiku koha pääl olnud. Jgawuft  ei olnud tema aga sellegi pärast, siin üksildases kaljumägcStiku kõrwalises orguS weel mitte tunnud. Barbara oli terwe päewa otsa kibedasti töötama pidanud ja sellepärast ei tulnud temale igawust meelegi. Tema elas oma wenna majas Sanecl asunduses ja aitas wenda ja wennanaist igas talituses ja töös. Teenijaid saada ehk pidada on jääl maa nurkas inimeste puuduse pärast ilmwõimatu. Toomas Torne ja tema abikaasa oliwad terwekS päewaks ja ööks kodust ära sõitnud ja Barbara oli selle läbi nüüd üsna üksi jäänud. Keegi närwihaige ehk arg naesterahwaS ei oleks kül mingi hinna eest niisugusesse kõrwalisesse kohta ainuüksi jäänud, aga Barbara oli säält maa laps ja ei olnud närwi haige ega ka kartlik. Tema oli igapidi hakkaja ja ivirk naesterahwaS. Päewa otsa oli tema wahetpidamata töötanud.  Nüüd õhtul, hakkas tema meel sahtlit korrale seadma ja leidis selle juhtumise  tõttu ammu ununud Desmondi pildi üiesse. Seda juhtus wäga arwasti, et Barbara päema ajal unistama jäi; öösetcl, kui uni pääle ei tulnud, siis andis tema mõtetele wabat ivoli. Aga täna, kus tema selle pildi leidis, jäi tema mõtetesse istuma ja unuS> tas koguni seda ära, et tema juba enam tundi aega igatsusega ühe inimese tulekut ootnud oli, inimese tulekut, kes mitte ainust päewagi mööda ei lasknud minna ilma, et teda waatamaS oleks käinud. Lahtistst aknast woolas õhtune päikese paiste sisse ja walaS Barbara juukseid otsegu sula kullaga üle. Kaugel, igawesti rohelise metsa taga tõusis kaljumägestik oma jäs ja lumega kaetud latwadega ülesse, selge, sinise taewa poole. Maakoht oli kirjeldamata ilus ja suurcpõraline, aga Barbara ei tõstnud kordagi oma silmi pildi päält üleSse. Tema nägi ainult meest oma ees, keda tema kord ärarääkimatalt armastanud oli ja keda tema nüüd kas wihkaS? Ei, wihkama ei olnud tema teda ialgi hakkanud ja ei saagi seda tegema, ei praegu ega ka tulewikuS mitte! (Järgneb.) Sõda. Tokiost. Jaapanlaste orwamise järele oliwad «venelaste kaotuse põhjuseks päikese kiired, mis neile otse silmi paistsimad, ja tuul, mis nende seisukohale hää ei olnud. Jaapanlastel oli päike, selja taga ja tuul puhus laSkesihil, Arwotakse, et Nebogatow  hädapärast alla andma pidi. sest tema laskematerjal oli otsaS. Roshcstivenski ci arivanud wistiSti mitte, et terwe Togo lacwastik Tsuschima kanalis on. Jaapanlased  harjutasiwad endid hoolega tormisel merel laskma- Warsti pääle laskma-hakkamist  oli näha, et nad wcnelaStest üle on. „TimeS" tearob, mikado käskinud Nebogalowi  wabaks laSta, et ta oma «valitsejale lahingust ja kaotustest teateid wöiks anda. Sasebost. „Daily Telegraph" teatab, et Ncbogaiow mõne päewa pärast ära reisib. 2 Jaapani ristlejat käifiwad merel merehädalist «venelasi otsimas. 16. mai hommiku! tuliwad nad tagasi ja Lõiivad 600 meest kaasa. Wangide hulk on nüüd juba 5000 pääle tõusnud. RoshcstwenSkit talitab üks halastaja õde; see on ainult admirali jaoks, kuna meremäe-arstid teda arstimad. Loodetakse, et ta terweks saab. Tema staabiülem on kergesti haawatud. Sasebosse tagasitulnud miinipaatide mehed kõnelewad Rosbestwenski wangiwõtmistst  järgmiselt: 14. mai öösel tungisiwod  4 miinipaati wenciaSte kallale. Püäletungimise  ajal läkstwad paadid laiali. 2 vaati otsisiwad terwe öö wenelasi taga. Hommikul nägiwad nad kahte Wene miinipaati.  Üks pääsis ära, teine - „BM>- wõi" andis märku: „Masinad rikutud, söe- ja «veepuudus". Jaapanlased saatfiwad  sõjariistadega ehitud jaoskonna „Bedowõid"  kinni wötma, mille pääle Roshestwenski  ja ta staab oliwad. Wenelased palusiwad, et Roshestwenskit ja Leifi haawatnid  „Bedo«võl" päält ära ei wiidakS. Jaapanlased oliwad sellega nõuus. Üks Jaapani miinipaat hakkas „Bedowõid" köiega oma järel wedama. Kaks korda läks köis katki. Tokios käiwad kuulujutud ringi, et admiral Kamimura Tsuschima juurest ärapõgenenud  Wene laewadega wõitlusesse olla astunud ja nad Wladiwostoki lähedal ära häwitud. Wenelaste hirm on merelahingus, nagu nüüd selgub, nii suur olnud, et jaapanlaste wõit ime ei ole. Waenlaste pommide rahe all on wenelased meeleheitlikult  palwetanud, wetslikus segaduses lacwalacl sinna ja tänna jookstes, nii et isegi jaapanlastel nende pärast meel haledaks läks. „Orelli" pääl, kus juba lahingu alguses 300 meest haawata ehk surma saiwad, on haawatute karjumine ja hoigamine teiste meeste pääle nii rusuwalt  mõju awaldanud, et raskesti haawatud  neid oli 140 meest merde wisati ja kergesti haawatud masti juurde wiidi ning nööriga kinni seoti, et nad wõitluft takistada ei wöiks. Meremeeste pää st mine. „Daily Expressile" telegrahweritakse: Paljud  Wene ohwitserid ja madrused püäfiwad  ära. Nende päästjad oliwad Jaapani kalamehed ja punase risti tegelased. Õnnetud  wenelased oliwad juba surma suus. Haawatult ja wäsinult wõitlefiwad nad woogudega, laewatükkidest, laudadest ja palkidest kinni hoides. Nende arm, kes ära uppusiwad, peab suur olema. Elama M 22, Saar l a n e 1905