Saarlane H 4. Teifipäewal, 37. januaril 1904. XX. aastakäik. maksab: PsStiza saadetud aaStas. S „ „ PaoleS aastas ..... 1 „SS „ Ilmub igalksiftpÄStVctk. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine Kuresaares Kanba-uulitsas nr.l?. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste xetit rida maksab L k. AleülUiit MMi ajaleht maa- ja linaarahmale. Talukohtade päriseks ostmisest Talutaat ei õpi põllupidamise S päätükki pähe, testamenti ei loe ta läbi, piibli lugemise  jätab hoopis järele. Sellepärast on taadi katus sagedasti katkine, kust wihma ja rahe saod sisse tungiwad, ta maja wundament  on wilets, ta uks on madal, ta enese maim on ka madal. Omanikuna oleks aga taadiga hoopis teine lugu. Ta maja seinad kaswaksiwad pea kõrgemaks,  aknad suuremaks ning põrand läheks puhtamaks kui enne, laed oleksiwad maalitud ning wälised seinad paneelitud. Ning sellega ühes kasivaks peremehe waim, mõtlemise jõud, hoolsus, ta silmaring laiemaks  ja ka ta sisemine puhtus ja korraldus edeneks, mis kõigi halbduste waenlased on. Ning, oh, missugused suured ja ilusad rohuaiad kaswaksiwad siis peagi talunikkude  elumajade ümber. Et mõned talunikkude aiad omanikkudele paarsada rubla aastas sisse toowad, ei ole mitte minu luuletus, waid oma silmaga nähtud asi Suuremaal ja ka Saaremaalgi. Et aga rentnikud aedade asutamisest suuremat  ei hooli, näeme selgesti meie oma mr.' kroonu mõisade junreS. Nende rentnikkudel on pitkad kontrakti ajad, aga siisgi ei asuta nad rohuaedu. Nõndasama on;"H! lugu talude rentnikkudega. Kohtade pahandused, nagu korralikkude majade ehitused^madala  maade kraawitused, heina maade laastused, rohu aedade asutused on suuremalt  jaolt omanikkude tööd. Et Saaremaal pärisköha omanika mähe ning talunikud suuremalt jaolt weel rentnikud  on, siis wõime sellest mõista, mispärast  meie talunikkude elu weel nii madalal järjel seisab. Mitmed saamad aga mulle nüüd ütlema: Sa soowitad meile päriskohtade omandamist,  aga ütle meile ka seda kust meie selleks  kapitali saame, sest ilma kapitalita ei osta keegi kohta. Armsad wennad, selle küsimisega lööte mulle tõesti suu pihta nõnda, et ma kogeldama  hakkan ning parajat wastust anda ei mõistagi. Üsna ilma rahata on koha omandamine wvimata ning möga wäikese kapitaliga on ka raske ostmist toimetada. Lahedasti osta wöiwad üksnes raha mehed. Need toogu oma kapitalid kassadest wälja ning andku need maa mulla kätte kasude pääle, see on palju kindlam kapp ja kassa kui , kõik teised, kuhu wahel kutsumata wöõräd kallale tikuwad. Aga meie maal on ka walHasid ja mõisasid  olemas, kus wühese raha mehed pariskohtade  omanikkudeks saiwad. Ühest niisugu- sest wallast ja mõisnikust tahan ma siin teile natuke näituseks kõneleda, mis mõnelegi  humitam ja õpetlik wõib olla. See on Kabala wald Wiljandi maakonnas.  Sääl on talunikud juba 40 aastat kõik päriskohtade omanikud. Talukohtade müümist algas mõisnik ise järgmisel wiisil: Ta kutsus oma 250 talunikku mõisa kokku, andis neile oma tahtmist teada ning seletas  neile pitkalt ja laialt ära, mis kasu neile päriseks omandamisest tuleb. Seletuses  ütles ta ka seda: „Mitte minu, maid teie kasu pärast tahan ma talu kohta äramüüa.  Päriskohtade omanikud ei ole mitte enam minu alamad, maid on minu naabrid. Ning mulle oleks see rõõmuks, kui minu walla talunikud edespidi hästi elawad." Lõpuks käskis ta mehi nimesid üles anda, kes oma kohti päriseks osta soowisiwad. Mis arwate teie, kui palju neid talumehi 2SO seas oli, kes tema kallist seletusest aru saiwad ning oma nimed ostmiseks üles andsiwad?Kaks ainukest talunikku teatasiwad, et nad omad kohad ära ostawad.  Teised tõendasiwad kõik, et neil selleks raha ei olla. Sellest näete nüüd, missugusel wiletsal wiisil talukohtade ostmine ka säälgi pääle hakkas. Umbusaldus oli palju suurem kui raha puudus. Omanduse waimustus ei Patu läbi õnnistusele! 4 Jeannot Emil oon Grotthuss'i jutustus. Eestistanud G- MarkuS. Muidugi oli nüüd loomulik, et ma ka seda armastust, mis mul kadunud wenna Vastu oli, omas noores armastuse õnnes otsisin. Mis wend kaotanud, oli Gertrudi oma, tema ükst oli nüüd kõik, mis mul oli- Ma ruttasin laulatusega ning esimiste abielu  päewade sees olin ma nii õnnelik, et ma wenda sagedasti sootumaks ära unustasin.  Ei olnud minu arwates nüüd keegi õnnelikum kui mina. Kui ma praegu selle päüle mõtlen, siis käib mul wärin üle ihu. Ma wõisin õnnelik olla, kus minu wend õnnetu oli. Ma wõisin õnnelik olla, kui ma oma õnnetu wenna pääle mõtelda ei tahtnudgi, ta pidi mulle nüüd surnud olema. Mina, mina olin nüüd suur asjamees,  kelle isik palju wäärt oli, kes Edgarti enam ei tunnud, aga see polnud muud midagi, kui ajutine armastuse tuhin, sest sagedasti tabas tema mälestus mind nii tugewosti, et ma oma kambris töötades teda mitu korda nägin. Ma nägin üheksa aastast walge lokkis juustega poisikest, kes minust ei lahkunud ning minu küllest kinni hoidis kui takjas ja haledasti nuttis, kui ma linna pidin sõitma. Teine kord nägin ma teda jälle, kuidas ta mind haledal näol palus: wend, armas wend, anna mulle miimist korda weel andeks. Ning ma ei annud talle mitte andeks ja ajasin teda kui koera uksest wälja, jah, nagu põlgtud koera. Ning siis waataS ta weel omas walus waikideS minu ptsa ja läks. Kus peaks ta nüüd olema? Kudas peaks tema käsi käima? Wõib olla, et ta juba surnud on! Wõib olla, et ta omas meele äraheitmises selleks ise midagi on teinud. Kui ma nende mõtete wastu ka küll wõitlefin, ei saanud ma neist fiisgi lahti. Nad küistwad minuga ühes, kuhu ma läksin ehk kus ma seisin- Et ma neid ennemalt unustada suudaksin, Ütlesin ma oma abikaasale, et ta Edgardi nime ialgi ei nimetaks aga sellega läks asi weel hullemaks, mul ei olnud mingi sugust kannatust ei teiste inimeste ei ka mitte oma abikaasa wastu, kes minu käest sagedasti weel kõige halwemat kuulda sai. Na olin ennast täiesti muutnud, sest minu rahu oli otsas, keegi ei tunnud enam endist sõbralikku Dr. Günteri. Ning oh kui palju kannatas minu abikaasa  Aga ka tema muutis ennast aega mööda minu wastu, ta läks araks ja kartlikuks.  Ning kuidas see teisiti wõiS ollagi, sest ta ei wõinud ialgi julge olla, millal ma jälle omas pahases ja üritatud meeletujus  talle liiga wõisin teha- Ma tundsin oma wiga mõnikord wäga selgesti, aga kui wiha tuju käes oli, siis oli kõik õige, mis ma tegin. Seda kuulsiwad ja nägiwad aga naabrid, sõbrad ja tuttawad ka, et minu ja minu abikaasa wahel sugugi hääd järge ei olnud. Nad ei wõinud aga sugugi teada, kust see tuli, hakkasiwad meie abielu õnne kaaluma ja arwuStama, mõtlesiwad et mul nässe wõtmiscga õnne pole olnud, pidafiwad meid mõlemid õnnetumateks inimesteks. Muidugi  oli neil nüüd tarwis teada, mikspärast meie õnnetumad oleme, leiti ka warsti selleks põhjust, mis aga ometigi male oli. Jah, nõnda lähemad asjad maailmas sagedasti, et otsitud põhjused täiesti maled on, aga kes jõuab ilmainimeste suud ja arwamest kinni hoida? Üks meie tähtsam tuttaw oli minu abikaasa sõsara poeg leitinant v- Elsdorf,  kes meel kroonu teenistuses oli. Ta oli minu abikaasaga juba lapse põimest saadik tuttaw ning suured sõbrad. Nad mängi' siwad sagedasti kahekesti koos klawerid ning lugesiwad mitme suguseid raamatuid, lühidelt  ütelda, nad oliwad teine teisega wäga rahul. Mul ei olnud nende tutwuse ja sõbruse wastu ka midagi ütlemist, maid olin v. Elsdorfi wastu meel tänulik, et ta minu abikaasa aega aitas wiita ja mööda saata, kus ma tundide ja päewade kaupa kodust ära olin. Ta tõi minu abikaasale nootisid, mängis talle mõnikord klaweri pääl ette, ja sagedasti läksiwad nad ka ühes jalutama, käisiwad ka teatriSgi. Ma rõõmustasin selle üle, et minu abikaasale keegi seltsiliseks oli, kus mul päewade kaupa ameti toimetustes tegemist oli. Mina ise ning ka keegi teinegi ei pidanud nende lähemate sugulaste läbi käimist sugugi halwaks,  kes juba lapsest saadik üks teisele sina ja sina ütlefiwad. Nüüd läks aga asi teiseks. Nagu öeldud, otsiti jpõhjust, mikspärast ma sagedasti kannatamata, pahane ja üritatud olin, mis kõigile juba tuttawaks oli saanud. RahwaS otsib senni, kuni wiimaks midagi leiab. Ning mis siin wiga wõi raskust oli midagi leida? Noor, kena naesterahwas, kes sagedasti  üksi oli ning ei teadnud, kuidas aega ära pidi wiitma, ilus «viisakas ohwitfer käiwad ühes jalutamas, üheS teatris j. n. e. just kui mees ja naene. Leiti juba et nende