seS, õige wäikeses tuas elab komander tahe ohwitseriga.  Puhus õige wali külm tuul. Wäljas oli külm, hurtsikus, mida keegi ei kütnud, oli weel külmem. Esimesel silmapilgul wdiS arwata, et sa kuskil pimedas,  niiskes keldris oled. Läbi seina pragude puhus  igaspoole wäljast lubja tolmu: Moodide, tekkide, ka leiwa ja söögi pääle... Stab-kapten Popow oli ühe saadetust Peterburgist saanud, ja kõik waatafiwad  uudishimulikult päält, kuidas ta lahti tvõeti... Sääl olid ajalehed, mida kõik suure hoolega lugema hakkasiwad, siis weel palju muid tarwilikka asju, nagu söögi kraami, worsti, suitsetatud liha, siis seepi, tubakut ja muud. Poole tunni pärast kogus kõik seltskond wäikese laua ümber kokku... Polkownik Shaböiko seletas noorele dragunile, würst Trubetskoi  le, et jaapanlased sugugi nii kardetawad ei ole, kuidas esialgu neist arwati. „Wiimane pääletungimine näitas seda selgesti," ütles ta. „Kas maksab meil nüüd jaapanlastest rääkida. Ilma selleta on nad meid juba ära tüütanud..." „Wõtku pagan neid jaapanlasi, räägime parem sisemisest politikast!" hüüdis poolnaljatades stab-kapten  Dudorow. übe Peterburgi lehe kirjasaatja. Wäljas aga puhub wali, külm tuul. Käed ja näod on külma Pärast sinised. Wäsimus wõtab kõiki neid kangelasi oma hõlma... Kiri sõjateelt. JrkutSkiS, 1 märtsil tSOS a. Nagu juba teada, lahkusiwad 3. weebr. Nowgorodist,  95. tagawara pataljonist 699 meest, kellede hulgas  ka ligi 299 meest meie Sakalamaa poegi oli; nad kõik lahknfiwad wäga rahulikult, ennast Köigewägewama hoolde andes, kõigi> see lootus, et tema wõib kõik teha, kui teda appi hüütakse, sest tema on ju ise käskinud:  «Hüüa mind appi ahastuse päiwil, stis tahan mina find wälja kiskuda, ja sina piad mind auustama." Kõrgema vaale lootust pannes, wötsime meie raske ja pika teercisi ette. Saatuse karm käsi lükkas meid omast kallist kodumaast, lahutas meid oma teenistuse wendadest, kelledega  meie juba hulk aega üheskoos wennalitult elasime.  Laialised kasarmud kihutasiwad oma elanikud wälja; nad piawad nüüd pisikeste majakestega, Vagunitega  leppima, milledes meil üle kuu tuleb ära elada. Need pisikesed wagun-majakesed on kauba wagunitest ümber tehtud, nad on seestpoolt laudadega wooderdatud; iga majake on seest kahe eluga, see on: kahel pool otsas on laudadest narid, keskel seisab pisikene ahi ehk põrgu, kus ilmlöpmata tuli põleb ja ainult sel korral kustub, kui wagun-elanikkude üle uni wõimust on wõtnud.  Igal majakesel on neli akant, kes omast kohast walgust küllalt annewad. Soojust on majakeses küllalt, nii et alati särgi-wäel wõib sees olla, sagedaste on ööseti nii kuum. et aknad ja uksed piab lahti tegema. Wagun-majakesel on kaks ust, see on, teine teisel pool küljeS, mölemil pool küljes on ka trepid, mida mööda wagun-elonikudel paris hölbuS sisse ja wälja käia on. Igas niisuguses majakeses elab 39—32 elanikku, mis kül kaunis liig on, aga kui köit pikutamisele lähawad,  jääb keskel, ümber ahju. natukene Platsigi järele. Iga niisuguse maja elanikude töö ja amet on päris kerge ja lihtne. Kõige rohkem saadetakse aega kaardi mänguga, lauluga ja jutuajamisega mööda. Hommikul,  kui juba silmad lahti ISHawad, hakkab kõige kenam ajawiide, see on jaht «kroonu anide" pääle; nend- saak on rohke, sest need on ju loomad, kes ainult soldatiga sõbrad armaStawad olla. Wäga suurt jahti armastawad  .kroonu anide" pääle wenelased ajada, neil näitab ta õige lõbus ajawiide olewat. Eestlaste juures tuleb jahi ajamist wäga wäha ette, wõib olla selleparast, et neil kodumaal jahi õigused kitsendatud oliwad; ülepää  on neid loomi eestlaste juures wäga wäha. ainult nendega teewad nemad sõbrust, kes puhtust wihkawad. Söögi üle ei wvi nurinat tõsta, on ju palju parem ja raSwasem, kui Nowgorodis oli, mõnikord on supil nii paks kord raswa pääl, söö oma kere täiS ja weelgi wöiwad paar meest saapad ära määrida. Leib on wäga kiiduwäärt. Liha saab rohkesti,  poolteist naela mehe pääle, söö kaS wats rebeneb, nõrga teralisega mees ei söö kõiki ära, mis päewa kohta saab. Ka Hiina lehe thee ja Wene naari suhkur  ei puudu, mida ka kroonu voolt antakse, millega pärast lõuna sööki wõib soolikaid loputada, sest keew wefi on waksalideS prii. Juhtub, et söögi kord pidamata  jääb, siis antakse 25 kopikat hõbedat mehe pääle. Ilm Novgorodist kuni Asiani oli wäga soe, nii et kasukat  ega kroonu palitut sugu tarwis ei olnud, wõib olla, ehk tahtis Europa oma poegade waStu weel miimist  korda lahkust üleSse näidata ja neid soojalt Afiasse saata. Juba Europa piirist üle sõites, wöttis meid külm Siber käreda külmaga wastu, mõnikord körwa napiStadeS ja nina otsa kinni ojadeS; üheS Siberi külmaga  tõusis ka hind kaupade päält, näituseks, suhkru nael makfiS juba 29 kop. mõni sada wersta edasi 22 kop. ja nii lähab ikka järjest kallimaks, KraSnojarskiS makfiS juba 25 kop. nael, säält weel mõni sada werSta, juba 35 kop. Irkutski kubermangus NiseudinSki linnas makfiS lambi õli nael 25 kop., nisu jahu puud 3 rbl. rukki leiwa nael 5 —6 kop., walge leib B—l 2 kop., topp tikka 2 kop. Wa karjajaak on ka liig kallis, pool toopi üheS pudeliga maksab 59 kopikat, see on: wedelik 52 kop. koor ümber 7 kop. Õlle tilka on ka raske lunastada,  29 kop. pudel; tahad ühes pudeliga ligi wötta, siis tuleb weel 19 kop. pudeli eest maksta. Nii lähab iga asjaga lugu, mida kaugemale, seda kallimaks, ja kui sinna päris kaugele jõuame, sääl ei olewat kalli eestki saada. Ka töö hinnad on kallid, muidugi tuleb see sellest, et söögi produktid kallid on. Suurel Siberi raudteel on kraami weda lõpetud, ka sõidu rongid käiwad  nädalas korra, sest tee on sõjameeste ja sõjamoona wedamije tarwis. Siberi poolt tulewad tühjad rongid, kes woori sõjamehi wöi sõjamoona on wiinud ja wäga rohkesti sanitar rongist, keS wahwasid isamaa poegi, kellel juba himu Mandshurias wiibides on läinud, kodupoole  weawad. Täna hakkame Siberimaa päälinnast. Irkutskist, ümber Baikali sõitma, jätan praegu juttu ja hakkan Baikali ümbrust tähele panema, et tulewikus, kui Jumal elu terwit annab, laiemalt kirjeldada. Sanitar J. Nurmberg Kuritöö wangistuses. 20 Reinhold Ortmanni romani järele J. Lill. Sandori andis temale nõuu, mitte weel nõnda pea ära minna, sest et pidu palem osa alles tulemas  olla ja kui ta tema juttu ligi weerand tunni aega kannatlikult päält oli kuulanud, katsus ta temast  jälle wiisakal kombel lahti saada. Seekord oli see otse näitelawa kõrwal olew shampanjeri-telk, kuhu poole tema oma sammud seadis. Tema pidi terwest härraste müürist läbi tungima, enne kui ta sinna kirjudest siidi tekkidest ja hommikumaa waipadest  maitserikkalt ülesse löödud telki pääsis. Nagu Päris murueide tütar, kes mõnest nõiduse  hallikast noorustawat jooki wöib pakkuda, jagas Doora Norrenberg sääl sees wahutawaid klaafifid wälja, milledest igale üksikule mitmed käed korraga tvasta sirutadi. Ka Doora naeratas igale kosutust nõudjale tema hõbedase wõi kuldse anni tasuks lahkesti  tvasta, aga see oli enamiste edwistaw, kunstlik naeratus, üsna kaugelt teistsugune, kui süüta lapselik naeratus, mis nagu soe päikese paiste Margarete karskel ja koidutvärskel näol lehwis. Ja naljatused ilusa Bachuse preestrinna ja tema auustajate tvahel kölafitvad siin palju wabamalt, kui doktori tütrekese müügilawal. Doora nähti oma kohuseks pidawat, nõnda palju kui wöimalik, wiina-jumala preestrinna osa, mille ta enesele kord oli walinud, hästi karakteritruult  läbi mängida, ja ainult mõni tväga teraw kõrw oleks tvahest ära tvõinud kuulda, et tema ületvoolatv  lust kohati nagu sunnitud ja ebaloomulik oli. Nähtawaste oli tema Sandori juba eemalt ära näinud, sest see oli kõikidest Waldenbergi noortest härradest tubliste päa jao pikem, ja temale kõige päält hoidis Doora ilus walge käewars kalli wahutawa  märjukese klaasi wasta ja hüüdis: „Teie lasksite kaua enese Pääle oodata, auuline maharadsha truu orja kohta peaaegu liig kaua." „ Paraku on minu teenistuse aeg otsas, ilus Dionisiuse preestrinna. sest see õnnelik on tulnud, kelle eest mina werise südamega pian taganema." Sandori rääkis meelega nõnda waljusti, et Georg Lengfeld, kes ainult mõne sammu temast eemal seisis, wiimase kui sõna wöis ära kuulda. Mitte just selle ringi sees, mis shampanjeri telgi ees wahetpidamata edasi tagasi heljus ja tungis, aga siiski lähedal küllalt, et kõik, mis siin sündis, näha ja kuulda wöis. seisis kohtunik Lengfeld ja kõneles Franz Norrenbergiga. Nähtawaste polnud nende jutt mitte lahke ega lõbus. Lengfeldi nägu oli nõnda punane, nagu harilikult iseäranis maitswa lõunasöögi järele, ja tema wehkles nagu oma sõnade tuetuseks tublisti kätega, mis korrati üsna kirgeliseks ja ähwardawaks läks. Kas Doora sellest midagi märkas, seda ei tvõinud  tema teguwiifi järele otsustada. Kül Pöörsiwad tema silmad aeg ajalt sinna poole, aga tema pilk lendas mõlemist mehest nõnda hoolimatalt üle, nagu poleks neid sääl olemaski, ja kohe taga järele oli tema weel seda lustakam, kui enne. Sandori wastuse pääle wiskas tema oma pää uhkelt kuklasse. ~Aga mina walin oma teendrid oma enese hääksarwamise järele," hüüdis ta nõnda walju hää- lega, et seda kaugele kuuldi, „ja mina ei tunnista mingit seadust makswaks, kui ainult oma enese tahtmist.  Teie jääte tänaseks ööks minu sulaseks nõnda tahan ja käsen ma, ning sellega jutt otsas!" Nende sõnadega tõstis ta klaafi, mis ta ikka alles käes hoidis, suu äärde ning ulatas ta fiis, kui säält pisut wahtu oli maitsnud, Sandorile, kes ta sõnalausumata wiimse tilgani tühjaks jõe. Isegi need ümberseisjatest, kes näokatte pidu naljale wäga awara wabaduse lubafiwad, leidsiwad, et sarnane teguwiis hääst kodaniku perekonnast Pärit noore neiu kohta ikkagi liig waba oli. Selle laitwa arwamise põhjuseks wöis ühe wöi teise juures ehk kül ka kadedus  kena wõõra wasta kaasa rääkida, kes siin ainult  mõne nädala jooksul päris mõistatuslisel wiistl üleüldise huwituse keskpaigaks oli saanud. Oli see kuidas ta oli wöi kust see tuli, aga üsna filmatorkawalt  hakkas shampanjeri telgi esine, kus senini paks rahwa murd woolas, inimestest ikka arwemaß jääma, kuni ta lõpuks päris tühi oli. Ka Doora astus, sest et praegu keegi enam tema wahuweini ei nõudnud, oma telgist wälja, et kord piduliste seas ringi käia. Nagu oma wiimaste sõnade kinnituseks tahtis ta praegu Sandori käekõrwale  asuda, kui korraga Georg Lengseld tema körwal  seisis la tema käewarrest kinni hakkas. „Sina oled kül nõnda lahke, Doora, et minuga mõne sõna nelja silma all kõneled! Mina soowin Sulle midagi ütelda." Näitas, nagu tahaks Doora ennast pahaselt lahti kiskuda ja temale mõne wihase sõnaga kosta. Tema huulte wärisemine tunnistas, et temal sõnakuulmise  mõtetki ei olnud. Siis aga nähti ta korraga  teisele mõttele tulewat. Tema naerataski armulise  lahkusega ja ütles kaastundliku pilkamisega: „Kui see tõesti ainult mõne minuti Piab kestma, ja nõnda hädaline asi on, mis sugugi wiiwitust ei kannata,  armas sõber miks ma fiis sulle seda wäikest  meelehääd ei piaksin tegema?" Tema nikutas tähtsa Pilguga Sandori Poole Pääd ja läks oma peigmehe järele ühte körwalisesse tuppa, mis praegu pidulistest tühi oli. Lengseld tõmbas ukse enese taga lukku ja jäi, käed rinna pääl waheliti, Doora ette seisma. „Wõi nõndasama palju hoolid sa minu soowidest?  Nagu näha, tahtsid sina mind meelega Pahandada?"  Doora oli enese hooletumalt sohwa pääle wiskanud  ja laskis pää nõnda hooletumalt selle leeni najale wajuda, nagu oleks nende kõnelemine ainult kergemeelne ajawiide. „Mina tahtsin ainult näidata, et ma oma tahtmist suudan teha muud midagi, armas Georg! Ja ma arwan, et ma sulle algamisest saadik küllalt selgesti märku andsin, et ma seda saan tegema." „Aga mina ei pidanud seda sugugi võimalikuks.  et sinul sellega tõsi taga wõiks olla. Ja ma ei saa aru, kuidas sinu isa seda wõis lubada, niisuguse  kölwatuma ülikonnaga hulga WSõraste inimeste  hulka minna." „Minu isa on selleks mõistlik küllalt, et tema minu riietega ega nende moodidega tegemist ei tee. Ja mina ei wöi sinustki niisugust sõna, nagu sa ütlesid,  selle kohta sallida." „ Sina saad mulle ometi lubama, et ma iga asja tema õige nimega wõin nimetada. Nõnda kaua kui meie inimeste teades pruutpaar oleme, on sinu auu ka minu oma, ja nõndasama tväha, kui ma kedagi  teist sellesse lubaksin puutuda, nõndasama wäha wõin ma ka seda sallida, et sina oma edvistamisega  ennast ise rahwa pilkamise ja naeru alla annad " Doora ei liigutanud ennast ikkagi weel oma wedelewast olekust. „Sina lähad juba liiale, mu sõber, ja kõik see terwe etendus fiin Palli saali kõrwalises  tuas on ülepää lõpmata halp. Kõik finu kombeline pahandamine minu näokatte pidu ülikonna üle ei wöi nüüd selles asjas eneses enam midagi muuta, et see minul juba seljas on ja et ma w terwe tänase öö seda seljas tahan kanda. Mispärast siis piame meie niisuguse tülitsemisega asjata aega raiskama?" ..See ei ole mitte üksi finu ülikond, mis mind pahandab, ja sina tead ise wäga hästi, et minul möjuwat põhjust on. sulle palju tõsisemaid asju ette heita." „AH, see oli siis ainult sissejuhatuseks? Aga sina piad minu aimamise wöimu liig suuremaK. Ja ma pian sind kül paluma, pisut selgem rääkida, kui sa minu poolt ülepää wastust soowid saada." , Seda wöin ma ka teha. Doora, kui sa seda ise just tahad. Mitte ainult finu ülikond ei ole see, mis selle Vahuse preestrinna osa mängimise nõnda wastikuks, otse läilaks teeb, waid palju enam weel 1905 164 Sakalas 21.