Saarlane M S. TeWäewal, 10. webmarll 1904. XX. aastakäik. maksab: VooleS aastas ..... 1 „ÄS Ilmub igaltsisi.P'ä,s»V«»k. „ Saarlase" toimetus ja wätjaandmine Kuresaares Kauba-»i,litsas »r.17. Kuulutuste peiit rida maksab 3 k. KW Uleiildille xnlitilui malcht mm- st limnihVlile. Kõigekõrgem manifest. Svt<n«»k«» «rmust, Mm, W»llii Teine, Kõige Wenemaa, Moskwa, Kiiewi, Wladimiri,  Nowgorodi Keiser ja Jsewalitseja, Kaasani Tsaar, Astrahani Tsaar, Poolamaa  kuningas, Siberi Tsaar, Hsrsoni ja Tauria Tsaar, Grufinia Tsaar, Pihkwa Walitfeja ja Smolenski, Leedu, Walõnia, Podolia ja Soomemaa Suurwürst, Eestimaa,  Liiwimao, Kuramaa, Semgali, Samogiti,  Bjelostoki, Kareli, Tweri, Permi, Wjatka, Bulgaria ja Stepimaade Würst, Nowgorodi, Tsernigowi, Rjasani, Polotski, Nostowi JaroSlawi, Bjelooseri, Ndora, Obdora, Kondo, Wiitebski, Mstislawi ja Kõige Põhjamaa Ülemwalitseja, Armenia, Tsherkaski ja Gorski maade ja würstide Walitfeja, Turkestani Walitfeja, Norramaa AuüjSrjcpärija, Schleswig-Holsteini hertsog jne. jne. jne., anname kõigile Oma truudele  alamatele teada, et Meie, Oma südamele  kalli rahu kindlustamise eest muret kandes, tõik rahuliku oleku alalhoidmiseks KaugeS Idas tegime. Neid rahuarmastawaid  sihtisid silmas pidades awaldasime Meie nõuusolemist Jaapani walitsuse poolt ettepandud ja seni mõlemate keisririikide wahel maksmas olnud lepinguid Korea asjus uuesti läbi waadM. Selles asjas ettewõetud läbirääkimised ei jõudnud aga mitte lõpule ja Jaapan, kes koguni Meie walitsuse wiimase wastuse kättesaamist ära ei oodanud, seletas, et läbirääkimised ja diplomatiline läbikäimine Venemaaga lõpetatud  on, ilma et tema enne seda oleks teatanud, et selle läbikäimise lõpetamine waenuliku tegewuse algust tähendab. Jaapani walitsus andis omä miini laewadele käsu, äkitselt Meie laewastiku kallals tungida, mis Port-Arturi kindluse wälimisel reidil wiibis. Pärast seda kui Meie oma Kauge Ida maawalitseja käest selle teate kätte saime, andsime Meie kohe käsku, sõjariistus  jõuuga Jchapaniwä lija  kutse pääle wastata. Kuna Meie seda Meie otsust teada anname, palume! Meie, kõikumata usus Kõigekõrgema abi pääle ja kindlas lootuses, et kõik truud alamad ühismeelselt malmis on Meiega ühes isamaa kaitseks wälja astuma, Jumala õnnistust Meie wahwa maa- ja meremäe pääle maha. Antud St. Peterburis, januari-kuu 27. päewal, üks tuhat üheksasada neljandal aastal pääle Kristuse sündimist, Meie walitsuse kümnendal aastal. AlguSkirja on Keisri Majesteet Ise oma käega alla kirjutanud: „Wikokc»i." Üleskutse ja palwe. Mesilaste-pidamine oli meie esiwanemate juures suure auu sees ja laialt pruugiks, sest et sel ajal põlluharimine madalamal järjel ja maa pind rohkesti metsa ja lilledega  kaetud oli, kus mesilased hõlpsa waewaga  rikkalikult oma peremehe kasuks tagawara  kodu tassisiwad. Aga nagu kõik asjad muutlikud on, nii on ka mefilastepidamisega  lugu, ta ei wõi enam isa-isade pidamise wiisi järele soowitawat kasu tuua, maid inimene peab oma tarkuse ja mõistusega  kaasa aitama, kui soowitawat kasu tahetakse saada. Mõistliku mesilaste-pidamise  järeldusel wõib ka nüüdgi Eesti ja Liiwi kubermangus õitsewatelt aasadelt ja lillede nurmedelt tuhaudid ja wõib olla ka kümnid tuhandid rublasid kokku koguda, mis muidu mulla põue mädanema jäewad. Kui suur warandus lillede ja õite põues peitub, wõime järeldada, kui kuuleme, kui palju mett üksainus linnu pere ühe suwe jooksul wõib koguda. Ma ei räägi mitte Patu läbi õnnistusele! 6 Jeannot Emil von Grotthuss'i jutustus. Eestistanud G. Markus. Lepituse katset tehti ainult wiisi päras! Näitas mulle kord nagu oleks Elsdorf midagi  ütelda tahtnud, aga ta waikis ometcgi. Meie seadsime endid malmis. Walmis? küsis komanderija. Tõmbasime püstolid minna, seadsime laskmisele walmis, sihtisime ühel ajal mõlemad- Sel sammal silmapilgul käis pank tema poolt, mis minu paremast käiksest üsna õlanuki alt läbi oli tunginud. Ah soo, wöi nõnda taheti mind wõiduwõimetuks  teha. Aga nüüd, mu sõber, mul pole tarwis sind sugugi elul hoida. Olin püstoli laskmist hästi ära õppinud. Selle eest oli juba minu isa hoolt kannud. Ma arutasin iseenesele, kaS otsa ette, ehk otse südamesse; need kaks kohta on arsti teaduse järele elu kohta kõige õrnemad- Ja süda, see armastaja süda, see on ju see kurjategijal Elsdorf oli oma koha pääle seisma jäänud,  ma sihtisin wiis kümme . . . Pauk käis! Ma nägin läbi õhukse suitsu, kuidas ta juba waaruma hakkas ning wiimaks maha kukkus. Kõik jooksiwad ta juurde. Ameti wend kiskus ta kuue ja westi lahti. Were wool jooksis ta riiete wahelt rohu sisse maha. Surnud! otse südamest läbi lastud. Tuule õhk kahiStaS metsa puude latwu Udu kadus ning päikene paistis läbi kõrge puude latwate nagu naeratades otse maaS lamama surnu pääle, kelle liikmed juba kangeks ning külmaks läksiwad. Ma nägin nüüd jälle eemal seiswat wett läikiwat ning särawat, nagu oleks millionide musil küünlaid  põlemas olnud. Teine pool wett nägin ma mõned talu majad, kus mitmed korstnad suitsesiwad. Rohu pääl lamas aga keegi, kes midagi ei näinud ega kuulnud, nagu oleks ta oma saladuste üle järele mõtelnud, mis teda kurblikult waikima sundisiwad. Kust see nüüd tuli, et ma omas ümbruses korraga jälle niipalju nägin ning ennast rõõmsa tundsin olewat. Mis oli siin õieti sündinud? Mu sees waidlesiwad suured wõitlused. Ühed tundmused tahtfiwad mind ära purustada,  Shwardasiwad mind mitmesuguste hirmutuste ja kartustega, teised üilesiwad jälle: sa oled õieti teinud, oled täitnud, mis inimese auu ja kohused nõuawad, mis sa muidu kardad? Üks teist pidi langema, mõlemil ei olnud enam ruumi elada mikspärast sihtis ta nii halwaSti? Ma rääkisin teistega, kes juures oliwad ning andsin ise kohtuse üles, mis sündinud oli. Arwata neli nädalit hiljem wõeti asi kohtus arutuse alla. Ehk ma ise küll salaja hoida püütsin, mis põhjus meil kahewõitluseks oli, ei annud minu adwokat omitegi järele, seda kohtus awaldada, et minu abielu auususe  külge puutumine wõitluse sünnitaja olnud. Ta lootis sellest karistuse kergitust,  sest adwokat ning kohtunikud poleks ise ka mitte teiseti teinud, kui nad minu asemel olekfiwad olnud. Awalik arwamine oli täiesti minu poolt. Mind mõisteti Üheks aastaks wangi. Ma istusin 6 kuud K- linna wangi kojas, siis kuulutati mulle armu ning lasti mind «ängistusest priiks- Oma abikaasat ei näinud ma wõitluse päeniast saadik mitte enam. Tema oli juba sel samal päewal T. linna oma tüdi juurde reisinud ning sääl kohe palawiku haigusesse jäänud. Nõnda kirjutas mulle tädi. Ta oli mitme nädalise haiguse järele kül jälle paremaks saanud, aga süda ja kops oliwad wigastatud ning ei paranenud mitte enam- Wangikojasje teatadi mulle kirjalikult, et arst kõigi tundemärkide järel temal tiisikuse  arwab olewat ning soowib, et ma haiget waatama tuleksin- Warsti pärast minu wangist lahti saamist sain ma tädi käest jälle kirja, milles ta mulle teataS, Gertrud olla tõsiselt haige, ta jõud minna päew päewalt ikka nõrgemaks ning palawik selle wastu jälle suuremaks. Ta soowida wäga minuga enne surma weel kokku saada ning rääkida, kus ta mõisius weel selge olla. Kiri loppis nende sõnadega: Sellest, mis teie wahel juhtunud, wõite Gertrudiga ise kahekesi kõneledes kõige selgemat otsust saada. Mina ei kirjuta täna sellest midagi. Ma loodan, et teie surija palwet täidate ning teda wissisti waatama tulete ilma selle pääle mõtlemata, mis teie wahel ette on tulnud. On ju teile omale tuttaw, et arst ialgi selle järele ei küsi, kes fee haige on, kas hää wõi halw inimene, kelle juurde teda kutsutakse ja isegi mõrtsukale ei tohi ta oma abi keelata, nõnda loodan mina ka teist, herra tohter, et tere oma kohusid lootuseta haige wastu täidate ning tema koormat wiimse tundide sees oma siiatulekuga  kergitate. Wõib olla, et mul ka teisi põhjusid oli, mis mind sundisiwad tädi kutset kuulma, aga sel korral ei tunnud ma muud, kui arsti kohuste täitmist ning auusust, need üksnes meelitafiwad mind reisi ette wõtma. Ja, kohuse täitmine ja auusus, need oliwad