Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal ja lanpäewal. H Toimetus o« Kuresaares, Pikas uulitsas, j! Treffeui majas »r. IS. jj Kuulutuste wastuwõtmtue kuni kella I päewal i! Kuulutuste p-tii-rida Z lehe eeSotsas LO k. >! Adresfi muutmise eest IV kop. u, Tellimisehind: kroonupostiga: Oüslas . . s rbl. ko?. „ .1 „ Sä V. .. - - - . ?S .. maapoStigar „ . . » „ s« „ Vs « „ V- .. . . - ,s« „ tikfik number maksab li kop. H SÄ. Laupäewal, 3. oktobrit 1909. XXV. aastakäik Mis meile soowitaw oleks. Tallinnasj e on, nagu lugejad teadwad, uus laewajõidu ühisus asumas. Kus see ühisus  oma tegewust algub, ei ole nähtawaõti weel lõpulikult ära otsustatud. Mitmetest projektidest  tõmbab meie tähelepanemist iseäranis üks oma pääle. See ou plaan Ülcmaa tähtjamate sadamakohtade ja saarte wahel korralikku aurulaewa  käitu sisse seada. See oleks niihästi meile, kui ka teiste saarte elanikkudele wäga tähtis. Läbikäimine saarte ja kindlama» wahel saaks palju elawamakS. Suwel meie muidugi nuriseda ei wõi. SiiS on laewade käik küllalt tihti ja korralik, aga sügisel ja kewadel, kui Riia laewad ei käi, on läbikäimine kindlamaaga kaunis raske. Riia kaudu ei ole weel suuremat raskust, sest et .Konstantin" wõrdlemist laua käib. Peterburi ja Tallinna poolt tulijatel on aga tülikas halbade  teede ja ilmadega maad mööda reisida. Niisama igal sügisel on kaupmehed kauba toomisega  kimbus. Sellepärast oleks meile iseäranis kasulik, et uus ühisus siia saarte wahele niisuguse  laewa käima paneks, mis sügisel hilja ja kewadel wara wõiks sõita. Sellepärast tuleks niisugune laew muretseda, mis ka kerget jääd wõiks lõhkuda. Niisugune laew wõiks õige kaua pääle teisi sõita. Laew, mille esimene jagu teistest ruumidest on lahutatud ja jäälõhkumise  tarwis kindlustatud, ei tule palju rohkem maksma. Nelja- kuni wiiekümne tuhande eest wõib niisuguse tubli merelaewa omandada. Wana laewa wõiks 12—16,000 tuhande eest kätte saada. Suwel ja sügisel wõiks see laew Riia, Kuresaare, Kuiwaste, Kärtla, mõne «vähema  saare ja Tallinna «vahet sõita. See läbi saaksiwad Saaremaa ja Hiiumaa ühendatud, millest selleajani puudus oli. Nimetatud kohtade wahel wõiks laewakäik niikaua keSta kuni jää pärast wöimalik on wäinast läbi saada. Kui wäin nii kõwasti kinni külmetab, et laew enam läbi ei saa, siis wõiks ta Riia, Kuresaare, Pidula lahe, Hiiumaal Kõrgesaare sadama ja Tallinna wahel nii kaua retsisid teha, kuni Riia ja Soome lahed kinni külmetawad. Kui need juba jääs on, siis wöiksiwad sõidud Windawi, Pidula lahe, Kõrgesaare sadama ja Balüski wahel ligemale terme talwe edasi keStada- Sel kombel oleksime meie aaSta ümber enam wähem muu ilmaga ühenduses. Kui ühisus edespidi tõesti laewa» käigu sisse seab, siis peaks ta tingimata selle pääle rõhku panema, et laewakäigud «võimalikult kaua kestaksiwad. Teenistust laew leiaks. Igal sügisel hilja tulewad paljud Ülemaalt saartele ja kewadel wara lähemad säält sinna. Saaremaalt  iseäranis lühemad paljud wara suurelemaale  tööle ja tulewad säält hilja tagasi, nõnda et reisijatest ilmaS puudust ei oleks. Ka Wildenbergi  ja Kärtla wabcikute käest saaks pääle seda, kui teised laemad seisma on jäänud, ikka prahti. Neile oleks laewaga kauba saatmine palju odawam ja kasulikum. L. Ruhnu saar ja tema rahwas. I. GeografiaUne seisukoht, piirid ja suurus. Ruhniased, need osawad ülgekütid, on meie mereäärsele saarerahwale igal pool tuntud mehed:  hall, keslreide ulataw umbökuub (nunsa wamsa) üll, lai rihm ümber tere, rihma otsa seotud reifikaSti wõti rihma wahcle torgatud, rihma külges ripub parema puusa pääl tupega nuga, hallid püksid, walged siniste wiklitega sukad ja karusest ülaenabait pastlad jalgaS, lamba nahast karune ull paaS, katlepuu (püss) selgas, kiiker, püssirohu s w ja kuulikott põues,  wanematel meestel lõug tubakaga «õrtsis, noorematel pisuke piibu-iull suus, nõnda loiwawad nad iga sügise Pärdist kuni Mardipäewani  meie mere ääri mööda ja põmmutawad  ülgeid maha. Paljudel on stisgi selle rahwa elukoht ja kodune elu tundmata, ning sellepärast on nõu siin järgmistes ridades selle rahwa eluasemest Ruhnu saarest ja tema rahwast niipalju jutustada, kui see tunda on. Kuresaarest mere teed Riiga sõites hakkab meile tunni kolme sõidu järele hommikupovlt küljest wäikene mustaw piir silma paistma. Eoasi sõidul kaswab see piir meie silma ees ikka suuremaks, ning ta keskpaigas tuleb pikk torn nähtumale. See on Ruhnu saar oma paagiga pea keskel Riia lahte, Kuresaarest ligi 80 wersta, Riiast püüle 100 werSta ja Kuramaale, DomeSnessi 42 werSta. Ta seisab põhja laiuse 57° 50 ja hommiku pitkuse 40° 55 kraadide pääl. Selle saare manast ajast ei ole peaaegu midagi enam teada, sest 1722 aastal on Happelsmanni  (makukubjas) MogS Tooma kuri naene Magdalena tõik walla kirjawara kõige kastiga ahju wisanud ja ürapõletanud, sellepärast,  et ta mees nende kallal lappides ilma asjata töö aega ei rviidaks. Pärast on Ruhnu õpetaja Eckmann 1342 aaStal selle saare üle kaunis juure raamatu kirjutanud, mis umbes suurt seltsi uue testamendi suurune on. Sinna sisse on ta kõik seda üles märkinud, mis tal wähegi sellest saarest teada on olnud, olgu rahwa  juttude, kirikliste teadete, wõi ise oma äranägemise  ja arwamise waral. Neid Eckmanni kirjutatud raamatuid on praegu Ruhnus 7 tükki lõik ilusasti naha sisse poogitud ja käiwad haakidega kinni. Kuidas selle saare lugu, tema elu ja olu enne 1722 aastat on olnud, sellest ei tea ruhnlased  ise midagi rääkida. Rootsimaal Stockholmi  ülikooli raamatukogus pidada Ruhnu saare üle pikad kirjeldused Rootsi keeles olema, aga kahjuks on meil wõimata neid kätte saada.  Lepime siis sellega, mis meil iseomale kätte ulatab. Kõige pitkemalt jutustab Ruhnu saare üle RuSwurm omas raamatus „Eibofolke", mis Saksa keeles nende Rootsisugu rahwaSte üle, kes meie Balti mere saartel elawad, on kirjutatud.  See raamat on 1855 aastal Tallinnas trükitud. Tema kaks annet on kokku IV- tolli paksud ja kausta poolest Kampmanni kooliluge- Kaks Dianat. 72 Prantsuse kirjaniku Aleksander Dumas ajaloolik roman kolmes jaos. Eesli keelde J. Pjklep. Ma ei oleks oma päüle seda hirmust waStutust  wõinud wõtta, mis mu pääle pandi ja sellepärast oleks ma linna wõtmed ise hispan« laste kätte anuud. Teisel päewal tõite linnale abi ja ehk see küll nõrk oli, fiisgi oli sest küllalt,  et ümberpiiratuid unele waStupanemisele waimnstada. Teie tarkadest plaanidest, millega Teie meie insenerifid ja wäejuhatajaid õpetasite, ma ei räägigi. KeS päästis nelja päewa eest linna imelikul wiifil waenlase öösise pääletungimise  eest? Niisama ka täna. Kes pikendas linna wastupanemist niisuguse enne kuulmata julgusega ja wahwusega, kuni tänapäewani, mida kõik, ka minagi mõimatuks pidasin? Teie ja ikka Me Teie, mu sõber, kes Teie igal pool kindluse mallidel olite ja esimestes ridades mõitlefite, nagu oleks Teile see mõimalus ülemelt  antud, mitmes kohas , korraga olla, nii, et meie soldatid Teid enam teise nimega ei nimeta, km .kapten ist-wiissada!" Ma ütlen Teile sügama tänu awaldusega, Gabriele: Teie olete esimene ja ainus Prantsujemaa ja selle linna ärapaaftja! Õa rstagu Jumal Teid Teie hääde ja sõbralikkude sõnade eest, herra admiral l ütles Gabriele. Kuid mabaudage, kas saate seda ka kuninga ees tõendama? See ei ole mitte ainult minu südame joom, maid ta mv Ma kohus, waStai admiral. Mu sõber, Teie teate seda, et Gaspar de Coligne  oma kohusele truuks jääb. Missugune õnn! ütles Gabriele. Ma jään Teiega eluaegseks wõlglasekS, herra admiral  I Kas wõite mulle meel üht aSja lubada? Olge nii hääd ja ärge rääkige kellegile muule, mis ma teinud olen, kui ainult kuningale. Siis näeb kuningas ära, et ma mitte au ja kuulsuse pärast tööd teinud ei ole, maid ainult sellepärast,  et ma oma kohust täidaksin, mis ma oma piäle wõtnud olen ja tema wõimusse jääb mulle selle eest tasuda, kui ta tahab. See tasu on mulle tuhat kord enam, kui kõik tema kuningriigi  «varandus ja su. Jah, herra admiral, antagu mulle see tasu ja kuninga Heinrich U. wõlg, kui ta Muldse mulle miSgi wõlgneb, on sajakordselt maksdck. See peab «muu arwates täiesti suurepäraline  tasu olema, wastas admiral. Andku Jumal, et Teie omas lootuses petetud ei saaks. Ma teen kõik, mis Teie palusite, Gabriele, ja ehk mul küll raske su Teie tegude üle meikida, aga Teie olete seda palunud ja Teie palwet tahan ma täita. Ah! hüüdis Gabriele. Ammugi enam ei ole ma niisugust magusat rahu tunnud, kui praegu. Kui hää su tulewiku fisse loota ja uskuda; nüüd lähen ma rõõmsa südamega kindluse mallile ja «võitlen kindlas lootuses, et «õit minule pead jääma. KaS oda mvi kuul julgemad seda inimest puutuda, kes lootuses elab? Ärge lootke liig palju, mu sõber, waStaS Coligne naeratades. Ma wõm Teile kindlasti ütelda, et wõidu lootus Teid petab. Linn on peaaegu lahtine; mõned suuretüki kuulid juba wõiwad need wiimafed müüri jätised ja tornide kännud ära purustada ja et meil enam käsi ei ole tööle panna ja «arsti ka linna kaitsjad otsa saawad, fiis teeb juba ligem tormijooks waenlast kindluse peremeheks. Aga kas hertsog Giese ei wõi meile Parifist  abi saata? küsis vicomte. Hertsog Giese ei taha oma kallist jõudu linna pärast raisata, mis juba praegu vaenlaste käes on, wastas Gaspar. Hoidku ta inimesi Prantsusemaa südame kaitsmiseks, sääl on nad tarwilised. St. Quentin on ohwerdatud ja see lunastuse ohwer on küllalt kaua wõidelnud. Tänu Jumalale! Ta langeb, aga auga. Rüüd ei wõitle meie mitte enam sellepärast, et linna päästa, waid lihtsalt sellepärast, et meie wõitlema  peame. Jah, selleparast, et meie wõitluse kunsti armastame, wastas Gabriele lustilikult, sest see on kangelaste lõbustus. Olgu fiis nii: kaitseme linna lõbu pärast weel ühe päewa, kaks, ehk kolm, kui jõudu oa. Paneme Philip  p >_!., Filibert Gmmanueli, HiSpania, Inglismaa  ja Flaneria St. Quentini waremete ees weel kahju kannatama. Sellega anname hertsog Giesele aega mägesid korraldada ja meile  endale teeb see lõbu. Gabriele ja Coligne soomid läksiwad täide.  Nagu ennegi, nii puhkas maenlans ka nüüd kolm päewa ja muretses omale suuritükkifid  juurde, sest linna «üürid olimad kõrgemad.