Saarlane NN Rleuldke MMc ::?- js littAchUaie UU ks AO Teisipäewal, 18. detsembril 1901. XVII aastakäik. maksab- Saaremaal aaZtas . . 1 3O lp. Ilmub iga!toifip«äo!V«»t. Kurewares Kauba-müttsas n Kirjad käiwad! Eaavlass totmetusrlc,Kuresaarde. Kuulutuste pctit rida «.aksab s I- Aianduse sõbradele. Wümastel aastatel on iviijapuuaidadc asutamine  meie kodumaal kaunis hästi elaivamaks läinud.  Mitmes kohas on juba kaunis suured aiad «viljapuudega täis istutatud. Ometi on wäga patju on neid õunapuu aidasid, mis manade, pool raagus, sammaldanud ja kõlbmaia sortidest kokku aetud õunapuudega täidetud ou. Puude ümber kaswab lopsakas rohi, kus püät suwel wikat oma tööd teeb. Sinna „heinamaa aeda" istutakse ka praegugi meel noori õuna-ehk muud wiljapuid juurde, selle pääle waatamata, kus maapõhi selleks kõlblik on mõi mitte, kas istutaw puu istutamise wäärt on, ehk mitte. Liikudelt: kärisenud juurikatega, kaewatakss nii tai ja sügaw auk, et puu parajalt juurtega sisse mahub, wisa- takk august Välja wõetud muld juurte piinle t Vl ' tihti ka natuke jämedat lauda ' l i e ju töö ongi tehtud. Seda poogitakse hiljemalt wanade » xud pookoksadega ümber, selle järele küsimata, kas mulalt mitte paremat sorti pookoksi ei saaks? Miwiisi tehakse paisude puudega  ja oldakse rõõmus, kui puu esimisei aastal lehed ja teisel ja kolmandal aastat paari tolli p!tkused rajud wülsa ajab, Sedawiist istutatud puust saab neil aastatel, kus ta ema waaadnke järele juba hüäd ja kaunist wilja peaks kandma, isaemalt estmist kidurat wilja maitsta. Sagedasti puid kaswatiid. Neid istutatakse sMamal kombel  nagu ülcival nimetasime, aga lastakse ilma olgugi küll, et õun, kust seemned wõeti, hääd ja eht seltsi oli, sits ei ole imeks panna, ei niiwiisi asutatud õunapuu aedadel wäga lihti niisugust wilja leidub, mis ainult sigadele süüa kõlbab! Puude all haljendab lopsakas niidu rohi, sest pääle istutamist pole sääl juurte püül keski lapidaga  mulda puutunud. Puud on niisugustes aedades tiheda näotu ja pool kuiwanud oksadega.  lokkendawad sambla räbalas ja põewad põletiku haawades. Niiwiisi suuremalt jaolt meie taluaiandus. Ma ütlen: suuremalt jao l t, sest mitmed meis talu aednikkudest on oma aianduse kombet selle asja poolest osalt muutnud. Kust tuleb aga see. et meie talu aiandus meel uu wiletsa järje pääl on? See tuleb osalt hoolimata olekust, osalt asja tundmuse ja teaduss puudusest. ..Teadus ja tundmine?" naerwad mitmed taluaednikud. „Mis tundmist wõi teadust mul sääl juures tarwis on? Kui ma omale hulga õunapuid olen istutanud, kui nad mul kasivamad ette wõtta? Kui ma omad õunad ära müün, siin saan ma nende eest niisamuti raha, kui teine kolmas oma maa ümber kaewamisega ja sortide wäljawalimisega." Jõulupuu läbi. Tema on siin papa! Ma tundsin teda kohe esimesel silmapilgul ära! hüüdis Kati oma isa, prohwessori Georgi wastu, kus juures ta oma noodimapi mürinal laua pääle wiskas, nõnda et noodi lehed laiale hüppasiwad. Kes tema? küsis imekspannes prohwessor. Noh, see kena mees tohter, keda meie Haanenklees  tundma õppisime , . . Sääl sa olid ju tädi Doris'ega, aga mitte minuga! Ja muidugi, aga Elsbet on sulle ometi seda jutustanud . . . mõtle aga järele? Ma ei tea sest midagi! seletas prohwessor  pääd raputades. Noh seesama, keda tädi ära ajas, sellepärast  et ta Elsbetti musutanud oli. Elsbetti musutanud? ... see on ju liig! Kuidas ta selle pääle tuli? Seda sa ei tea siis meel mitte? Papa, sina ei tea siis mitte midagi, ma tean hoopis enam! Ninatark! ütles prohwessor naljakalt oma terawa suuga tütrele. Mis sa siis tead? Seda. kuidas see asi oli . . . Mis asi? See, esiteks tuli ta meie juure järsul  mäeharjal, kuhu meie Elsbetiga üles roninud olime, sest tädi ei jaksanud nõnda kõrgesse. Sääl oli ta wäga lahke ja sõbralik  ja seletas meile kõik see terwe ümbruse  ära. Siis leidsime teda Wildemannis ja pärast Lauteniorus, millest tädi midagi ei aimanud. Ja kõige wiimaks olime temaga  Boks,viises. Kui meie säält tagasi tulime, hakkas kangesti sadama. Ühelegi meist ei olnud wihmawarju seltsis, Temal  aga oli. Ta pakkus seda Elsbetile. Elsbet ei nmtnud muidu, kui ta ka mitte ise alla ei tule. Ma pidin ootma, kuni sadu üle läheb, ehk tema (tohter) tagasi tuleks. See oli pastalt pool werSta eemal. Ja siis nad sammusiwad mõlemad käe all edasi, kuna ma ühe tamme all waru otsisin- Kuidas lugu tagajärge oli, ei tea mina õieti, aga tohter omale waewapalgaks ühte musu nõudnud sa Elsbet oli selle wastu seisnud, ehk tema teda küll kuni üle karmade  armastus ja just see silmapilgul, kui tohter seda ometi mägist möttis, tuli tädi terme kaenla täie wihmawarjudega nurga tagant nähtumale. Noh, seda kisa oleksid sina kuulma pidanud! koguni minu juure suure tamme alla, poole wcrsta kaugcsele kolas tema hääl. Mina ci hoolinud nüüd ka enam sajust, maid panin nende poole zooksma, aga kurbmängu lõpp oli juba ennemini käcS, kui mina sinna jõudsin. Tohter punus kui pöörane minust mööda ja kisendas ainult: Jumalaga mu wäikcne, palm termist ka minu poolt Teie peiule, sest see on ju selge, et ka Teil juba peigmees  on! Ja Elsbet käis tüdi körwal kui elusaks saanud kaew. Tema pisarad ja wihm jooksimad wvitu ilmlöpmata rohkusega. Elsbet ütles pärast, et tädi tohtrile ütelnud olla, et tema, Elsbet, juba ühe asscssoriga poolteed kihlatud olla. Assessoriga,  kellel sarnane nägu pääs on, kui üks katki keenud kartohwel! OnS niisugune asi wöimalik uskuda, et Elsbet sellele läinud  oleks? ! Ja seda kõik rääkis tema ilma Elsbeti käest küsimata, kas lugu tõesti nõnda on. See oli jultunud tegu ja mina arwasin, et Elsbet seda kõik sulle juba rääkinud pidi olema! See oli aga iseenesest mõista, et meie assessori herrat nüüd pitka ninaga minema saatsime, aga see tegu ei toonud meile meie tohtri ometi mitte enam tagasi. See oli selles wale arwamises minema pannud, et Elsbet tõesti kihlatud pruut on, kuidas tädi temale silmade sisse ette luiskanud  oli. Soh? ütles isa. Jah, aga nüüd läheb asi kõik jälle hääks. Mina olen uudishimuline, et teada saada, rüida wiisi see sünnib. Mina kirjutan temale. Seda ei tee sina mitte, ütlen mina. Aga papa! Seda ei tohi sina teha. Mida saaks see tohtri herra sinust mõtlema kui seda teeksid? Kes teab, kas temal ülepää tõsist kosimise uou oligi ja kas teie enam tema meeles olete. Aga Elsbet mõtleb ometi ühtepuhku tema  pääle. Kust sa seda nõnda kindlasti siis tead? Seda tean mina juba, tema päewaraamat  kubiseb ainult tohtrist. Ja seda annab tema sinule lugeda? Kati waatis kohkledes isa otsa ja näris küüsi. Seda ei tee tema just mitte, ütles tema wiimaks häbelikult, aga, minul on üks wõti mis parajasti selle teisele lukule ka pääseb. Aga Kati, niisugune tegu on lihtsalt nurjatu! Seda küll, wastas wallatu neiu, aga sellest hoolimata on see ometi wäga huwitaw.  Sarnast tegu ei tohi sina edespidi aga enam teha, muidu »'' Nr. 50 „Saarlane" Uinub esmaspäewal  24. Detsembril 1901.