Saarlane UU Uleiiidine politikk! ajaleht Raa- ja linnarahvale UM 15s S 5. Teisipäewal, 26. jnnil 1901. XVII aastakäik. maksab: Pooles aaStas I „ AS „ Ilmub igal tsiftpä.s»V«»r. Priius ja toorus. „Priius kallis anne, taewa kingitus" laulab laulik. Jah, priius on tõesti kallis taewa  anne. Kõrgemat ajalikku andi ei wöi inimesel  maapääl osaks saada, kui priius. Kõik loodus ihaldab ja igatseb priiuse järele, seda ei peaks siis mitte Jumala näo järele loodud inimene tegema. Kuid priiusest on juba küllalt räägitud ja seletatud, tema tähendust taewani tõstetud, nõnda et meie sellest praegu pitkemalt rääkida ei taha. Eesti rahwas, ja temaga ühes ka wäikene Saare rahwas on juba ligi 100 aastat eluStawat priiuse wõimu wõinud maitsta, ja priiuse tundmus on ka rahwu sees hästi suureks läinud, nõnda et tema juba sedagi hakkab priiuseks pidama, mis priius ei olegi. Meie mõtleme siin priiuse mõttest wälja tekkinud tooruse pääle. Ise on nõnda ütelda iscseisaw toorus, mis harimata  olekust tuleb, ise on aga priiuse toorus,  mis üks iseäraline nähtus on ja praegusel ajal talurahwa sisse hakkab sigima.  Talurahwas on kuulnud, et ta prii on, talumees tunneb ehk ka ennast priimehe olewat, ja nüüd mõtleb ta, et ta kõik on, et tal õigused palju suuremad on, kui teisel, kes mitte talupoeg ei ole, ja sellepärast leiame tema tegewuses, sõnades ja ümberkäimiseks  mitte-talupoegadega jämedust ja toorust. Rõõmustav? on küll kuulda ja näha, et talurahwa seas priiuse tundmine hakab ärkama ja ka juba ärkanud on, aga kurwastaw on, et seda kõrget jumalikku andi toorusega teatakse. Sest meie priius peab ka ise prii olema, ning kui meie enese priiust tooruse köidikutesse köidame, siis ei kaswata meie enesele mitte õiget priiust selle sõna mõtte õiges tähenduses. Meie peame wiisakad olema ja wiisakus olgu meie priiuse pääehe. Wiisakus ei nõua ju meilt mitte, et meie teiste ees kui palujad sandid palja pääga peaksime seisma, missugune pruuk juba ammust ajast on ära läinud ja meil Saaremaalgi wist kusagil enam ette ei tule. Wiisakus nõuab wabat, iseenese inimselikku wäärtust tundwat meest, kes mitte roomama ei pea. Aga seesama wiisakus nõuab ka wiisakat meest, kellest jämedus ja toorus kaugel ära olgu. Selle wastu tuleb südisti töötada, et talurahwa priiuse tundmus mitte niisuguste  halbtustega ühendatud ei saaks, waid et temaga ühes kaunis pehme tundlik wiisakus käsi käes käiks. Kord tuli ühele haritud eestlasele uhke hobusega talumees wastu, kellel juba kaunis suur priiuse tundmus südames pesitas. See priiuse tundmus oli aga tooruse põhja pääle rajatud,  sest teisega wastu tulles karjus ta uhkusega: „Saks, kurat eest ära!" Teekäijale  eestlasele oli niisugune ümberkäimine küll paha tunda, aga ta rõõmustanud ennast siisgi selle üle, et eestlasel niisugune iseenesetundmus, niisune suur priiuse tundmus on. Jah, selle üle wõib küll rõõmustada, aga see rõõmustus on kurwastuscga  kitsendatud, et talumees mitte paremini oma priiuse wäärtust ei kallista, et ta priiuse kõrgest wabast maimust aru ei saa. Ja see on kurwastaw! Sest nii» sugune priius on rumalate, tooreste inimeste  priius, ja meie ei taha ju milte praegusel haritud ja walgustatud ajal rumalad ja toored olla. Meie oleme seaduslikult priid. Meie inimlikud õigused on niisamasuguses kõrguses,  kui igal teisel. Aga seadusline priius ei aita üksi meel mitte küll. Meil peab ka südamlik kristlik priius olema, ja see priius ei kannata toorust ja jämedust ega ka roomawat madalust, maid selle suuruse tundemärk on waba wiisakus. Nõudkem enesele niisugust priiust! Toorusega  ja jämedusega teotame omale osaks saanud kõrget priiuse andi, teotame iseendid, tcrwet wabat talurahwa seisust, teotame terwet Eesti nime. Oleme meie aga omas priiuse tundmises wiisakad, siis on meie priiuse tundmus palju suurem, meie priius palju püham, ja meie wõidame enestele igal pool auuStamist ja lugupidamist! . L. ?. Isamaa eest. JutuStuS Transwaali lähemast minewikust. 6. Eestistanud pr. E. E. (Mitte järg waid lõpp). Tema esimene käik oli postkontorisse. Siin seisis ikka arutu suur inimeste hulk, kui üks Euroopa laew tulnud oli. Sadanded inimesed ootsiwad millal järg nende kätte pidi tulema, et oma kirju ehk pakkisid kätte saada, mida kolm ametnikku wälja jagasiwad. DommerS tahtis teada saada, kas teda üks Pretoriast tulnud kiri ootama  pidi. Kannatlikult seisis tema terme tunni enne kui tema ametnikkude ligi jõudis.  Teisele waates nägi tema ühte naesterahwast  oma kõrwal, kes teda terawasti silmitses. See oli tema sugulane, proua Achtermann. Oled sina tõesti Hendrik? küsis tema tasakesti, kui nende pilgud kokku juhtusiwad. Olen küll, aga praegusel silmapilgul on minu nimi Kambden. Just praegu jõudsin saksa laewaga siia, oga kuidas oled sina siin? sosistas tema. Enne meel kui proua Achtermann temale wastata jõudis, oli tema lord leti ette astuda,  kuS tema walju häälega küsis. Kas on kirjastd proua Achtermann'i ja preili Thielele? Wiimase nime juures tegi DommerS ilmatahtmatalt ühe järsu liigutuse. Proua Achtermann wõttis omad aöjad wastu, astus  kõrwale ja ootas süäl nõnda kaua kuni DommerS ühe Kambdeni nime pääle ad- resseeritud kirja wastu oli wZtnud, siis läksid nemad ühes minema. Elektriraudteega sõidetakse ühe tunniga Turbanist Bereas'se. Oli õhtu kui proua Achtermann Bereas rongist wälja aStus ja suure rutuga oma maja poole sammus. Maja esises aedas istus Anna. Ära pane pahaks, armas Anna, algas proua Achtermann, et mina nõnda kauaks ära jäin. Aga sa tead ju, et mina häämeelega  lobisema jään, kui kusagil tuttawaid  leian, iseäranis weel siis, kui need Europast tulewad, kuidas see mul täna juhtus. Sina juhtusid siis täna tuttwaid leidma? Ja, wähemalt ühte nägin mina, ja mina kardan, et meie edespidi enam kauaks kokku ei jäe. Kuidas nõnda? päris Anna punastades Mina ei saa aru Noh, pole wiga, küll sa juba mõistma hakkad, mina toon wäga häid uudiseid ja on mul sinule palju jutustada, kui sina oga nõnda tugew oled, et kõiki kuulda wõid. Oh, mina olen ju päris terwe. ära piina mind kauem, hüüdis Anna erutatult. On sinul teatusid tema üle? Ja- Mina sain ühega kokku, kes Europast  tuli ja minu sugulasest Hendrikust minule rääkida teadis. Anna nägu hakkas lõkendama. Häid teatustd sain mina, tema ilmasüü< tus saab pea awalikult wälja kuulutatud. Mina ei ole teda ialgi süüdlaseks pida- nud! hüüdis Anna, knna rõõmupisarad temal  palgeid mööda alla weerestwad. Hendrik on Euroopast president Krügcri poolt tagasikutsntud ja tuleb neil päiwil juba siia. Ja meel midagi, armas Anna, meie saame sõda Inglismaaga. Sõda? küsis Anna imestades. Ja, sõda TranSwaali ja Inglismaa wahel. Sina wõid, kui sa tahad Euroopa minna, mina aga pean oma mehega Johannesburgi  tagasi minema. Ja mina tulen sinuga ühes, sina oled minu kõige parem ja ainus sõbranna, ja mina tahan ka siis sinu juurde jääda, kui kurjad ajad tulewad. Proua Achtermann surus oma huuled tema otsaesise pääle ja ütles häkitselt: See oleks parem, kui sina tuppa läheksid, õhk jääb sulle juba palju nuluks- Anna tõusis ülesse ja läks lahke proua pääle ennast toetades majasse. Tema käik ja olemine oliwad nõnda wäsinud, et see mehe südant, kes teine pool aeda ühe suure puu marjult teda silmitses, kõige suurema kaastundmusega  täitis. Kui Anna majasse jõudnud oli, astus ka tema puu tagant wälja ja läks temale järele, proua Achtermann wõttis teda ukse pääl wastu ja juhatas teda sinna tuppa, kuhu Anna läinud oli. Tere õhtust Anna, ütles sügamast liigutusest  würisew mehe hääl ja walju karjatusega  kargas tüdruk tooli päält ülesse ja lendas tema kaenlasse. See oli Oktoobrikuu esimestes päewades