Saarlane sf° M. Teisipäewal, 30. juulil 1903. XVIII, aastakäik. maksab: Saaremaal aastas . . I rbl. ,?0 kp. Postiga saadetud aastas. A „ „ Pooles aastas l „ LF „ Ilmub igaltoisipäo»V«»r. „Saarlase" toimetus ja «väljaandmine Kuresaares Kauba-uulttsas nr.t?. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste pctit rida maksab 8 i. UW Nle«ldi»e volitil!» ijilthi ««>. ja li»»«r>>«»>k MW Kirjad rahwa hariduse üle. „St. Peterb. Wed." awaldab keegi N. Tshermak wäga huwitawaid mõtteid päälkirja all: „Kirjad rahwa hariduse üle." Tähendatud lehe 170 numbris ilmus juba VM kiri. See kiri on selle poolest tähtis, et ta rahwa haridust usulisest küljest waatab; meie toome sellest kirjast mõnda Olewiku järele ka oma lugejatele. Üks kooli tugedest, kirjutab N- Tshermak, peab looduse nähtuste  tundma õppimine, kui enesetundmise alus, olema. Ainult loodusest arusaamine lvöib õiget enesetundmist sünnitada; ainult enesetundmisest selgub inimesele tema olek jumaluse waStu, s. o. tema tõsine usk, mis läbi mõteldud ja läbikaalutud on, kuid mitte wäljaSpoolt tema pääle sunnitud; ainult  enesetundmisest wõib inimesele tema olek enese sarnaste ja muude elawate loomade  wastu selgida tema eetika (õpetus  paremast elamise wiisist). Looduse nähtuste tundma õppimine peab usu ja wooruse aluseks olema. Ainult tema wõib näidata, missugune ühendus inimese ja kõige lihtsama olemuse, elawa looma ja surnut materia wahel olemas on. Ta näitab, et inimene kõige oma tundmuste, mõtlemise ja tahtmisega ja piirita materia oma pimedate Madudega ühel ja selsamal alusel põhjenewad. Sellest aga ärgu weel keegi järeldagu, et ma kiriku waenlane olen. Ma tahaksin, et usutuluke alati põleks ja soojendaks. Kuid ma ei taha mitte, et see tuluke kellcgile kurwastuse ja pahanduse hallikaks oleks: ma ei soowiks mitte usu sõdasid, usu pärast Siberisse saatmist, öige-usu jutlusi alaealiste muulaste seas; niisugune jutlus on ka juba wäewõimu tarwitamine: ta toob perekonda lahutuse, s. o. teeb sedasama, mille poolM isad jesuiitid  nõnda kuulsad oliwad. Ei! Kirik peab oma asutaja maimule ustawaks jääma, ta peab soojusega, otsekohesusega ja häädusega  inimesi oma poole meelitama, mitte aga millegi muuga. Kui meie lapsi niisugusesse kooli sunnitaks  minema, mille katusel poolkuu säraks, siis läheksiwad lapsed sinna ilma kahtlemata ikka wastumeelse tundmusega; mida -man, selles koolis islami (muhamedi-usu) maim nähtawale tuleks, mida suurepäralisemad jumalateenistused oleksiwad, mida sagedamine ja usklikumalt korani (muhamedi-usu raamatut)  loetaks, seda enam waenulikku meelt ja ärawõõrdumist sünnitaks see meie laste juures ja nimelt just kõige tunderikkamate juures. Otse nõndasama mõjuwad ka rist, kuju ja teie riie wõõra-usuliste waimu pääle, kes meie kirikusse peaksiwad tulema; kui selgesti haritud buddalane ja muhamediusuline  aru saaksiwad, et tema ebajumalad ja 77 taewast selge rumalus on, siisgi tõttaksiwad tema waimu paremad omadused (mehisus, kindlus, armastus wanemate wastu, truudus isamaa wastu) just nende usuliste asjade kaitsemisele, milledest ta wäga hästi teab, et need ainult rumalused on. Wälimised kombed ja nende nähtaw toredus wöib laste pääle ainult halwasti mõjuda. Kooli lahutamist kirikust nõudes jään ma niihästi kooli, kui ka kiriku sõbraks. Kui arablafed Ahwrikas neegrid wangi wõtawad,  sunniwad nad neid kõiki oma usu kombeid täitma, mille juures see neile sugugi  korda ei lähe, kuidas ori oma südames  tema usu wastu on. Kas wõib weel suuremat põlgtuse awaldust inimese isiku, inimese maimu wastu olla?! Kohustatud aegadel teatud kombeid täita, mille juures hinge seisukorda tähelegi ei panda, sellest on arablaste teguwiisini küll meel kaugel, kuid midagi sellesarnast ikka juba Mamsel Ilmaaegne. S0 Tema oli aga piltilus noor preili ja minu arwates pidi neitsi Maria just tema nägu olema, kui ta alles maa pääl kõndis. Ja weel selle läbi jäi see päew mulle kustutamalt  meele, et minu isa sel päewal õnnetut otsa sai. Emat ei olnud minul  juba ammugi enam ja kui nüüd inimesed  keldri, kus mina just töös olin, tuliwad ja karjusiwad: Alois, sinu isal on õnnetus olnud, praegu wiidakse tema surnult  koju! ja kõik ainult hädaldasiwad ning ise jälle õnnetuse paika jooksiwad, nõnda, et mina wilets wiimaks ainuüksi keldri jäin ja ühtegi mõtelda ega pääle hakata ei mõistnud  ega märkanud, waadake herra leitenant,  just sellel silmapilgul seisis ilus, noor preili minu ees ja «võttis mind waest, musta ja tolmust õpipoissi oma kaenlasse, lükkas minu ärasasitud juuksed, mis täis ämbliku mõlkusid ja lupja olirvad, mul silmist ära ja ütles: Oh sa mu waene, poisike! Ja, waatke, see see tema nuuskas nina ja rääkis  siis järsku karedal toonil edasi: Noh, teie teate nüüd, et mina seda mitte teie pärast ei tee, waid noh, olgu asi seega lõpetud hääd jälle nägemist Berliinis!  Kandke ainult selle eest hoolt, et nõndasama salajalt siit kaote kui siia tulite, see on meile kõigile parem, kui meie tänased  toimetused kellegile tutwaks ei saa. Wana herra läks toast wälja ja jättis noore ohwitseri üksi. Wiimane wõttis oma kübara ja läks kokkusurutud huultega majast wälja. Temal  oli häbi ja wihane oli tema ka, aga oma südame põhjas tundis tema ometi ütlemata suurt kergitust, et wõla koormat temalt ära lubati wõ.ta. Tema läks pimeduse katte all omast majast mööda. Tädi aknast paistis tuli; silmapilguks sai kaastundmus wana naesterahwa  üle tema pääle wõimust, aga kohe surus tema seda tundmust, kui oleks see asjata halpus olnud, tagasi. Ei siia ei tahtnud tema enam elama jääda, mis tähendas leitcnandi palk ja sissetulek tema kohta. Ikka weel ülesse walgustud akna poole tärkas temale meele AhwrikaSse! Ära siit kitsusest, teise maailma jaosse! Waguni aknast waatiS tema weel linnakese  poole ja otsis Krautneri maja maheda otsaga torni. Oh! see tüdruk! tema tõmbas  käe ruusikasse. Ja, tema oli teda tõsiselt armastanud, ja nüüd pidi tema weel wanamehe poolt häätegu wastuwõtma ja päälegi weel tänulik selle eest olema! Tema süütas kalli sigari põlema ja selle suits ja lõhn rahuStasiwad teda wiimaks. Wölgadest lahtisaada, ei olnud ju õigust öelda, sugugi mitte põlgduse wääriline asi, ja mis tarwis siis weel muus üle nuriseda! Teisel päewal ilmus tema täiesti rahutult  klubisse ja andis weel selsamal päewal  palwe kirja sisse, et tema kodusest teenistusest lahti ja Ahwrika ühe rügemendi sisse wastuwõtmist palub. No, noh! ütlesiwad seltsilised, meie arwasime,  et teie abielusse astuda tahtsite. Frieder silitas habet ja ütles aeglaselt: Abielu ei ole mulle, kui selle üle õigust pean ütlema, sugugi kohane, mina arwan, et mul selle õnne kätte püüdmiseks weel tarwilist wanust ei ole! SiiS jõi tema oma pudeli tühjaks ja ütles, et tema raudteele minema pidawat, üht wanat onu wastuwõtma, kes tema saadetusel  linna tähtsaid kohti näha tahta; sellepärast pole temal täna enam wõimalik tagasi tulla. Wana onu oli aga herra Alois Krautner,  kes leitnandi herra asjade korraldamiseks  siia reisinud oli. Sellel õhtul, millal Tereese Krautner oma kihlust Frieder Adaamiga murdnud, ja noormees Krautnerilt minema oli pannud, arwata poole üheksa aegus tuli Julig, kandikut ettewaatlikult käes hoides, otse ajast läbi Krautnerile. Proua Minna oli kookisid ja muid maiustusi temale saatnud, soowiga, et need temale maitseksiwad ja et tema pea terweks saaks Julia sammus seda sama rada mööda, kust tema wcnd mõne minuti eest läbi oli läinud, ja ei teadnud aimatagi, et need tema jäljed oliwad,  mida tema siin lume pääl nägi, ja et tema wend tähtsama elu järgu siin ära elanud oli. Julia astus majasse ja kui tema siin kedagi ei näinud, läks tema kuni Tereese toa ukseni, mille pihta ta koputas. Kui temale aga seestpoolt wastust ei antud, awas tema ukse ja pistis päälese prao wahelt sisse. Kas tohin sisseastuda? kõlas lahke hääl Tereese körwu, kes seljaga kamina wastu, liigutamalt oma tooli pääl istus. Nüüd kargas tema püsti ja pööris oma põlewate silmadega kahwatanud näo Julia poole. Mis sa siin tahad? Mina olen surnuks wäsinud ja tahan magama heita, hüüdis tema karmilt. Näe, mis nägu sina oled, hüüdis Julia kaastundlikult, kas sul kange walu on? I°h!