Saarlane UW Kltiiidille politiku ejaiehi maa- ja liauarahaialt. UU lk tV. Deisipiiewal, 39. aprillil 1903. XIX. aastakiitk. maksab: Saaremaal aaStaS .. 1 rbl. lp. BoolcS aastas ..... 1 ,e 23 „ Ilmub igaltoifi,P>ÄSsV«»k. ''Taarlase" toimetus ja wSljaandmine Kuresaares Kauba-uulitsas ur.l7. Saa rlase to imetufele.Kuresaarde. Kuulutuste pctit rida maksab Z k- Katekismus ja selle õpetamine. Selle päälkirja all ilmus hiljuti „Saarlases"  C. P. sulest juhtkiri, mille mõtetega mitte igas asjas rahul ei wõi olla. Tõsi on ju, et katekismusel wäga suur tähtsus on ja et „meie katekismust sel teel õpetama peame, et ta lapse südamesse tungiks ja sääl jäädawat aset leiaks." Kuid see tee, mis C. P. oma kirjas pakub, ei ole minu arwates mitte õige. Sest C. P. arwamise iärele tuleks last katekismusest täiesti eemale hoida ja temale laste aastates  ainult abitsast ja muudest ilmalikkudest raamatutest õpetust anda. Pühast kirjast loeme, et need, kes oma eluajal wägewad ja suured usumehed on olnud, juba lapsest saadik pühakirja on õppinud. Nõnda oli Timoteos eeskujuline usklik, ja kudas Paulus kirjutab, tuli see sellest, et „tema juba lapsest saadik pühasid kirsasid tundis, mis inimest wõiwad targaks teha." (2. Tim. 3. 15.). Sarnane lugu on ka paljude teistega olnud. Lapsest saadik on nendele õpetust antud, emad on siin lastele nende madalast east hoolimata pühakirja õpetanud, pühakiri oli siin nii laste südamesse kaswanud, et nad mitte enam kastidest pühakirja õpetustest lahkuda ei raatsinud. Ja see ongi ka üsna loomulik  On ju lapse maim palju wastuwötlikum.  Pühakirja õpetusch wõiwad palju sügawamaSse tema hingesse tungida ja sinna jäädawat aset leida. Sest, mis „Juku on õppinud, seda Juhan ei unusta". Hakame aga lapsele pärastpoole katekismust  õpetama, kui tal juba teiste õpeasjadega  küllalt tegemist on, siis wõime waewalt  uskuda, et pühakirja õpetused tema südames jäädawat aset leida wõiksiwad. Igaüks, kes lapsi lugema on õpetanud, teab, et lapsel siis, kui ta juba ise wähe lugeda wöib, suur himu lugeda on. Miks ei peaks tema siis mitte katekismust ehk muud pühakirja raamatut lugema, mis temale kõige ülemat tarkust pakuwad. Ja mida laps isuga loeb, see jääb ka temale kauaks ajaks meelde. Nõnda on siis usulikkude  tundmuste istutamiseks lapse südamesse  ja usuelu kaswatamiseks üleüldse ütlemata tähtis, et lapsele juba wäikescs eas ja noores põlwes pühakirja raamatuid lugemiseks pakutakse ja teda pühakirjaga tutwustatakse. Sest muidu halaksime oma lastest noori paganaid kasw-atama. Praegune  rahwa usu elu on oma uõhjuse sellest saanud, et meie juures lastele maast mada- last on hakatud katekismust ja muud pühakirja  raamatuid õpetatama. Siis on C. P. katekismuse seletuste sõna-sõnalt pähe õppimise wastu. Ka sellega  ei wõi mitte rahul olla Sest katekismuse seletused on nii tähtsad, nii tuumakad, nii tarwilikud, et nendest mitte ühte sõnagi ei wõi wälja jätta. Nad peawad sõna-sõnalt pähe õpetatud, inimese hingesse nii sisse muljutud olema, et nad ühtealati mõttes seisaksiwad. alati nagu „keele pääl" oleksiwad  Siis toomad nad elus kasu. Meelitab  näituseks kurjuse wöimus kedagit pahale teole On siin katekismuse õpetused kindlasti  südamesse istutatud, on siin iga õpetus  ja sõna „keele pääl", siis on igatahes waimumõõk malmis paha mõtte maha surumiseks.  Pole aga katekismuse õpetust sõnasõnalt  pähe öppitud, on ainult ühest ehk teisest õpetusest ja seletusest wäikene aime, siis ei ole mitte waimumõõka käepärast, millega kurjale mõttele wastu wõiks panna. Inimene langeb ja tema langemine on suur. Nõnda kui meil siis waewaline rehkendada leks, kui meil üks-kord-üks mitte pääs et ole, nõndasama on meil ka tarwis usu elu pöhjusõpetusi pääst tunda. Kudas wõiksime siis rehkendada, kui meil ükskord-ühe  põhjusseadustest ainult aime oleks? Haikalade söötmine. Jutustus Brasiiliast. Ohwitser tähendas meile enne laewalt lahkumist weel, et meie ilma kuberneri uue loata linnaga kuidagi wiisi ühendusesse ei tohi aSLuda. Kõik need paadid, mis juba laewa ümber oliwud, pidiwad tema käsu pääle jälle tagasi sõitma. Pärast nende palumata woõraste lahkumist  kutsuti neid sööma. Wiimast korda pidime weel kõik üheskoos toitu «võtma. Söögisaalis, kus suur ärswuS walitseS, jvõdi «väga wühe aga seda enam räägiti. Ühel meelel kiideti kapten Woltersfi tegu, et tema herra Moreirat mitte «välja ei andnud- Herra tohter Latserda kes wäga lõburikas ja kõikidest lugu peetud wiisakas mees oli, tõstis oma klaasi ja jõi tubli kapteni tormiseks- Nimetatud tohter oli kaua kestma reisi ajal igas asjas kui esimees olnud. Tema pani igakord kõik pidud ja lõbustused toime ja oli alati lahke ja kõigeparemas tujuS. Teine, tema samane reisija oli oli proua GuStawa FriaS, rikka Brasiilia istandiku noor lesk, kes Saksamaalt päralt ja nüüd kodumaalt, kus ta omaksid waatamas käinud  oli, jälle Ameerika tagasi sõitis. Tema oli kena naesterahwas, noor, tugew elaw, tark ja iseseisaw, ilma kõige halpuseta ja lahke südamega. See oli naljakas tähelepanna knidas need kaks nõnda eeskujulikku  inimest alatasa üksteist nokkifiwad ja sõnasõda pidasiwad. mille üle mina sagedasti oma ette naersin; sest fee on ju tutww nähtus, ei armastajad üksteist Nokkida armastawad. Ka tänasel söögiajal oliwad nemad nõupidamiste  juures esimeses reas. Kapten Madeira ja tema noor abikaasa oliwad mõlemad kõikidest lugu peetud inimesed ja selle pärast oli kõikide juures kindel, et kapten Moreirat millegi hinna eest ega mingil tingimisel tema märtsukate kätte wälja ei tohi anda. Hcrra Moreira oma abikaasaga ei wõtnud sellekordsest söögist mitte osa. Pärast söömist palus kapten WolterS kõiki tähtsamaid  reisijaid, kui ka meid oma kajuti tulla, et sääl selle üle mis teha tuleb, nõuu pidada. Kõige lihtsam oleks muidugi olnud, kahugile teise, näituseks Pernambuku sadamasse sõita ja herra Moreirat sääl maale lasta ja siis Bahiasse tagasi tulla, aga seda ei wöinud kapten WolterS sellepärast  teha, et temal kindlad reisi eeskirjad oliwad. Nende järele pidi tema oma kaubad ja reisijad Bahias maale panema, teised asjad ja inimesed säält jälle pääle wõtma ja nendega Rio de Janeirosse sõitma- Läheks tema aga praegu Bahiast ära PernambukoSse ja tuleks säält alles säält Bahiasse tagasi, siis kaotaks tema seega kõige wähcmalt mli terwet pääwa ja selle aja wiitmise läbi saaks laewaselts suure kahju. Ja üllsille wõis ja ette arwata, et kuberner Kampinas temale edespidi  kõiksugu takistusi teeb ja mis praegusel seisukorral wäga wõimalik, tema laewa koguni ära hukkab. „Jga kahju, mis teie laewa seltsile Bahiast ära sõitmise läbi sünnib, tasun mina ära, mingu see summa nii kõrgeks kui tahab ja annan teile praegu juba käsirahaks  50,000 marka," Ales herra Latsared.  „Ega teil midagi selle wastu ei ole, armas sõber, kui ka mina omalt poolt niisama suure summaga ühte mõrtsuka tööd ära keelda püüan," ütles proua Friias. Kolm inglast kinnitasiwad ka meel, et ka nemad igal ajal malmis on kahjutasu malSma. Kapten Wolters arwas, et tema nüüd kus kahjutasu kindel on, omalt poolt kõige paremaks peab, kohe siit ära sõita, nõndapea,  kui oma konsuli poolt mingit teatust saanud. Niikaua aga, kui see weel tulemata  on, herra Moreirat ei minil tingimisel  wälja anda. Niipea kui nõu peetud oli, lahkusime kajutist ja läksime teki pääle. Linnaalt oli selle aja sees üks sojalasw mille pääl Brasiilia lipp lehwis ja kaks õige suurt suurtükki oliwad meie poole tulema hakkanud. Laewa nimi oli „Konstitutsion".  Laew sõitis meilt üsna ligidalt mööda. Meie terwitasims teda eeskirja järele, päämasti otsas lehwiwa lipu ülesse ning alla tõmbamise läbi. Lahe suus pööriS ta ennast põigiti meie ette. Pea selle järele tuli üks paat Saksa lipuga linna poolt meie poole. Tema ei toonud aga mitte nagu meie ootnud olime konsuli, maid ainult selle sekretäri enesega ühes. Konsul oli Biosse sõitnud, kust tema alles kahe päewa pärast tagasi pidi tulema Konsul oli Kampinase mässu läbi halwaSse seisu korda sattunud. Tema ei tunnistanud uut «valitsust seaduslikuks ja oli sellepärast nüüd Rio de Janeirosse sõitnud, et sääl «viibima Saksariigi saadiku käest nõu küsida selle üle mis nW teha tuleb.