Saarlane Kltiildine xolililta ajaleht Maa- ja liunarahmle. UM IK 14 Teiflpäewal, 6. aprillil 1904. XX. aastakäik. maksab- Pooles aastas ..... 1 „ÄL „ Ilmub igalksiftpästVctk. »,Saarlase" toimetus ja wäljaandmine KuresaareS Kauba-uulitsaS nr.1.7. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab 8 k. Meie wiljapuud. Kirjutanud E- Peters. Mrg). Tahanie oma wiljapuid rammutaba, siis peame seda parajal kohal tegema, kus juured seda kätte saamad: kaewame puu ümber ühe kraami 3 ehk 4 jalga puu tüivist, puu suuruse järele. Kraam olgu 3 jalga lai ja 2—2Vs jalga sügaw. See ei tee midagi miga, kui puu juured karmades  nähtawale tulewad, kuid need juured, mis labidaga wigastatud saamad, saagu terawa noaga ära lõigatud ning lõike kohad, kui need suured on, puu wahaga kinni määritud. Lõigatud juurte otstest ajawad mitmed narmasjuured wälja, mis wiljapuu toidu ainete kättesaamiseks kõige tarwilikumad on. Mida rohkem narmasjuuri puul on, seda rohkem toidust jõuab ta mulla seest kätte saada. Kraam, mis puu ümber kaewati, täidetakse kompostiga  (rammu mullaga). Aja mulda möib üksi siis tarwitada, kui see hästi rammus on. Hää on, kui selle hulka lubja puru, puutuhka ning liiwa segatakse. Wärsket mädanemata laudasönnikut ei tohi mitte selleks tarwitada, see paneb puu juured madane ea ring sünnitab puule meel mitmejuguno  yalgusid, nii kui põletik ning wähja haigus, mis mõlemad wäga kardetawad on. Komposti mulda saadakse järgmisel musil: kusagile õue auku ehk aja nurka korjatakse kõik õue pühkmed, puu riida alused, laastu ning koorepurud kokku, wisatakse meel tublisti  lauda sõnnikut hulka, pannakse lupja, sawipuru, tuhka, tahma ehk mis ial niisugust  saada on, komposti hunnikust kokku. Kõik pesu meed, mis muidu maha kallatakse, antagu komposti hunnikule. Soowida on, et hunnikut mõni kord ka sõnniku meega walataks. Komposti hunnik peab paar korda aastas, kewadel ning sügisel läbi saama kaewatud, et kõik ollused,  mida korjasime, ennast segaksiwad ning ühesuguselt läbi mädaneksiwad. Aasta pärast wõime juba nii moodi saadud mulda tarwitada. See on toidus, millega meie oma wiljapuid õieti toita wõime. Komposti hunnik ei tohiks ühelgi aednikul ehk miljapuu omanikul puududa, neid olgu kaks üks, mida tarwitame ning teine, kuhu korjame. Ära kurnatud miljapuu juures ei mõju rammutamine nii ruttu, kui seda arwatakse. Sellel aastal kui rammutati, on mähe märkida, et puu sellest kasu on saanud. Ka ei aita ühe aastane wäetamine,  maid mõne aasta varast kaewame esimisest kraamist kaugemale teist ning täidame jällegi komposti mullaga. - Kuima ilmaga peawad puud sagedasti kastetud saama. Kewadel ei ole kastmist tarwis, aga juba paar nädalat enne Jaanipäewa peawad puud igal nädalal üks kord kastetud  saama, kui wõimalik rammu- (sõnniku) meega. Kastmine kestku augusti kuu alguseni, hiljem ei tohi rammuweega mitte kasta, sest selle läbi saaks puu wäga hilja meel kaswule kihutatud, noored kaswud  ei jõua enne külma tulekut ära küpseda  ning esimene külm näpistaks nad ära. Kes seda ei usu, et wiljapuule nii hädasti kastmist tarwis on. see wõtku labida kätte ja kaewagu puu krooni alla juurte pääle üks auk nii sügaw, et juured nähtawale tulewad. siis saab ta nägema, et muld sääl kuiw on kui tuhk, ehk muld päält waates küll niiske on. Kuiwa mulla seest ei saa puu juured toitwaid ollusid kätte, waid üksi paraja niiske mulla seest. Tahame oma wiljapuid õieti kasta, siis lööme raudkangiga  ehk selle tarwis tehtud teibaga ringi ümber puu IV» jalga sügawad augud, nii kaugel kui krooni oksad ulatawad;  5—6 auku on küll. Nende aukude sisse walatakse wett, mitte praegu kaemust wõetud wett, waid wesi olgu päikese paistel soojendatud. Parem on ikka sõnniku meega Patu läbi õnnistusele! 14 Jeannot Emil von Grotthuss'i jutustus. Ma nägin teda ainult mõni kord weel unes muidu, ei tulnud ta mul enam meeldegi  aga ta oli tõsine ning kurwa naoga. Oma tohtri ameti jätsin ma hoopis hooletuse  sisse. Ootekambsr, mis enne inimestega  täidetud oli, oli nüüd suuremalt jäolt tühi. Tüki aega sain ma ka s.l wiistl läbi, sest ma tõin pangast ikka jälle raha, mis ma enne sinna korjanud olin. Aga see hakkas warsti otsa lõpma. Ma loopisin raha kahe käega wälja ning hooplesin  ise meel selle juures: seda nobemine kõik otsa saab- Teise ilma wõti oli ju mul igal ajal käes: Sõrmega natuke suruda ehk aptekrile paar sõna kirjutada, oleks ju kõik korda saatnud. Paras aeg ei olnnd aga weel mitte tulnud. Oma wäga hää ja ilusa korteri, mis kõige elawamaS  ja paremas linna uulitsa ääres oli, andsin ma ära. Ma ei wõinud neid kenasid  kambrid kannatada, mis mulle minu endist õnneliku ja õnnetumat elu meelde tuletafiwad. Ma müüsin ka omad paremad mööblid ja toa asjad ära ning üürisin omale ühte tõrwalisesse kohta kena kambri mööblitega  üheS. Nüüd oli mul jälle raha käes wanat wiist edasi elamiseks. Ning kui see natukene raha otsa hakkas lõppema, andsin Ma ka selle korteri ära ning üürisin omale teise korra pääle ühe kõrwalise kambrikese. Sest see oli mul nüüd üks kõik, kus ma elasin ning magasin. Minn juurde ei tulnud ju enam keegi wõõraS. Oma raamatutest leidsin ma, et mul mõned hägd summakesed meel rehnungist pärida oli. Ma andsin need ühe nurga adwokati kätte sissesundimiseks ning lobasin poole raha temale töö ja toimetuse eest. Ma ei mõ tee aud sugugi selle pääle, kas sellega mõni waene perekond häda ohtu langes wõi mitte. Pea asi oli aga see, et ma jälle natuke raha kätte saaksin ära raiskamiseks- Nimetati mind ka juba õigusega lolliks jäänud doktoriks. Mis teised minust mõtlesiwad  ja ütlesiwad, see oli mul üks kõik. On mu asi ja raha otsaS, siis olen ma ka ise otsas, ütlesin ma iseenesele. Ma olin iseenese ning teiste waStu täiesti hoolimata. Minu waimu jõud oli hoopis nõrgaks jäänud, endine uhkus ja auutundmus oliwad täiesti ära kadunud. Auusus? Mis see on? Auususest pidasin ma enne wüga palju lugu, aga nüüd põlgasin  ma teda. Auuahnus tegi minust mõrtsuka ning siisgi pidasiwad teised mind suureks kangelaseks. Aga seda auu, mis tõest ja Jumala kartusest wälja kaSwab, ei tunnud ma mitte. Ma oleksin wõinud weel enamgi langeda, aga selle eest hoidis mind wõimatus, mis mulle sündides kaasa oli antud ning kaswatuS kinnitanud. Kui mitmed teised inimesed kelmid, margad ja rööwlid oliwad, mis nad siis ikka selle wastu wõisiwad, kui neil sündides seda merd juba sees oli ning kaswatus ja elu juhtumised neid selles edendasiwad. Kombelisest  elust olin ma äga täiesti kõrwale astunud. Wäristusega mõtlen ma praegugi weel selle aja pääle tagasi, kudaS ma sel wiifil langeda wõisin. Sündimisega ei olnud ma ju kcrgetmeelt mitte kaasa wõtnud, ma olin ennem edasipüüdja, mõtleja, töökas,  kes toorest lustilist elu sugugi ei salli- nud. Kui mul aga kõik minu elujuhtumisel?  meelde tulewad, nagu täna, ning kui ma sügawamini nende üle järele mõtlen, siis saan ma küll aru, kuidas see kõik nõnda tulla mõis. Siin saab aga ka meel üks teine asi selgemaks ning nimelt see, et inimene oma jõu ja osawuse pääle sugugi toetada ei wõi. Ka kõige raudsem inimene ärgu kiidelgu, et tema langeda ei wõi, kui tema seda ei taha ehk et tema jõuda langemise  wastu küllalt wõidelda. Meie peame uskuma, mis Toomas Keptis ütleb, et meie ilma Jumalata midagi hääd teha ei wõi. Hirmsad oliwad mulle enne joomine ja joobnud inimene ning nüüd ? Just ma ise olin see, kes mitmesuguste inimestega trahterites koos joob ning kõige halwemates kohtades ööd läbi istub. Tantsu saal oli mulle enne hirmus, nüüd aga armaS, kust ma alles homiku walges lahkusin, tee pääl töölistele wastu tulles kodu poole sõudsin ning neid suurt tähele ei pannudgi, kes oma wähest iga päewast leiba raske tööga teenima peawad. KoduS magasin ma siis nii raskesti, et ma midagi ei oleks kuulnud, kui keegi mind ka äratada oleks tahtnud, magasin kuni õhtuni, et siis jälle uuesti ametisse wõiksin astuda. Ja, ma ei häbenenud  kedagi enam, ei kuulnud ka kellegi sõbraliku noomitust, maid hoidsin kõigest hingest nende poole, kes mind kiitfiwad ning minu kõige armsamad tuttawad oliwad.  Muidugi oliwad need minu enese sarnased, kes sedasamma koormat kantsiwad, mis minagi. Muidugi ei taha ma, mu herrad, teile üksikult kõiki asju ära jutustada,  mis ma niisuguses elamises kõik ära tegin ja nägin, aga ühest asjast ei tahaks