Saarlane Teisipäewal, 1. juulil 1903. 15° 36. XIX. aastakäik. maksab Pooles aaStas 1 „ 23 -»- Ilmub igaltsiftpckstVcrk' „Äeaarlase" toimekus ja mkljaandmine Rnresaares Kauba-uulitsas nr.lZ. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petit rida malsab s k RW Ulkslldinx politika ajaleh! Ugg- ja liuuarahwale. UM Ümberhulkuwad koerad. Rahukohtunikkudest päälepandawate nuhtluste  seaduste H IS2 järele langemad need, kes wõõra looma ära tapawad, arresti alla kuni ühe kuuni ehk rahatrahwi alla kuni 100 rublani. Niisugusteks loomadeks, kelle tapmist ülemal tähendatud seaduse paragrahw  karistab, loetakse kakoerad. Kuid mitte kõigi koerte tapmist ci nuhelda nimetatud  seaduse järele, sest ümber hulkuwaid koeri (öpoMi-in eodaii», uwllerstisidsnäs LunÄe) wõib jahiseaduse järele igal ajal ära tappa, ilma et see nuhtlust kaela tooks. Nüüd tekib aga küsimine, missuseid koeri seaduse järele hulkuwateks koeradeks loetakse. Arwamised on siin mitmesugused. Ühed arwawad, et hulkuwad koerad ainult niisugused  on, kcllel peremeest sugugi ei ole, teised, et iga koer, kes ilma peremeheta wõõras piiris juhtub olema, hulkuja on, kolmandad, et jahikoera ialgi hukkumaks koeraks ei mvi lugcda jnd. Wiimost arwamist  awaldas mõne aja eest ka wenekeelns küttide ajaleht. Liiwimaa kuberneri herra poolt oliwad ka selles asjas sunduslised määrused wälja antud, mis Lnwimaa kubermangu  ajalehes, 1899 a. 31 ära on trükitud- Nende määruste järele loetakse iga jahikoera ümberhulkujaks, kui ta üksi, ilma. kütita põllale ehk metsa on jooksnud, muud koerad aga kui nch 200 sülda majast eemale on läinud. Kuid seegipäraft ei olnud asi küllalt mitte selge, sest et kohtukohad siisgi mitmes arwamises oliwad. 25. nowembril 1902 a. on walitsewa senati  otsuse tühjakstegemise jaoskondade üleüldisel  koosolekul mõõduandaw otsus tehtud,  milles selgesti ära seletatakse, missuguseid  koeri ümberhulkuwateks wõib lugeda ja selle tõttu ära tappa. Selles otsuses on öeltud, et ümberhulkuwaks ei wõi koera mitte mõnesuguste ette äramüäratud tundemärkide  järele tunnistada, waid see seisab täielises ühenduses ettetulewate asjaolemistega.  Koera ei wõi mitte ainul: selle läbi ümberhulkujaks pidada ja karistuseta ära tappa, kui ta üksi, ilma peremeheta, wõõrasse  metsa on jooksnud, kuid on tarwis, et koer tõepoolest kellegi oma ei ole, ja et koera tapja puhta südametunnistuse järele ja täieliku ettewaatuse juures arwas ehk arwata  wõis, et koeral peremeest ei olnud. Kuid, selle pääle waatamata, wõiwad juhtumised  ette tulla, kus ka koera, kellel peremees on, ümberhutkuwvks toerats lugeda wõib- Kui koera nii järelwaatuseta peetakse, et ta mitte üksikutel juhtumistel, waid enam ehk wähem alati wõõrastes metsades ilma peremehe järelewaatuseta ümber jookseb, ehk ise metslindusid taga ajab, seda enam aga, kui ta nii metsikuks on läinud, et ta inimeste elule ja termilisele  kardetaw wõib olla siis, ja niisugustel  juhtumistel wõib ka koera ümberhulkujaks  lugeda ja teda ära tappa. Kuid üksikud juhtumised, olgu ka, et nendel pahad järeldused on olgu et koerad wõõraid loomi on kiskunud jnd. ei tee koeri wecl mitte ümberhulkuwateks koerteks. Need on pääpöhjusmõtted mis, senat ümberhulkuwate  koerte kohta on määranud. Meil on nüüd kindlad, juhtiwad määrused käes- Meie näeme nendest, et meie wõõraste koerte tapmisega hästi eite waatlikud peame olema ja et meie igat koera mis üksi, ilma peremeheta, meie piiridesse on sattunud, mitte tappa ei tohi, kui meis kindlasti mitte ei tea, et koeral peremeest sugugi ei ole ehk et ta täiesti ilma mingisuguse järelewaatuseta, enam ehk wähem alati oma pääd ümber huitab. Wiimasel ajal on üsna rohkesti ka kasside  üle kirjutatud, ja on siin seda arwamist  awaldatud, et iga kassi, kes wõõrasse piiri tuleb, ära tappa wõib. Koerad ja kassid on majaloomad. Jahi sea- Ülestõusmise puha hommik. Attoli jutustus. Eestistanud A. Simm^ Hakitselt käis ta pääst mõte läbi, kas fee ei wõi üks põrgutule säde olla, mis tema sees leegitsema on hakkanud? Müütidega seda kõik umber lükkata, mis elu kuni siia maale tema külge oli sidunud; -vanemate, wennaksete  ja ligimese armastus sellel silmapilgul järele jütta, et ennast ühe wõõra mehe külge  siduda ja temale sinna järele minna, kuhu ta tahab, kas see wõib õigus olla, ei see peab palju suurem patt olema I Wälgukiirusel oli ta noor süda asja järele mõtelnud ja otsustas nüüd sellel häda-tunnil püha Issameie palwet lugeda- ProhweSsor rääkis edasi ja ta tulised sõnad tungisiwad läbi palwemüüri, mida Hilda oma ümber ehitada mõtles; ta ei saanud efimiStest palwesõnadest mitte edasi. Prohwessor Stubbe ei pannud omas waimustuses sugugi tähele, missugused tormid Hilda hinges mõllafiwad. Et tal kü! mitmes kõrgemas tütarlaste koolis tegemist  oli, ei olnud tal fiisgi wõimalik naestebahwalikku isemeelt tundma õppida; ilma iseäralise tähelepanemiseta oli ta nendest  mööda läinud. Hilda maha langenud pää ja kergelt kokku pandud käed ei arvaldanud  päält näha mingisugust tundmuste tormi, mis ta südant liigutafiwd. ProhweSsor  rääkis edasi- Nüüd tean ma, et armastus kõrgemal seisab kui ilma teadus, ta teeb meid õnsaks ja -vabastab meid igapäewastest elu ihadest; ta on jumalik,  ja Hilda, ma armastan Teid! Ta oli Hilda ette seisma jäänud ja ootas  nüüd ta pilkude waadet, aga Hilda hoidis oma silmad maas, toetas ennast kasetüwe najale ja ütles tasa ja tõrjuwalt: ?i, ah ei! Prohwessor astus meel Hilda ligemale ja rääkis edasi: Waata, Hilda, ma olen selle kuu sees oma tundmustega enam wõidelnud  kui ialgi enne, aga ma ei wõinud enam kauem wastu seisla. Ma armastan Sind, Sa oled minule kõige kõrgem, kõige püham siin maa pääl, Sinu sees on kõik minu elule ühendatud: minu kõrgem igatsus, minu taewas, minu usk. Pidage kinni! oli Hilda teda hirmuga seganud: Teie ei tea mitte, mis teie ütlete. Kuidas woite teie mind, kes ma teie sarnane  inimene olen, kõigekõrgemaks siin ja sääl pidada! Kuhu olete teie oma Jumala tundmise jätnud? Sellel silmapilgul, Hilda, ütleS ta tasa, tunnen ma oma nooreeast saadik esimest korda, et looduses üleilmlist olewufi on, sest armastus Sinu wasta on püha! Ei, ei! karjus noor neiu jälle ja waatas  talle nüüd otse silmadesse, seda ei ole ta mitte, midagi ei tohi meie südames püham olla, kui armastus Õnnistegija wastu.  Kas olete teie üks priiusuline? Hilda tõsine waade oli tema ees seisma mehe hirmuga kohkuma pannud. Ah Hilda, ütles ta kurwalt, kuidas wõid sa mind sellel silmapilgul nagu koolmeister  katsuma hakkada, ma tean ja tunnen, et ma Sind armastan. Sa oled minu hinges kõige kõrgema koha omale wõitnud. Kõrgemat tundmist kui minu armastus Sinu wasta, ei tunne ma enam, minu usk on minu armastus! Hilda lapselikul südame! oli nüüd selge, et see mees, kes tema ees seisab, tema öpe- taja, priiusuline oli, üks ristiusu waStane, keS ümberkäib nagu kiskja hunt lammaste riides! Kaheksa päewa eest oli ta leeris seda õppinud ja altari eeS püha wande annud: Jeesukeft ei jätta ma ja nüüd pidi ta ennast Õnnistegija waenlase kütte andma! Issand Jumal, mis on minuga sündinud! Mikspärast ei pöörnud ta sellele mehele kohe selga; mikspärast oli tal nii piinlik neid sõnu rääkida ja mikspärast uskus ta ennast tema wõimu al olewat? Mikspärast pidi ta nõrkuses puu ümber hakkama, kui ta nüüd kombeta ütles: Herra prohwessor Stubbe, ärge rääkige mitte edasi; kui teie armastust Jumala wastu mitte ei tunne, kuidas wõite teie siis oma armastust minu wastu pühaks nimetada? See oleks hirmus asi ja suur patt, kui mina niisuguse armastuse wastu wõtaksin ja ühelhoobil suur nõdrus minu Õnnistegija wastu, kellele ma ometi mõne päewa eest truudust tõotasin! Hilda, Hilda! hüüdis ta. Sellel silmapilgul ära mõista minu paale mitte kohut, selleks ei ole sul mitte õigust, õigus on sul ainult wastada, kas sa mind armastad? Ta katsus tema käest kinni wötta; nüüd oli Hilda wiha tema iseenese ja selle mõlema poolse armastuse  üle temale sõnu suhu pannud ja ta wastas: Ärge puutuge mind mitte, ärge rääkige minuga mitte enam, ma ei armaSta Teid mitte, ma ei saa ka ilmasgi ühte Jumala salgajat armastama! Prohwcssor oli ära kahwatanud ja ta silmad wälkusiwad piirita äritusest. Ta hakkas Hilda käewarrest kinni, piigistas seda walMti ja küsis meel: Kas on see teie wiimne sõna?