Saarlane UZ Uleiildine xililikl, ejalehi mia- ja linaarahiaalt UM kk «. Teisipäeval, 13. webruaril 1901. XVII aastakäik „St»crvr«»N.S" maksab! Ilmub igal tsistpä-SsVt»k. KuresaaresZKauba-ulllitsas nr.l 7 Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuse rid a ehk selle ruum -» Önnesoowid on hääd asjad, kui neid õigel kombel aetakse.  Sellel, kellele õnne soowitakse, pole ju soowist enesest küll mingisugust kasu. Meie soowil ei ole ju ialgi niisugust wõimu, et teine inimene ainult meie soowi wäe läbi seda kätte saaks, mida talle soowitakse.  Sellest põhjuSmõttest wäljaminnes, oleks õnnesoow üsna ilmaasjata asi, ja önnesoowimine tühi tembutamine. Aga Znnesoowide  pääpõhjus ei ole ju mitte see arwamine, et teine seda kätte peab saama, mida-tälle soowitakse. Palju õigem põhjus on aga õnnesoowil see, et meie oma õnnesoowiga teisele ülesse näitame, et meie tema elust osa wõtame, teda auustame, tema õnnest nagu osa saame, ühe sõnaga, et meie teda armastame. Armastus ja selle awaldamine teiste wastu on aga meie elu pääpõhjus ja tingimine ja sellepärast tuleb õnnesoowidele  eluõigust anda. Õnnesoowide awaldamine  on ju iga kombeõpetuse seadustesse ülesse wõetud, igad rahwad maailmas joonumad  üksteisele õnne, ja nõnd' teeksime meie ülekohut, kui meie õnnesoowimise pruuli ära kaotada tahaksime. Niipalju on aga kindel, et siis ainult õnnesoowil tähendus on, kui seda priitahtlikult tehakse, et tal siis ainult meie pääle häädusega wõib mõjuda,  kui ta armastusest meie wastu tuleb. Aga kui palju on niisuguseid õnnesoowisid. Suuremalt osalt soowitakse õnne ja minnakse õnnesoowima kas wilunud wiisi ehk kombe nõudmise pärast. Esimesel korral ei mõtlegi õnnesoowija önnesoowi tähenduse pääle, teisel juhtumisel aga kirub ta ise õnnesoowimise  üle, kuid ta pidada seda tegema, sest et komme seda nõuda. Oleme meie siis tõesti niisugused kombe orjad? Iseäranis kahel korral on niisugune kombe orjus täiel mõõdul walitsemaZ: Uuel aastal ja Ülestõusmise pühal. Siis on õige suur sagin lahti, siis jookstakse ühest majast teisse, siis sõidetakse tutwate juurest  tuimate juurde. Ja oleks siin juures õige önnesoowi tegewus jalul, tahaksime siin tõeSti oma rõömutundmusi teiste kaasinimeste tundmustega ühendada, et uus aasta on kätte tulnud, ehk et Kristus on ülesse tõusnud, siis oleks weel asi korras- Aga siin pole sarnastest asjadest juttugi. Siin möllab ainult kombe orjus. Siin siunab õnnesoowija, et tal õnne soowima on minna, sest muidu jääda need ja need ehk wihasets, siin siunab ka see, kellele õnnesoowima tullakse.  Sagedasti ta ei lasegi õnncsoomijat sisse, peidab ennast eest ära, sest et „wisiitids wastuwõtmine" nii tülikas olla. Sääl juures aga oleks ta jälle pahane, kui see, kelle eest ta praegu ennast ära peitis, temale mitte õnne poleks soowima tulnud. Niisuguses  kombeorjuses waewleme meie endid praegusel „walgustatud" ajal, see orjus on niisugusel mõõdul meie üle wõimust wõtmas, et meie sunnitud oleme ennast neist lahti ostma. See on siis waba inimese  wabadus! Ainult see kasu on sellest orjusest, et lahtiostmise läbi mõnede häätegewate  asutuste hääks mõned rublad sisse tulewad.  Iseäranis inetu on aga niisugune kombe orjus Ülestõusmise pühadel. Sääl karjume wöitu üksteisega: „Kristus on surnust  ülesse tõusnud!"—„Tõesti ta on surnust  ülesse tõusnud" ja tühjendame sääl juures wiina klaasisid. See on siis ristirahwa  rõõmu nähtaw märk Kristuse ülestõusmise  üle! Igal asjal on oma piir ja nõnda on seda ka õnnesoowidel- Soowigem üksteisele õnne, kui seda meie sisemine soow sunnib, siis on ka õnuesoowil oma tähendus, aga ärgem tehkem sellest mitte kombe orjust. Et ka Eesti rahwa seas niisuguse õnnesoowi  kombe orjuse sagin maad tahab rvõtma hakata, siis olgu need read niisuguse inetu kombe tagasi tõrjumiseks kirjutatud. Ll. Ilmasüüta ehk wöit õiguse teel. 91. Kirjutanud —kk. Willcmann teatas seda ka lord Hildebcrt/ile,  kes kohe ka silmad senna poole sirutas. Amulaew nähti teist kurssi sõitwat,  kui rööwlite praamid ja pidiwad nemad,  kui mõlemad oma kursi nii kaua kinni pidafiwad, umbes ühe tunni pärast ristakute  kokku saama. Malaielastele ei näitanud  aga see kokkusaamine suuremat meeldiwat  ja nad pöörasiwad sedasama kurssi, kui aurulaew, nõnda et see nüüd neile otsekohe  järele tuli. Et tuul waikne oli, siis tõmbasiwad rööwlid purjed ja mastidgi maha ja soudsiwad kumbgi praami umbes neljakümne aeru sunnil edasi. Sellest kartusest  nähti oga aurulaewa püül wäga hästi aru saadawat ja kohe pandi ka sääl masinad täiel aururammut käima. Poole tunniga oli ta juba praamidel nii ligi, et rööwlid selgesti ära nägiwad. et neil sel kombe! tema eest pääsmist loota ei ole. Meie sõbrad saiwad nüüd ka warsi aru, mis malaielaste kartus tähendas, sest et kiirest ligistaja aurulaew kesgi muu ei olnud,  kui üks suur Inglise sõjakaeni, mis aina mercrööwlite tagaajamise pärast India saarestikkude wahel ümber uitasiwad. Et Malai mercrööwlid just inglaste kaubalaewadele  kõige rohkem tuska tegiwad, siis ei olnud neil enestel ka sugugi armu loota, kui nad nende sõjalaevadega kokku juhtusi«gd.  PSSIe selle ei olnud meie tutwal malaielaste praamidel oma rööwli kombelist  ehituse kuju sugugi wõimalik warjata ja oli nende loomus selgesti silmapaistja j seda nähti ka aurulaewalt tähele pandud olewat. Warsi jõudis aurulaeW üsna ligedale, sellest hoolimata, et malaiclased küll kõigest mäest söudsiwad ja praamid, nagu nooled,  üle waikse weepinna edasi tendasiwad. Juba kõmas esimene juuretuks pauk mürinal  üle weepinna ja nüüd hakkas ta päratu  tulepurskaw kere ilma wahetpidamata oma surmawaid kuulisi wälja külwama, mis sagedasti üsna praamide lähedale wctte langesiwad. Niisuguse kuulide saju ees ei olnud praamide pääl lugu sugugi kiita, kus üks kuul, mis praami põhja purustas, niisama hästi meie sõbrade kui malaielaste elu maksta wöis. See jaht maksab meil kõigil wiimaks elu! hüüdis lord Hildebert, rööwlite pääliku  poole pöördes. Andke parem hääga alla; teie ei pääse enam kuhugi! Wait! kisendas rööwlite päälik wihaselt ja näitas lordile ähwartades oma kriispussi.  Sa rõõmustad wäga wara, kui selle aurulaewa poolt päästmist loodad, mida küll saadan ise siia wedanud on! Ma ütlen aga sulle: enne on sul juba meie kriiSpussid küljeluude wahel! Need sõnad ci olnud sugugi paljas ähwardus,  waid mitmed werejanulised kollanahad  kippusiwod seda tõeks tegema. Päämehe  käsu pääle jäiwad nad fiisgi weel rahale. Malaielased ise näisiwad seda hädaohtu küllalt selgesti tundwat, nad wõtsiwad sagedasti  uut kurssi ja püüdfiwad mitmesuguste  piinldamistega ennast waenlase kuulide  eest kaitsta. Nad oliwad ju waheajal üsna enne eemalt paistma saarte kobarate ligidale jõudnud; juba hakkasiwad tükati koralli ringud meest üleSse kerkima ja röõwlid  hõiskasiwad neid nähcs rõõmuga; sääl aga puutus üks suuretüki kuul, hirmsa praginaga teise praami külge ja purustas sellele külje sisse nii suure haugu, et ta kohe silmapilk wajuma hakkas ja juba mõne silmapilguga, surmahädas hulujarööwlitega  tükkis mee alla kadunud oli, kus koledad haikalad nende pääle oma jahti pidasiwad. Edasi! kisendas rööwlite päälik. Need on kadunud, aga meie jõuame marsi ühe saare taha marjule ja kui see raske küna sääl, kogu oma tulepasunatega, mitte põhja  kinni taha joosta, siis peab ta meist maha jääma! Nõnda sündis ka; rööwlid jõudsiwad oma praamiga marsi saarte wahele ja oliwad  waenlase suuretüki kuulide eest marjul, sest et aurulaew mile senna enam järele ei usaldanud minna. See asi tuli kõige rohkem lordi ja Willemann'ile ja „Lordiina" loewameestele õnneks, sest et nemad siis niisama koledat otsa leidnud olcksiwad, kui üks suuretüki kuul ka seda praami põhja purustanud oleks. Rööwlid hõiskawad rõõmsalt ja söudsiwad  kenade saarte wahel edasi. Aurulaew Isamaalt. Kuresaarest Kulda kuuleme, ei taha uus saaremaa karskuse seltsi eestseisus edcspidi  mitte tantsiöhtude pidamist oma pääülesandeks  panna, waid ta tahab õhtuid korda seada, mis enam kirjanduseõhtute laadi on, et seega rahwale kasulikumat lõbu pakkuda. Kõiki Saaremaa õpetajaid on