sõjakunsti eeskirjade osaw tarwitamine ja wiimaks eneseteadwuS, mida wõidud annawad  see tõik ei ole meie pool. Kui me Jaapani mägedega siis malmis ei saanud,  kui üks osa neist Port-Arturi ees oli, kuida peame me neist nüüd jagu saama, kuS see kindlus neile enam muret ei tee ja süält saadud woit ncid waimuStab? Seda ei ole salata wõimalik, et meie seisukord  Port-Arturi ja laewaStiku kaotanu» sega halwemaks läinud on. Mis pääle põhjeneb siis see lootus, et tema paraneda wõiks? KaS me tõesti terme Wenemaa jõuu kokku wõtma peame, et hirmust wõitlust edasi pidada, kasude pärast, mis Wene rähmale  wõõrad on, wõitlust, mille lõpp wähemalt kahtlane on? Nüüd wõime me meel enam wähem hääd rahu teha, kuna me Hiina maajaod käest ära anname ja Korea jaapanlastele jätame. Mis peame me aga fiiS tegema, kui jaapanlased kaitseta  Sahalini ja Kamshatka ära on wõtnud?  Niikaua, kui meie mäed alles ähwardades  Jaapani mägede waStu seisawad, ei wõi mastane meile alandawaid rahutingimifi  teha. Temal ei ole sest ka kasu, kui ta sõda edasi peab, kuni mõlemad pooled puruwaeseks on jäänud. Aga mci ei wõi kindlad olla, et Kuropatkin lüüa ei saa, ja siis on tõepoolest raske jaapanlaStega ühendusele jõuda. Wene rahwa auuSse ei puutu meie wäebürokraatia  lüüasaamised ja puudused midagi. RahmaS on soldatitena oma tööd ilma nurinata ja iseennast ärasalgawalt teinud, nii et me talt rohkem enam nõuda ei wõi. Wäejuhatajate wigafid hääks teha ei suuda tema mitte. Soldatid kannatawad selle all, et kõrgemad ohwitserid mitte osawad küllalt ei ole; nemad kannatawad kõigi nende manade halbtuSte all, mis igakord ilmsiks tulewad, niipea kui meil tõsiste «väliste mustastega kokkupõrkamine on. Aga need nõrkuse sisemised hallikad, mis «valitsuse«viisi  puuduliste oludega ühenduses seisawad,  ei kaoks ka siis mitte, kui me lõpulikult  wõidakfime, maid siis saakfiwad nad meel uut jõudu, ja sellest oleks terwele rahwale ainult kahju. Nii tuleb siis ka seda iseäralist asja seletada, et paljud tõsised  rahwasõbrad sõjas «võitusid ei soowi, sest wälised lüüasaamised näitawad neid sisemisi paiseid, mis maa-jõudufid edenemast  takistawad. Rahwa ja riigi auu ei wõi lõpmata werewalamist nõuda, ainult et wäikese käskiwate isikute salga pattusid ja wigafid hääks teha. Meie rahwa auule ei tee see wähematgi kahju, kui me selle awalikult tõeks tunnistame, mida suur enamus  juba nüüd tõeks tunnistab: et meie kultura- ja riigielul wäga suuri puudusi on. Port-Arturi saatus on kõikidele Sewastopoli  meelde tuletanud. Nagu siis, oleme me nüüd lüüa saanud, ainult sellepärast, et me teistest rahwastest ja riikidest taha jäänud oleme, sellepärast et meid kunstliselt  tagasi hoitakse. SewaStopoli ajal wõifime me endid weel selle mõttega trööstida,  et meid kõige rohkem edenenud Europa  riigid, kes Wenemaa waStu ühendust teinud, wõitnud oliivad. Aga Port-Artur, mis SewaStopolist palju tugewam, on meilt Jaapan ilma teiste wägewate riikide abita wõtnud. Jaapan ei wõida meid mitte sellepärast, et Jaapani rahwaS tugewam ja anderikkam on, kui Wene rahwaS, waid ainult sellepärast, et jaapanlased omal maal wabamalt elawad, et nad enuestele paremad politilised ja administratiwilised olud on muretsenud, et nad oma rahwuS' lisi ülesandeid iseteadlikumalt täidawad, et nad kelmuse ja wägiwalla all ei kannata  ja endid kodanikud tunnewad olewat, kel oma isamaa asjus hääl on. Mõne aastakümnega on Jaapan omal maal suuremad  parandused maksma pannud, kui meie kahe aastasaja jooksul. Tema on meist niihästi rahwahariduse kui ka teaduslise tehnika, politilise korralduse ja isegi föjakunSti-wäljal  ette jõudnud, sellepärast et ta eduteed wankumata edasi on käinud, ilma selle järele küsimata, kaö see ka ta manade põhjusmõtetega kokku on käinud. Selle asemel  oleme meie iga edu-sammu järel kaks sammu tagasi aõtunud ja sagedasti kõige hää, mis endise põlwe poolt kütte saanud, häwitanud, kuna me õiguseta oleku ja pimeduse päranduse poole tagasi oleme läinud. Jaapani wõidud ei ole kogemata saadud ja söjaõnn ei pööra meie poole, nii kaua kui Wene elu üleüldised olud ei parane. Sellest on meie seltskonna suurem ja parem osa selgesti aru saanud ja see on teda soowima pannud, et sõda pea lõpetataks.  Sõda edasi pidada tahawad üksi need, kes rahwa ja riigi hädast iseenestele kasu saada püüawqj^ Rahutegemisest räägiti kord juba õige elawalt. Nüüd hakkawad need jutud matkima. Juba on ka selginud, et Japani tingimised nii kerged ei ole kui enne teatati. Ennemalt arwati, et Jaapan rahu teeks, ilma et sõjakulu Wenemaa käest nõuaks. Jaapanlased teatawad nüüd, et sõjalulu Maksmine üks päätingimiStest on. Arwamine, et jaapanlased siis rahu teekfiwad,  kui Venelased ühe wõidu saaksiwad, olla täielikult ekslik. Jaapan wõtab kõik yma jõu kokku, et ikka wõitjaks jääda. 17. wehr. Kardetakse, et Kuropatkin lahingu lööb ja siis ära taganeb- Jaapanlased  püüawad teda päälahingut lööma sundida. Schahe äärest teatatakse, et Jaapani  pahem tiim ka on edasi tunginud ja ühe Wene seisukoha ära wõtnud. Jaapani parem tiim on 22 penikoormat edasi läinud. Jaapani sõjamäel on tuhanded käfigranatid tarwitada, millede abil nad waStast kaitsekraawisid maha jätma sunniwad. Kõik ootawad ligemal ajal tähtsaid teateid ja arwawad, et käcsolew lahing kõige suurem terme sõja ajal saab olema. Isamaalt. Kuresaarest 14. skp. oli mõlemis kohalises  Eesti seltsis perekonnaõhtu. Eeskawas seifis: „Lyral" gramofonimäng ja tants, karskusel ka tants. Kui palju sarnased — ainuüksi eeskawas seistes kummagi seltsi otsekohese eesmärgiga kokku käiwad, selle kohta wõiks mõndagi rääkida Siin kohas aga olgu praegu ainult seda tähendatud, et meie linna Eesti ringkonna jaoks ühe õhtuga kaks pidu wist pisut liig tahab olla ka siis, kui niisugust „hingeülendawat"  lõbu nagu gramofoni mäng ja tants pakutakse. Päälegi on asjal meel see paha külg, et sarnane teguwiis kahe seltsi wahel ainult hõõrumist wõib sünnitada,  mis nende kosumiseks kaugeltgi edustawalt  ei mõju. n. EeSti wanawara uurija Dr. Jakob Hurt on Keiserliku Wene maadeteaduse seltsi pool 11. mebruaril kõige suurema tänawuse auuhinna, Suurwürst Konstantin KonStantinowitshi suure auupalga saanud. Prohw. K. Krohn, kelle aruande põhjal auupalk annetati, kujutab Hurti tegewust järgmiselt: Juba usuteaduse üliõpilasena oli Hurt Jurjewis 1863. a. rahwuSteadlise  töö „PSlwa kihelkonna muinasjutud" awaldanud, siis õpetaja wanawara korjamist  edasi ajanud. AaStal 1884, 188 S ja 1903 käis ta setukest uurimas. 1888. aastal kutsus ta suguwendasi wanawara kogumise tööle üles. Praegu on tema wanawara kogu 207,000 nummert suur: 45,000 wana laulu, 10,000 muinasjuttu, 52 000 wanasõna, 40,000 mõistatust, 50,000 teatust rahwaufu kohta. See kogu, mis hästi korraldatud, on suure teaduslise tähtsusega ja tunnistab töötaja suurest hoolest kuna Hurt oma rasket õpetaja ametit pidades ka akademia ülesandel Wicdemanni sõnaraamatu  teist trükki toimetas- Riiast. Kelnerid oliwad ka juba streikimas,  kuid hakkafiwad pärast nõupidamist warSti jälle tööle. KaS nende nõudmist täiedeti wõi ei, pole teada. Wiin otsas. Riia kroonu wiinaladu tööliste streikimise pärast lõppes paljudes Riia monopolipoodideS wiin otsa. Poodide uStel seifiwad tähed: Wii on otss. Mõnigi mees, kes muidu „söögilauaS harjunud kombel" klaaS wiina jõi, pidi nüüd ilma läbi saama. Nende päewade sees oodetakse Wene kirjanikku Maksim Gorkit, kes Peterburist Riiga wälja on saadetud, Tallinna. Loodetawasti  jääb Gorki kauemaks ajaks fiia elama. Nii on fiis kaks kuulust Wene kirjanikku lühema aja sees Peterburist meie linna wälja saadetud: v. Plehwe ajal saadeti AnnenSki Tallinna elama, kes alles winewa sügise Peterburisse tagasi sõitis. Peterburist. „Russ" teatab, et üks kWe isik olla kinnitanud, et walitsuse „semSki soborisl" kunagi juttu olnud ei ole: selle sõna olla ajakirjandus üleSse wõtnud ja sinna ta ka jääwat. Küll aga olla mõte walitud Wene mehi tähtsate riigi küsimuste üle nõuupidamiseks kokku kutsuda. Ei olla aga selgusele jõudud, kuidas walimisi ette wõtta, kaS seisuste järele wõi rahwuSte järele wõi muul alusel. Prokuror ja politsei oliwad nõuuS kirjanikku  Maksim Gorkit 10.000 rublalise kaotsjoni  waStu wangist lahti laskma. Otsuseandmine  oli Trepowi käes. Gorki termis on wiimaSte püewade jooksul pahemaks läinud. Waheajal on Gorki juba lahti laStud ja nagu eespool teatatud. Riiga elama saadetud.  Säält tulla ta Tallinna elama. Minema neljapäewal algas tööliste streik uuesti. Põhjuseks on see, et tööliste nõudmist ei täidetud. Sõja nõukogu. Sõjamäe ringkondades räägitakse sõja nõukogust, kes 20. skp. esimese istumise ära pidada. Nõukogu otstarbe  olla sõjaküfimuSte üle aru pidada. Liikmeteks olla paljud sõjaasjanduse tundjad. Sõjakohtu alla antud. Kolmekuninga päewal Peterburis weepühitsemise ajal juhtunud õnnetuse esialgne uurimine on lõpetatud. Ohwitserid ja soldatid, keS õnnetuse  juures süüdlased arwatakse olewat, antakse sõjakohtu alla. Neid süüdistatakse, et nad kohusetäitmisel hooletud on olnud. Kõige raskem nuhtlus selle süü eest on Siberisse asuma saatmine. Kohtu alla langemad nimelt ülemleitenant Polowtsow kapten Dawõdow, staabikapten Kartsew ja leitenandid Roth. I. ja Roth li. ning kolm alamwäelist. Nishni NoWgorodis algas suur streik. Ligi 65,000 töölist on streikimaS. Krasnojarspst. Terme kaubarong kadunud.  „Rigasche Rundschaust" loeme: „Berlini  Päewa lehele" teatatakse: Et terme kaubarong  ära waraStatakse, seda ei ole seni meel 9. Saarlane, 1905