Saarlane Il- s«. Teisipäeval, 2. inulil 1902. XVII!, aastakäik. maksab: Pooles.aastas l ~ TA „ Ilmub iWltersipäeivc»!'. Kurefaares Kauba-uulasas°»r.!7! Kirsad kliimad: Saarlase toimetufele.Kurefaardc. K u u l u l » s t e petit rida maksab A k. UM Klciildiae xotitita ajaleht maa- ja lianarahivalc UM Hää soowi söna põllumehele. Iga mõistlik põllumees puhastab kewadel  oma põldusid kiividest. Suurem osa pöllukiwidest lastakse maa alla, s o. kiwi külje alla kaewatakse auk, nii suur, mis kiwile tulewaseks asemeks kaunis lahedane on. On auk parajas sügawuses, siis nihutatakse  kiwi kangiga sinna sisse, korjatakse peenemaid kiwisi ümbrusest suurele weel juurde, aetakse muld pääle, ja põllumees on üsna rõõmus, et jälle ühest kiwist lahti on saanud. See wiisiks saanud mood näitab meie kiividele igawest kadumist, ja ei ole sugugi tulewiku mõtteline töö, waid näitab koguni, tulewikusse waadates, üht kurba pilti meie ehituse materjali puudusest. Meie metsad kahanewad enam kui kaswawad.  Praegu maksetakse iilemaal 7—B tolli jämeduse, 4 —5 Pilla pikkuse puu eest 70—90 kop., ka ei ole selle hinnalisi lähedamalt kui 10—Z0 wersta tagast saadagi. Sellest tuleb ka, et ühe suure hoone ehitus üksikul talupojal, kus mitte wald ühes ei aita ehitada, wäga raskeks kipub minema. Kiwi hoone aga wõib palju suurema ja kindlama pea sellesama hinna eest saada. See, kellel hooned kaunis korras on ja kiwide rikkus põllul rohkepäraline, mõtleb: „Minu eluajal enam ei ole ehitust tarwis ette wötta, tehku poeg pärast mind kudas tema tahab, mina panen aga kiwid eest ära maa alla." Kui nüüd kõik talupojad selles mõttes oma põldusid kiwidest puhastawad, mis peab siis tulew põlw pääle hakkama, kus uue wiisilised ehitused aja-nõudmisi peawad täitma?  Mõni ehk mõtleb, et ma põllumehele  põllu puhastamist kiwidest sugugi ei soowi aga ci, seda ma ei mõtle. Põld saagu kiwidest tingimata puhtaks, aga kiwid jäägu ehituse tarbeks maa pääle, ühte ainukestgi ei peaks maa alla aetama, waid wähemad üleskaaluma ja suuremad püssirohu ehk tule waral lõhutama ja põllult kas niidu, nurme, kopli, ehk karjamaa  äärde aiaks tehtama, kust neid pärast kerge waewaga ehituse tarbeks wõib pruukida.  Meie elame küll juba leidmiste-aasta  sadades, kus inimene looduse wägede üle oma kätt wälja sirutada püüab ja kunst imet teeb, aga siisgi ei pea meie nii pea lootma, et meie põhjamaa põllumehed paberi- ehk riidemajades elada wõiwad. Lõppeks olgu tähendada sellele, kes kiwisid põllult maa alla laseb, et iga kiwi «vähemalt  paar jalga mulla alla saab lastud, muidu tuleb ta aegapidi adra ette. Talwine  külm tõmbab maapinna kiwi ümbert kokku, nii et kiwi ja maa wahele lõhe jääb. Kewade kui maa sulab, siis tikub muld lõhe läbi kiwi alla ja kiwil on üks samm ülespoole astutud, ja nõnda edasi, künni kiwi oma päälmise nupu päewawalgele  pistab. Mõnele näitab ehk see raske uskuda olewat, sest see sünnib wäga aegapidi, aga tõsi see on. 11. H.. Mamsel Ilmaaegne. ss Lae all rippuw suur wana latern ja Petroleum! lamp laotasiwad Ml maigust wälja, ning toas süütasiwad proua oma tüdruk, Liisi ja Rieke preili wäikene teenija, mõlemad lumi walgete kangeks tärgeldatud ja triigitud põlledega ehitud, küünlaid põlema. Proua Minna käis ise meel korra kõik toad läbi, tõmbas ühes kohas meel korra kergesti laudlina üle ja waatles uhkusega rasket hõbedast sukrutoofi ja koorekannu, mis kõige paremas toas sohwa lauda ilustafiwad.  Tema rõõmustas ka gummipuude  üle, millede lehti ta päewa hancraswaga  läikima oli öörunud, see oli saladus,  mida tema kellcgile ei ilmutanud, kui tema käest küll ka tungiwalt õpetust sai palutud, kuidas gummipuudega ümber käia tuleb, et nende lehed nenda läikima hakaksiwad. Mamsel Ilmaaegne, keda tädi jälle armus  wastu oli wõtnud, ilmus walge ilus põll ees ette tuppa, kus tema noorte tüdrukutele  perenaest mängima ja kohwi ümberandma  pidi. Ja, et sina tassid mitte ülearu täis ei walal tuletas proua nõuunik weel korra meelde, ja et Liisi esimese korra aegus kõige päält bürgermeistri prouale andma hakab, ja teise korra andmise juures jälle direktori  prouaga hakatust teeb. Rieke on ka seekord jälle, isemeelselt kui ikka, oma korteri jäänud? Jah, tema arwas, et sinu wöõrad temale ometi kõik enamisti tundmatad on ja pääle selle pole tema ka mitte üsna terme; tema on ülepää maga rõhutud olekus. Põhjuste puudust ei ole temal ialgi olnud,  seletas proua M>nna. Ega tema kuldpojuks ometi surnud pole, kui tema kirjutanud küll pole, ütles tädi pahaselt. Kuule> ukse kell heliseb juba, waata, kas tüdrukud platsis on? Mamsel Ilmaaegne läks tulijat wastu wõtma; kui tema aga kojasse jõudis, nägi tema, et see mitte mõni wõõras ei olnud, maid kirjakandja, kes tädi Riekele kirja toonud oli. Tema uuris õhkades ümbriku; see ei olnud jälle mitte Friedcri poolt ja tädi ootis ometi juba nädalate kaupa tema käest aru. Tema pistis kirja oma tasku, see ci pakunud tädile mingit huwitust, sest see oli juba seitsmes rehnung ühe Berlini pesukaupluse poolt, millest herra leutenant enesele suur hulk kõige peenemat  pesu rehnungi pääle wötnud oli. Oh, see oli hirmus elu mis Julial wiimasel ajal oli! Mis aga ial inimese elu mõrudaks teha ja piinata wõib, piinas tädi Rieket. Ühtepuhku kujutas ta omale ja Juliale ette, et Frieder kusagil laatsaretis  haige, ehk meeleäraheitmise pärast kõlwatu seltskonda langenud olla, ja sääl wohel paluS tema ise jälle meeleäraheitlikult,  et Jumal tema pääle halastaks ja teda ära koristaks, et tema seda kõike äraelada ei pruugiks. Kaks korda oli tema Friederile kinnitatud kirja saatnud, milles ta teda Jumala keeli palus enese üle teatust saata ja eile meel oli ta temale sellesama sisulise telegrammi wäljamaksetud tagafisaatega läkitanud, aga kuni praeguni ei olnud weel ühtegi wastust tulnud. Ja Julia tüüris oma elulaewakest selles segases tumedas mees waikselt edasi ja punus omale roofipärga lootusest, ja ehk see siht mille poole tema püüdis, temale mitte karwawäärt lühemale ei nihkunud, ei kaotanud tema siisgi mitte julgust: Wahetpitamata trööstis tema tädit ja kannatas sõnalausumatalt tema tülitsemist ja etteheiteid. Häämeelega oleks ta temale ütelnud: Friederi tulewiku üle wõid sina üsna ilma mureta olla, tema on rikka Tereese Krautneri peig! Aga, temale oli sellest rääkida mõlemate poolt kangesti ära keeltud kes teab mis paha tema sellega sünnitada oleks wõinud. Ja nõnda ei jäänud ka temal muud nõuu üle, kui ka omalt poolt Friederile kirjutada ja teda paluda, et tema tädi pääle halastaks ja wöimalikult pea kirja saadaks- Heledas, nohaga ilustatud õhtumantlis, walge rätik roosilise näo ümber, astus just kui kellu neli lõi, Tereese Krautner Proua Roettgeri tuppa. Julia wõttis teda wastu ja wiis teda köigepäält tädi Minna magadis tuppa, kuhu täna päälmised  riided pidiwad pandud saama. Preili Krautner oli ka täna toredasti kui ikka, riides. Tema kandis tume rohelisest kalewist  ülikonda kuldnööridcga wälja õmmeldatud.  Korraga tuli Julial meelde Tereese käest Friederi üle järele pärida ja tema küsis wiiwitades: Kas sina Friederist midagi teatust saanud oled, on tema sulle kirjutanud  ? Miks sina seda teada tahad? küsis Tereese  lühidelt, Ja lisas peegli ees juukseid  seadeS tüki aja järele juure: Mina ei tea temast midagi l Wõttis oma wäikese kullaga tikitud töökoti ja läks teise tuppa. Julial ei olnud wõimalik temaga minna, sest nüüd tuli Vahetpidamata uusi wõõraid, ja kui tema wiimaks sinna tuppa pääsis, nägi tema, et Thereese keSket sohwa teiste wahel istus ja et tema juurde pääseda ilmawõimata oli. Piihapäewal, Ät. juulil manas kindluses (linnapääl) Saaremaa kurttummade kooli hääks. Ligemad teated edespidi. Eestseisus.