Saarlane UW Üleüldine xolitike ijoleht mai- >» liaairahwale MM tts ?. Teisipiiewal, 19. webruaril 1903. XVIII aastakäik. maksab: PoStiga saadetud aastas. L „ „ Pooles aastas ..... I. „ 2A „ —S— Ilmub igalkoisiz?Hs»Vt»k. Kuresaares Kauba-uulitsas nr.l 7. Saarlase toimetusele,Karesaarde. Kuulutuste xetit rida maksab S k. -4 Terwise öpetuse tähtsusest rahwa elus. Selle päälkirja all toob „PMimees" M IK tähtsa juhtkirja, milles terwise õpetuse laiali laotamisest rahwa seas soowitatakse.  See on otse minu südame põhjast räägitud. Sest hirmus suur on meil laste suremine iga aasta. Ka minu arwates ei ole siin mitte põhjuseks ainult arsti abi puudus, rahwa kehwus ja puudulikud elamise ruumid, waid suurelt osalt see, et rahwal mitte wähemat  teadmist terwise hoidmise  ja arstimise poolest ei ole. Näituseks ei tea emad mitte, et see ükskõik ei ole, mis nad söömad ja joowad, kui neil lapsi on imetada. Kaarma kihelkonnas suri minewal 1901 aastal 50 meesterahwast, 43 naesterahwast, kokku 93 inimest ja nendest oliwad peaaegu pooled, nimelt 42, lapsed alla 10 aastat! Haiguste külgehakkamist meie rahwas sugugi ei usu. Huwitaw oli järgmine nähtus. Kuresaares oli leetri tõbi laiali lagunenud. Peaaegu igas majas oli haigeid, nõnda et juba mõned koolidgi kinni pandi. Laste suremisest pole ma aga KuresaareS mitte kuulnud. Aga niipea kui see leetri haigus maale tuli, kohe oli ka suremist kuulda. Nii suriwad Kaarmal paari kuu jooksul 11 last leetri haigusesse. Kuidawiisi saaksime  rahwale enam terwise hoidmisest õpetust  anda? Wist esmalt sel miisil, et odawaid  ja lihtsalt kirjutatud sellekohaseid raamatuid wälja anname ja rahwa sekka wälja laotame, aga ka sel wiisil, et juba koolides sellest mõni sõna räägitaks. Terwituse köne. Päälegi sünnitab ära tükeldatud maade tarwitamine  õige sagedaid ja ägedaid tülisid naabrite wahel ja nõnda ei ole maade tükaldatud olek talumehele mitte üksnes kamitseks jalas edasi saamiseks,  maid on ka tema südame rikkujaks ja hää korra segajaks üksteise wahcl- Meie metsad lõpewad ära, aga talumees ei tea sellest mitte midagi, et ka uut mctsa külwamise käbi wõib kaswatada,  et ka metsa wõib teaduslikult harida. Meil ootowad sood ja rabad kuiwaks tegemist ja metsa pääle kütimist, kus pärast sajäjid sisse mõik- sime wõtta. Uuemate põllutööriistade fisseseadim  ise st ei taha põllumees palju mitte teada, ehk nende läbi küll töö palju ruiemine ja paremins tehakse. Siis ei ole meil põllutöö ühisusest weel sõnagi räägitud, mis teistes maades just põllutöö elu ja hing on. Waatke kõik need üksikud näitused  on nii tähtsad, et nende üle suured paksud  raamatud on kirjutatud. Niisugusel järjel on meie juures põllutöö asi, niisugune pimedus katab praegu põllumehe tegewust. Ja kui suur tähtsus on põllutööl, kui suur tähtsus põllumehe seisusel. Üksgi amet ei ole ju nii wana, kui põllumehe amet. Tema hakab maailma loomisest, Edeni aiast pääle, sest esimese inimese töö pidi ju olema Edeni aeda harida. Tema on 2) auus amet, sest teda on Jumal ise oma sõnaga seadnud, millega ta Adamat Edeni aeda harida käskis. Põllumehe amet on 3) tähtjas amet, sest põllumehe töö on kõige teiste tööde põhi, põllumehe seisus on kõige teiste seisuste alus, terwe maailma ülemal pidaja, sest  «Põllumees  on põline rikkas" ütleb meie wanasõna. Paneb põllumees oma adra warna, siis peaksime ka omad hambad warna panema. Põllumehe seisus  on 4) waba seisus. Põllumees ei ole siin kellegi käsu alune, tema on oma talus kui kuningas  troonil. Põllumehe töö sn 5) kõige loomu- 7 Mamsel Ilmaaegne. Ka teise korra pääl istus keegi akna ääres ja waatis kõige suurema põnewusega  alla uulitsale. See oli keskmise suurusega  ilus tuba. Kesket ruumi oli suur tammepuust laud, mille üle suur lamp rippus. Ahju taga oli puupink ja seina ääres tühi raamatu riiul, mis weel täidetud  pidi saama. Seinakaardid ja mõned pildid, juhutumifi manade roomlaste elust kujutades, katsiwad seinu. Üks kirjutuspult  ja ilus moodi täiend asuvad toa sisseseadet.  Suur laud aga mis kesket tuba seifis oli üleni mänguasjade, tina soldatite ja raamatutega kaetud, just kui oleks see ühe rikka wanemate lapse jõulukingituse laud olnud. Kuuse oksadest tehtud krants piiras kõik seda ilu ja rikkust sisse. See oli tuba, milles Friedrich Adami elama pidi, juba esimese pilguga mõis ära tunda, et armastus  ja lootus seda tuba ehitanud oliwad. Preili Rieke süda tahtis seisma jääda, kui ukse kella häält kuulis. Wana Doora, kes sel ajal Rieke wanemate juures teenistuses  oli olnud kui Rieke omast peiust lahkuma oli pidanud ja kes nüüd ammu juba lesena oma käe pääl elas, oli Rieke palme pääle majatalitust oma pääle mõtnud ja ehk tema  küll kinnitas, et tema enam midagi teha ei jaksada, jooksis ta ometigi nõnda ruttu kui manab jalad seda lubasiwad, edasi tagasi ja nüüd oli tema see, kes maja ust wõöraStele lahti läks tegema, kuna Rieke kui halwatult akna all seifis ja Wlt nägi, kuidas üks walwakate juukStega poiss, tohter  Kortumi käe kõrwol ajast läbi maja poole sammus. Rieke põlwed wäriscsiwad. Kui oleks tema üks puumana inimene olnud, nii waewaga läks tema üle toa ettekotta, kus tema hingetult trepi käsipuude najale toetades  seisma jlii. Minu poeg, minu armas  südamlik poiss, tere tulemasti sosistas tema sügawalt liigutatult ja surus poisikese  saledat keha oma rinna wastu. Siis suutles tema poisi walkjaid juukseid, mis niisama tihedad ja käharad, kui tema isalgi, oliwad. Friedrich on sinu nimi? ja oled sina hää meelega minu juurde tulnud? Mina tahan sind ikka armastada, Friedrich sina räägid ometi ka Saksakeeli ja saad minu jutust aru? Poiss päästis ennast wõõra naesterahwa kätte wahelt lahti ja ütles ise teisele waadates:  Ja, aga Jtaaliakeel on hoopis ilusam.  Tohter naeratas, pööris ennast ümber ja hüüdis: Oskar, kuhu sina siis jääd? Alumise trepi päält oli üks meelitaja mehe hääl kuulda. Küll ma juba tulen, oodake aga, wäike kiusupunn si taha trepist mööda ülesse tulla, waid istus kõige alumise  pääle maha. Tule, wäikene isemeel, mina kannan sind süles ülesse! Kohkunud lopse karjatamine kõlas läbi maja ja üürikese aja pärast ilmus üks laia äärega kübaraga herra, ühte wäikest poolkinnist- silmadega ja trotslikult kokkurõhutud  huultega tütarlast süles kandes; lapse pää ripuS üle tema käsiwarre alatsipidi  ja käsi hoidis tema rusikas. Kus kohas mina oma arga linnukest teile auustatud preili, ette seada wõin? naljatas kujuraijuja Oskar Kortum, tohter Kortumi noorem wend. Mina arwan, et mina teda kohe tema oma tuppa wiin, muidu pistab tema ehk meel lendu. Preili Rieke tegi Friedrichi toa ukse lahti ja sinna pani siis kunstnik oma koorma maha. Wüikene tüdruk nägi peaaegu wei- der wälja; temal oli suur hoopis iseäralist  kirja rätik ümber õlade ja selja tagant kinni seotud, ja jäält suure kohluS rätiku wahelt tuli kahwatanud nägu nähtawale,  mida paksud käharad tumedad juuksed ümber piirasiwad. Ilma ennast liigutamata  seisis wäike kogu keset tuba ja kõigist oli äratunda, et tema wäljamaaline oli. Mine preili juurde ja wii temale terwituseks  kätt, ütles tema reisiseltsiline, herra Kortum temale Itaalia keeles. Tüdruk aga pigistas mõlemad pruunid käekesed tugewasti  kokku ja piilus oma suurte, tumedate  silmadega altkulmu saleda naesterahwa poole, kes jälle täis armastust oma käfiwarred  tema wenna ümber pannud oli. Tule ometi ka minu juurde, nõudis preili Rieke. Aga tema hääl kõlas hoopis teist moodi kui siis kui tema poisiga rääkis. Tule, minu laps, kuidas siis sinu nimi on? Julia on tema nimi, nõndasama kui meie mammalgi oli, wastas wend tema asemel. Tule minu juurde, Julia! hüüdis Rieke kärsitult ja käskiwalt. Tema näo üle lendas  häkitselt tume punane weri ja kui laps kohmetult ühe sammu tagasi asws, tõmbas  tema teda wägisi enese poole, lasi ennast tema ette ühe põlwe pääle ja «matis temale,  teda õladest kõwasti kinni hoides, hulk aega uuriwalt näosse. Mitte põrmugi ei olnud see lapS tema nägu, see nägu, mis siin tema ees seisis, oli täitsa wõöras. Wõõras on see lapS mulle! ütles tema süda tema sees ja ühehoobiga  oli kõik pehme tundmus tema südamest  selle lapse waStu kustunud. See on tema naese lapS, selle naese laps, kellele õnn osaks langes, mis Jumala ja õiguse pärast minu oma pidi olema! mõtles tema.