wastu, ta ütles selle patu olewat ja et Jumal oma päewa teotamist mitte nuhtlcmata  ei jätta, see pidada pühaks saama peetud. Ja tema ei jätnud meid ka mitte nuhtlemata. Aga niihästi isa kui ka mina ei hoolinud tema keelust, meie läksime mõlemad.  Kui meie juba tüki maad läinud olime, kuulsime eneste seljataga walju hüüdmist. Ümber waadates nägime, et Annike meie järele jooksis. Tema tahtis, et ilm hää oli, ka ühes tulla ja waadata kuidas kalu püütakse. Ja meie wõtfime teda ka seltsi, ja koju ei jäänud üle ema ja Taaweti kedagid enam. Kui meie aga parajasti suure wörgu wälja olime heitnud, nägime eemalt kalawahi  paati. Pääseda meie tema käest ei wöinud, sest temal oliwad purjud ülal, kuna meie sõudma pidime, ja kui tema meie wörgud käest ära wõtab, siis olime kerjused. Siis ütlesin mina isale: sõuame nii ruttu kui wöimalik rannale, sääl hüppan mina, wörgud seljas maale, ja sina söua Annikesega  edasi, nõnda kui oleksite lusti pärast mere pääl, ja nõnda kaua kui ta teid tagaajab, matan mina wörgud rannale liiwa  sisse ära; kui ta paadist ega ka ranna äärest Nõrkusi pole leidnud, ei wõi tema meile midagi teha. Jah, ütles isa, teeme nõnda, aga parem on, mina lähen maale ja sa jääd Annikescga sõitma, sest see passib paremine, sest teie olete ju mõlemad noored, mind ta ei usuks ju ometegi, et ma lustisõitmas käin, ja jääks minu waStu ka cdespidi umbusklikuks. Mir.s nägin nüüd ka, et isal õigus oli, ja isa hüppas, kui ranna äärde jõudnud olime, paadist wälja, tõmbas märja wõrgu kimbu omale pää pääle ja naeris ise weel rõõmsasti, kui külm mesi talle mööda nägu mahajooksis ja ütles: küll see aga palawa ilmaga hää on, kui siis wilu weega kastmist  saab. Mina sõudsin Annikescga edasi, M kui waht meie kohale oli jõudnud, nägi ta, et kedagi muud paatis ei olnud, kui üks poisike ja wäike tüdruk, sõitis tema rahuga meist mööda ja Annike tegi temale weel seljataga pitkanina. Meie sõitsime weel edasi kuuni Perweileri ninani ja ootsime sääl nüüd isa pääle, aga isa ei tulnud; meie ootasime ja ootasime, ja isa tee ei olnud ometi mitte pitkem kui üks weerand tunni tee. Meie ootasime aga terwe tunni. Wiimaks ütlesin Annikesele: Tule, Annike, lähme isale wastu. Laps hüppas ka kohe paadist wälja ja jooksis liiwaküngast kaudu ülesse ja teiselt jälle alla. Mina jäin Lükiks ajaks seisma ja waatasin igasse külge ümber, sest ses koht siin oli ennast selle aja sees kus mina enam siin ei olnud käinud, hoopis muutand, sest liiwawall oli sügawamasse, maa poole edasi nihkunud ja kus tema ase enne oli ainud, oli nüüd lai org ja et säält mõnest kohast wesi wäljaimitseS.  Aga õiget arusaamist mul selle nähtuse kohta weel ei olnudgi, kui ma aga enese esist aeruga läbi katsusin, leidsin, et kindel alus puudus. Kohe hüüdsin nüüd Annikest, et tagasi tulema peaks. Tema oli juba ümber kingu nuki jõunud, mina ei näinud teda enam. Korraga kuulsin teda hirmsasti karjatawad, just kui oleks keegi tema kõrwi kinnipigistanud. Mina jooksin nüüd nõnda ruttu kui seda aga sügawa liiwa sees suutsin ja jõudsin ka wiimaks ümber nurga. Just kui oleks keegi mulle nuijaga pähe löönud, jäin mina seisma, nõnda kohkunud olin mina nüüd. Sada sammu minu ees, oli minu isa, kaelani liiwa sisse wajunud; raske wõrgukimp,  oli temal alles pääs ja see oligi teda wist keelnud ennast wäljarabelemast. Natuke maad eemal oli Annike, aga ka juba nõnda sügawasse wajunud, et ainult pää weel nähtawal oli. Järsku kadus ka seegi, ainult üks käsiwars sirutas ennast meelt- I heitlikult weel wälja ja sõrmed lükusiwad ! ägedasti, kui oleks tema appi kutsunud ja siis kadus seegi liiwa sisse ära. Ja mina seisan, seisan ja waatan kõik seda hirmust sündmust päält, ilma et ennast liigutanud oleksin, ja kui sa mind ka praegu surnuks lööksid, mina ei tea mitte, miks mina sel korral appi ei katsunud minna. Isa ja õde waibusiwad mõlemad minu silmade ees ära ja mina ei teinud mitte katsedgi, et neid päästa. Minul oliwad just kui tuhande naelasid tina lombid jalgade küljes, ma ei saanud ennast paigast liigutadagi. Ja isa waatas tükk aega rahulikult minu poole ja ütles: Olgu pääle mu poeg, mine sina aga koju ja mii emale aru. Ja nüüd ulatas liiw temale juba üle suu, ainult tema silmad liikusiwad weel ja need waatafiwad  ainiti minu pääle ja tema waatas ja waatas luksumine lämmatas mehe hääle ära. (Järg tuleb). südamest tänu tuleb anda. Umbes 90 rubla kulust peab aga maha arwama. Mis saab sellest piskust suurele. Saaremaa  Ew.-Lutheruse usu kogudustes, kus 39,537 hinge elawad, loeti 71 kurttumma: Kihelkonnal 19, Karjas 14, Pühas 11, Kaarma! ja Mustjalal kumbgil 8, Ansekülas  6, Poidel 5, Kuresaares 4, Waljalal  3, Muhus 1. Jamaja ja Kärla on need õnnelikud kogudused, kust mitte ühtegi kurttumma ei leita. Läbisegi tuleb nii iga 500 Ew.-Lutheruse usulise hinge kohta üks kurttumm. See arw on kohutaw kõrge. Daanimaal näituseks tuleb alles 1920 inimese pääle 1 kurttumm. Wene-Oigeusu kogudustes elab praost Rehemaa aruande järele 20,902 hinge. Kui palju nende seast kurdid on ja kas nende koolitamiseks midagi sünnib, ei tea meie mitte. Saaremaa kurttummade koolitamise seltsi sissetulek oli 1899. a. 1262 r. Et selle summakesega suurt häda ci saa kustutada, on selgem kui selge. Peaksiwad ka kogudused  edaspidi rohkem, palju rohkem ohwerdama,  mida meie loodame, siisgi nii kaugele  ei jõuta sellega ikka mitte, et iga kurttumm  laps koolitatud saaks, nagu igal tcrwel  lapsel kooliskäimine sunduslik on. See peab aga ometi ristirahwal kui siht silma ees seisma. Et seda kätte saada, ei leia meie teist teed, kui et meilgi, nagu teistes Põhjamaades, kurttummade koolid maa kulul üles peetakse. Näituseks määrab iga Soome maapäew kurttummade harimi- seks suured summad, mis mitmesajatuhande margani ulatawad. Meie omalt poolt tähendame, et Saaremaa  maa-kassa juba kurttummade koolitamise  hääks IVV rbl. annab, ja et ka kohased  wallad jõudu mööda abi andwad. Paar sõna Riia herradele. Praegu kuuluiuwad ajalehed, et kõrgemates koolides edespidi enam kodumaa teadust õpetada tahetakse. Kui wäga hädasti seda tarwiS läheb, näitab järgmine nähtus. Kes kodumaa geograhwiat wähegi tunneb, see teab, et Lätimaa juba WalgaS lõpeb ja meil Saaremaal enam lätlasi ei ela. Seda aga ei tea Riia herrad ega ametlikud asutusedgi. Nõnda saatis uuS Läti ajaleht „W a h r d s" omad proowinumbrid Saaremaale,  Frey raamatukauplus saadis Läti raamatute  nimekirjast siia. Hiljuti oli ka Kuresaare rcntei hoiukassa l Läti keelsed raamatud Eesti rahwale  wäljalaotamiseks saadetud,päälkirjaga:„Watsts krahjkases." —r— Zurjewist. Nagu „Post." ustawalt poolt kuuleb, on „Olcwik" müügi teel uue omaniku kätte läinud. Ostjaks olnud majaomanik K. Koppel Jurjewist. Kes lehe wastutawaks toimetajaks saab, selle kohta ei ole meel kindlamaid teateid. Lehe senine omanik hr. A. Grenzstein mõtlewat wäljamaale elama asuda. 1493 kirja on Jurjewis Liiwimaal wiimase  kümne kuu jooksul ära häiviiatud, sest et puudulikude adresside järele postiametnikud kirjasaajad  üles ei leidnud. Tallinnamaalt. Nädalal pääle Jaanipäewa  käis H. jaoskonna kommissar kohalist mölla- «valitsusi rewideeriinas. JgaS wallamajas on ta terwe päew wiibinud. Rõngu «vallamajas silmasin  ma kaheteistkümne aasta wallawalitsuse oktisi, kust oma silmaga nägin, kuidas «vallakirjutaja töö aast-aastalt hiiglasammul on kaSwanud. Aastal 1839. oli ainult peotäis wallawalitsuse paberist, aastal 1300. aga paar sületäit. Pääle selle «veel raamatud. Enne aeti nelja «viie raamatuga läbi, nüüd tõuseb aga raamatute niinekiri iviiekümneni, nagu wallawalitsuse raamatukapi päält oleivast nimekirjast näha. Kui paberid ja raamatud ikka nõuda lopsakalt edasi kaSwawad, siis peab küll warsti nende jaoks ise «vallamaja ehitatama. Nagu näha, on kirjutaja töö koledasti kaSwanud, palk aga siisgi endiseks jäänud. Et need paberid ja raamatud «vallale midagi maksawad, on mõista. Walla kantselei kulud lähewad aast-aastalt suure» maks. Mis kasu nii hulga paberite pidamine ja wahetamine toob, jääb «nulle, kui erainimesele, suureks mõistatuseks. Lihtne ja kerge asjaajamine oleks ühele, kui teisele ametnikule «vististi ometi kõige soowitawam. WSrumaalt. Wastseliinast pidi, nagu „E.P." teatab, Jaanipäewal üks pruutpaar laulatud saama,  kuid peigmees puudus kirikus, kuna pruut mõrSjachteS laulatusele läks. Põhjuseks, miks peigmees  kirikusse ei tulnud, olnud see, et ta lubatud „raha" ei saanud, mis ju praeguste paariminejate  õnnejumal näikse olewat. Säältsamast kirjutatakse weel „EeSti PoSt.": Setu-wendade perekonnad, kes Obinitsast ja ümberkaudsetest  küladest märtsikuul Siberisse kolisiwad, on koju tagasi tulnud. Nad neawad nõuuandjaid ja Siberis clawaid sugulasi, kelle pettuse tõttu Seda ja teist. Petroleumiga uulitsakastmine. Et uulitsad ei tolmaks, kastetakse neid Kalifornias nüüd petroleumiga. Et kiwiõli AmerikaS odaw ja kasta rohkem tarwis ei ole, kui kolm korda aastas, siis ci tule see kallis. Ka pctroleumi halb hais kaob mõne päewaga ära. Algupäraline pulmakingitus. Kolmekümne aasia ecs! asluS Nmerika kurbmängude mängija Edwin Rooth abielusse. Pulmapäcwal tegi ta mõrsjale iseäralise kingituse. Ilusas, elemandi luuga ehitud kastikeses andis ta talle kõik armas» tusekirjad, mis ta aastate jooksul oma omistajate poolt saanud oli. Ja kui palju oli neid? Mitte wähem kui 3796 tükki! Tätomeeritud mõrsja. Amerika naeste» rahwad on muidu arukad inimesed, aga ühte asja teemad nad nüüd mõtlematalt. Nad laseioad niinelt kihluste järel peigmehe nimede algustähed käe pääle kratsida. See läheks wahesl meel, kui kõik paarid ikka ühte jääksiwad, aga kui sagedasti ci tule seda ette, et neiu neli, wiis korda kihlust peab. Niisugust mõrsjat aga, kel käewarS lähtestd  täis, ei taha tvist küll naljalt keegi. 1901 M 28 Saarlane