Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädala! s ja laupäev»»!. Toimetus su KuresaareS, Pilkns uulitsas, Treffcni majas nr, l» Kuulutuste waötuwõtmine kuni kellu 1 päewal Kuulutuste p-ii!.rii>° S k., lehe eeSotsaS Sv k. Adresst muutmise eest lv kop. j Tellimisehind: I v. .. maapoStigat „ . . 1 „ L» „ V- . V. .. . . - .s» . üksik number maksab > kop. M ZN. Laupäewal, 25. aprillil 1909. XXV. aastakäik Mõtted Eesti kunstnikkude ja kunstiõpilase  tööde näituse puhul. Kaoks täna Eesti, oleks la kui rahwaS warsti unustatud. Aga ta minewuu kultura, ta kunst jääks. Jääks kui süraw sammas laugele  hiilgama wõõrastesse maadesse, tumedasse, tundmata tulewilku. See on see raudwara, mis üle aegade ja inimeste pölwede ulatab, mis mälestusi kannab ja kroonisid annab, mis inimsust teowaSteSse tõstab. Muistne Eesti rahwas oli üks wäle, mõtleja,  laulja rahwas, üks rahwas, keS wikerkaari  taewast maha tõi ja enese ümber ehteks mässis, kellel Kalewid kaimudeks oliwad. Au niisuguse rahwa minewikule. Au tema lihtsatele, körgeantelistele kunstnikkudele, lcS tundmata, teadmata, nimetamata, instinktiwilisclt  ilu iõiwad. Sääl sammaldanud küngastel nüüd nad puhtamad. Taara ise on neile põhjakuujed ja punaste kobaratega pihlakad kalmule istutanud. See minewek ei ole kustunud. See on praegugi meites. Ei ole tõsi, et meie kunst ainult ennemuiste  haljendas, et jee kõik kord oga oli ja iialgi enam olema ei saa. Suured müstilised muinaSlilled Litsemad alles meie südametes. Witud tuuled on neid ainult ajutiseks kinni surunud. Rahwa genius ootab ainult «võimalust jälle tõusta ja sündida nagu Phönix. Pole tarwis prohmct olla, et Eesti tule» wikku ette näha. Eesti tulemi! on ta minewikus, on ta kujunemas  rahwuSltses kunstis. See programm ei maleta. Ajad kõnelewad, elu näitab. Ju praegugi on midagi märgata. Midagi on nagu erewlt, nagu arenemas, amanemaS. Weel mähe äratust, sugu tagatõukamist ja kthaw, päikeserikas kemade polegi wahest wüga kaugel. Ruttu, nagu wõidu, tõusewad lootuserikkad  jõud meie kunstipõldudel. Jgalühel tuline iha kõrgemale tipule jõuda ja oma tööd kodumaale  pühendada. Kuid see sugupärast tagatõukamine puudub.  Hall, igapäewane, inetu kehwuse ja puuduse  kuju kärbib noorte tiibu. Kisub nagu tina alla. Ei lase lennata, ei lendugi. See wähe°tagaaitamine on praegusel silmapilgul  meil weel raske. Aga appihüüded kasivamad järjest. Kuid kui abi kusagil tarwis on, fiis on see siin, kui abi andma peaks, siis siia. Meie rahwa tulewiku lootus ripub meie noore, wõrsuwa kunsti küljes. Noori teadusejüngrid on ammu ja ikka toetatud, nüüd peaks kunsti ettepoole nihutatama. „Bergmanni Abiraha," meie ainuS awalik  abihallikas, on küll kõigiti katsunud nende soowidele ja palwetele wastu tulla, kuid tahtjaid  on nii palju, et kõige parema tahtmisega kõiki owitada ei suudeta. Et suuremad kitsikused wähemalt esiti kõrwale  heita, on „Eesti Kirjanduse Selts" „Bergmanni  Abiraha" walitsuse ettepanekul nõuks rvötnud sügisel kunstinäitust toime panna. Näitusest osa wõtma kutsutakse kõiki Eesti kunstiõpilast, aga ka wanewaid kunstnikku, wanemaid  kui nooremaid- Kunstiõpilaste hulgas on  mõnedgi  anded warjul. Siin oleks wõjmalus ennast rohwale esiteleda. RahwaS peab kunsti nägema ja oma kunstnikkudega  tuttawaks saama, et neile ligineda. Näitustega kasivaks rahwa arusaamine ja huwi kunsti kohta ja kunstisõprade ja austajate,  ja wahest ka ostjate arw. Tuttaw on Albr. Düreri ütelus, millega ta JtaliaS wubides selleaegset Saksamaa kunsti  arusaamatust Jtalia kõrwal witsutas: siin peetakse mind aumeheks (gentleman), süül hulguseks. Muidugi woib publikum ja awalik arwamine,  nõnda ütelda, kunstnikkude ja nende kunsti wülimust paljalt riiwato, sest sügaw, tõsine kunstnik loob ainult üksi iseenesele ja oma südamele,  selle pääle waatamata, mis ilm sest mõtleb.  Siunaku ehk silitagu ta teda. Näituse programm on wõimalikult awaraks  tehtud, et ka harjutusetöSd (Studien), katsed  ja kawandid (Entwürfe) näitusele pääsekfiwad.  On zu katsetel ja kawanditel see imemeeldiw  wahendita otsekohesus, see wärSkuS alal, mis malmis tehtud töödel sagedasti kaduma  on läinud. Oodatakse rohket osavõtmist. Saagu siis sügisel ilupkhad ja rikkad awitamisepäewad. Tartus, 11 aprillil ISVS. Kristjan Raud. Riigiwolikogu. Koosolek 17. aprillil. Juhatab W. Woltonski. Ministrite loosheS on haridussminister ja tema abi. Päewakorrale wõetakse hariduseminiSteriumi eelarwe. 44 kõnelejat annawad endid üleS. KapuStin paneb eelarwe ette ja tutwuStab  koosolijaid eelarwekommisjoni soowidega rahwahariduse asjus. Haridusminister seletab, et tema all olem ministerium mitte sõnadega, maid tegudega igasoowisid  täita, mis wolikogu selles asjas awaldab. Ühiskoolide kohta weel üleüldist seadust ei wõi anda. Weel ei ole selge, et need koolid sündsad on, wäga palju põhjendust räägiwad niisuguste koolide wastu, kus mõlemast soost isikud Spiwad. (Par. poolt: Tõsi.) L-elle juures peab ka rahamslifi iseüraldusi tähele panema. Ladina rahwad (minister mõtles wist Romani rahwaid) on tingimata mõlemate sugude üheskoos  õppimise wastu. Weel hiljuti ütles prof. Kaks Dianat. 2S Prantsuse kirjaniku Aleksander Dumas'e ajaloolik roman kolmes jaos. Eesli keelde J. Piki ep. Et takistused, mis meie armastusel ees vliwad, kõrmale saamad saadetud, et kuningas enam Diana ja Montmorenci abielu ei nõua ja et Diana mind armastab! Et ta mind armastab  l Ja sina oled siin, ning wõid seda kõik püält kuulata, Aloise; ütle mulle, kas ma ei yle õnne ladwal? Aga kui, ütles Aloise kurwalt ja tõsiselt, aga kui Teie hertsoginna de Castro peate maha Aloise! Kord on kõik takistused ära wõidetud. Takistused, mis inimeste poolt ette tulewad,  tvõtb igal ajal ära wõita, aga mitte mid, mis Jumala enese poolt ette pandud on. Teie teate, et ma Teid armastan, ma olen malmis oma elu ära andma, kui aga Teie muresid saaksin kõrwalr saata, aga ma ütlen Teile: ärge küsige põhjuste järele, aga jätke Diana maha, ärge püüdke temaga enam kokku saada, lämmatage  see armaStuS kõikide abinõudega ära, mis Teie wõimuses iganes on. Hirmus saladus, mida ma Teie eest warjama pean, seisab Teie wahel, Teie enda kasu pärast, ärge küsige ja nõudke minult seletust, Teie oma õnne pärast. Kui ma Teid palun, põlwili «aaS palun, mis waStais mulle selle püüle, kõrgus ? Kui sa seda paluksid, Aloise, et ma oma elu jleaifiu Wõtma, ma kuulaksin su sõna ja ei küsiks põhjuste järele. Aga mu armastus ei kuule tahtmise sõna, sest see on Jumalast. Issand, hüüdis kaswataja käsi kokku pannes,  ta teotab Jumalat I Jumal, sa näed, et ta isegi ei mõista, mis ta teeb. Issand anna tale andeks! Sa ehmatad mind, Aloise I Ära piina mind: sa ei wõi minu eest midagi salata, maid pead mulle ütlema . . . Räägi, ma palun sind räägi I Teie nõuate seda, kõrgus? Ma peaksin seda Teie eest salajas pidama, mis ma Looja eeS olen tõotanud, aga Issand ise käsib mind täna seda Teile awaldada ja mitle kauem marjata. Kõrgus, Teie olete omades tundmustes petetud, mis Teil Diana wastu on, loodus ise on Teid petnud l Kuulge mind: see ei ole armastus, ega kirg, et olge selle pääle julged fte on ainult tõsine lugupidamine ... Missugune eksitus, Aloise l. . . Aga Diana nõiduw iludus . . . Ei mitte eksitus, rääkis Aloise ruttu wahele, teie saate sellest marsti aru, sest see asi saab Teile niisama arusaadawaks, kui ta mulle on. Teadke siis sce wõib wäga wöimalik olla, et madam de Castro ärge ehmatage, mu laps, et hertsoginna de Castro Teie õde on! Minu õde! hüüdis Gabriele, nagu wedrudest  ülesse wisatud- Minu õde I kordas ta nagu nõrgameelne. Kuidas wõib kuninga ja madam de Vale»tinvis'e tütar minu õde olla? Kõrgus, Diana de Castro sündis mai küuS 153 S a. eks ole? Krahw Jacqnes Mongommeri, Teie isa, kaduS januari kuus selsamal aastal üra ja kas teate, mis sellest kadumisest arwa« takse? Teate ka, milles Teie isat süüdistati? Teda süüdistati selles, et ta Diana de PoitierS'i õnnelik armastaja ja troonipärija, nüüdse Prantsuse  kuninga, armu wastane oli. Nüüd wõrdlege ise kuu päiwi, kõrgus. Issand, Zumal I hüüdis Gabriele. Minu isat süüdistati, aga kes wõib seda tõendada, et see süüdistamine põhjendatud oli? Diana sündis  wiis kuud püüle minu isa surma, aga kes wõib seda tõendada, et Diana mitte kuninga tütar ei ole, kes teda, nagu oma last armastab?! Kuningas wõib niisama eksida, nagu minagi eksida wöin, kõrgus; pange tähele, et ma Teile mitte ei ole ütelnud: «Diana on Teie õde," waid „wist Teie õde" ja „wäga wõimalik wõib olla, et ta Teie õde on." Mina pidin seda Teile awaldama, Gabriele. Jah, ma pidin seda. Nüüd otsustagu Teie südametunnistus ise Teie armastust ja Jumal saab Teie südame tunnistuse  üle kohut mõistma. Oh, kahtlus on tuhat korda hirmsam, kui õnnetus ise, ütles Gabriele. Kes päästab mind sest kahtlusest lahti, mu Jumal! Seda saladust teawad ainult kaks inimest maailmas, kõrgus, ütles Aloise, kaks inimlikku olemust wõiksiwad Teile wastata: teie isa, kes tundmata hauda maetud on ja madam de Valentinois,  kes aga minu arwamise järele iialgi seda üles tunnistama ei saa, et ta kuningat petnud on ja et tema tütar mitte kuninga tütar ei ole,