Saarlane maksab: V, » i„ ss „ V. >, ?s .. maapostiga- „ 1 . S« „ V, . V. .. -..50 „ üksik «umber s kop. Ilmub k,kik«r!m M-lal, i«al kesknädalal ja laupäewal. Toimetus Suresaarei, Pit!»z »ui. Kuul duste waStuwõtmwe kuni 1 xäesul -une lehe ilmumist. Kuulutuste petit-rlda Ä kop., lehe eeSotfaS 20 kop. H S 5. Laupäewal, 5. aprillil 1908. XXIV. aastakiiik Teie walgus paistku! Mis on weel tarwilikum asi, kui maigus?!  Ilma temata ei wõi midagi olla, ilma temata jääb kõik elu kängu, ilma temata walitseb igawene surm. Walguje tähtsust silmas pidades, lõi Jumal ka walguse kõige esiti. Jumal lõi walguse esimesel päemal. Taim, mis walgust ei näe, hakkab kolletama, ta kaotab oma elu jõuu ja hiljem ehk warem peab ta surmale  suikuma. Mispärast waikib kõik loodus  öösel, miks ei lase linnud oma rõõmust  häält mitte öö pimeduses kuulda, mispärast tõmbawad ennast kõik õied öö tulekul kokku, mispärast sünnib kõik nii? Ja mispärast täidab rõõm hommikul, kui päewa kuningas päike oma pää une sängist  tõstab, jälle uuesti loodust, mispärast ilmub siis elu igal pool? Kui hingeülendaw  on praegune kewadene päike pärast tumedaid taliseid päiwi! Kas see ei ole kõik mitte walguse mõju? Kas ei mõju walgus meie püäle elustamast? Jah tõesti, walguse tähtsus on suur, ta on mõõtmata juur! Sellepärast on ta walgus igale auusale inimesele nii wäga armas- Aga nii kui waim ihust ülem on, nõnda käib ka waimu walgus teisest walgusest, ehk loodusliku päikese walgusest kaugelt Üle- Järelikult on waimu walgus päikese walgusest palju kallim. Ning selle walguse tähtsust tuntakse igal pool, enam haritud maailmas wäga hästi. Kuid meie rahwa juures ei saa pajud sest tähtsusest mitte aru; waimu walgustamist ei arwata su- gugi mitte tarwilikuks, hariduse edendamine  jäetakse koguni kõrwale- Kui armas on soojendama päikese paistel  wiibida l Inimene on fiis täis õnne, täis elu jõudu, täis armastust I Kui palju  armsam oleks meel hariduse päikese paistel wiibida, tema soojusest kosutust saada! Sellepärast, kui oma saatuse pääle hääd mõju tahame awaldada, fiis peame ka haridust täie tahtmisega edendama; siis peame kõik püüdma teha, mis meie koolisid  paremale järjele wõiks aidata. Kool on ju see koht, kus seda paremat walgust, maimu maigust, püütakse elule äratada. Ja selle walguse wäljajagajad on kooliõpetajad. Neil on siis suurem maimus  selle walguse kohta. Kui pilwed taewast kinni katawad, siis ei wöi päike oma elustawaid kiiresid meile saata. Niisama ei wõi ka maimu walgus meid elustada, kui pilwed talle tee kinni panemad. Ja neid pilwefid on möga palju,  mille laialiajamiseks tugewat tuult tarwiS läheb. Meie koolid on ju wäga waesel järjel. Selle tõttu ei ole ka «võimalik  häid kooliõpetajaid saada. Sagedasti peawad meie küla- ehk wallakoolid ilma suurema hariduseta kooliõpetajaga rahul olema. Kellel aga endal juba maim pimeduses  wiibib, mis walgustawat wõib see teistele pakkuda?! Kelle süü on siis see, et hariduse päike oma walgustawaid kiiresid  meile ei wõi saata? See on meie eneste sm. Aga tänu Jumalale, need pilwed on juba kaduma hakkanud, juba mõnesgi kohas  on walguse kiired läbi pilwede tungi- nud, selge taewas paistma hakkanud. Ja nende pilwede häwitajateks peawad inimesed  ise saama, ei keegi muu! Hariduse  kasuks töötagem kindlama tahtmisega. See tahtmine on wägi, mis waheteki inimeste  ja hariduse wahel katki kisub, see tahtmine on mägi, mis pilwed purustab ja laiali puhub- Kõige päält tuleb aga kooliõpetajale wõimalikuks teha, seda maigust  takistamata laiali laotada. See olgu selle tahtmise esimene töö; ainult siis mõime ka mehi leida, kes kallist maimu maigust laialilaotada oskawad. Ja selle tahrmije tairiateks saagu igaüks, iseäranis aga meie wallaisad. Igaüks katsugu omal kohal koolide parandamise ja paremale järjele loomiseks tublit tööd teha. Jah, paistku Teie walgus, asustatud wallaametnikud,  ka koolide korraldamises nii, et rahwaS, kes Teid walinud on, Teie tööst häädust ja kasu näeksiwad. Kosutaw kemadene  päike ja waimuwalgnse nähtaw kasu elustagu meid kõiki tööle waimuwalguse suurendamiseks ning Saaremaa koolide paremale järjele tõstmiseks l Kodumaalt. Munsaarest. Juba ühe kuu aja pä« rast jõuab aeg kätte, millal supelwõõrad Kuresaarde tulema hakkawad. Et neid hästi rohkesti tuleks, on igaühe soo«. Nii hästi linnawalitsuS, kui ka linna ela« nikud ootawad põnewusega selle soowi täitmist. Kuid selle soowi täitmise juures ei pea meie mitte ise käsi rüppeS pidama. Olgu küll, et meil õhk puhas ja terwisemuda  hää on. Siisgi peab selleks, st meie Imelikkude elukate saar. H. Wales'i uudisjutt. 1S Rikub kõik asja ära, mille jaoks terme eluea pühendanud olen, ütles Moro muu seas. Ta ei saa aru. Tarwis ruttu . . . Siis oli Moro hääl kuulda: Mul ei ole praegu aega ... Ootame... Ma tõusin jalule. Minu pääst käifiwad mitmesugused mõtted wälgukiirusel läbi. Missugust saladusi warjab see maja? Kas tõesti doktor Moro wirisektioni katseid inimeste  kallal teeb ? Ehk kül see mõte imelik oli, siisgi näitis see kõik ometi nõnda olema.  Otsata hirm wöttis minus wõimust ja lämmatas kõik muud tundmised ära. IX. Inimese jaht. Ma teadsin, et minu toa wälimine uks lahti on ja ma säält wälja wõin pääseda. Nüüd, mil ma seda teadsin, et Moro oma hirmsaid katseid inimeste kallal teeb, hakkasin  ma asjast wähe haawal aru saama. Nüüd teadsin ma metsas nähtud pool-metselajate  kohta seletust anda. Mu meelde tuli, missuguste katsete eest Moro oli sunnitud Inglismaalt põgenema ja arwafin kindlesti, et ta siin, otsata suure okeani sisse peidetud  saarekesel oma tööd edasi teeb ja ühe orgamsmuse seest werd teise sisse toimetab, mille koledaid ohwrid ja järeldust ma eila näinud olin. Nüüd oli mul selge, et Moro ja tema abiline mind ainult selle tarwis ära päästsiwad  ja mulle pääwarju andstwad, et mind pärast poole niisuguse hirmsa piina  alla heita, millega «võrreldes surm päris  õndsus on. Nemad tahtsiwad minust mets-elajat teha ja nende õnnetumate hulka saata, keda ma Ml eila nägin. Aega ei olnud sellepärast wiita. Ma waatasin toas ümber selles lootuses, mõnda sõjariista leida, aga midagi sellesarnast ei olnud näha. Siis panin ma tooli kummuli, aötufin ühe jalaga selle jala pääle ja katsusin sel musil  tooli jalga alt ära murda, mis mulle õnneks korda läks. Nõnda sain ma endale wäikese kaitseriista, mille otsa sees meel päälekauba suur nael oli. Korraga kuuldufiwad  wälimise ukse ees tasased sammud. Ma tormasin ukse poole, lõin selle lahti ja juhtusin Mongomeriga wastamist, kellel wõtr käes oli ja wist ust tuli minu eest lukku panema. Ma keerutasin oma wemmalt ja tahtsin talle pähe lüüa, aga ta jõudis meel õigel ajal kõrwale põigata. Sus sain ma temast mööda ja pistsin jooksu. Ta oli selle üle wäga imestanud ja hüüdis mulle järele: Prendik l Kuhu Teie jooksete? Pidage kinni! Ärge tehke rumalusi! Kuid mina jooksin edasi, nagu ajaks mind kari koeri taga„Weel  üks silmapilk ja te«a oleks mind, kui jänese puuri pistnud," mõtlesin mina- Mongomeri kisendas ja jooksis mulle järele.  Sel korral jooksin ma otse ida-põhja  poole. Jooksu pääl waatafin ma wahel tagasi ja nägin, et Mongomeri ja ta must teener mind taga ajasiwad. See kiirustas mind weel rohkem ja ma jooksin nagu meeletu edasi ühe künka päält teise pääle ja läbi põõsaste. Wiimati pöörfin ma ida poole ühte kitsasse orgu, mis kiwisid täis ja wäga tihedate põõsastega igast küljest  kinni kaSwanud oli. Ma jooksin terwe penikoorma ilma Vahetpidamata. Mongomeri  oli juba ammu puhkama jäänud. Ma pöörsin nüüd järsku kõrwale, et teda minu jälgedelt ära eksitada ja heitsin ühe põõsa alla maha- Sääl olin ma tüki aega ja ei julgenud ennast liigutada. Ma ei suutnud wästmuse  pärast midagi mõtelda ja lamasin tuimalt maas. Minu ümber walitseS täielik  waikuS. Muud ei olnud kuulda, kui sääskede sumin ja kaugelt kuuldus nõrk mere kohin. Nõnda läks peaaegu tund mööda. Eemalt kuuldus Mongo «eri hääl, kes mind hüüdis. Wist ei olnud mu tagaajamine weel lõpnud  ja ma pidin oma põgenemise plaani