ber piiravad. .Kui fiiS Viimaks ometi Saksamaale  vaenulised salakiusud sõda põlema sülitavad,"  hüüab leht. ,piab Saksamaa kõiki oma jõuudufi kokku wõtma ja Saksa wägewuS Eu« ropat oma jgaweSteft waenlaStest puhastama! Dr. Karl PeterS seletab ajalehes ,Tag," et kõik Prantsuse ja Saksamaa lähema ühinemise  püüded niikaua mingisugust järeldust ei anna, kui Prantsuse rahvuslik tundmus ei muutune. Saksamaal pole Prantsusele midagi ette panna. Saksamaa põrkab oma asumaa politikaS alati Inglismaaga kokku ja Reini ääreS tunneb ta Prantsuse wõistlust. Pilwed lähawad igal pool pimedamaks. Sakslased ei wõi maal ega merel mõõka oma ainukest kaitsjat maha panna! Endiste ühisuste wa« remete pääle räägib »Tag" edafi tuleb uut ja kindlat sõbrust Wenemaaga jalale seada. Seesama leht kuuleb, et Saksa kantsleril, kui ta hiljuti Prantsuse ajakirjanikku oma jutule wõttis, nõuu oli, Prantsuse rahwast niisuguste sündmuste waStu ette Valmistada, milledes Saksa ja Wenemaa lähenemisel palju suurem tähtjus saab olema, kui seda senini Prantsusemaal  arwata Võidakse. Wene ja Inglismaa. Wiimaks ometi arwasiwad isikud  tarwilikuks, seda walet ümber lükata, mis pea terwe kuu aja jooksul Wene-Jnglise lepingu Me kokku oli kogunud. Kül ei tee seda ametlikud  isikud otsekohe waid Peterburgi sõnumisaatjate  kaudu. Nii sai näit. „Morn. Post" Peterburgist järgmise telegrammi: »Ma olen wolitatud, seletama, et Peter» burgist wäljalaotatud kuulujutud, nagu oleks Wene välimiste asjade ministerium ametlikult Wene-Jnglise lepingut soowitanud, täieSti waled on. Krahw Witte, krahw LambSdorff ja kõrgemad Peterburgi ringkonnad tunnewad juba ammugi, et waja on, kokkuleppimise teel kõiki mõtete lahkuminekuid Wene ja Inglismaa  wahel ära kaotada, aga tegelikus eluS ci kannata Wene politik, mis kesk-AsiaSse puutub,  mingisugust muudatusi. Alles neil päiwil tuli Aschabadist PeterburgiSse  ametlik telegramm, et valitsus otsustanud  on, juba kõige lähemal ajal ühte uut sõja-raudteed Merwist Kuschki ehitama hakata." Kuninga Salomoni kaewandused. 14 R. Haggardi järele J. Lossmann. Selle Pääle wastafin mina valju häälega, et meie sõjamehed seda kuulda tvõikfiwad: Mine tagasi, koer. oma isanda Twala juurde ja ütle temale, et meie, Jgnofi, kukuanide seaduslik kuningas, Jnkuvu, Bugwan ja Makumatfan,  targad, walged inimesed tähe päält, kes kuu Valgust kustutafiwad, kuninglikust sugust Jnfadus ja teised väeülemad ja kõik rahvas, kes siin on, saadame temale järgmise vastuse: Meie ei heida mitte tema alla ja enne, kui päike kaks korda looja lähab, lameb Twala surnukeha  tema kraali väravate ees maas, aga Jgnofi, kelle isa Tvala surmata laskis, saab tema asemele kuningaks. Mine ja ära oota, kuni meie sind siit ära ajame ja hoia, et sa oma kätt meie ja meie sõjameeste vastu üles ei tõsta! Parlamentär naeris valjuste. Niisuguste rumalate sõnaga ei hirmuta sa meid sugugi, parem näidake endid homme niisama vahvalt, kui täna teie sõnad on. Wõidelge, kui mehed ja rõõmustage veel niikaua, kui raisakullid teie südameid veel ei ole välja nokkinud ja ära söönud! Jumalaga! Wöib olla, et homme lahingus  teine teisega veel kokku saame! Siis ärge jookske mitte tähtede pääle, vaid oodake mind siin maa pääl! Nende sõnadega pööras ta ümber ja läks tultud  teed tagasi. Päike läkS alla ja Ühekorraga kattis Pimedus maad. Kui kuu tõusis, tegime veel tibedaSte tööd ja alles poole öö ajaks arvasime nii kaugele jõudnud  olema, et puhkama heita võisime; üksnes vahid jäitvad oma seatud kohtade püäle. Öösel käisime weel kord wahid läbi, leidsime neid oma koha pääl tvalwawat; tagasi tulles ütlesin ma sir Henrile: Kas teate, ma kardan wäga! Seda olete juba mitukorda ütelnud, Kwatermen,  ütles tema naerdes, see ei keela teid aga sugugi mitte, kui julge mees ennast häda sees näidata! Mitte seda ei arwa ma ! Aga ma kahtlen,  et meie homme weel elus oleme. Waenlane on palju tugewam ja meil saab waewalt korda minema, eneste seisukohta waenlaste wastu möjuwalt  kaitsta! See on tõsi, asi on wäga halb ja Parem oleks olnud, kui meie endid selle asja sekka sugugi ei oleks seganud; mis aga isiklikult minusse puutub, siis sureksin ma ennem lahingus, kui timuka käe all. Siiski, wanaföna ütleb: „julgus wõidab linnad" ja wõib olla, et meie wõidame! Igal juhtumisel piame meie teiste ees wõitlema, et enestele mitte häbi teha! Teisel hommikul, enne koitu, äratas Jnfadus meid üles ja teatas, et Luus suur liikumine näha olla ja et esimesed wäesalgad juba meite eeswahtide ligidale jõudnud. Meie kargasime ruttu üles, panime endid raudriidesse.  mida Twala meile kinkinud oli. Jnfadus'e soowi järele tõmbas sir Henri kukuani sõjapääliku riided selga ja nägi selles ime tore wälja. Hud ei tahtnud mingisuguse tingimise all pükstest lahkuda, sest need ja raudriided ei sündinud kuidagi kokku. Mina tõmbasin häämeelega püksid jalast, sest, nagu ma arwasin, tuleb meil ehk põgeneda, siis oleks püksid suureks takistuseks olnud. Kõik sõjariistad, mis meil oliwad, wõtsime enestega ligi, patronid jagasime isekeskis ära, ehk M laskmist üksi kõige suuremas hädas tarwilikuks arwafime, siis ruttasime wälja waatama, kuidas asjad seisawad. Keset mäge oli wäga järsk ja kõrge küngas, hallist kaljust, nii suur küllalt, et häda korral meie kogu wäele seisukohta ja warjupaika pakkuda. See koht sai ka esiotsa kohe pääkorteriks wälja walitud ja säält eest leidsime juba Jnfadust oma polguga, ..hallidega", nagu neid nimetadi. Need oliwad kukuanide sõjameestest kõige wahwamad. Hallid pidiwad  lahingu algusel tagawara wäeks jääma, nüüd oliwad nad kõhuli maaS ja waatasiwad, kuidas Luu wärawatest Twala söjawägi, nagu sipelgad, wälja tuliwad. Nad liginefiwad kolmes suures salgas, igas ühes 11—12 tuhat meest. Kui nad linna wärawast wälja jõudnud oliwad,  pööris üks salk paremale, teine pahemale poole ja kolmas tuli otse teed meie poole. Soo. - ütles Jnsadus, nad tahawad kolmest küljest meie pääle tungida! See nähtus ei trööstinud meid mitte sugugi, aga parata ei wõinud meie sinna ka midagi ja meil ei jäänud ka muud üle, kui eneSte wäge ka kolme osasse jagada, et igaS kohas waenlastele wastu panna. sutsustaw silmapilk jõudis kätte. XIII. Pääletungimine. Kui otseteed meie poole tulew wäe jaoskond meie mäe ligidale tulnud oli. jäi ta seisma, et teistele  aega anda, kohale jõuda. Oleks meil ometi üks ainuski suurtükk olewat, hüüdis Hud, paari minuti jooksul oleks see lagendik waenlastest puhas! Nad tulewad otse hunikus ja sellepärast oleksid kuulid neid täiesti ära häwitanud. Seep see on, et meil suurtükka ei ole! wastas fir Henri, aga püssid on meil. Kuulge, Kwatermen, laske nende sekka üks pauk. Märgiks wötke see sääl, kes korpuse juht näib olewat. Ma wian kihla, et teie seekord mitte ei trehwa. See äritas mind, mina kui kütt, ei olnud siiamaani weel ialgi mööda lasknud. Ma fihtifin ja kui suits laiali läks, nägin ma imestusega, et mu märgilaud alles terwelt püsti seifis, tema kõrwal  oli üks sõjamees surnult maas, keda minu kuul trehwanud oli. Brawo, Kwatermen! Eks ma ütelnud, naeris Kurtis. See äritas mind weel rohkem, kõige suurema pahameelega tõstsin ma Püssi uuesti wäejuhataja pääle. Seekord ajas ta käed laiali ja kukkus surnult  maha. Meie sõjamehed tõstfiwad seda nähes rõõmu kisa, sest tapetu oli tõesti korpuse juhataja. Waenlaste seas tõusis aga suur segadus ja ruttu taganefiwad nad tagasi. Waheajal oliwad teised wäe korpused ligemale jõudnud ja tungifiwad nüüd suure kisaga meie Pääle; seda kuuldes sai taganew korpus uut julgust, pööras tagasi ja tungis eest küljest meie kallale. Suure jöuuga tungisiwad nad meie esimese liini kallale, mis mäe jalal oli ja kes lühikese wastupaneku  järele warsti taganes ja ennast teise liiniga, mis poole mäe pääl oli, ühendas; ka see ei wõinud nähtawalt waenlasele kauemalt wastu panna, siiski tungisiwad nemad suure julgusega waenlaste sekka ja nüüd algas hirmus wihane käsitsi wõitlus. Waenlased  karjusiwad: „Twala, Twala, löö, purusta!" Kuna meie mehed wastasiwad: ..Ignofi, Jgnofi, löö, purusta!" Mõne minuti pärast taganes ka teine liin ülewõimu ees ja ühendas ennast kolmandaga, kes nüüd wõitlufesse astus; et ka waenlaste seast palju langenud, palju wõitluse wõimetuks tehtud oli, sellepärast langes wõit kord ühele, kord teisele poole. Sääl kargas sir Henri, kes lahingu käiku siiamaani terawalt tähele pannud oli, üles, ja kui meeletu jooksis ta kõige ägedamasse wõitlusesse. Kukuanid nägiwad tema koljati kuju ja rõõmu hüüd kuuldus tuhandate huultelt. Waat, sääl on Jnkubu! Waat, sääl on Elewant! Lõhu, purusta! Sest silmapilgust saadik pööris wõit meie poole. Samm sammult taganes waenlane, taganes ruttu ja segaduses. Peaaegu selsamal silmapilgul ilmus käskjalg ka pahema tiiwa Poolt ja teatas, et ka sääl pääletungimine tagasilöödud on. Meie Pidime  juba rõõmu Pärast hõiskama, kui nägime, et meie parem tiiw täiesti löödud oli ja suure rutuga meie poole taganes. Jgnofi, kes minu kõrwal seisis,  tundis niikohe hädaohu suurust ja andis „hallidele"  käsku pääletungida. Nendega ühes sain ka mina ilma tahtmata ühes wõitlusesse kistud. Ümberringi  oli kisendamist, õhkamist, piikide ja kilpide kära ja müra kuulda. Korraga nägin üht suurt Koljati taolist meest enese ees seiswat, kes ülestõstetud Piigiga mulle surmahoopi tahtis anda. Ma nägin, et mind siin kindel surm ootas, sellepärast ei teadnud ma muud pääsemise nõuu, kui kargasin temale jalge wahele ja wirutasin teda nõnda Pikali maha; enne kui ta üles tõusta sai, surmasin ma teda ühe rewolwri pauguga. Sel korral Pääsesin ma terwelt, aga hiljem  sain ma wöitluses waenlase käest niisuguse hoobi Päha, et ma uimaselt maha langesin. Kui ma jälle märkusele ärkasin, nägin ma Hudi enese üle kumardawat. Kuidas teie ennast tunnete, sõber? Ma mõtlesin, et teie surnud olete. Seekord pole suurt wiga! Aga ütelge, kuidas lõppis wõitlus? Waenlane on igal pool suurte kahjudega tagasi löödud. Aga ka meil on 2000 haawatud ja surnud. Ma tõusin üles ja läksin Hud i seltsis teisele Poole mäge, kus meie eneste seltsimeestega kokku saime. Jumalale tänu, et teie tulite, Kwatermen!  ütles fir Henri, ma ei mõista mitte, mis Jgnosi teha tahab! Ilma selle pääle waatamata,  et waenlane igal Pool tagasi löödud on, ei karda, nagu näha. Twala meid mitte; ta ootab abiwägesi ja siis tahab ta meid ümber piirata, et nälja läbi meid allaheitmisele sundida. Pääle selle, nagu Jnsadus arwab, ähwardab meid ka wee puudus. Sina, tark Makumatsan, ütle, mis meie nüüd tegema Piame? segas nende jutu sekka ennast  Jnsadus. Twala sai meie käest hääd õpetust,  sest ta ei wõinud mitte arwata, et meie teda lööme. Aga ta saab meid ümberpiirama. Meil ei jäe muud teha, kas siin seista ja nälga surra, ehk põhjapoole, wahtide riast läbi tungides endid päästa, ehk waenlasele otse pääle tungida ja teda ära wõita! Wiimase sõna saab Jgnosi ütlema, aga enne seda soowiksin sinu arwamist ja selle arwamist kuulda, kellel läbipaistew silm on ja kes tulewiku näeb! Kui meie isekeskis selle üle aru Pidanud olime, arwafin ma kõige paremaks, otse Twala Pääle tungida,  selle pääle waatamata, et ta meist tugewam oli, ja seda nii ruttu, kui wõimalik, et waenlane ei saaks koguda ega puhata. Minu nõuu kiideti kõikide  poolt hääks, aga otsustaw sõna pidi Jgnost poolt tulema. See waikis natuke aega ja ütles: Minu nõuu on: weel täna Twala wägede pääle tungida ja ma soowin seda nõnda teha! See mägi on hobuse raua taoline, lagendik tungib nagu keel tema sisse. Sääl on wäha ruumi suure sõjawäe  tarwis. Sellepärast, kui päike alla wajuma hakkab, lähad sina, Jnfadus, oma polguga alla madaliku  pääle. Kui Twala seda näeb, saadab ta oma wäe teie pääle, et teid ära purustada. Et aga 1905 S a k a l a 77 611