mitte warjugi. Kui küll hra Pung omas ligemas tutwuskonnas teisi paremaid idealisid ei ole leidnud, sui karriere tegemist ja kõlisema metalli korjamist, nagu ta raamatus kirjeldab, siis oli lugejal ometi põhjendatud õigus arwata, et hra Pung'al enesel tõesti eeskujulised idealid on ehk et ta neid wähemast tunneb ja niisama põhjendatud õigus oli lugejal oodata, et teda nende paremate idealidega tutwustatakse sest seks ta ju raamatu on ostnud, aga ta Näeb ennast oma arwamistes petetud olewat  ja raamatu eest on 15 kop. „kõlisewat metalli" üsna muidu tema taskust kellegi teise tasku libisenud. Kõnelejal ei olewat wõimalik olnud „meie noorele soole ära näidata, missugused  tema idealid peawad olema." Mikspärast ei olnud see wõimalik? Mis tähendab siis õieti ideal" ? Kirchner seletab seda „Wörterbuch der philosophischen Grundbegriffe" järgmiselt: „See, mis aate, mis eeskujuga ühte käib. Ka üksikul inimesel on omad idealid, s. o. püüdmiste sihid; need on kas ajaloolikud inimesed, nagu Ächilles Aleksandrile, Cäsar Napoleon I-le, ehk mabad mõttekujud." Selle järele on siis ideal seesama, mis eesmärk ehk eeskuju on ja seda peaks ometi mõima kudagi näidata. Goethe, keda kudagi wiisi wilistriks ei wõi nimetada, laseb oma Pyladest ütelda: „Jga mees peab oma kangelase walima, kelle järele ta enesele teed ülesse Olimpiasse teeb." See näitab, et ideal ehk eesmärk malitaw mõib olla ja nagu hra Pung neid eöaidealisid mõis näidata, mis noorele soole mitte soowitawad ei ole walida, nii oleks tema kohus olnud ka neid idealisid näidata, mis walimiseks soowitawad on, aga hra Pung nõuab, et iga noor inimene peab ise enesele uue ideali looma, muidugi siis sarnase, missugust ilmas senini olemas ei ole olnud. Kas see ei ole mitte liig nõudmine  ja ilmaaegu nõudmine? Kui iga noor inimene peab enesele uue ideali looma, siis ei jää neil mitte üksi enam mingi muu töö jaoks aega üle, waid nad ei saaks selle loomisega ehk surmani walmisgi, sest idealide loojaid tuleb miljonite seast otsida. Iga mees ei saa uut lauluwiisigi luua. -- Loomise juhiks paneb hra Pung, et ideal peab teaduse abil elust enesest  olema wälja selginud. Wäga hää, aga mida peab hra Pung „teaduseks"? Jurjewi ülikoolis on 5 osakonda ehk fakulteeti mitmekümne  õpetooliga, missugune nendest on „teaduslik"  ? Muude surelikkude meelest on nad teaduslikud kõik, nagu kõik 5 sõrme sõrmed on, aga hra Pung kõigile seda auunime ei taha lubada, sest ajalugu, keeleteadust ja rahwateadust  (millega wanawaral tegemist) hra P. teaduseks ei pea. Ehk wahest see üksi ongi teadus, mis hra P. teab ja mis tema mitte ei tea, seda ta 5a teaduseks ei pea? Mis wahe on aga siis wilistri ja hra Pung'a wahel? Wilister walib omale tööpõllu ja ei waa ta ega hooli, kas kõrwalistel põldudel ka tööd tehtakse ehk seisawad nad söödis, hra Pung walib omale ka tööpõllu, aga ei salli ega luba, et teised kõrwalistele põldudele tööle lähemad ja mitte temaga ühes ikkes ei wsa. Wilister ütleb: Mina teen seda, sest et see minule meeldib: sina tee, mis sinu meelest hää on." Hra Pung ütleb: Mina teen seda, sest et see minu meelest hää on, aga sinule ei tohi ka muud meeldida, kui mullegi, muidu ma sulle näitan!" Wõib ka olla, et see hra Pung'a mõttewiis ei ole, sest selgesti ta sarnast  mõtet ei ole wälja ütelnud, aga ta ei ole üleüldse midagi selgesti wälja ütelnud, mis ta õieti tahab ehk kuhu ta õieti tõmbab ning paremini meie temast aru ei saa.  Eelpool  nimetatud Wene ajakirjad ei puista oma lugejate pääde ümber mitte sarnast läbipaistmata  udu, et nägematuks jääb, kus pool kirjaniku  pää ja kus pool jalad on, ja kui hra Pung nende kirjutust omale juba idealideks on wõtnud, siis oleks ta säält kõige päält sihi selgust ja kõne kindlust pidanud õppima. Segaw trükiwigaon minemas numbris selle tüki sisse jäänud, nimelt tuleb 224 lehek. teine mcerg 12 rida alt poolt arwata lugeda: „ Eesti kubermangus  on õpetaja amet eestlastele seitsme taba Laga". (Lõpp tuleb.) Kurjad kahtlustused. i Päälinnas ilmuw Wene wanameelne ja rahmusline leht „Swet" on Viimasel ajal mitu waenukirja Eesti ajakirjanduss mastu amaldanud,  mis „Smeti" enese endistest sellesarnasteft kirjadest kui ka üleüldse auusa ajakirjanduse Vaidlemise Viisist mõnes tükis silmapaistwalt lahku lähemad, nimelt: 1) „Swetis" toodakse üksikud ütlused Eesti lehtedest ette ilma wähema tähenduseta, mis mõttel ja mis asja juures need sõnad on tarwitatud ning püütakse neile sõnadele koguni wõõrast mõtet anda ja wõõraft  maimu sisse puhuda; 2) „Smet" kõneleb niisuguse ägedusega, nagu oleks riiklisel olul Eesti ajakirjanduse poolt mõnda hädaohtu oodata ja kutsub kärtsitumalt riigimõimu selle wastu abinõuusid tarmitusele wõtma ja 3) „Swet" juhib kõik piksemardad ühte kokku ning tema südamesoow näitab olewat, et mälk just sinna teatamasse kohta purustades sisse peaks lööma. Et meie kõiki neid maenukirjastd ära ei jõua trükkida, siis toome ainult nende tähtsamad  osad, ja nimelt need, kus meie lehes ilmunud  sõnu kaebtuste ja kahtlustuste tõenduseks ette on toodud. Selle juures tarwitame „Postimshe"  tõlget: 236 Kestl postimees.