Saarlane UW Klkiildiilc Piilmka gjalklit Naa- ja liaaarahwalt. MW Zl° 3S Teisipiiewal, 10. augustil 1904. XX. aastakäik. maksab PoStiga saadetud aaStas. A „ „ Pooles aastas 1 „ Sg „ Ilmub igal tsifrpAstVcrk. Kurcsaares Kauba-uutttsas nr.lV. Saarlase toimetusele, Kure saarde. Kuulutuste petit rlda maksab 3 k. Kõigekõrgem manifest Jumala armust Meie, Nikolai Teine, Kõige Wenemaa Keiser ja Jsewalitseja, P o o l a m a a K uningas,  Soomemaa Suurwürst  jne. jne. jne., anname kõigile oma truudele alamatele teada: Juuli-kuu 30. päswal sai Meie armastatud  Abikaasa, Keisrinna Aleksandra Fsodorowna Meile pasa sünnitamisega maha, kellele Aleksei nimeks anti. Kuna Meie seda rõõmsat sündmust Meie ja Meie Riigi pääle wäljawalatud Jumala õnnistuse ilmutamiseks peame, kanname' Meie ühes kõikide Meie truude alamatega palawaid palweid Koigewägewama  ette, et Tema õnnelikult Meie esimest - sündinud poega üles kaswada laseks, keS Jumalast Meie katte antud Riigi ja Meie suure teenistuse Pärijaks on kutsutud. 1899. aasta 28. juli manifestiga kutsusime Meie Oma armsa wenna, Suurwürst  Mihail Aleksandrowitshi Meie Pärijaks,  kuni Meile poeg sünnib. Nüüd on, Riigi põhjusseaduste alusel, Meie poja Aleksei päralt Auujärjepärija Tsesarewitshi kõrge kutse ja auunimi ühes õigustega, miö sellega ühenduses on. Antud Peterhmi-t, jult-kuu kolmekümnendat  päewal, Kristuse sündimisest tuhat üheksasada neljandal, Meie walitsufe kümnendal  aastal. Aiguskirjale on Keisri Majesteet Ise oma käega alla kirjutanud: „Wikor^i." Meistrid ja öpipoisid. Priiust ja wabadust igatseb küll igaüks, aga priiusel ja wabadusel peawad ka omad piirid olema. Sest läheb siin asi üle piiri, siis wõib priiuse ja wabaduse asemele ühes ehk teises asjus kõlbluseta olek tekkida. Meie wõiksime siin ülemal tähendatud mõtete tõenduseks  palju näitusi elust tuua. Seekord tahame  aga ühega leppida ja nendest nähtustest rääkida, mis meistrite ja nende õpipoiste «ahelikkusse  olekusse puutub. Annab meister õpipoisile  enam ehk wähem priiust, on asi kaunis hää; läheb aga priiuse andmine üle piiri, siis wõib asi niikaugele minna, et õpipoisist edespidise elu tarwis logard saab, kes oma eluwiiside ja tegewuse poolest käsitööseisusele häbiks on. Kahjuks peame ütlema, et meie meistrid praegusel ajal õpipoistele wäga palju priiust annawad. See priiuse andmine ei käi mitte töötegemise kohta, sest seda mõistawad meie meistrid öpipoistelt ikka nõuda, aga see käib õpipoisi waimliseelukohta. Meister peaks ka ühtlasi oma õpipoisi waimlik kaswataja olema. Kuid õpipoisi waimlikn kaswatuse pääle pannakse praegusel  ajal meie meistrite juures mähe rõhku. Waimlises asjas jäätakse õpipoiss peaaegu ise oma käe pääle. Ei waadata mitte selle pääle, kas õpipoisist ka waimlisest kullest tubli ilmakodanik saab wõi mitte. Mõistab  õpilane tööd teha, siis arwatakse asi hääl joonel olewat. Käsitööliste seisuse edendamiseks ja ülendamiseks peaks aga selle seisuse liikmete kölbulise oleku pääle kõige suuremat rõhku pandama. Et kõlblast  olekut selles asjas tõsta, peab käsitöölisi  juba wäikselt selleks kaswatama. Nii kui ütlesime, ou aga õpipoiste kaswatamisega  praegusel ajal paha lugu. „Hääl manal ajal" oli asjalugu parem. Siis pandi meistrite poolt suurt rõhku ka õpipoisi  kombelise elu ja tema kaswatamise pääle. Selleks oliwadgi iseäralised reeglid wõi määrused walmistatud, mille järele õpipoiss elama pidi. Meil on need reeglid käepärast ja awaldame nendest mõnda, mis näidawad, kudas endisel ajal Kuresaares räägitawas asjas toimetati. Tennekstoni õnn. ? A. v. PersM järele E. W- E. Teiste rõõmsate huikas oli ka meel üks üksik herra raswastes kalamehe riietes, kes oma õnne ja rõõmu oma pääSmise üle kuidagi wiisi mahasuruda ei saanud, waid ühtelugu rõõmu pärast hüppas ja hõiskas. Kui herra Braddon praegu proua Anne majast wälja astus, langes nimetatud herra temale röömuhmSkamiscga kaela, teda oma elupäästjaks nimetades ja tormilikult kaeluStades.  Herra Dearborn oli see, keda Braddon päästnud oli ja kelle pärast Holston tagasi oli tõugatud. Herra Dearborn oli päratu rikas päriskoha omanik PensilwaaniaS,  kelle piiri sees ka suurepäralised mäekaewandused oliwad. Dearborni nägemine  tuletas Braddonile jälle kõiki hirmuõõ  sündmusi kõige ta jäledusega meelde. Kuidas teie ilusa kaitsealuse käsi käib? päris herra Dearborn kawala naeratusega järele. Olete juba wälja saanud, kes ja mis inimene tema on, ning kes ja kuspool tema mees on ning praegu wiibib? Proua Spielmann on lesk ja tahab Nju- Jorki reisida, et sääl enesele eluülespidamist teenida; rohkem ei tea mina temast midagi,  wastas Braddon, kellele herra Dearborni  lahke ja rõõmus olek hirmus piinlik oli. Et tema säält eluülespidamist leiab, olgu minu mure, waStaS herra Dearborn. Ja mina tahan püüle tema ka kõikide teiste reisikaaslaste hüä käekäigu eest hoolt kanda. Kuulge kõik minu kaaslased, hüüdis tema walju häälega, teiste poole pöördes, mida mina teile ütlen. Mina olen mister Dear« born Pensilwaania kõige suuremate sütekaewanduste  omanik ja m.na ei taha mitte ühte teie seast hädasse jätta. See üks öö, mis meie kitsas paatis täis surmahäda ja hirmu mööda saatsime, liidab meid kõiki terweks eluajaks kokku. Teie kõikide tulewiku  eest tahan mina hoolt kanda. Herra Braddon aga, minu wapper ja kallis elu päästja, peab oga minu juures sarnase koha ja teenistuse saama, mis tema auuft teo wääriline on. Niipea kui meis maale jõudnud oleme, andke kõik omad soowid ja nõuded minu asjatoimetajale Nju-Jorkis minu nimel ülesss ja teie soowid peawad täidetud  saama. Kes teie seast aga minugastihes minu kodumaale tahab tulla, saab rõõmuga wastu mõstud ja ei pruugi seda termel eluaja!  kahjatseda. Inimesed ei teadnud, milleks nemad tema kõnet pidama pidiwad. Nemad arwasiwad  teda kas halba nalja tegewat wõi minewal öösel hulluks jäänud olewat. Tema praegune suuremeeleline pakkumine ei sündinud  tema natukese aja eest awaldatud rõõmu näitustega sugugi mitte ühte. Wiimaks, kui nemad nägiwad. et herra Braddon tema juurde astus ja tugemast! tema kätt raputades  teda selle eest tänas, et tema praeguse  suure teo läbi uuesti kõikide koosolijate elu päästnud selleläbi, et neile kõigile kindla tulewiku loonud, aStusiwad ka nemad aeglaselt ligemale, et seda imeteolist rikast meest ligemalt maadelda, kes silma pilgu eest meel kui poisike ühe jala päält teise pääle hüppas ja nüüd häkisti mõne silmapilgu  järele termed marandused ärajagada lubab. Emad tõstsiwad omad lapsed temale wastu ja mehed furufiwad pisarsilmil tema käsi. Niihästi rõõmsad kui ka kurwad kogusiwad nüüd kõik tema ümber ja hakka» fiivad arutama, kui palju ja mil kujul igalühel abi tarwis on ja läheb. Herra Dearborn oli nüüd kui elupuu mis otsegu ime läbi siin kuiwaS ranna liiwas õitsema oli hallanud, kelle warju alla igaüks kippus ja tema kuldsest wiljast eluülespidamist saada lootis. Braddon silmas nüüd Annet, kes kui raske haige tuikudes nende poole sammus. Tema läks Annele kohe waStu, et teda toetada; lootus, mis nüüd igatühte elustas asus ka tema südamesse jälle. Mina olin teie wastu ütlemata paha, algas Anns, mina ei ole teid mitte ainsama sõnagagi teie päästmise töö eest tänanud. Braddon pani oma käewarre Anne õla ümbert läbi, mida wiimane keelmatalt sündida laskis. Anne, uus elu on meie ees, saa minu omaks, mina armastan sind enam kui oma enese elu! sosistas ta. Äge wärin käis üle Anne keha; tahtis tema neid sõnu kuulda, wõi kas ei olnud see juba kuritegu, kui tema nüüd sellepääle waikis ja Braddonit weel edasi rääkida laskis? Ning tema suruS ennast kõwasti Braddoni rinna wastu ilma et sõnagi waStu rääkinud oleks ja laskis ennast temast palawalt  ja kirgiiselt suudleva! Hale, hädaline kisa kõlaS nende pääde kohal, kohkunult lasksiwad nemad üksteisest lahti. Lumiwalgete tiibadega merelind lendas  nende üle pääde. Kas kajakad ikka niisuguse häälega karju-- wad? päris Anni.