Saarlane M 8. Teisipäewal, 37. webruaril 1901. XV!! aastakäik maksab: Saarsmaal aastas . . t rbl. FH kp, Pooles aastas 1 „ 2ti „ —S— Ilmub igal koists?äo»V«»k. Kuresaa«es-Kauba-«>»litsas nr.l 7 Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarde. UW UltSldiie Mlitike ,j,!kdt «ai- j, lj»,»r«d»»>t UM Saaremaa Karskuse Seltsi aastakoosolek  peeti 14. s. k. settsi oma ruumides Kuresaare  linnas. Koosolekule oliwad ilmunud paarkümmend liiget ja mõned wõõrad. Päewakorral oli: 1) kahe uue rewidendi walimine 1901 a. jaoks, 2) möödaläinud aasta aruande lübiwaatamine ja kinnitamine,  3) uue korteri üürimise üle läbirääkimine  ja otsuse tegemine ja 4) otsuse tegemise ühe liikme seltsist «väljaheitmise üle. Koosolekut awas seltsi esimees hr. Warwas  lühikese kõnega, milles tema kõige esmalt kokku tulnud liikmeid terwitas ja neile nii rohkel armul kokku tulemise eest tänu awaldas, sest see näidata, et karskuse asjast osawõtmine nende keskel meel koguni ära jahtunud ei ole, mida wiimasel ajal juba arwama hakati. Siis heitis ta lühikest  pilku seltsi möödaläinud aasta tegewuse püäle, tähendades, et seltsi möödaläinud elust seda mitte teada ei ole, mida teada tahaks. Möödaläinud aastal olla selts «varanduse poolest hulga alla langenud. Ka ei seista tema rahwa ees enam selles lugupidamises, mis seltsi püüete ehk eesmärgi  kohane oleks. Niisugune lugupidamata  olek ja koguni põlgtus tähendada seltsi langemist waimliselt, kölbliselt seisukohalt. Ja waimlik langemine olla alati raskem meel, kui ihulik. Edasi seletas esimees, et karskuse seltsi eesmärk häätegew on. Midagi  ei olla kallimat ja pühamat, kui rahwa kõige suurema waenlase liigjoomise waStu wõideldeS, ligimist alatust ja kõlwatust  olekust parema ja auusama elukorra pääle tõsta awitada. Et meie rahwas häätegewateft  ettewõtetest ikka suure elamusega ja sooja südamega osa wõtab, olla tuttaw. Kõige ligemalt näidata seda meie kurttummade  koolitamise asi. MikSpärast aga karskuse  asjus asi teisiti on, ei tahta tema seletada.  Päällgi olla see wist kõigil juba tuttaw. Kudas aga seda aSja parandada, selleks olla kõige päält tarwis, et seltsi liikmed kindlasti oma kohust täidaksiwad, mida nad liikmeks astudes oma pääle «võtnud,  s. o. karskelt ja auusal kombel elades rahwale eeskujuks olla. Sest inimne, kes oma kohust, oma lubamist ei täida, kaotada usalduse ja ei olla midagi wäärt. Karskuse  seltsi kohta maksta see sõna aga meel cnam, sest et temal mitte ainult iseenese, ehk üksikute inimeste wastu kohusid ei ole, maid kõige rahwa wastu. Teiseks olla tarwis, et ka selts ise kõigis oma tegewuses ikka kõlbluse piirides käiks ja woorust oma ülemaks sihiks paneks. Sest karskuse seltsi õige eesmärk ei olla mitte üksi wiinatilga ärasalgamine, waid üleüldse rahwa hariduse ja kõiblise elu edendamine. Siis palus tema liikmeid alati oma kohuseid meeles pidadä püüda, et keegi sündsamate üles- pidamise poolest iseenesele kahjuks ning teistele meelepahaks ei oleks. Kõiki seda teades pidanud La käesolewa aasta algusel wäga raske südamega seltsi ette otsa astuma. Nüüd olla aga mitmete sõprade ja iseäranis meite haritud meeste poolt suure lahkusega karskuse seltsi eestseisusele  tema töös toetust lubatud. Ka olla kaunis hulgake uusi liikmeid juurde tulnud. See anda jälle uut jõuudu kõigi raskustele, mis ette wõiwad tulla, wastu panna. Möödaläinud aaSta sündmustest olla iseäranis  tähtjas, et l. juulist meie kodumaal kroonu wiinamonopol sisse seati, millest meite rahwal tingimata enam kasu on. Nähtaw kasu olla juba sellest, et söömakohtade  arw mitme kordselt olla wähenenud ja kangete jookidega kauplemise aeg märksa lühendatud. Pääle selle olla monopoli maksmapanemisega ka iseäralised asutused karskuse kuratoriumid sisse seatud, keS karskuse seltsidega ühise eesmärgi kasuks töötawad, ja sellega karskuse tööle uut hoogu ja edu annawad. Lõppeks tähendas meel esimees, missugune  iseäralik õnn meile selle läbi osaks on antud, et meis i s e oma elu korraldada ja parandada wõime. Selleks olla kõrge riigiwalitsus meie enese poolt walmistatud eeskirjad kinnitatud ja luba andnud omawalitsuse  põhjusmõttel wabalt ise enese Ilmasüüta ehk wöit õiguse teel. vs. Kirjutanud —kv. Seda ma arwan isegi, ütles grahw. Ma tundsin oma jõudu juba raugemat ja pidasin enese kadunuks, aga Jumala teed on imelikud ja Tema arm on mõõtmata! Ta saatis mulle weel wiimasel silmapilgul oma abi ja kõige kallimat õnne, mida ma omas wanas eas weel igatseda Võisin. Jah isa, täname südamest Jumalat, keS mind parajal silmapilgul siia juhatas! Aga kaS sa enese külges mitte mõnda wigastuft wõi suuremat haawa ei tunne, armas isa? Ole mureta minu poeg, ütles grahw, ainult mõned wäikesed kriimustused on ja need ei tee ühtegi. Aga kaS sa tead mulle ütelda, mis lugu on Faringa ja Miuretta'ga  juhtunud? Ma sain enesele suured ja wägewad sõbrad, kes kurjategijate kriukcd kawalusega wälja uurisiwad ja awalikuks tegiwad, kostis  Willemann. Faringa langes wangi, aga Muretta pääsis põgenema ja aitaS oma kawalusega ka Faringa't wangikojast wälja ja nõnda pääsiwad mõlemad jälle seaduse ja nuhtluse eest lippama. Minu saatus tõi mind, ustawa sõbrade wahel, Ees-Jndiamoalc, Kalgutta linna lähedale elama ja üks kord juhtusin neid mõlemaid Kalgutta linnas, ühe suure näitemaja sala ruumides nägema. Hiljemini ligistas see hirmus loom minule wõõra nime ja näo all ja oskaS minu südant oma libedusega enese poole wõita. Pimestatud oletus langesin mina ka täielikult tema wörku, ilma et ise seda märkasin. Sa saad imestama  isa, kui kuuled, mida ma Indias tema  pärast kõik kannatasin ja mis tükid see mere koer kõik sääl ära tegi! Need samad wägewad, wahwad ja wöimurikkad sõbrad oliwad ka mulle siin jälle abiks, töiwad Faringa karutükid walge ette ja uuesti langes seaduse tcraw oda temale südame kohta ja tegi tema tegudele lõpetust.  Sääl aga awaldaS selle kurjategija kawaluse wõim ennast jälle suuremal mõedul,  kui seda arwata oleks wöinud. Faringa  pääsis oma armukesega jällegi lippama,  oga Miuretta langes ometegi mangi, ta on kõik kriuked nüüd oma suuga üles tunnistanud ja ma arwan isa, et sull ihukarwad  hirmuga püsti lähemad, kui ma sulle hiljemini jutustan, missuguse koleda eluka wõrkus sa ükskord olid! Nüüd on aga tema löök täis ja ta kannatab walusn kahetsusega oma teenitud nuhtlust. Ega Faringa'le ka nuhtluse löök tulemata jäe! Ma arwan, et see tal juba käcS on! hüüdis grahw, kes Willemann'i juttu imestusega  päält kuulanud oli. Nüüd ma saan alles aru, mis tema olek siin tähendab. Kuda? Kas Faringa on siin? küsis Willemann  imestades. Kus kohal sa teda nägid? Tema on siin selle asutuse peremees, kelle pääle Malaislased praegu langesiwad! kostis grahw. Ha, nüüd mä saan alles aru, kelle kah- watand nägu ma enne akna Ml nägin! hüüdis Willemann. Siis olgu taewas ise tema wiletsa hingele armuline, malaielasts käes ei ole temal oma ränga pattude kahetsemiseks  Mam aega! Aga millal sa teda siin kõige enne nägema juhtusid? Sellest on juba mitu päewa aega, kui ma siia paika juhtusin tulema, ütles grahw. Ma sõbrustasin ennast selle asutuse töö rahwaga, sain nende poolt toidetud ja ühes onnis anti ka mulle eluaset. Asutuse peremehe  ette ei julgenud ma minna, seda keelas mind manne ja ka mu wiletsad riide hilbud peletasid mind igaühest haritud  seisusest eemale, olgu siis, et kogemata juhtumine mind temale etre wiis. See tuli ka marsi. Kui ma ühel päewal paari töömehega wäljal juttu ajasin, läks ü!Z mees meitest eemalt mööda, keda töömehed oma peremeheks ja herraks nimetasiwad. Ta ei pannud meid tähele, aga ma ehmatasin siisgi, sest ma tundsin seda herrat kui oma wõörast poega Faringa Weikselit. Nüüd ei julgenud ma enam töörahwa onnides elada maid asusin siia kalju koopa, kus meie praegu sees oleme, sain aga hää südamega  töörahwa poolt ka siingi toidetud. Mull oli nüüd asja, seda asutuse herrat koledasti karta, aga ometi oli mull ka asja, nüüd seda tungiwamalt temaga kokku püüda saada, sest mull oli nõuu, seda sunnitud wannet temalt tagasi nõuda, maksku mis maksab, aga see ei läinud mull mitte korda. Täna õhtul oli mull aga kindel nõuu, temale  ette astuda, saagu mis saab! Ma