Saarlane itz svi Teisipäeval, 13. detsembril 1905. XXI aastakittk. maksab: Saaremaal pooles aastas 1 „ ~ PoolcS aaStaS t „ 23 „ —»- Ilmub igal torsipüe»vcrr. KuresaareS Pitkas-niilitsas nr.IN. Saarlase toimetusele, Kuresaarde Kuulutuste xetit rida maksab L k> .V Kltiildinc Dlitili» lljaleht Aas- j» limmrahwiilt. ZU Saaremaa rahwakoosolek, mis 7. detsembril ISVS KuresaareS üra peeti, oli siin esimene sarnastest koosolekutest,  mis meile «väljamaa parlamentide  istumisi meelde tuletab. Matjamaalt oleme kuulnud, et Ml parteid üksteise «vastu tvõitlcwad, kisa ja kära teemad. Nii oli ka siinsel rahwakoosolekul. Sest ka siin tuli uähtawalt kaks erakonda awalikuks sotsial-rewolutsionärlik ja Eesti edumeelne  erakond- Ennem, kui meie koosolekut  ligemalt kirjeldama hakkame, tutwustame  lugejaid lühidelt nimetatud erakondadega.  Sotsial-rewolutfioni eeSsiht on praegust  seisukorda politiliselt ja ühiseluliselt kukutada kõigesuguste abinõudega, kui ka need abinõud werewalamist peaksiwad nõudma, ja uue korra loomine; edumeelse erakonna eessihi aga on rahwa õiguste kättenõudmine kontstitutstoni piirides p?ähem küremate abinõudega, kus juures wägiwallale ialgi maad ei wõi anda. Saaremaa rahwa koosolekule kokkutulnud  sotsial-rewolutsioni erakond awaldaS enesest ka osalt sotsial-demokratlisi tundemärkisid,  see on niisuguse partei tundemärkisid,  mille eesuhiks on iga era« o mand u f e hüwit a m i n e ja kõige waranduse seltskonna kätteandmine. Kellel tükk maad ehk muud «varandust on, sellelt «võetakse see ära, warandus läheb seltskonna «valitsuse kätte ja säält saab siis igaüks teatawal arwul Ülespidamist. Seltskonna liikmed ei ole siis mitte iseteadwad, ülesehitawad  isikud, kellel o m a tahtmine, oma püüded on, waid nad peawad seda tegema, mis seltskonna walitsus temale ette kirjutab, ja saab seda, mis temale walitsuse poolt antakse. Inimene on siis seltskonna wulitsuse surmatud maimuga ori. Niipalju olgu tähendatud erakondade  eeSsihtidest öcltud. Kui Kuresaare Eesti Seksid Saaremaa rahwakooSoleku kokku kutsufimad, siis saatis neid see püüe, et rahwale «võimalikuks teha oma nõudmisi m a j a n d u s I isteS asjades awaldada, neid nõudmisi «võimalikult  maksmaks teha, ning rahwa silmaringi  politiliselt selgitada. Püüle selle oli ka programmi wõctud Eesti eduerakonna  partei asutamine, kes kõiki rahwa nõudmiste täitmist ilma wägiwalla tarwituseta  oleks nõudma pidanud. RahwakooSoleku kokkukutsujad ei pannud mitte päärõhku politika pääle, waid rahwa praeguste puuduste pääle ja nad ei «valmistanud ennast sugugi  mitte polililistele wõitlustele ette. Rahwa koosolek kujunes aga tükkis teiseks. Nii pea km koosolek Põllumeeste Seltsi esimehe õp. Kergi poolt mõnusa kõnega awatud oli, astus swä. Kann üles, kes ägedusega walitsuse wastase kõne pidas, koosoleku toimepanijaid rahwa ees kahtlustades  awaldas, et rahwaft siinpetta tahetakse. (Ka ühes teises kõnes nimetas hr. stuä. Kann koosoleku toimepanijaid rahwapetjateks).  Et hr. Kannu awaldustümberlükata  selleks katset teha ei olnud kohane. Sest esiteks oli rahwal üks ehk teine seisukoht tundmata ja teiseks arwati, et Kannu kõne koosolijate pääle, milleks mõistlikumad rahwa liikmed kokku kutsutud oliwad, suuremat mõju ei awalda. Ometi mõjus see käremeelne, sisu poolest üsna tühine kõue rahwa pääle hästi põrutawalt. Rahivas ei ole niisuguseid kõnesid, mida suurtes linnades peaaegu ühe ja sellesama schabloni järele iga uulitsa nurga pääl peetakse, mitte enne kuulnud, ja nad armastwad  enesele hr. Kannus ja tema kõnes päästja leidnud olewat. Rahwa seas oli juba ärewust märgata. Kui Põllumeeste Seltsi abiesimees C. Palk rahwale hr. Kannu kõne pääle lühidalt tähendas, et rahwaS siia kokku on kutsutud, et rahwa tõsiste kasude hääks töötada, mitte aga politikat tagaajama astuti koosoleku juhataja walimisele. Kandidaatideks pandi ette hrad Meie ukse kelluke. Jõuluõhtu sündmus. Kirjutanud W. Heinberg. Eestistanud G. Warkus. Küllap teie oma jõulupuu teile midagi suurepäralist toob, naljatasin ma ning tahtsin edasi astuda. Preilile pidas aga weel mu käest kinni, nagu oleks ta mulle midagi ütelda tahtnud. Mis siis, on preili ? Täna õhtu, ütles ta mulle kogcldeS ning läks ise rutuSti minema. Ma waatsin talle weel kord järele ning mõtlesin: Tal näikse midagi saladust südame pääl olewai,  mis ta mulle wist õhtul awaldama saab. Kui ma oma tallitusest õhtul kodusse tulin, tuli mulle juba ukse pääl jõulupühade lõhn waStu, sest .jõulupuu, küünalde ja wärskete kookide hais tungis mulle ninasse. Liina leidsin köögist pühade toitude «valmistamise  juure». Olen juba kõigiga malmis, hõikas ta mulle rõõmsalt waStu. Aga kuule, meheke, sa pead ise weel keldrisse minema, ma aiman, nagu tuleks meile täna keegi wõõras, ehk wahest Ernst. Ma panin omale teise kuue selga ning läksin keldrisse. Ma pean ütlema, et jõuluõhtud mulle alati iseäraliselt meeldinud  on, iseäranis weel, et Liina neid mulle armsaks mõistis teha. Ma teadsin, et mitmed sel õhtul tänuliku südamega meid meelde tuletasiwad, meie pääle mõtlesiwad »ing kõik tegiwad, mis meile rõõmu tegi. Ka naabri preiliks oma siniste silmadega ja elawa loomuga tegi meile nalja ning rõõmustas meelt, km Meie jõulupuu põlema  panime, ise Liinaga sohwa pääl teine teise kõrwas istusime ning jõuluõhtutest kõnelesime, mis meie lapse põlwss ära olime  elanud. Ja, niisugustel õhtutel wõib inimene tõesti rõõmus olla. Kellu lõi kuus ning hakkas juba pool seitse saama. Ilse ei tulnud weel mitte. Ma süütasin wiimaks jõulupuu küünlad põlema. Meie ootasime ja ootasime, aga Ilse ei tulnud mitte. Mul läks aeg igawaks,  läksin rahutuks, kuulasin wahel ukse poolt, kas keegi tuleb ootamine oli asjata. Mul puudus midagi, ei teadnud isegi, mis? Ka Liina oli wagufi. Waatis wahelt oma muSta siidi kleiti, mis ta omale südamest  soowinud oli, mina jälle oma toakingi,  aga süda ei olnud kumbagilgi rahul. Tüdruk ruttas oma kingitustega tuhattulist kööki, Pontu sõi oma worsti otsa ning pidas sellest jõulukingitusest kõige suuremat  lugu, ja nii olime ainult kolmekesi! weel jõulupuu all, Liina, mina ja Pontu, waatsime wahelt üksteise otsa, aga keegi ei lausunud midagi. Ka õhtu laua ääres ei kõnelenud meie kumbgi. See ei olnud sugugi õige, et preili wiimsel jõulu õhtul, kus ta weel siin wiibis, mitte meile ei tulnud. Küünlad kustutati juba ära. Just tui meie praegu magamise kambri astuda tahtsime, hakkas korraga ukse kelluke kangesti helisema. Noh, mis Ml nüüd jälle on, mõtlesin mina. Meie kuulsime, kuidas tüdruk ust lahti tegema ruttas, kuulsime walju üritatud juiu häält, kuna korraga grast proua tüdruk Marusha tuppa tormas: Tohtri h-rca, tulge nobedasti, tulge, tulge meie preili! . . . Za, nii nobedasti pole ma meel enne oma korterist wälja ruttanud, kui see kord, üle uulitsate, lumest läbi ikka Probstei poole. Trepist olin ma mõne sammuga ülesse jõudnud otse Ilse kambri rutates, kõige päält moodi juurde, mis aga tühi oli. Ümber waadates nägin ma, et Ilse ahjunajal  seistes sügawateS mõtetes oli. Ta näo jooned oliwad mulle wõõrad. Preilile, mis teil on, küsisin ma. Pole enam midagi, on juba möödas, waStaS ta mulle wägisi sunnitud häälega. Kuidas näete, käin jälle oma jälgede pääl. Aga armaS tohtri herra, andke mulle oma käsi, ma palun teid, ütelge talle > — kaugemale ei jõudnud ta mitte, sest ema tuli parajasti ukse juurde. Mis siin wiga on grast proua? Ilse jampsis, ta oli palawikuS, waStaS proua mulle külmalt, ise minu pääle alt kuni Messe waadateS; kirjutage talle midagi apteegist rahustuseks ning saatke ta woodisse. Ilse waatis minu otsa ning naerata» üteldes : Pole mul midagi tarwis, ma olen täiesti terme mõistuse juures. Hääd ööd, tohtri herra, lähen kohe woodisse, aga teie minge ka kohe ära, ma palun teid. Ma pöörasin ennast ümber ära minemiseks  aga pahaselt. Ma mõistsin küll, et siin midagi ette on tulnud, mis ? seda ma ei teadnud, aga et tohtrit kutsuti ning siis öeldi, ei ole midagi wiga see oli halb. (Järgneb)