Saarlane M St. TeisipSewal, 20. detsembril 190 ö. XXI aastakäik. maksab: kroonupoS iga t p -/. .. -.. ?S .. maapostiga: „ t„SO „ '/e .. ».. - .. '/. .. --.Sv .. Üksik number S kop. Ilmub ükskord nädalas, igal teisipäewal.  Kuulutuste wastuwõtmiue kuni Kuulutuste ?<tit> rida L kop., lehe eeSoisaS LO kop. Politika, majanduse ja kirjanduse ajaleht. Tänane number pidi proovinumbrina  ilmuma. Politilistel põhjustel ei sünni see mitte. Proovinumber  ilmub edaspidi. Unustades C. Palk. Jõuluks! MikSpäraft jookseb rahwas kokku ja suguharud mõtlewad tühja. MikSpäraft maailma kuningad seisawad waStu ja würStid peawad nõuu . . . Et kiskugem katki nende paelad ja wisakem  enestest ära nende köied. KeS taewaS istub naerab, Issand hirnu  ta b neid. sLaul s, l -4). Need laulja sõnad käiwad ka meie praeguse  aja kohta. Sest ka praegune seisukord  on niisugune. Ka praegu tulewad rahwad kokku. Ühed peawad uniStuSlift nõuu, laotawad mässulisi mõtteid laiali ja tahawad praegust riigikorda kukutada. Ja teised tulewad kokku, maailma würstid  meie «vanameelsed bürokratid peawad nõuu ja ei taha neid paelu ning köisi, millega rahwas siiaajani seotud ja millelt Kõigekõrgem manifest teda wabastaS, kergesti käest ära anda. Ja kõige selle tõttu on mäss, waen, häwitamine. Aga i« taewas istub, nasrab ja hirwl. tab nende üle . . . mässu ja waenu ja häwitnse sekka astub jõuluigel ning hüüab: „Au olgu Jumalale kõrges, ning maa pääl rahu ning inimestest häämeel. Jah saagu rahu ning inimestest häämeel ka meie wäiksel Saaremaal! Mis tuleb sellest wälja? Ma olen sunnitud meel kord oma mõttid amalikult siin seletama, sest meie rahwas saab oma juhatajate läbi eksitud ning ajalehed  ei too muud midagit, kui male juttusid. Nii ka meis ajaleht „ Saarlane", kus wiimases numbris seisis, et riigiwalitsus  olla selles süüdlane, et meie soldatid Mandschuriast mitte tagasi ei tule ning et nad nüüd nälja ohwriks langemad. See oy male. Mitte riigiwalitsuS ei ole selles süüdlane, maid mässajad Wenemaal, raudtee-streikijad,  kes raudtee sõidu wägiwaldselt kinni panemad. Mismoodi peab soldatid kodusse saatma, kui raudtee rong mitte ei wura? Wenemaal surewad inimesed nälga, aga streikijad ei luba mitte, et riigiwalitsus  sinna wilja saadab. Peterburis ftreikjsiwad apteegid, ei andnud rohtusid mitte wälja; lasti haiged surra. Kui ilm- likud kohtunikud sääl juures wait on. aaa Jumal näeb seda, kuidas tema lgawcse seaduse waStu tehakse. Ning Jumala sona seisab igawesti: Sina ei tohl mette tappa, põletada, rööwida. Mis tuleb sellest wälja ? Ka Saaremaal on igal õhtul maal tuleleegid näha. Rahwa miitingi pääl 7. jõulu k. p. Kuresaares kutsus üliõpilane Kann, endise talurahwa komissari KoSsatzki teenri poeg, rahwast mässule wälja, keisri ja riigiwalitsuse  wastu; Karjakihekondas lööb rahwas surnuristid kirikuaidas puruks. Punaste lippudega käiwad juhatajad rahwa eeS. Mis tähendab punane lipp? Põletamist ja werewalamist. Mis tuleb sellest wälja? RahwaS ei lase ennast mitte peita. Kordus on iga wabaduse alus ja põhi. KuS kordus ei walitse, sääl kaob iga wa> badus. Ning kui ilmlikud seadused küll waikiwad, Jumala seadus jääb ikka kõwaks. Sinu juhatajad kutsuwad streigile rahwast  üles. Iga mee», kes mõisas tööl käib, peab rubla trahwi maksma. On's see wabaduS? Meie ei pruugi mitte wägimalda,  räägiwad nemad. KaS ei ole see mitte wägiivald, kui Shwardakse trahwida, kes tööle läheb? Arwata kümme tuhat inimest, kes Saaremaa mõisate pääl leiba leiawad, jääwad ilma leiwata. On's sul seda jõudu neid sööta? Mõisa põllud jää- Meie ukse kelluke. Jõuluõhtu sündmus. Kirjutanud W. Heinberg. Eestistanud G. Markus. (Järg.) Hääd ööd! ütlesin ma lühidalt ning läksin uksest wälja. Ma läksin pimedat treppi mööda alla, kätega mööda seina katsudes, et õnnetust ei juhtuks. Kuulsin selle juures weel, kuidas tütar ütles: Hääd ööd, mamma I Siiögi juhtusin ma nii lõwaSti ühe riietewarna  waStu minema, et see ümber kukkus ning ma walmis olin hõikama: tooge küünalt. Säül lätS oga trepp natuke walgemaks ning ma tundsin, kuidas keegi märisewate kätega minu ümbert kaela kinni hakkas ning oma märja põse minu näo waStu suruS ja nuuksudes Ütles: Termi» tage teda südamest, ning ütelge tolle, ma olen õnnetum inimene kui keegi teine, ta on mulle armsam, kui ta seda ehk mõtelda wõib. Ning weel kord hakkas ta minu ümbert kaela kõwaSti kinni oma huultega minu huulte pääle surudes. Tänan teid, onkel tohter, südamest kõige hää eest, millega teie minu elu kaunistanud olete. Ja ta andis mulle weel kord suud tasase häälega sosistadaS: Terwifid talle. Ning siis kadus ta jälle ära: Jah, mis wõin ma sellest nüüd aru saada, mõtlesin ma iseeneses ning pühkisin preilikesr pisaraid oma palgest. Wõib äga olla, et need «inu omad oliwad. See oli nüüd kõik, mis ma sel Jõulu öhtnl ära elasin/ see oli nüüd minu Jõulu õhtu rõõm, et ma äritatult pisaraid oma palgelt ära pühkisin. Lätsin nüüd omas äntuseS otsekohe oma Liina tuppa, et sellele sündinud lugu jutustada. Aga mis ma Ml leidsin? Ernst oli sääl, aga walge kui lumi. Ta sirutas oma käe küll mulle terwitamiseks wastu, aga see wärises kui haawaleht. Liina istus ilma sõnalausumata sohwa nurgas. Noh, mis sa hääd räägid onkel, küsis Ernst järsult mmu käest. Mitte midagi, minu armaS sugulane. Sa tuled ju ometi praegu süült, pead seega teadma, kuidas asjalood on. Ma waatasin ta otsa pool haledalt ning kaastundlikult huulte üle libistades: Waene poiss, ma pidasin sind palju targemaks, kui sa tõe poolest oled. KaS ta mind tõesti üle jätab, küsis ta minu käest äritatult, pool kähisema häälega. Ta saadab sulle palju terwifid, kui sina just see oled, kellele ta silma pisarid malm des terwifid saatis. Kas mitte midagi muud, küsis ta järsult. Ta ütles emale, et tal täis terme mõistuS  alleS käes olla. Wist oli ema ennemalt  talle ütelnud, et ta mõistus puuduline  on- Ernst naeratas kowaSti, istus tooli päale, jõi klaasi täie palawat weini ära ning jäi ise ilma sõnalausumata tummalt seisma. Aga armas Ernst, ütlesin ma, kuidas wõisid sa mõtelda, et ema seda lubama saaks. Ta tõusis järsku üles, waati» taskukella ja ütles: Pool kakSteistkümend läheb rong ära, ma pean minema, wabandage, et ma teie rahu rikkunud olen. Wõttis oma mütsi ning oligi uksest wäljas, ilma et ma temaga midagi pitkemalt rääkinud oleksin. Tunned sa siis asjalugu paremine, küsisin  ma oma Liina käest, keS filmawett walas. Seda, mis ta mulle teadustas, kui ta äkitselt minu ees seifis, sõnas Aina nutuse häälega. Nemad on sügisest saadik üksteist armastanud, nad on Üksteisele kirjutanud ning täna pidi Ilse ema käest luba paluma  ja saama, et ta Ernst Klausfile abikaasaks  wõiks minna. Enneseda oliwad nad mõlemad kirikus jõulu jutlusel käinud ning Ilse oli sääl wäga liigutult palwetanud.  Ilse oli talle ütelnud, niipea kui mamma omalt poolt selleks luba annab, tuleb ta meel õhtul siia; ta peaks selle pärast tohtri juures ootama. Ta oli aga Probltei ukse ees ootanud, kuni Marushka temast rutuSti mööda oli läinud ning siis olid sina sinna läinud. Ta pole kauemini enam oodata wõinud, tulnud sellepärast minu juurde. Oh, noorus, noorus, kui rumal oled sina wahell—ningma tundsin,kuidas pisarad mu habeme üle maha weerefiwad, sest Ilse kahwatanud nägu ei olnud minu silmade eest meel sugugi ärakadunud. Siin pole mingisugust lootust, ütlesin ma üäna waljuSti, aga sunnitud häälega, mida ka Liinagi oma nutuse häälega kinnitas. Teisel homikul sõitis suur raSke tõld meist mööda. Ma nägin läbi akna kord weel sinist shleierit wilkuwat, ka üht «äikest  kätt ning meie kallis preili Ilse oli Üra sõitnud. Marusha saatis teda kuni lähemasse raudtee jaama-