Saarlane n° ss. TeiflW wal, 30. septembril 1903. XIX. aastakäik. maksab- Postiga saadetud aastas. A „ „ Pooles aaStüS . I. „ AK „ Ilmub igaltsifrpÄ6sV<s.k. toimetus sa wäijaandmine Kurcfaares Kauüa-uulitsas ttr.l?. Saarlase toimetttseleKuresaarde. KuulutuZte petit rida maksab A k. UM UlesMne politika aftleljt mg- ja linnarahVale. UM Põllumeestele! RutMne tööaeg on -möödas, palaw tö öhigi  on põllumehe Ma eest kuiwamaS. Jhutöö läheb kergenraks ja põlluharija saab rohkem aega maimuga töötada, mõtelda, arwata ja nõutada, kudas põlluharimisest ja majapidamisest rohkem kasu wõiks saada, ' kudas töösid ja ettewõtmisi nõnda sisse seada, et nad rohkem raha ja tulu tooksiwad. Põllumehel oli kejksuwe ajal tegelik töö kasulikum, kui nõupidamised, sellepärast jättis ta oma Seltsi koosolekud pidamata. Saaremaa Eesti Põllum. Seltsi korraline koosolek saab jälle 2. oktobril ära peetud. SäS! on suured ja tähtsad tööd ootamas. Monedgi hädalised ja ajakohased ettewõtmised za noutamised, nagu kaubakontori asutamine.  zäiwad käsile, hoiu ja laenukaSsa asutamine  tuleks arutamise alla wõtta ja nii pea kui wõimalik, käima panna. Uusi sissetuleku hallikaid põllumeestele awada, uute paremate tööriistadega ja masinatega neid tutwustada, uute'rohkeandeliste wilja ja rohu seemetega katseid teha,' kaMöde ettewõtmisi äratada ja nendele töödele hääd kaubakohta muretseda ja hulk sarnaseid asju toime saata, on zu noore Seltsi ülesanne  ja. kohus. Et neist tähtsatest ülesannetest  mõndagi taide saata, seks on mehist hääd tahtmist ja ühendatud jõudu tarwis. Üksiku töö suudab inimest praegusel ajal waewalt jalul hoida; üksiku jõud on elu wõitluM paljalt üks tilgakene suures meres. .Seltside ja..ühisuste tegewused wõiwad üleüldistele  majandMistele puudustele ja hädadele  abi saata. Sellepärast annan põlluharijale  rahwale nõuu seltsisid,, osakondi ja ühendusi asutada, ehk olema seltside liikmeks heita ja juhin tähelepanemist Saaremaa Eesti Põllumeeste Seltsi päüle. Kes aga juba liige on, pidagu , seda oma kohuseks, oma seltsi tegewuft kirjaga, sõnaga ja teoga südisti toetada ja selle püüdmisi edasi nihutada.  KuZ üleüldine kasupüüdmine, iseenese ja ligimese elu ülendamine ja edendamine töösihiks ja juhtmõtteks on wöetud, mida üksi ühel meelel ja tüdimata töö läbi wõib kätte saada, säält ei wõi üks auus kodumaalane ennast kõrwale hoida. Seda tuleb meeles pidada Seltsi tööde ja püüdmiste  jumes kaMegelane olla, on iga liikme Mu asi. Et põllumajanduse, karja, aia ja mesilaste pidamise, niisama ka käsitööde elu ja seisukorda parandada ja edendada, katsugu  igaüks omast kohast midagi teha, sest igaüks wõib midagi teha, kui ta tahab. Wüga kasulik oleks, kui liikmed eestulewatele koosolekutele niisugustest põllu ehk aia saa- dustest, mis iseäranis rohkesti on siginud, mõnda aga kaasa wõtaksiwad. Mõnel on näituseks  üks hää liik pölluwilja seemet, rugisid, otre, kaeru, kartulid, teisel oma Aias hääd forti wiljapuid, marjapõesaid, keeduwilja  ja mõnda muud, mis rahkesti on siginud. toogu neist põllu ehk aia wilja saadustest seltsi koosolekule proowi, et nende tundmine ja tarwitamine laiali saaks laotatud.  Niisama tuleks tööriistadega teha. Hää kerge riistaga teeb töömees poole tööd rohkem. Niisuguste riistade wabritsejad ja tarwitajad toogu riistu ehk modellisid seltsile näha. selkombel saaks koosolekud ikka ühtlasi ka wäiksed wäljanäitused olema, kus näitlikult õpetatakse. Kasulik oleks ka kauplejale kui ka põlluharijale, kui kaupmehed ja kontorid, kes põllumajandusliste tarbeasjadega  äri ajawad, oma kauba kuulutusi ja hinnakirju, riistu, masinaid, ehk nende modellisid ja kirjeldusi seltsile koosolekute ajaks kätte muretseksiwad. Siissaaksiwad niisugused  tarbeasjad, nagu koorelahutajad, wõimasinad, külimasinad, adrad, mesilaste pidamise nõud, seemned j. n. e koosolekul käbi katsutud ja hääd asjad rahwale soowitud.  Selle läbi läheks kaubatundmine selgemaks ja kauba tarwitamine elawamaks, sellest tuleks siis põlluharijale ja kauplejale Alatu ori. s „Saarlase" jaoks kirjutanud H, Jälle kuulis ta karjatamist kuula! see samu häda karjatus ning siin oli Liisa, ja tõesti Liisa hääl. Ta aStus mõned sammud wecl rutusti edasi ning mis ta nägi. . . . rohu pääl maas wõitlcjaid!  Häbemata koer karjus Adolf täis wiha ning wirutas oma tamme puust kepiga õhust läbi wingutadeS Oswaldile pähä! Wali hoop mõjus. Ostvaid laskis oma ohwritalle lahti ning meeris ise pool surnult tüdruku kõrwa rohu pääle. Krahw jooksis kõige lähema kraami juurde, wõttis säält oma kübarasse mett ning kastis sellega Liisa meelekohti ja pääd. Tema waewa järeldus oli, et Liisa jälle elama hakkas, ennast liigutas, silmad lahti tegi ning kohkunud  -viisil krahwi otsa wuataS. Ta pitsitas omad silmad jälle kinni ning põöriS ennast teine poole, nagu oleks häda ja häbi silmis olnud. Jumal tänatud, Liisa, minu armas Liisale l hõiskas ta rõõmsalt ja «vaimustatult. Adolf! ütleS ta ennast tema poole pöördes ning filmi lahti tehes, kuidas olele teie siia juhtunud? Adolf tõstis Liisa ülesse ja käega Oswaldi  pääle näidates, kes pool surnult maas lamas, ütles ta: See mees on oma palga kätte saanud. Ons La surnud, küsis Liisa hirmus ürituses.  Ma ei tea, waStas Adolf oma üritust tagasi hoides, palju sest ei puudu. Liisa «vaatas kohkunult Oswaldi poole. Ta juuksed oliwad «verised, teine poolt meele kohast tilkus werd rohu sisse maha, aga ta hingas weel ning oli elus. Adolf, mis olete teie teinud, teie olete mõrtsukaks saanud ütles ta hirmust ja üritusest  wärisedes ning oma nägu lätega kinni kattes. Ja, teie pärast, wastas ta, Liisa käest kinni mõttes. Aga ta elab weel, ehk wõib teda weel aidata, ütles Liisa tõsisest kaastundmusest täidetud. Ta ei mõtelnud praegu, et Oswald  tema käest seda ära tahtis riisuda, mis tal kõige kallim oli, et ta teda muda sisse oleks tallanud, kui wiimsel silma pilgul  mitte abi poleks tulnud- Oswald ei olnudgi ta meelest nüüd enam nii hirmus, ta oli üks inimene, keda saatus  järsku karistanud oli, kelle kohta temal weel omas lapselikus südames kaastundmust  leidus. Tulge, Liisa, minuga ühes, ütleS Adolf, ma tahan teiega natuke jutustada teed mööda Zernitse poole astudes. Aga noorherra? Kas meie teda siia lamama  jätame? Mis woime meie teha? Siis peab meil abi olema. Aga kui ta wahe ajal ära sureb? Ütles Liisa wärisewa häälega, oma silmi Oswaldi päält mitte ära pöördes. Ta ei sure mitte, oga tulge ma tahan teiega kõneleda! Liisa waatas weel kord Oswaldi poole, kes pool surnult sinna maha jäi ning läks siis Oswaldiga ühes edasi. Teine teise kõrwas käies ÜtleS Adolf: Waatke Liisa, sest ajast, kus ma wiimati Zernitse! käisin, olen ma seda kartnud, mis täna sündinud. Ma teaksin, et Oswald ilma hoolimata inimene on ning et teie temale meeldisite. Ma olen wiimaSts päewade  sees teie pärast täiesti mures olnud. Mul oli kindel nõu, teid siit ära juhtida ning tahtsin teid juba täna ema juurde tagasi saata. Palun, wõtke see wäikene kingitus minu käest wastu, ma kardan, et see wiimane on, mis ma praegu teile annan. Nende sõnadega andis ta Liisale paberi sisse mässitud kuldrullikese üteldes: Nüüd peate lossi ruttama ning prouale rääkima, mis sündinud on Wahe ajal lähen ma Ostvaldi juurde tagasi ning waatan,  kas teda kuidagi aidata wõib, st ta jälle elusse tõuseks. Liisa wõttis kuld rullikese wastu ning pistis  sell- tasku, ilma et ta teadnud oleks, mis ta tegi, sest tema mõtted oliwad weel kõik wõitluse platsil- Kui ta ometi wiimaks tähele pani, et ta raha oli wastu wõtnud ütles ta: Kust olete niipalju raha kätte saanud ning mis pean ma sellega tegema? Seda raha olen ma juba oma lapse põlwest saadik korjanud. Ma korjasin seda ühe reisi tarwis, aga nüüd on ta wesl parema koha leidnud. Seda wõtke nüüd wastu, sest seda olete teie enesele ja oma emale mõlgu. Nüüd olge nobe ning ma lähen Oswaldi juurde tagasi. Ta andis Liisale kätt ning ruttas selle pääle kohe metsa poole tagasi. Liisa oli waewalt rohu aida jõudnud, kui proua teda eemalt nägi ning waljusti kisas: Liisa, mis peab see tähendama, et teie lapsukese üksi kodusse lasete tulla? Kas teie selle pääle sugugi mõtelda ei wõinud, et tal tee pääl midagi õnnetust oleks wõinud juhtuda? Ning mikspärast tulete teie. . ,