Saarlane lk- S 4 Teisipäeval, 38, Augustil 1901. XV!I aastakliif. maksab - Saaremaal aastas . . 4 rbl, Kl! kp, Looks aaStaS t „ SZ „ —S-- J!mub Knresaares Ka»ba-u»ltt?as ur.l?. Saarlase toiuietusele,Kuresaarde. -- UW Nltiiiime xolitilia «jilett «lill- j> li>»arnh»i>!k UW Metsa kaswatamine on meie põllumeeste juures täiesti hoolctusesse jäätud. On ju siin peaaegu igas majanduse asjas puuduseid ja eilewõlmata olekut näha, kudus  peaks see siis metsakaswatomise asjus teisiti olema. Meie talumees ei hoolitse inctsakaswatamise  eest peaaegu sugugi. Kudus wclS looduse jõuu tõttu ise kaswab, nõnda ta on jääb. Aga tiidus mees on ta teda küll raiuma. Mõned aga, kes metsa hoida tahtwad, on jälle ivaga hoidlikud, nii et nende metsast paljas padrik on sündinud. Sääl ei ole siis metsa ega la heina saada. Wäga paha lugu on weel sellepoolest, et siin metsa külimisega mingisugust tegemist ci tehta. Meil seisawad karjamaad paljad. Ei ole jääl muud kui ära kõrbenud rohtu ja wäikescid kadaka põõsaid näha. See on juba hää karjamaa, kus sarapuu põesaid leida on. Me ivõime maal mitu ja mitu wersta läbi sõita, oga meie silm ei näe muud, kui ära kõrbenud, kadaka põõsastega  täidetud lagedat karjamaad. Miks ei wõta siin talumees mitte kätte ja ei küli metsa. See tooks talle itmekordset kasu. Sest metsast ei saa meie mitte üksnes puude müümise läbi kasu, waid ka mitmest teisest kullest. Kus metsa kasivad,  lääl muudab maapind teiseks. Ärakõrbenud karjamaast saaksime rohelise söödimaa loomade tormis. Isegi õhk muudab ennast metsa tõttu ja selle järele ka üleüldse kliima. Nõnda on siis metsakasmatamine mitmest küllest tähtis ja sellepäkülimisega  tegemist tegema. Kudas ja millal aga metsa tuleb külida, selle üle loodame asjatundjast sulest edespidi pitkemait raakida wõiwat. e. ?. Parema õla pääl! 2. Hella Limburg'i järele ümberpandud. Tema ei wõinud sugugi arwata, et seesama  neiu kohe pääle selle oma tuppa saades  wõidurõõmulikult käsi kokku lüües enese ette rääkis: Nüüd on ometi mäng «võidetud  ja kartus ülesse tulemise üle möödas! Selden on armujoowastuses ja see on hää Üksnes see tüdruk oma suurte küsiwate silmadega ei ole mul meeltmööda; ta peab majast wälja minema Mis peaks mina ühe kasutütrega tegema, keda mina juba nüüdgi sallida ei «või. Sügise on pulmad! Kuida inimese elu ennast ometi muuta wöib. Edith oli kui kohmetanud! ta jooksis parki, et seal oma pisaraid priilt woolada lasta, mis nende küsiwatest kurwadest silmadest wälja  tekkifiwad, ta ringutas käsi ja karjus «valjusti  walu pärast, aga asjata, keegi ei kuulnud teda ja puud kohisesiwad ««ii kui ikka. Wõta mind oma juure, Jumal taewas! Mina ei wõi enam elada, kui tema minu isa naeseks saab! Herra von Seldeni otsaesine oli ühwardawalt  kortsu läinud, kui nägi, et teina tütrel nii wähe kaastundmist tema elu muudatuse juures oli, aga ta oli wait; üksnes kui tema ilus pruut kergelt tähendas,  et tarwilik oleks Edithi weel ühte kaSwatuse majasse saata, oli tema sellega wäga rahul ja lubas oma surnud proua õe Obersti proua Kreuzi käest järele kuulata,  kas see Edithit oma juure wastu wõtab. Nädal nädala järele läks edasi; Klaara Randau oli sugulaste juure läinud, et endale  natuke kaasawara muretseda ja õnne- lik peigmees ootis kärsitu, millal aeg jõuaks, et oma loodetud eesmärgile jõuaks. Kui tema ära reisis, wõttis Edith teda, wõib olla esimest korda elus ümber kaela ja palus ärritult: Armasta mind, pappa, ka siis kui mina tanta Kreuzi juures olen; mina saan ikka sinu pääle mõtlema ja sinu eest palwetama. Oli üks iseäralik tundmine, millega Selden  noore tüdruku ümbert kinni wõttis; nii kui kaastundmine ja ilmamäüramata armastus,  mis üksikule südamele wäga palju rõõmu tegi. Ela hästi, isa, ütles Evith weel ükskord ja palawad pisarad jooksiwad tema silmist, ei tea kui kauaks meie lahkume? Ei mitte kaua laps, ütles isa liigutult, kõige hiljem jõuluks tuled mind ja sinu uut ema waatama Tädi Kreuz ei saa mind ehk wahest lubama, ütles Edith puigeldes, Jumal hoidku sind, isa! Nõnda lahkusiwad nüüd mõlemad ja Selden  ei wõinud oma tütre armast aga kurba waadet siisgi weel unustada kui ta juba waguniS istus ja pruudile waStu ruttas; esimest korda arutas tema küsimist: Kas peaks see mu õnneks olema, et sellesse uuesse sidemesse astun? Kuita aga Klaara waStu istus, selle ilusasse  nüosse waatis, siis kadusiwad kõik selle sarnased mõtted, uue hilise õnne tundel ja ta pigistas Klaarat tuliselt oma wastu et tema silmadele ja otsaesisele suud anda. Klaara? küsis tema rahutult, kas sa ei ole ialgi weel ühte meest armastanud? Tühi küsimine, naeratas see, oma pääkest  tema rinnale surudes, mina armastan üksi sind, Maks, ja igawesti; kas oled rahul ? Sina põikled! ütles Makspääd, raputades ja siisgi pean mina seda sel tunnil teadma, kas sina juba ühe korra oled armastanud. Klaara näis iseenesega wõitlewat; siis läikis uuesti tema silmis wõidurõõm ja oma kät peigmehe kütte andes, ütles: Sina küsid weel, Maks? Mina olen üksi sind armastanud nii kaua kui elan. Selden, muidu wäga terawamõistusega mõtleja mees, oli sellega rahul, arwates et need kenad silmad ometi ei maleta; sügawasti  liigutud tõmbas tema Klaara weel kõwemini oma wastu. Teisel päewal hclisesiwad kellad pühalikultja  mehise mehe käekõrwaS läks uhke pruut toredas walges riides altari poole; tema silm oli selge, käik uhke ja punase huulte ümber oli iseläralik joon näha. Ja Selden?  Imelik, et temal just tema kaugel olem tütreke sel tunnil pidi meeles olema ja et temal teist kord see mõte pähe tuli: Kas see on sul õnneks, et sina siin seisad? Neli aastat on mööda läinud, kui meie Edith von Seldeni kui täiskaswanud õie tema tädi obersti proua Kreuzi toast jälle leiame; naesterahwad ootawad wõõraid, nii kuda see seal majas iga nädalane pruuk on, et nendega musikat harjutada. Edith kena sinise willase kleidiga näeb wäga ilus wälja, ainus ehe tema mustja juukste sees on üks poollahtilöönud roosiõis, siisgi wõib tema oma kenadusega iga kuulsa iludusega wõidelda. Tüdi waatab naeratades ja peidetud  uhkusega oma ilusat õetütart ja ütleb  siis päältnäha ilma iseäralise otstarbeta:  Mina arwan, minu mehe õe poeg Arnold Feldheim tuleb täna ka siia. Isamaalt. Kuresaarcst. Herra J. P. Resche, Kuresaare NiigaS ära surnud, kuhu ta 14, augustil Kuresaarcst  täiesti terwelt sõitis. 18 augustil toodi surnukeha Riiast siia. Sadamas oliwad tulekaitseseltfi liikmed teda wastu wõtmas. Lahkunu oli üleüldises lugupidamises ja unustamises, mida Rahaministerium teatab, et 25. jan. 1900. Kõigekõrgemalt kinnitatud määruste järele 1887. a. wäljaantud, 23.-, 10.- ja SrublaliSte, kui ka 1866. a. wäljaantud 100 rublaliste swikerkaari karwa) paberi- rahade pikendamise aeg kuni 1. januarini 1902. a. kestab. Ülemalt poolt on Saaremaa maa nõuunikkude  kollegiumile luba antud teekapitalist 3200 rubla jäelöhkuia jaoks Suure wäina tarwis pruukida. Jäälõhkuja saada juba tulewal kewadel tarwitamisele wõetud. Nõnda wõime nüüd rõõmuga loota, et need pahandused ja segadused, mis jäe Suures wäinas igal sügisel ja kewadel reisimise ja posti asjus sünnitas, edespidi tundmata asjad saamad olema. Nagu minewases numbris teatatud, on sel aastal wciste laatade pidamine kuberneri herra poolt ära kceitud. Omal ajal wälja antud kohustawate määruste järele ei wõi see keeld aga mitte hobuste kohta käia, ja sellepärast wõiks selleaastaseid laotasid ikka hobuste tarwis pidada. Et seda aga mitte selgesti öeldud ei ole, siis oleks selle üle küll selgemat seletust tarwis, et rahwas mitte eksi arwamisesse ei satuks. 4., 5. ja S. augustil Jurjewis peetud Eesti käsi- ja põllutöönäitusel on ka Saaremaalt mõndagi wälja pandud ja ülikooli liuna Eesti tegelaste juures on ka Saare asjad tähele panemist leidnud. Nimelt saanud Marienthali rauawalamise  wabrik wälja pandud rehepeksumasinate ja