Minewal aaStal saadi Transvaalis nii palju kulda, tui weel kunagi enne, nimelt 150 miljoni rubla eest, see on umbes poolteist korda rohkem, kui kunagi enne 1898 aaStat. Ajutine kitsikus, miS Inglise boeri sõja ajal tekkis, on mõödaS, ja tänavu aaStal loodetakse kuni 180 miljoni rubla eest tulda saada. TranSwaali kaevandustes töötavad peaaegu ainult vilised" inimesed: 107,000 töölistest olid 76,000 mustanahalist ja 30,000 hiinlast. Sõja päevaraamat. 73. Mukden. Ma jõudsin tähtsa „puuga mäe," ehk nagu teda Praegu nimetatakse ..Putilowi mäe" harjale, ühest küljest liuga ja teisest päris järsk, tõuseb tema ainukesena üle terwe suure lagendiku. Tema päält on meie kaitsekraavide seisukord ülihästi näha, aga läbi hää pikksilma vaadates võib ka vaenlase omasi korralikult maskeeritult näha ja paremine tähele pannes  ka nende sihti järele uurida. Paremal pool jookseb  loogelise vööna väikene Huni jõekene, mis nüüd meie ja vaenlase verelt punaseks on värvitud. Kül halli, kül musta, kül kulla karva kollase palistusena piiravad meie kaitsekraavid tema mõlemaid kaldakefi.  Nende sees kihisevad mustad soldatite kogud hulgana, kes pärast rahutut ööd ja kibedat hommi- Ktst tööd puhkavad. Kuskilt varemal tiival laseb aralt ja laisalt meie suurtüki vägi, mille pääle jaapanlased  nagu tahtmata vastavad. Külast, mis kaks versta tagapool meie seisukraawifid seisis, kannavad  soldatid katlaid lõunasöögiga. Missugune imelik toredus värsked, alles praegu keedetud kapsad ei ole siin igapäevane asi. Täna on vaikus.  Soldatid on omad öösel märjaks saanud sinelid mullavallidele tahenema laotanud; mõned on ka saapad  maha kiskunud ja jalarätikud kuivama riputanud. Märjadest riietest keerleb lõhnav aur ülesse. Soldatid  on kolme-nelja kaupa vaskse katla ümber istunud,  õgivad isiaa palavaid kapsaid ja täidavad suid suurte leivatükkidega. Eila söödi konservist, sest et leiba ei olnud. Eila tungis ka vaenlane iga minut oma shrapnellidega kallale, kuna stis siin aega lõunat süüa oli ja, rihmasi pinewimale tõmmates, heideti ka õhtul ilma söögita magama. Sellepärast on jälle täna püha!... Soldatikesed on õnnelikud... Siin näikse ka üht noort poisikest käharate juukstega ja ristikene rinnal. Aga missugust rõõmu tema maitseb...  Määratu suur leiva kamakas sulab päris imeväärilife  kiirusega kokku; vana, kulunud lusikas, mis nähtavuste kodukülast kaasa oli toodud, kolab katla põhja mööda ja, säält keedetud ja rammusat liha välja tuues, saadab tükk tüki järele suhu. Soldatikene  mällutab üksluiselt poolkinniste silmadega. Mitte igapäev ei ole siin käkkidega supp, tarvis aega kalliks Pidada, räägib alandatud ohvitser  S. Tema sööb teiste soldatitega ühest katlast,  sest tal ei ole jõuudu, isepäinis süüa ja ta ei tahagi seda teha. Kui inimene kaks ööd-päewa järestikku tule all on olnud, vahete vahel külme soldati konservist söönud, stis ei ole tõesti see «kapsasupp" praest halvem,  lisab ta agaralt juurde ja jahvatab ise suuga edasi... Päikene kõrvetab. Kaugel pahemal pool praksatawad  suurtükid. Jälle hakkab pääle. Soldatid tõusevad üles, pühivad käistega rasvased  suud ära ja löövad risti ette. Pragin lähab hommiku pool iga minutiga suuremaks.  Sääl, kus lagendik ära lõpeb ja udune silmaring  veidrate mäeharjadega nagu hambline välja näeb, kerkivad suitsu sambad ja lõhkevad tulepommid.  Ma mäletan seda kohta, kui siin weel rahuaeg oli. Minewa aasta mai kuus, siis, kui weel keegi sõjast ei wöinud aimata, käisin mina toimetuse saatel  Jantai kaewandufi waatamas... Aga missugune imelik maanurk... Jnshener Moller, kes sel ajal kaewanduste ülevaataja  oli, näitas minu wastu kõige suuremat lahkust  üles ja, ligi kaks nädalat sääl elades, tõin ma enesega Jantaist, kui ühest muinasjutulisest kohast, kõige imelikumaid mälestusi kaasa. Üsna kaewanduste  suu ees kerkib määratu kõrge mägi ülesfe ja tema harjal seisab meie piiriwahtide seisukoht. Terwe tund aega läks mul selle hiigla mäe otsa ronides ära, nnlle ladwaS maZfiis kogu Päewadlstufin ja imestasin, ega leidnud wöimalust kuidagi wiisi sellest  suurest ilusast pildist, mis laialt ja ruumikalt terwe ümbruse üle ennast wälja laotas, lahti saada. Niipalju kui silm hommiku ja õhtu poole ulatab, ei näe muud kui mäed ja mäed. Esmalt madalakesed. wäikesed ja lahedal, aga siis paisuwad wähahaawal ikka suuremateks ja suuremateks mäeahelikudeks kokku ja heljuwad igawese pimestawa walge lumega kaetult  Korea mägede hiigla mürakutena. Õhk on waikne la soe ja õrna mai kuu lille lõhnaga täidetud. All. mäe jalal õhtu pool küljes, töötawad mäekaewanduse masinad, millede waikimata müra nõrga ja alalise akkordina siia kostab... Tunnimees  käib ühe õlgedega ümbermässitud ridwa ümber. Tema hoiab kaewandufi hunhuside häkilise pääletungimise  eest, kes enam kui ükskord on julgenud, meie pääle langeda, aga siiski meie piiriwahtisid enam kui tuld kardawad. Kas wõis meist keegi mõtelda, et need muinasjutulised  kohad, need rahulikud asundused ja see tore mägi nii ruttu weriste wõitluste lahinguwäljaks  ja määratumaks üleüldiseks surnuaiaks muutus, mis kümnete tuhandete elud mängu pääle paneb ja mulda matab. Kui selgesti tuletasin ma nüüd kõike seda meelde, Putilowi harjal seistes ja pikksilmaga selle kaugelkaugel  seiswa mäe pääle waadates, kust ma esimest korda Korea mäe latwade üle rõõmu tundsin... Räägitakse, et jaapanlased olewat meie kaewandused  ära rikkunud ja hiinlased kõik masinad ja tööriistad ära warastanud. Kui see nõnda on, kül näeb siis see kohakene meie kätte tagasi saades tühi ja kole wälja. Suurtükiwäe laskmine, mis kaugel hommiku pool algas, tuli pikkamisi lähemale. Juba põrutas pahemal pool paari saja sülla kaugusel körwu lukustawalt  prisant-pomm ja tõstis pilwena suitsu ja muda ülesse. Tema jälgil lendas shrapnell ja lõhkes  mäe harjal. Selle järel teine, kolmas... Tagapool  mäejalal hoigas keegi ja mina läksin sinna. Täna oli see esimene ohwer Putilowi harjal. Enne oli neid palju... Kaks pataljoni tulewad wastu. Kõrge kikkiskõrwadega  ja rahutult wahtija hobuse seljas sõidab noor podpolkownik. Tema järel astuwad sirgelt hulk jala soldatist. Kas Putilowi mäel palaw on? küsib tema piatama jätmata. Senini ei ole just mitte. Härra, härra! kuulen ma järsku enese taga, kui pataljonid läbi läksiwad. Soldatikene jookseb ja hoiab üht paberit käes. Härra, teie ehk olete posti lähemal, andke minu kiri ära. Soldat annab minule määrdinud kirja, millel kortsutamise jäljed pääl ja mida ta tvist mitme lahingu  käigul tvaruka all kannud. Kirja ümbriku pääle on kirjutatud: r?66ps«i, usouo.- Seda kirja ei saanud mina mitte ära anda. Ma seisin üheksandama stabi kõrtval, kui minust hulk kanderaamist haawatutega mööda wiidi. Uhed neist jäitvad lähedale seisma ja minu juurde jooksis sanitar. Kuulake, mis teie haawatu nõuab. Missugune haawatu? Kus? - Aga waata, sääl Pool. Mina lähan tema juurde. Seesama soldat nähti haawatud olema, kes minule kirja ärasaatmiseks  andis. Ma ei tunnud teda kohe mitte ära. Nägu oli kollaseks läinud ja sisse wajunud. Silmad tumedad, hääl nõrk. Andke kiri tagasi... Nüüd kirjutan teise... Rõõmustan... Tema on shrapnelli kuuli läbi rinnust raskesti ja pääle selle weel shrapnelli killuga puusast ühes luu purustamisega haawatud... Tänan teid, härra, lahkuse eest... kirjutan teise... annan teada. Teda wiidi edasi, aga mina pöörasin seisukohtadele  tagasi. Putilowi mäe harjal katsid pommid Ühe koha üsna oma alla. Iga sekund lendafiwad nad käreda waenulise wingumisega. Wahel ühe kaupa, wahel mitu tükki korraga kippufiwad nad kallale ja matfiwad  kaitsjaid tuhandate kuulidega oma alla. Pooleteise  wõi kahe tunni jooksul wiidi siit üle kolmesaja haawatutena ja tapetutena wälja. Pidage wastu, lapsed! Kinnitage endid... Warsti wõetakse tormijooks ette, räägib elatanud feldsebel oma roodu ümber käies. Soldatid on wait ja ootawad «tormijooksu." Päikene on looja läinud. Puhub jahe tuule õhk. Shrapnelli tulekesed läigivad ja wirwendawad ühtepuhku  õnnetust kuulutava vehklemisega. Mõned jooksewad wingudes ilma lõhkemata maa sisse. Tormijooksmine  on lähedal, seda wõik juba iseenesest mõista. Ja tõepoolest, niipea kui pimedaks läks, tungisiwad jaapanlased järsku ilma kärata hirmsa ja halastamata laenena kallale. Meie küttidest püssidega  läbi lastult tuliwad ja tuliwad nad ikka ilma hääleta. Alles meie kaitsekraawide juures mürises nende „bansai." A-a-a! heljus pikalt ja winguwalt. Hu-r-r-a-a-a ? - müriseb kaitsekraawidest wastuseks ja soldatid kargasiwad Püssitikkudega WSitlusesse. Missugune metsik etendus pimeduses, metsikud  hulgumised, hoigamiste kumin, kisendamised, körisemised... Hu-r-r-aa! kuuldus pahemalt poolt. Sääl on niisamasugune tungimine. Kui Palju aega läks, on raske otsustada. Wõib olla. wiis minutit, aga wõib olla wiis tundi. Kisad hakkasiwad waikima ja kaugemale lõuna Poole jääma. Pääle selle kuuldus säält weel laenena üle terwe liini „huraa"... Korpuse komanderi käskjalg ratsutas siia. Kes wöitis?... Taganesiwad?... Jumalale tänu! Meie oma saab wist wöitu, räägib suurtükiwäe kapten, ise kõik nöe ja tolmuga koos. Hu-r-r-r-a! kuuldub weel Pimedusest, aga juba palju kaugemalt ja nõrgemalt. Poole tunni pärast jäi kõik waikseks. Tormijooks üle terwe liini oli tagasi löödud. Jaapanlased, kes esmalt hull-julgelt püssitikkudega  Pääle tormasiwad, ei jõudnud meie päälesurumift  wälja kannatada ja taganesiwad ära, oma surnuid ja haawatuid maha jättes. Hommikul koguti  neid ja kaks suurtükki, mis jaapanlased oliwad maha jätnud, ära. Praegu on seisukohtadel lahing järgi jäänud. Meie ja ka Jaapani wäed Puhkawad Pärast üheteistkümne  päewalist lahingut. Meie kahjud üleüldse kokku arwates selle üheteistkümne päewa jooksul ulatawad  kuni 35,000 meheni tapetute ja haawatutena. Mis meie selle lahingu lõpul olime kätte saanud,  on raske ütelda. Mõned rääkisiwad, et Jaapani  wägi põrutatud sai ja jaapanlased usaldust oma kindralite wastu kaotanud 0n... Aga kas see nõnda on, ei tea. Kuritöö wangistuses. 17 Reinhold Ortmanni romani järele J. Lill. Aga proua Pollnitz ei usaldanud seda tõendust mitte põrmugi. „Kui lugu ka nõnda olekski," ütles ta nukralt, „ siiski ei wõikfin mina ennast selle nooremehe  ees nõnda sügawaste alandada, et ma temale meie wiletsat, kurba seisukorda kirjeldaksin." „Mina annaksin teile ka nõuu, seda mitte teha. Oma plaanist, Waldenbergist jäädawalt ära minna, ei tohi teie juba sellegi pärast sõna lausuda, et siis ette arwatawaste ka preili Elli sellest kohe teada saaks. Aga see ei ole kellegi inimese kohta alandaw, ajutiselt,  mööda minewalt õnnetumate juhtumiste tõttu rahakitsikuses olla. Mida kindlam teie oma laenu tagasi tasumist mõne päewa jooksul temale wöite tõutada, seda tungiwamaks tohite oma seisukorda kirjeldada, ilma et ennast sellega mingil wiifil alandaksite."  Proua Pollnitzi nägu läks ikka nukramaks. „Kui kerge fee ometi on, niisugust hääd nõuu anda," arwas ta kibedusega. „Et mina Brünnis palka ette saan, see on nõnda hästi kui kindel, aga ega mina säälset direktori ikka sundida ei suuda, kui tema wasta piaks tõrkuma, ning lõpuks seisaksin mina kui petis selle noore Ruthardi ees." Sääl astus Sandori üsna tema ette ja ütleS sosistades: „ Saame ometi lõpuks üksteisest aru, armas  proua Pollnitz. Kui ma teile seda nõuu annan, siis tahan ma ka selle eest hää olla, missugused tagajärjed  sellel wöiwad olla. Teie ei pia selle üle nõndasama wäha Pääd murdma, kust Sigismund Ruthard selle raha wötab. kui ka mitte selle üle, keS selle temale tagasi maksab. Mina soowin ainult, et teie selle eest muretsete, et tema sellesama teile annab  muud midagi! Tagasi maksu Pärast ei pruugi teil wähematki muret olla. Mina annan teile selle pääle oma sõna. et teile sellest mingit pahandust  ei pia tulema." Nagu oleks ta mõne wabastatoa nõiasõna ütelnud,  mõjufiwad wiimased tähendused proua Pollnitzi pääle, kelle»näolt kõik Pilwed korraga jäljeta kadu- 1906 G a k a l a H 17. 131