Saarlane W Nlkiiidine »»IiI>Il« ajalchl »l,s- i« ZW Ik 40. Teisipäewal, 5. oktobril 1904. XX. aastakäik. maksab: Ilmub igal tsisi,pÄSsV»k. ..Saarlase" toimetus ja wSljaandmine Kuresaares Kanba-uulitsas nr.l 7. Kirjad käiwad: Saarlase to imetusele.Kuresaarde. Kuulutuste xetit rida maksab Z k. Tõsine nähtus. Asi, mis ligemat läbirääkimist ja suuremat  tähelepanemist nõuab, ja mille pääle «Saarlases" juba kord tähelepanemist juhiti, on see, et meil «limasel ajal wäga rohkesti kaupmehi pankrotti on jäänud. Sel aastal üksi on siin juba 4 poodi pristawi läbi tühjaks müüdud. Wiimasel a>al pole ühtegi aastat mööda läinud, kui jällegi mitte keegi kaupmees pankrotti pole teinud. Nõnda oleks küll põhjust, et seda asja ligemalt peaks järele uurima ja niisuguse nähtuse körwale saatmiseks sammusid astuma. Nimelt peaks siin kaupmeeste gilde selle asm sügawama läbirääkimise alla wõtma. Sest ühe ehk teise kaupluse pankrotiks jäämine  ei peaks küll mitte teistele kaupmeestele õnneks olema, waid see nähtus mõzub wist üleüldse pahasti Kuresaare kaupmeeste seisuse  ja üleüldise kaupluse elu pääle. Sagedane  kaupluste pankrotiks jäämine wõib, näituseks, asja nii kaugele wiia, et siinsetel kauplustel teistest linnadest raske on kaupasid mõla pääle saada. Et siin sagedasi kaupmeeste pankrotti jäämist ette tuleb, siis on selleks meie arwates järgmised põhjused: 1) Kaupluste rohke arw ja sellest tekkiw wõistlus; 2) Wähene haridus. Mitmed kaupmehed, iseäranis maal, ei ole mitte üksnes kaubanduslist,  waid peaaegu mingisugust haridust  saanud ; 3) Wäikene kapital. O.n mehel paarsada rubla taskus, siis hakatakse juba kaupmeheks.  Sageli hakatakse täiesti wöla pääle kauplema; 4) Kauba raamatute korratu pidamine. Mitmetel kaupmeestel ei ole ühtegi kaubaraamatut.  Ta ei teagi, kui palju ta ära on müünud, kui palju tal kaupa järel on, kui palju ta kasu woi kahju saanud jnd. Muidugi mõista, ei wõi ja siis kaupluse edenemisest juttugi olla; 5) Täieline kauplemise andepuudus mõnede juures ja 6) Paljude juures ka suurepäraline elu. Need on meie arwates pääpõhjused sagedate kaupluste pankrotti jäämiseks ja neid pöhjusid katsugu igaüks, kes kaupleb ehk kaubelda tahab, silmas pidada. Ehk hakkab siis asi paranema. Sõda. Londonist, 24. sept. (7. okt.) (Reuter.) Kuroki wae juurest teatatakse 23. septembril  telegrahwi teel: Wenekased kõwendawad  oma pahemat tiiwa ja awaldawad üleüldse suuremat tegswust sääl, kust nähta- masti jaapanlaste pääletungimist oodatakse. Meie jalawägi, kes wiis penikoormat põhjapool  Bensihut maad kuulamas käis, põrkaS Wene wäesalgaga kokku, kes nähtawasti mitte taganeda ei tahtnud. Wene hobusewägi  awaldab tegewust, mis mitte harilik ei ole. Meie wäerinna ette ilmus 10 Wene ratsawäe roodu, 5 suurtükiga. Wsnelased  andstwad meie wahisalkadele ja eelmistele  mähkidele tuld. Kui päike weeres, laks Wene hobusewägi põhjapoole, kusjuures  kaks roodu meie mägede liikumist silmaspidama jääti. Tokios, 24. sept. Kuulu järele on Jaapani maapatareide tuli neljale Wene sõjalaewale Port-Arturi sadamas raskeid Vigastusi sünnitanud. Üks laew olewat, nagu jutustatakse, täiesti ära purustatud. Endine kaardiwäe kommandör Hasetsawa on Koreasse sõitnud, et Jaapani mägede juhatust oma kätte matta. Korea mägi saadetakse wististi kodu, wõi pandakse jaapanlaste  käsu alla. Jaapanlased tahawad kasakaid Põhja-Koreast wälja tõrjuda. Peterburist. „Wal. Teat." eratelegramm  Mukdenist 25. sept.: Sõjakäigu uut ajajärku algades andis kindraladjutant Kuropatkin 19. sept. Mandshuria wäesalkadele  käsu, milles muu seas järgmist on öeldud: Mandshuria sõjawägi, kes oma Tennekstoni õnn. 15 A. v. Persalli järele E. W. E. Kas olite siis Hamburgis? Mis haigusesse  tema suri, wöi oli temal õnnetu ots? Julial lendas häbipuna üle näo. Pidi tema ka täna Richardile ette maletama, seda wanat malet, mida tema ial ei olnud sallinud  ja mille otstarbest tema ilmasgi aru ei suutnud saada. Tema tahtis Richardile awalikult tunnistada, kuidas'lugu olnud, aga sai ühest salajasest sisemisest sunnist selle tegemisest ometi tagasi hoitud. Weel kahewahcl selle üle olles, et mida teha ning mida tegemata jätta, hakkas tema rutemini kihutama. Kui nemad jälle tasamini  sõitma hakkastwad, oli see oma wiimase küsimise juba ära unustanud. Ühe kingu pääle jõudes, mille pääl St. Heelena neile lagendiku päülse metsa wahelt wastu paistis, jäiwad nemad peatama. Waata, Julia, kuidas udu ennast sääl orgus kokkukogub ja pilkamise päikese eest Mi ujub ja kuidas selle metsa üle sääl, tumedad marjud lendawad l hüüdis Richard. Just kui mõni mure, mis nii raske näitab, aga sellegi pärast aja jooksul marju sarnatselt ära kaob, wastas Julia mõttes. Teie ei tohi siit lahkuda l hüüdis Richard korraga. Minu isal on ju õiguS minuga teha mida tema tahab; soowib tema et ma minema pesu, siis peab see ka sündima. Siis wõtke temalt see õigus ära l hüüdis Richard erutult. See oleks koguni Tennekstoni tulewale omanikule raske töö olewat seda teha, naljatas Julia. Aga selle tulemase omaniku tulemase abikaasal seda kergem! hüüdis Richard nõnda waljusti, et kõik ümbrus wastu kajas. Jah Julie, punasta aga püüle, mina ei armasta sind mitte enam kui oma lapsepõlwe  sõpra ja mänguseltsilist, ei, mina armastan sind nüüd kui mees, kui hr. Dearborn ja Tennekstoni pärija ja pakun sulle praegu oma kätt ja südant I Räägi oga omalt poolt üks ainus sõna ja üksgi mägi ei tohi meid enam ühest ära lahutada! Tuliselt hakkas tema punastama neiu piha ümbert kinni ja surus teda palamalt suudledes oma rinna wastu. Neiu hobune aga kohkus selle ägeda liigutuse üle ja kargas järsku kõrwale. Julia jäi nüüd selle ootamata kõrwale põikamise läbi Richardi kaenla rippuma, kuna tema hobune St. Heelena poole minema kihutas- Richardi hobune tegi seltsilise eesmärgi järele sedasama  ja Richard ei takistanud tedagi selles, maid tõmbas Julia enese ette sadulasse ja suutles wahetpidamata tema huulest, kinniseid silmi ja juukseid. Kui nemad Julia hobusele, just St. Heelena ees järele jõudfiwad, lõi Julia alles oma silmad lahti- Kus sa kõik see aeg olid? küsis temalt Richard. Taewas, wastas Julia. Ning, see sõna mida sinult palusin? Ma ei tea mis juurde sulle seda enam tarwis on. St. Heelenas oli Richardi meelest nagu oleks tema iga wastutulija töömehele oma pruuti näitama ja esitlema pidanud. Esimest korda tundis tema otsatumat rõõmu oma suure päranduse üle ja ehk tema täna küll meel lahkem ja sõbralikum oma tööliste wastu oli, kui harilikult, ei olnud tema siisgi mitte enam endine wallatu, hääsüdamline poiss, kellega igaüks naljatada mõis, maid kõige oma nooruse juures, suurekohaomanik, armuline herra Richard Dearborn. Julia soowis õige ruttu koju ema juurde tagasi minna. Oh, kudas rõõmustaks see tema suure õnne üle! Ning, oh kudas tahtis tema põlatud wSörastisa selle läbi wihastada, et tema teda oma reisiplaani ning soowi kõik ära seletada laseb, ning siis, kõige wiimaks, temale üsna külmalt seletab, et tema minna ei tahtwat, ega ei wõiwat, sellepärast, et tema Tennekstoni tulewane omanik olla. Ka Richard oli rahutuks jäänud; tema ei teadnud, mida temale tema nii ruttulise kosimise pärast kodus öeldakse. Tema teadis küll, et tema isa Juliat armastas, aga niisamma  hästi teadis tema ka seda, et isa sarnaseid järskusid tegusid koguni mitte ei salli. Tema isegi ei olnud ilmasgi meel selle pääle mõtelnud juba praegu Juliat kosida, et tema seda aga praegu juba tegi, selleks oli tema suur erutus Julie ära reisimise pärast süüdi. Lühidelt, kõige selle pääsüüdlane oli herra Braddon. Nõnda sõitsiwad nemad siis nüüd seda teed mööda, kus nad lühikese aja eest nõnda õnnelikud olnud, mures ja rõhutult koju tagasi. Aga Richard ei pea mitte ilma selguseta minu isa üle oma isa ette astuma ; Richard armastab mind ometi nii wäga ja annab tõesti minu tõttu minu isale tema eksituse andeks, mõtles Julia, ?