Nendes reeglites seisab muu seaS: „ Õpipoiss  peab ennast truuwisti ja usinasti ülemal pidama, pühapäiwiti kirikusjapühapäewakoolis  käima" (sel ajal oli Kuresaares nõndanimetatud „pühapäewakool", kus lastele pühapäewadel õpetust anti); „Õpipoiss peab meistri, sellide, kodakondsete ja igaühe wastu wiisakas olema; kõrtsidest ja pahadest seltskondadest eemale hoidma; ilma loaküsimata ei tohi õpipoiss mitte mälja minna, seda wähem meel öösetel  kodust ära olla" jnd. Nagu sellest juba näha, pandi manal ajal kaunis suurt rõhku õpipoiste kombelise elu pääle. Neid püüdis meister ka kristlikus meeles kölbdusele kaswatada. Et aga praegusel ajal õpipoiste kristlikkõlbuline  kaswatus peaaegu puudub, siis tuleks küll meie käsitöömeistrite poolt seda asja tõsiselt parandamise alla wõtta. Sest käsitöö seisuse anu ja tähtsuse edu nõuab meilt tingimata käsitööliste kõlbulist kaswatust.  Ses ei olnud kajakas maid tormilind, waStaS herra Bradde.i, SiiS oli see, kes minewal öösel nõnda koleda häälega kisendas, wist ka tormilind, tähendas Anne. Jäta minewane öö kõikide oma mälestustega  unustuse rüppe, ära tuleta teda ialgi enam meelde, ega ära räägi temast minu kuuldes, kui sa mind armastad, —palus Braddon murtud häälel. Herra Dearborn nagi, mis tema sõbra Braddoni ja proua Anne wahel praegu sündis, tema oli laewal olles juba noore mehe kirglift armastust ilusa proua waStu märkanud ja oli proua Anne asjas laewa pääl herra Braddoni partei liigetest kõige tulisem olnud. Tema andis nüüd ümberolijatele nõuu Braddonit ja Annet kui uut pruutpaari, tugema hurraa hüüdega wastu wötta. (Järg tuleb.) Mesilaste pidamise kasust Saaremaal. Lõpuks tahtsin ma wcel ütelda, et niisugusel  wilul kewadel, nagu see aasta oli, tuli paljudes  mesipuudes, iseäranis asutajate juures, toidu puudust ette. Esimene abinõun on selle ivastu ainult ikka söötmine, mida igaüks nii korda saadab, kuda ta seda enne on harjunud tegema. Kuid igatahes ei tohi ära unustada, et kaanetatud mesi ikka kõige parem on. Mõnikord juhtub ka seda ette tulema, et mesilased surnud on ja ei wõtagi enam toitu mõstu. Siis ei ole tormis mitte weel ära kohkuda,  sest mesilased ei sure külmas kohe lõpulikult  ära, neid wõib mõne päewa jooksul eluie kutsuda. Näituseks «võtan ma siia juurde jälle ühe oma juhtumise: Mõõda läinud kewadel pidin ma kord mesilased  oma saatuse hooleks jätma ja reisi Riiga tegema. Tagasi tulles leidsin ma, et üks puu oli meest tühjaks rööwitud ja mesilased viimad nälga ara surnud. Kärjesid wäija wõites pudisesiwad  surnud mesilased kui hagauad maha. Jima nõuta «vahtisin ma kahjuwaluga mesipuusse. SLA tuli mulle häkitselt midagi mõttesse, mis pSSIe ma ühe mesilase tiiba pidi näpu «vahele wõljin ja tuppa ahju pääle «viisin. Suure rõõmuga  nägin, et mesilane toas soojas paari minuti põrast liigutama hakkas. Soo, nüüd oti päästetee  ! Kohe tegin ma kaks linkrit palamaks. Puhkifin  surnud mesilased tagasi puusse, panin sinna paari meckärgesio juurde, klaaside taha mee ruumi Paigutasin palaivad linkrid ja siis muljusin luugid ttte. Nüüd jäin ootama, mis saab? Poole tunni pärast oli häält kuulda, mis ikka maisemaks läks. Surnud tõusiwad elusse! Et põhja paal hunnikus olcwad rammestunud  mesilased kergesti soojaks ei saanud, see pärast niõlfin katuse päalt ära ning pöörfin põhja üles' nii sadasiwad need teistele kärgede wahele kaela' ja saiwad sääl ühes kogus soojaks. Paari tunni pärast oli mesipuu täiesti joones, nii et oleks wõinud wälja lennata, kui mitte külm ilm ei oleks takistanud. See suremine ja ülestõusmine näitab asjatundmata  inimesel natuke imelik olewat, aga asi on nii lihtne, et ma enda pääle pärast pahane olin, miks mitte kohe ei mõistnud seda mõtelda, et mesilane oma soojuse liikumisest saab> aga liikumine sünnib toidust saadud jõo läbi. On nüüd toit olsas, siis ei jõua mesilased enam soosa teha, puu jahtub külmaks ja mesilased tarduwad ära, pudiseivad kärgede päält alla põhja pääle ja näüawad, kui oleksiwad täiesti surnud. Saamad  nad selle järele mõne päewa pärast soojaks tehtud, halkamad jälle liikuma; jäämad nad aga wäga kauaks nii pool surnult külmaga seisma, siis ei tõuse enam. Niisamma liigutamata surnuks  jaaivad need, kes sööjas ära lõppemad, sest sääl ei tuie mitte tardumise rammestus wiimast tundi pikendama. Waatame wecl, mis sai sest mesipuust ? Teisel päewal hakkasiwad mesilased ilusasti mäljas lendama, aga macnlascd ci jätnud neid rahule, maid tuliwud oma ohwrit waatama ja kui osja muutust nägiwad, hakkasiwad kohe oma rõöwimise tööd edasi ajama. Nüüd ei jäänud mul muu uõuu üle, kui panin puu kinni ja tõstsin kõrwale, aga tema asemele paigutasin ühe puu, kus sees mesilased ainult kahe kärje pääl seisiwad; sellele panin siis rohkesti kärgesid sisse ja muljusin poose ette (see on riist mis ainult sisse aga mitte wälja ei lase). Nõnda jäi see puu terweks päewaks püüdma.  Õhtul oli ta paksuti mesilasi täis; siis tõstsin wankri pääle ja miisin puu 3 wersta eemale oma tuttawa juurde: tegin saäi teise päewa lahti sa sain sel wiifil ühe tugema pere. Jah, uõuu pärast saadetakse palju asju korda. (Lõpp.) Sõda. Telegramm Keisri Majesteedile kontradmiral Matushewitshi poolt 30. julist. Kõigealamlisemalt teatan Teie Keiserlikule Majesteedile, et 28. julil meie lacwastik merele hakkas sõitma ja kell 9 hommiku Port-Arturist lahkus. Temas oliwad 6 soomuslaewa, ristlejad „Askold", „Pallada", „Noivik", ja 8 miinipaati. Jaapanlased kogusiwad meie wastu esimeses",  laewasalgas soomuslaewad „Asahi", „Nikasa", „Fadshi", „Fashima" ja „Shiki« fhima", ja ristlejad „Rissin", ja „Kassuga", teises laewasalgas ristlejad „Jakuma", gKassaoki", „Tshitssa" ja „Takasago", ja kolmandas laewasalgas ristleja „Akitsushima",  „Isdumi", „Maisushima", „Jdsukushima",  ja soomuslaewa „Tshin-jen", ning umbes 30 miinilaewa. Meie laewastik ristles, et Vaenlase laewade  liini wahelt läbi tungida. Sel ajal pildufiwad Jaapani miinilaewad laewastiku teele ujuwaid torpedosid wälja, misläbi nemad riftlemist wäga raskendafiwad. Kell 1 lõuna ajal läks laewastiku! 40 minutilise wõitluse järele korda läbi tungida ja Shantungi poole purjutama hakata. Waenlane ajas pikkamööda järele. Kell 1 algas jälle wõitlus. Wõitlus kestis waheldawa õnnega mitu tundi. Wõitluse ajal sai laewastiku juhataja surma, soomuslaewa „Tsesarewitshi" komander  sai haawata, nii et ta meelemärkuse kaotas. Pea selsamal ajal saiwad soomuslaewa  „Tsesarewishi" masinad ja tüür Vigastada, nii et tema 40 minutit seifis, mispärast teised laewad sunnitud oliwad tema ümber ristlema. Laewastiku juhatus läks würst Uhtomski kätte, soomuslaewa „Tsesarewitjhi" juhatus aga wanema ohwitjeri kütte. Pimeda kätte jõudmisel pööras „Tsesarewitsh"  kes laewasuku järele käia ei suutnud  ja tema filmist kaotas, ümber, et WladiwostoM mmm katsuda. Öösel tungifiwad temale miinilaewad tallale. Koiduojal oli ta Shantungi juures. Skllejärele kui ta soomuslaewa wigaStused lübi waadanud ja nende suuruse ära määranud,  jõudis komandör otsusele, et WladiwoStokini  minna soomuslaew ei suuda. Wõitluses on surma saanud: admiral Withöft, lipulaewa tüürimees Asorjew, lipu-ohitser Ellis ja tüüremees Dragitshewitsh;  haawatud: kergesti mina, Ketlinski, wanem lipu-ohwitser Kedrow, lipu-ohwitser Kushinnikow, soomuslaewa komander Jwanow, Shumow, Nenjukow, Pilkin, Leontjew. Surma saanud ja haawatud  alamwäeliste arw ei ole mitie weel täiesti kindlaks tehtud. Kell 9 õhtu jõudsin ma Kiau-Tshiausse ja leidsin sääl ristleja „Nowiku" ja miinilaewa  „Besshumnõi" eest. Olen õnnelik Teie Majesteedile niihästi ohwitscride, kui ka alamwäeliste unustamata  wahwusest tunnistust andma. Telegramm Keisri Majesteedile leitnant  Rofhtshakowskilt 31- julil 1904: Kõigealamlisemalt teadustan, et ma 29. julil minu kätte ustud miinilaewa „Reshitelnõiga"  Port-Arturift tähtsate paberitega Tshifusse jõudsin. Kahest waenlase ümberpiiramise  liinist läbi tungides andsin admiral  Grigorowitjhi ettekirjutust mööda sõjariistad ära ja lasksin sõjalipu maha. Kõik wormilised seaduse-nõudmised saiwad ära täidetud. Öösel waStu 30. julil tungisiwad meile rööwli kombel jaapanlased kallale, keS kahe lahingu-miinilaewa ja ühe ristlejaga kohale jöudfiwad ja salga mehi ohwitseriga läbirääkimise  nime all meie juurde saatsiwad. Kuna meil Vastupanemiseks sõjariistad puudufiwad, andsin ma käsu miinilaewa „Reshitelnõid" õhkulaskmiseks ette Valmistada.  Kui jaapanlased oma lippu üles tõmbama hakkasiwad, andsin ma Jaapani ohwitserile auualandawa hoobi näkku, wiskasin ta wette ja andsin laewawäele käsu waenlast üle parda kukutada. Meie Vastupanemisel ei wõinud mõju olla, ja jaapanlased saiwad miinilaewa kätte. Plahwatused läksiwad korda laewaninas, padrunikeldris ja wasinajaoS; miinilaew „Reshitelnõi" ei läinud mitte põhja, maid wajus ainult nina poolt tublisti wette ja wiidi jaapanlaste poolt sadamast Välja. Loodan, et nad teda oma sadamani ei suuda wiia. Laewamehed ja ohwitserid on päästetud, mahaarwatud miinilane Wolowitsh ja lütja Swirbulis. Haawatud on 4 mitte kardetawalt. Mitshman Petrow sai Jaapani  lipu ülestõmbamisele waStu pannes raske hoobi püssipäraga rindu, mis sisemist Verejooksu sünnistas; mina olen paremast säärest haawatud, kuul ei ole weel wälja wõetud. Ohwitseride ja laewameeste ülespidamine ulatab igast kiitusest üle. Keiserlik asekonsul andis meile kõikidele kaitset ja ilmutas meile kõikide wastu osawõtlikku olekut. " Inglise lehed kuulewad, et kõik Väljamaa sõjawäe agendid ja söjakirjasaatjad  nende mägede juurde tõttawad, mis Haitseni ja Ljaojani wahel seisawad, arwates,  et siin peagi otsustaw lahing tulemas on. Jaapanlastel olla nõuu ühekorraga Liaojani ja Mukdeni kallale kippuda. „Deutsche Warte" kaastööline arwab, et kindral Kuropatkin selle eest hoolt kand??  Pkab, et ainumas tee, mis tal üle jäänud ja mis põhja poole wiib, lahti oleks. Km jaapanlased ka ainult ajuti M 32 Saarlane 1904,