Sakala N° 30^ Dikjanäis. 13 Mail. ISO4. Ilmub kaks korda nodalis, ga eSmaspaew ja ueljapaew 27- es aastakäik. Politika, kirjanduse, põllu- ja käsitöö ajaleht. Tellimise hind: aaltaS postiga S rbl. 50 kop. postita 2 rbl. 80 kop. püäte » «> »0 , <? 25 » Wäljamaale aastas 5 „ pooleS.aaStaS 2 . 00 . ükfik nummer maksab 4 kop. KeS 14 eksemplari tellib, saab ühe ilma hinnata ehk 7 protsenti. Kuulutuste ikorpuSria ruum maksab S kop. lehe eesotsas 1S kop. Toimetuse adress. „Salala" toimetusele, Wiljandis. Wenekeeles: L?. peZaumN rasorbi Sõda ja põllumajandus. Põllutöö ja riigimaade minister, riigi sekretär  Jermolov oli nii lahke ja täitis häämeelega »Birsh. Wed." toimetuse palwet, et selle lehe kaastöölisele oma kõrget ja juhtiwat arvamist Wenemaa pöllumajanduSlise seisukorra üle praeguse  sõja ajal avaldada. Ministri arvamine on järgmine: „Sellest hoolimata, et sõda kolme kuu eest algas ja mitmes kubermangus juba tagavara  väed kokku on kutsutud, ei või mina, kui minister, tõendada, et sõjalikud tegevused kaugel idas selle vaheaja sees mingisugust halba mõju pöllumajanduSlise edenemise pääle üleüldiselt ja tagavara vägede kokkukutsumise ringkondades iseäranis  avaldanud oleks. Ühelt poolt piab vägede sõja jalale seadmise  pääle, pöllumajanduSlisest seisupunktist otsustades,  kui ühe aSja pääle vaatama, mis tööjöuudu  vähendab, sest et ta töõwöimulisi mehi sõjategevusesse kutsub, niisama ka hobuseid, kes põllumajanduses alati tarvilised on, ja seda nähtust  piab arvesse võtma. Teiselt poolt vaadates  on aga Wenemaa nii suur riik ja tal on mi määratu suur arv töötajaid käsa, iseäranis põllutöö jaoskonnas, et seda sugugi võimalikuks ei või pidada, et vägede söjajalale seadmine mingisugust põllumajandusele halba järjeldust vöikS luua. Kõik see käib ainult püssi alla kutsutud tagavara  väe kohta, sest et muu osa sõja jöuudu ka rahu aegadel niisugune element ei ole, mis põllumajandust edendada vöiks, ja sellepärast on põllumajanduse kasudele täiesti ükskõik, kas sõjaväed  kuSkilgi linnades seiSmaS on, või kas nad Vaenlasega sõdivad. MajanduSlise elule edusaatev  jõud ei ole sõjavägi nii kui nii mitte ja üheS sellega ei suurenda nad küsimist pölluma- janduse saaduste järele, vähemalt nii suurel mõõdul mitte, et fee hindade kõikumist vöiks sünnitada,  ja lõpuks ei kaota see, et nad tegevas sõjaväes on, mitte küsimist nende saaduste järele, vaid kuna toitmine sel ajal võimalikult rohke on piab seda veel suurendama. Järelduslikult ei ole meil põhjust, oodata, et sõda pöllumajanduSlist kitsikust sünnitaks ehk põllumeestele ka raskustki teeks. Jfikulikult, kui pöllvFidaja, ei saanud minister  söjakuulutamisest säckbik külaS viibida ega sSSI otsekoheseid tähelepanekuid teha, selle eest aga Wene-Türgi sõja ajal põllumees olles ja külaS elades ei näinud ta mitte, et see sõda mõisnikudele  ehk talu maapidajatele takistust tegi. Ja ometi oli see sõda, esiteks, võrdlemist pikk, teiseks peeti teda kahes küljes, Europas ja Astas, ja kolmandaks oli see sõda teiste Europa riikide piiride lähedal, kelledega meie seisukord selle ajal meie majanduse kohta sugugi hää ei olnud. Kui selle juurde lisada, et sel ajal, see on umbes 30 aaStat tagasi meie läbikäigu teed, praegustega võrreldes, alles edenemise algamise ajajärgus oliwad ja põllutöö tehnika alles omast aastasadade pikkusest unest ärkama hakkas, siis saab selgeks, et Wene-Türgi sõja ajal meil rohkem  põhjust oli, oodata, et põllumajanduse aSjuõ seisma jäämist ette tuleb, siiski mitte põllumajanduse  töötamast, maid ökonomialiasest küljest. Aga sellegi pärast ei olnud ka fiis, kõigist neist halbadest asjaoludest hoolimata, ühtki juhtumist olemas, kus põlluline majandus sõja aja läbi pankrotti oleks jäänud. Ometi pole selles kahtlust, et mitte kõik sõjad põllutõõ kohta õnnelikult mööda ei läha, iseäranis  neis maades, kelledel ei ole tarvilist arvu wägest, mille läbi nad sunnitud on, pea igat ühte põllutööle kõlblikku töölist sõjaväljale kutsuma  ja teda soldatiks ümber muutma, ega ka küllalt hobuseid, kuS juures põlluline majandus, nagu ka iga muu tööstus sellel maal, tingimatalt  langema piab. Sedasama võib ka tugeva sõjaväelise ja suure riigiga sündida, kui ta mitu aastat kestvat sõda piab pidama, mis pikkamisi riiki välja kurnab,  vahet pidamatalt tema jönudude pinguli tõmbamist tarviliseks teheS. Niisugune sõda, mida praegu Wenemaa Jaapaniga  piab, ei nõua iseäralist zjõuudude kokku- võtmist, ja wöib ütelda, et see sõda riiklise organismusele  sugugi kurja iseloomuline ei ole, waid harilik, kui ülepää sõda harilikuks nähtuseks nimetada wöib. See asjaolu, et sõda Wenemaast kaugel peetakse,  kuskilgi kaugel hommikumaal, on omalt poolt põllumeestele selle kohta kindlaks pandiks, et neid mingisugune tegelik, nähtaw kahju ei ähwarda,  näituseks wiljapöldude ärarikkumine Võitlevate  sõjavägede ehk edasi liikuvate söjajöuudude  läbi. Kõik see käib põllutöö ja põllumajanduse tööStuSUse osa kohta, aga sellel küsimusel on weel teine ökonomialine külg. Põllumajanduse ökonomia seisab, muidugi, riigi üleüldise ökonounalise seisukorra mõju all, ja sõda peetakse, teatawaste, selles asjaS niisuguseks  tingimiseks, mis sugugi haa ei ole. Aga kuna Wenemaa jõud mitte tema kaubanduslisteS tegewustes ei seisa, maid pääasjalikult põllutöös, siis annab põllutöö ise üleüldise riiklise ökoniamiale pöhjustooni, ja niiwiisi ei seisa ta mitte mitmesuguste  kursside rahaturu kõikumiste all, vaid mõjub ise nende paale. Sääl juures tuleb selle asjaolu pääle tähelepanemist  pöörda, et, ehk kül põllumajandusele ja põllutööle sõda kahju tuua ei wöi, on aga ometi iga sõda meie ajal sõdiwate pooltele tingimata  kahjulik, isegi sellest hoolimata, et ta wäljaSpidi kasulik näib olema. Muinasaja rahwad iseäranis wõiS seda roomlastest näha armaStasiwad kasu pärast sõda pidada, ja tõepoolest oli see siis kasulik, sest et wöitjad Võidetud rahwastelt nende kõige kallimat ja paremat Varandust maad Srawötsiwad, mida nad pärast seda ise pruukis!- wad. Praegu seda enam ei ole, sest et iga maa praegu eraomandus ja sellepärast puutumata on. Jääb weel üle söjakulude nõudmine. Aga mingisugune  söjakulu maksmine ei jõua neid kahjust ära tasuda, mida praeguse aja sõda sünnitab. Europa rahwad teadwad seda ja püüavad sellepärast.  nii palju kui võimalik, sõjast eemal hoida. Wenemaa oli, kui haritud riik, alati sõja waStu ega püüdnud vägivaldselt enesele uufi maid omandada. Jaapan on sõja pidamises weel üSna noor, aSjatundmata riik ja sellepärast hakkas  ta, ilma sõja raskeid järeldust oodetawate kasudega  võrdlemata, nii kergemeelselt Europa kõige suurema riigiga Wenemaaga sõda pidama. Järgmine „Rttkaka" nr. 31 ilmub pühade pärast alles neljapõe- Mai 2st« mail. ..Sakala" toimetus. tulrb Wrmstusst! Waadake wiimase lehekülje päõlt.