Isamaa ja sugurahwa armastus. Ainetel kõnelenud Paul Olak Saar-maa Karskuse Seltsis märtsikuul ISOS. Mis kõneleb aga meile meie ajalugu? Raske on sellest juttu teha, sest pilt, mis meie sel teel saame,on täis tumedaid wärwisid- Mis räägib meile ajalugu? Ta räägib meile 700 aastasest ööst, millal meie kalli kodumaa pinda peaaegu üksgi elustaw ja soendan? kiirekene ei Valgustanud, ta räägib meile tuimusest ja meele äraheitmisest, orwamata pisaraist ja lõpmata Manustest, meie ööst ja walust neist räägib ta meile pikki lugusid.  Ja kui meie neid lugusid kuuleme, kui meie seda pilti waatleme, siis asuivad nagu paksud, rasked pilwed meie meelde. Mustad ja kurwad on need mõtted, mis meis sünniwad kui oma seisukorda tõsiselt tähelepaneme. Aga troostita pole meie siisgi mitte! Eestirahwas on palju kannatanud, ja et ta siisgi meel alles jäenud on, et ta siisgi meel surmale suikunud pole just selles seisabgi kindel pant, et meie elada wõime ja elada tohime. Meie rahwa sees on niipalju elujõudu, et ka mitmesaja aastane raske minewik seda lõpetada pole suutnud, mis peaksime siis nüüd meel liialt kartma, kui rasked ajad osalt ju möödas ja paremad tulekul on?! Siis ka sellelgi alusel meel, mis kurb minewik meile pärandanud, wõime ja julgeme meie ehitada oma kodu, oma rahwuslist  templit, ilusat templit, kuhu meie altarid seame isamaale ja ta õnnele, kuhu me' ohwriks wiime wara ja were, isikliku õnne püüded l Mida on aga meile waja oma rahwuSlise  templi ehitamiseks? Meil on waja materjali, tööriistu ja pääle selle weel palawat, kustumata isamaa-armaStust, ühtmeelt,  wisadust, julgust, jõudu ja tööhimmu,  töölisi ja meistreid. Kust wõtame materjali? Ei see pole kaugel, waid otse käega katsutav?: see oleme meie ise meie Eestirahwas kõige oma waimlise ja kehalise jõuuga, oma ajalooga, oma kirjanduse ja teadusega, oma laulu ja muusikaga. See oleme meie ise - oma wvõrasemaliku loodusega, oma wiletsats elutingimistcga, oma rõõmu ja kurbtuscga. KaS siin küllalt materjali ci ole! Ja tööriistad  ? Eks need ole adrad ja äkked, labidad  ja rehad, suled ja tindipotid, raamatud  ja ajalehed, koolid ja seltsid. Ka küllalt! Ja wisadust, julgust? Rohkesti os meie rahwal stdo, seda näitab meile meie ajalugu, selle tunnistuseks oleme meis ise; sest poleks meie rahwal neid omadusi  mitte olnud, siis uinuks EeSti rahwa nimi praegu ehk juba unustuse hõlmas, nagu seda paljude rahwastega siin päikese all on sündinud. Ei, materjalist, tööriistadest,  wisadujeft ja julgusest meil puudus kätte ei tule. Mis meil aga puudub ja mida meil wähe, on chitusemeistrid, üksmeel  ja isamaa-armastus- Meil ju neidgi ikka ka on, kuid wähs I Rohkem wõiks neid olla ja rohkem peaks neid olema. Wiimase  isamaaarmastuse  kohta wõiks tähendada, et seda tunnet n. n. „alama" rahwa juures Lige rohkel mõõdul leidub, kuid ilma iseteadwuseta.  Teine asi on „haritlastega." Siin astume pooltahtmata nähtuste juurde meie rahwa elus, mis nii mõndagi tõsist rahwa pocga ja tütart juba südamepõhjani on kurwaslanud ja meelgi kurmastama saamad. Need on > — rahwuslised taga» nejad wõi renegatid. Eesti jonn ja eestlase  tuimus kõige wastu, niis abstraktlik mitte käegakatsutaw ei ole. Need on takistajad, kõige suuremad sisemised waenlased  meie rahwuse asja eduteel. (Järgneb.) Isamaalt. Knresaarest. Nagu juba kord teatasime,  pühitses landrat Hermann vonzur Mühlen 10. oktobril sel aastal oma 25 aastase ameti jubelipäewa.  Selle auupäewa tõttu annetas  Saaremaa mõisnikkude kogu jubelarile ilusasti walmistatud õnnesoowi adre s s i, mis temale jubelipäewal pidulikult landmarschali, maanõunikkude, konwendisaadikute ja landrati kolleginmi sekretäri läbi kätte anti, kes selleks otstartarbeks  lõuna kellu 12 jubelari korterisse  ilmusiwad. Nendega oli ka meel teisi ametnikkusid ja rüütliseltsi liikmeid ühinenud  Püüle seda käifiwad ka saadikud Saaremaa Lutheruse waimulikuseisuse, koolide nõüukogu ning kreispolitsei poolt ja talurahwa asjade kommisfar jubelarile tähtsal päewal õnne soowimas. Pärast õnnesoowi adressi kätte andmist peeti mitmesugusiv  kõnesid, milledes jubelarile auustust ja tänu tema kauuaegse kasuliku töö eest awaldati. Miitawis pühitses 16. oktobril 1905. Miitawi tuletõrjujate endine kauaaegne päämees  Albert Kühn oma abikaasaga k u l dpu  l mi- Hr. Kühn on Kuresaare tuletõrjujate  seltsi auuliigs ja Kuresaares hästi tuttaw. Selle tõttu läkitas Kuresaare tuletõrjujate selts temale tähtsaks päervaks ilusa, sametisse köidetud albumis milles kaks suurt päewapilti fees oliwad üks, kuhu kõik nimetatud seltsi praegused ametnikud pildiks on wõetud ja teine, mis siinset pritsimaja ja tuletõrjujate harjutust kujutab.  Albumi wiiS seltsi warandusehoidja hr. Liim jubilarile isiklikult kätte. s- 24. oktobril sel aaastal suri Kuresaares, 69 aasta wanaduses, Kuresaare  maksuwalitfuse liige ja maksukogukonna saadik, majaomanik Carl Friedrich Melkert ära. Lahkunu on peaaegu kõik oma tegewuse linnale pühendanud, mitte üksnes ülemaltühendatud ametites, maid ka paljudes teistes. Mis aga iseäranis  tema tegewust tähtsaks teeb, on suur kohusetundmus. Oma ametikohuseid  täitis ta eneseürasalgawa truudusega.  Isegi wühe aega enne surma, kui ta termis juba täiesti nõrk oli, tuli ta ikkagi meel, ehk küll suure waewaga, teenistusesse.  Kõik oma eluaeg oli ta kokkuhoidlikult elanud ja oli selle tõttu jõukale järjele jõudnud. Kuid ta süda ei olnud mitte waranduse külge kaSwawanud,  maid ta pühendas oma waranduslist  jõudu häätegewusels, mis temale ta wiimastel elupäewadel nii mõndagi armast silmapilku walmiStas. Saatmas oliwad lahkunut pääle muude linnaameti ja maksuwalitfuse liikmed ning maksukogukonna  saadikud. Linnaameti ja maksukogukonna  poolt oliwad surnukirstu pääle ilusad pärjad pandud. C. F. Melkert on sündinud 9. junil 1836. Temaga on üks tükk Kuresaare ajalugu jällegi hauda läinud. Ta teadis Kuresaare wanast ajast nii mõndagi rääkida. Kuresaare elanikkusid ja maksukogukonna liikmeid kaugest azast saadik tundis ja teadis ta peaaegu kõlk istlikult ja nimepidi. Kahjuks ei ole aga tema teadusewara selles asjas mitte tarwitatud.  Meie juhime vma lugejate tähelepanemist  meel kord tulewal pühapäcwal Karskuse Seltsi poolt peetama lõbu-õhtu pääle. Midagi iseäralist pakub ju nimetatud  õhtu meile hr. Kunst manni kõne läbi, milles ta oma Inglismaa reisi kirjeldab. Nagu teada, sõitis hr- Kunstmann  siit minewal suwel lihtsa madruse«g Inglismaale ja elanud ka sääl päris madruse elu- Tema reisijuhtumised on täis elawat huwitust. Pääle oma isiklikkude juhtumiste saab ta ka ilma linna Londoni igapäewast elu ja selle linna, kui Inglismaa iseüraldust meile pajatama. Mõned arwawad, et hr. Kunstmann omaS kõneS V« tõtt V- walet tarwitama saab, aga kes seda nüüd küll õieti teab ütelda. Pidu teist osa kontserti soowitada pole tarwisgi, seda soowitab juhataja hr. Linnamägi nimi juba ise—  1. nowembril tuli Saaremaal paks lumi maha. Maal oliwad teed hanges. 4- nowembril oli 7 gr. külma. Mis üksmeel, rahulik olek, hää läbisaamine  ja südi püüdmine korda saata wõib, seda on möödaläinud aasta «Karskuse Seltsi" tegewus näidanud. Sest armci wõib keegi selts niisuguste oludega, kui see Kuresaares on, seda korda saata, mis «Karskuse Seltsi" poolt möödaläinud aastal on tehtud. Meil tuleb ainul! «Kella-laulu" ettekannet,  Päniüsöitu sa Mõnda muud nimetada. Ja see on kõik ühcmeele, hää läbisaamise sa südi püüdmise wili. Ja tõepoolest on «Karskuse Seltsis" üksteise wahel hää läbisaamine olnud. Sääl oliwad kõik kui üks perekond. Ei ole tüli ega nurinat olnud, ja see on palju wõitnud! Nüüd on suwine aeg möödas ja «Karskuse Seltsil" tuleb jälle südisti tööle hakata. Ehtigu siis Seilfi, tema liikmete ja tegelaste tööd seesama üksmeel, rahulik olek, üksteisega hää läbisaamine ning südi püüdmine, siis saab ka edespidine töö õitsema. mis Üiemaal ette tuliwad, poSlikäimine takistatud sai, siis ci mõinud «Saarlase" 41 tsensuripoogen  õigel ajal tsenseeritud saada. Selle tõttu küsisime lsensurilt telegrammi teel särele, kas meil mitte wõunalik ei oleks «Saarlast" ilma tsensuri  loata wälja anda. Sellepääis saime wastuseks:  «Weel mitte!" Jah —meel mitte! Missugune iseäraline kõla seisab neis sõnades! Weel milte aga pea tuleb aeg, kus meie leht ilma «tsensuri poolt lubatud" wõib ilmuda, kus meie mitte enam selles alandamas seisukorras ei pruugi olla, et meie mõtete awaldamine tsensuri kitsendama kontrolli all ei oleks, maid kus meie, kui wabad riigi kodanikud, oma mõtteid wabattawaidada  wöime, kuid praegu weel mitte .. . Kuda kuuleme, olla Saaremaa maanõunikkude  kogu Saaremaa rohwakoolide inspektorilt nõudnud korda seada, et rahwakoolides õpetus ema keeles sünniks. Selle nõudmise on aga inspektor tähelepanemata jätnud. Ka kurator pole mitte tarwilikuks arwanud seda nõudmist täita. Et lapsele mõistus ainult emakeeles awatud on sa et ainult emakeeles kooliharidus tõusta wõib, siis peab meie edaspidiseks tungiwaks ülesandeks jääma  seda kätte püüda, et rahwakoolides emakeel sundusliseks õpekeeleks määrataks. Lähemal ajal tulla emakeele küsimus uuesti Saaremaa koolide nõuukogus harutusele. Rahmakoolide inspektorilt  oleks küll soowida, et ta omalt poolt emakeele  õpetust mitte kitsendada ei katsuks. Selleks ei tee Wenekeelc õpetamise püüd mingisugust takistust. Sest elu on näidanud, et Wenekccle õpetamisel rahwakoolides Eestikeeie abil palju paremad järeldused oliwad, kui nüüdsel «loomulisel  õpetamisel." Mis meil muud weel rahmakoolide asjus soowida on, siis oleksiwad need soowid järgmised: 1) walla omawalitsuscle õigus anda koolide üle walivaimseS otsekoheselt osa wõtta, sest siis ainult on wallalnkmetelt osawõtinist koolielust loota; 2) Eestikeele õpetamise järelwaatamine inspektori käest ära wõtta, kui ta mitte EeStikeelt ei mõista ega Eesti kirjandust ei tunne. Hiljuti keelnud Saaremaa rahmakoolide inspektor kooliõpetajatele ringkirja teel ära oma keskel koosolekuid korda seda. Nüüd kus Kõigekõrgema  Manifesti läbi koosolekute luba vii antud, on küll loota, et inspektor sarnase nõudmise tagasi wõtaks. Sest kooliõpetajate koosolekute  läbi, kus kooli puudused ja muud koolt 45 Saarlane. 1305.