Saarlane UU Üleüldine politika ajaleht Naa- ja linnarahutale. UU k lg. Neljapäewal, l. aprillil ISO4. XX. a»staköik. maksab: Saaremaal aastoS . . l rbl. SV kp. PoStiza saadetud aastas, s „ „ Pooles aastas l „ SS „ Ilmub igaltoisipÄSsV«t. Kuresaarcs Kauba-uulitsas nr.l?. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petil rida maksab 3 k. Meie wiljapuud. Kirjutanud E. Peters, (äärg.) Et meil ühtegi õieti kasvatatud wiljapuud  ei ole, ning wanad puud ennast enam palju painutada ei lase, siis waatame ometigi, kuidas nende krooni weel korraldada  wõib. Esiteks saagu kõik w a n a d oksad, ning oksad, mis üksteise wastu õõrumad,  puu lähedalt ära saetud. Kõik saetud  oksakohad peawad terawa noaga siledaks lõigatama, ning puuwahaga üle määritama, et wesi lõike haawast sisse ei saa. Ka nõndanimetatud wesiwirwad lõigatagu ära; üksi need jäätagu lõikamata, mida krooni korraldamiseks arwame tarwis olewat. Neid lõikame aga neljandamast pungast saadik tagasi, siis muudawad nad wiljakandjateks  oksteks. Mõni puu kaswatab küll iga aasta pikkasid kaswusid, aga ei taha wilja kanda- Niisugustel puudel lõigatagu iga aasta kewadel wiimase aasta kaswusid s—-6-mast silmast saadik tagasi, siis muutuvad  järele jäänud silmad enamast kõik õie pungadeks, mis teisel aastal pääle lõikamist  wilja kannawad. Kõik oksad saagu nõnda lõigatud, et kõige ülemine pung, millest kasw edasi peab ajama, ikka wälja- poole jääb. üksi nendel puudel, mille oksad wägisi maha armastawad kaswada, saagu oksad nõnda lõigaiud. et wiimane silm sissepoole jääb. Sus kaswawad nende oksad aegamööda ülespoole 111. Wiljapuude nalq mng janu Suurem osa meie wiljapuid kannatawad hirmust nälga ning janu. Sellepärast tuletan kõikidele wiljapuu omanikkudele meelde: Rammutage oma wiljapuid, täitke nende nälga; aga kui teie rammutate, siis tehke seda õieti. Andke oma puudele ka õigel ajal ning rohkesti juua, kui teie neilt rohket ning hääd wilja tahate saada. Kõik wiljapuude puhastamine, lõikamine ning kõik ilusad sõnad, mis wiljapuu kaswatamise  üle räägitakse, on asjata, kui puud mitte rammutatud ei saa, ehk mitte õieti ei rammutata. Ainult õieti ning hästi toidetud wiljapuu wöib õige lõikamise ning puhastamise mõjul seda kasu anda, mis ühest wiljapuust loodetakse. Nämmutamine  on kõige tarwilikum töö wiljapuu kaswatamises- Aasta kümnete jooksul on wiljapuu wiimase toitma olluse oma ümbrusest  mulla seest ära imenud, ta saab waewalt meel nii palju, et ennast elus hoida, kui ta mõnel aastal ka õitseb, siis laseb ta ometi suurema" osa õisi maha, sest ei temal jõudu ei ole, neid õunadeks luua. „Ei tea, mis wiga see on, minu õunapuud oliwad üsna ivalged õitega aga ei saa ühtegi õunal" nii kaebawad wiljapuu omanikud. „Zsegi poolkaswanud  õunad langemad puust alla I" See on kõige selgem tundemärk, et meie puud nälga ning kibedat janu kannatawad. On wiljapuu nälja ning jänu sunnil oma wiimase wilja enesest maha lasknud, siis jääb temal üksi oma eluga wõidelda. On aeg liig kuiw, siis langemad juuli ehk augusti kuus ka lehed puust maha. Olen tähele pannud, kuidas suurem osa wiljapuu  omanikkudest oma puid wäetawad: puu tüwi ümber wisatakse mõni hangu täis sõnnikut ja see jäätakse ilma et seda mulla allagi pandaks, koguni maa pääle. Sellega arwatakse ei tea mis suurt hääd wilzapuule tehtud olewat ning loodetakse nüüd muidugi juba tulewal aastal hääd wiljasaaki. Ei anna puu niisuguse lammutamise tõttu wilja, siis siunatakse, et puuwilja kaswatus olla asjata ajawiitmine, mis meile põllumeestele ei kõlba. Kes on siin süüdlane? Mõistmata wiljapuude rawitsemine,  wõõriti mäetamme, aga mitte wiljapuu  kaswatus. Wiljapuu ei saa sellest Patu läbi õnnistusele! 13 Jeannot EM von Grotthuss'i sulustus. Wiimaks tõusime trahteri laua äärest üles ning läksime -välja uulitsale. Aga kuhu nüüd? Keegi jooma söbradest hüüdis: Kohwi majasse! Korraga tundsin ma, et keegi minu käe alt kinni hakkas üteldes: Lähme kõik ühes l Saigi nõnda tehtud. Mis meie sääl kõik ära tegime, seda ei julge ma, mu herrad, mitte enam ütelda. Nüüd langesin ma aga leentooli pääle kahwotanud olekus, nagu oleks mu süda pööritama hakkanud. Oh Gertrud, oh Gertrud l ütlesin ma ise enesele tasakesi, kuna ma mõlemate kätega oma filmi kinni hoidsin, niisuguste tegudega tasusin ma sinu ohwri surma, sel wiisil mõtlesin ma sinu truuduse pääle ning tuletasin  sind meelde. Oh ma olin põhjatu soo sisse langenud, nõnda et muda ja pori laened minu pää üle kokku lõiwad ning mind ära lämmatada tahtsiwad. Kui ma teisel päewal lõuna ajal ülesse ärkasin, ei saanud ma esiteks arugi, kust ma tulnud ning mis ma teinud olin. Ma arwafin, et ma üht hirmust unenägu olin näinud. Korraga nägin ma aga, kuidas kõik minu riided põrandal laiali maaS oliwad. See ei wõinud mitte unenägu olla, waid ilmsi ära elatud asi. Woodist üles tõustes tuli mul ikka enam ja enam meelde, mis ma minewal ööl kõik ära olin teinud. Hirm tuli mulle pääle ning ma tundsin ise enese eeS lõpmata häbi. Esiteks see häbemata joomine trahteris, siis sinna ilusasse pori auku kohwi majasse ning siis siis —— j Minu uhke meel, iseenesest lugupidamine  püüdsiwad suurustaba, aga nad oliwad kui sulam lumi palama päikese ees selle walu wastu, mis nüüd jälle minu püüle tuli ning minu hinge sisse tungis! Gertrud, Gertrud l on see wöimalik, et ma sind enam näha ei wõi? ning teiseti see ei olegi —l Kella 7 ümber õhtul, kuS ma parajalt  pärast lõuna einet sohwa pääl puhkasin,  helistas keegi ukse kellukest kõwasti. Kaks eile õhtust tuttawat astufiwad suure julgusega sisse. Mõlemitel oliwad põlewad sigari otsad näppude wahel. Omas termituses  ei olnud ma nende wastu mitte wäga lahke. Küsiti minu käest kohe, kas ma oma eile õhtuse lubamise ära olen unustanud?  Missuguse lubamise? Ma ise ei teadnud  midagi. Wõib ju wöimalik olla, et ära olete unustanud, wastati minule wastu naerdes, aga kütt antstte selle pääle, et täna õhtu kaasa tulete prantsuse tantsiannat mademoiselle M. waatama. Küsiti ka, kuidas ma eile õhtu kodusse olla saanud. Nende naerulised näod tahtsiwad mulle midagi ütelda, mis aga ütlemata jäi. Nende hästi kammitud juuksed läikisiwad, murrud oliwad tublisti wiksitud ning kuidas nad praegu weel mu meeles seisawad, oliwad nad kaunis ühte laadi ja nägu. Kui ma mitte ei eksi, oliwad nad mõlemad noored õiguse teadlased. Öeldi mulle weel: ei olla tarwis sugugi häbeneda, nooruses wõida rõõmus olla ning teha mis tahta, nemad mõista ju fiisgi ette waatlikult elada. Eilne õhtu olla neile wäga rõõmustan,  olnud, minu naljakused olnud iseäranis tähtjad, neid wõida täna õhtu meelgi korrata. Minu -vabandused ei mõjunud sugugi. Tuletati lubamise käeandmist meelde. Ei tahtnud ma neid mõlemid mitte otse uksest wälja wisata, pidin ma nendega kaasa minema, kas tahtes wõi mitte. Ning wiimaks miks siis mitte? Mis wõifin ma sellega kaotada, ehk mis oligi mul kaotada? Minu täna hommikune pahandus ja südame walu ei olnud ju muud kui nerwide nõrkus. Eilsed asjad ei olnudgi mulle enam nii hädaohtlikud. Noored wiisakad mehed, auusast seltskonnast pärit, seisiwad mu ees. Nad oliwad ju akudemia haritlased, kellest tulewased kohtunikud  ja kõrged ametnikud wälja pidiwad tulema, ja neile ei suutnud ma mitte wastu panna. Ma mõtlesin minewiku pääle, mis mind hirmsasti piinanud oli. Ma hakkasin oma mõttid wihkama, mõistsin oma ütlemata kannatuste üle kohut, ma wihkasin iseennast, wihkasin seda, mis minu terwet elu õnne ära oli rikkunud. Ma wihkasin ka täna hommikust südame walu ja ahastuse tundmust, aga nüüd olin ma tõesti igawese hukatuse teel, sest ma wihkasin ka Jumalat! Nüüd tõusis aga kõneleja kord oma tooli päält üles, kuna teised kõik nagu kohkunud  olekus waikifiwad, tammus mõne korra kambris edasi ja tagasi, nagu oleks ta iseenesega  wõitluses olnud, astus warSti jälle laua juurde tagasi ning istus uuesti tooli pääle maha edasi jutustades: Wõib olla, et niisuguseid lihtsaid ja mõttewaeseid inimesi olemas on, kellel Jumalat meelde ei tulegi, kes tema olemise juures kahtlewad. Kes aga sügawamalt mõtlewad, keda elu saatused ja raskused läbi on katsunud, nende käest nõuab Jumal: teda armastata ehk wihata. Mis mitmed umbusust räägiwad ja seletawad, ei ole muud kui wiha ning waen Jumala wqStu,