sunnitud wangi terwise seisukorda kuulamas ja saatis igal hommikul Howanskile selle üle teatust, mis päetva jooksul surnud kirjutaja Larioni majas ette tuli. Iga isik, kes Marjusha sugulastest ehk tema mehe sõbradest tema juures juhtus käima, langes kahtlustawate küsimuste ja ülewaatuse alla ja selle pärast püüdsiwad ka kõik niisuguste külaskäikudest eemale hoida. Kõik saadetused ja pakid, tuliwad need kelle käest tahte, würst Howanski pakid wälja arwatud, saiwad hoolsaste wahtide poolt läbi waadatud.  Iga samm, iga waese naesterahwa sõna sai tüdruku poolt wahtidele teadustatud, saiwad hädaohtlikuks  ja anti würstile teada, kes omalt poolt seletusi nõudis ja keda ta ise õige sagedaste isiklikult kuulama tuli, mida ta õhtuti tegi ja jäi siis tunniks  wöi enamaks Marjusha juurde, mille üle wiimne häbi, pölgtuse ja naeru alla langes, kes troostita lese kohta kõige kölwatumaid Walesi wälja mõtlesiwad. Wana würsti külaskäigud oliwad Marjushale wälja kannatamata piinaks. Ta ilmus tema juurde meelitajana, sõbralikult, terwitajana; tõi temale maiustusi, kallid ehteid ja - - omaks kõige suuremaks meelepahaks märkas ta, et Marjusha ei maiuste ega ilu asjadesse ei puutunud, ehte kimpusi lahtigi ei teinud ja maiustused seisiwad selle sama koha pääl, kus nad tema ära mineku ajal jäiwad. See üritas wanat würsti wihale, kes ähwarduste  ja hirmutustega Marjusha pääle kargas, jalgu wastu maad tampis ja oma kurjust õnnetuma ohwri ees taltsutada ei suutnud. Sina, kes sa oled? Sina ei taha mind tundagi. Sülitad minu ja kõikide minu kingituste pääle! kisendas Howanski, kes ikka enam Marjusha  iludusest pimestatud sai. Ma ei sülita su pääle, tean, et see patt on inimeste pääle sülitada, wastas Marjusha terawalt  ja külmalt.—Sinu kingitusi ei ole mul aga tarwis  ja mina neid wastu ei wöta... Wötad, ma sunnin sind wastu wötma, kisendas würst edasi. Kas seda on kuuldud, et kingitusi wägisi kaela aetakse! Ja sina piaksid minu jalgade ette kummardama,  et ma sind kosida tahtes, sinu wastuse järele ootan! - Mitte millegi eest ei kummarda mina; ja minu tvastus on juba teada... - Ja kas tead, kes mina olen? Tead sa, et ma Praegu esimene inimene Moskwas 01en... Tead sa ka, et ma sind ära häwitada wöin müras würst imestades Marjusha poole astudes. - Jumala tahtmata ei lange ka juukse karwgi, Mastas Marjusha imestama rahuga. Kui palju sa ka mind waewad, Mäewöimuga armsaks sa ikka ei saa. Würst sõitis hambaid kiristades minema ja päewa pärast, Mahest ka kahe päewa tagant sõitis oma ohwrit Piinama, kes kusagil kaitset ega abi selle ülekohtu ega Mägiwalla wastu ei leidnud ja juba oma elu wötta otsustas, kui korraga nõrk lootuse säde Mälkuma hakkas. Ükskord õhtul tuli Rodimitsa tema juurde ja hakkas wabandama, et tema ka Miloslawskiga kosilaste  seas oli olnud. Siis oli ka tsarewna selle poolt, rääkis Rodimitsa oma wabanduseks: aga nüüd, emakene,  kahetseb ka tsarewna selle üle. Marjusha, kes sarnast sõnu kuulis, puhkes nutma. Jäta nuttu, tuwikene; jäta enese waewlemine.  Ajad on muutlikud ja Mägewad ja suured wõimumehed pole igawesed. Sina ei ole Meel mitte tema käpa all: on ka neid leida, kes oma wägewama käpa tema pääle paneb... Ah, mis sa räägid? Kas tõesti Jumal minu palweid kuulda on wõtnud. Kas tõesti temale kurjategijale ja tema kuritegudele ots tuleb? Ta on wastu meelt, emakene, tema on kõikidele „ülemal pool" wastu meelt, sosistas Rodimitsa Marjushale. Tema segab kõikidesse asjadesse, rikub kõik ära ja sasib; kõikidele pilkamiseks,  kõikide waewajaks. Bojärid ja isegi tsarewna oleksiwad endid temast lahti kiskunud, sest neile on ta ütlemata palju raskust teinud, aga nad kardawad streltsisi, on ju need nii hirmsad... Seep see on, Feodora Semjonowna l Kus neist üle saada. Streltsid teda wälja ei anna ja kes neid ära wõidab? Oh ma waene unustatud ja maha jäetud! Marjusha hakkas uuesti nutma, aga Rodimitsa rääkis alandlikul toonil edasi, et „köik Pölgawad Howanskit, olgu kas wara, ehk hilja, tema küüned lõigatakse ära." Pääle selle, kui Marjusha ennast waigistanud, läks Rodimitsa minema, aga kolme päewa pärast! tuli ta jälle tagasi; nii tuli ta mitu korda ja ikka waigistas ta Marjushat ja andis tale tsarewna Poolt lootusi... Ja uuesti nagu wette kadus Rodimitsa. Marjusha ootab ja ootab, aga tema trööstijat ei tule kusagilt! Peaaegu oli kõik lootus kadunud, kui korraga Rodimitsa sellel ajal tema juurde ilmus, kui teda koguni oodata ei wöinud: ta tuli otse kohe hommikuselt jumalateenistuselt. Tuwikene! Soowin pidu päewaks õnne häälitses Rodimitsa Marjushat ja andis tale suud. Aga ise naeratas ta kelmlikult. Mis õnne sa soowid? küsis Marjusha, kes millegist aru ei saanud. Homme on sinu wangistuse lõpp!  rääkis  Rodimitsa waewalt kuuldawalt. Kuidas? Mis? - peaaegu kiljatades rääkis  Marjusha tädile kaela langedes. Tasa, tasa, mis sa teed? hoiatas Rodimitsa  Marjushat eemale hoides. Istu ja kuula ja pia kõik hästi meeles. Marjusha istus tema kõrwale ja pööris kõige oma tähelepanemise tema poole. Homseks walmistatakse Kremlis suurte sekelduste  Mastu. Wanausulised ja streltsid astuwad kiriku uuenduste poolehoidjatega wõitlusesse ja wõitlewad  Manade ja uute raamatute üle patriarchi ja tema poolehoidjatega. Räägitakse, nagu saaks tsaritsa ja tsarewna ja targemad kokku minema. Howanski astub Manausuliste eest wälja ja nõuab, et Manausuliste  Maielus õigeks tunnistatakse ja keegi ei julge tema wastu olla. Marjusha ohkas ja laskis pää longu. Noh, siis sellel ajal, kui kõik linn sinna kokku jookseb, tulen ma noore nonnana andeid korjama  ja Miin sind wahtide nina eest ära... Ja kuidas sa seda teed. Jumal sinuga! Ma ei usu seda mitte rääkis Marjusha rõõmulikus  segaduses. Seda ma tean. Panen ka sind nonna riietesse  ja Miin enesega ühes. Turu platsil saawad hobused ootama, kes sind Serpuhowi teed mööda ära wiiwad Miloslawski mõisasse. Miloslawski on ju selle kohta sammusi teinud, et ennast nii kaua peidus wöid hoida, kui tarwis on. Waata ja ole wolmis! Pääga kummardades andis ta Marjushale suud, kes ootamata rõõmu üle araks oli saanud. (Järgneb.) Ashik-Kerib. Türgi jutukene. M. J. Lermontowi järele Wenekeelest eestistanud Okwa. Siis küsis Kurshud-Bek temalt: „Aga kuidas  sind ka kutsutakse, teekäija?" „Shindi-görurseS (pia saate teada)." „Mis ime nime sul on!" hüüdis see naeruga, „niisugust kuulen ma alles esimest korda." „Kui minu ema raskejalgne oli ja minu pärast tuhu woodis pidi waewlema, tuliwad paljud meie naabritest meie uste manu küsima: on Jumal poja wöi tütre kinkinud? Neile wastati: shindigörurses  (pia saate teada). Ja waat, sellepärast, kui ma sündisin, anti minule see nimeks." Selle pääle wöttiS ta saast ja hakkas laulma: „Halahwi linnas jõin mina missiri weini. aga Jumal andis mulle siiwad ja ma lendasin kolme päewaga siia." Kurshud-Beki wend, nupu poolest natuke tölp, tõmbas tuutsi wälja ja hüüdis: „Sa waletad ! Kuidas wöib Halahwist kolme päewaga siia sõita?" „Noh, mispärast tahad sa siis mind ära tappa." ütles Ashik: „laulikud tulevad ju alati iga nelja ilmakaare poolt ühte paika; ja ma ei nõua teilt midagi usute ehk ei usu mind." „Las' laulab pähle edasi," ütles peig ja Ashik-Kerib hakkas uuesti laulma: „Hommikuse wõidmise toimetasin Arsõnjani orus, keskpäise wõidmise Arserumi linnas, päewa wõidmise toimetasin Karfi linnaS ja õhtuse wõidmise  Tiflisis. Allah andis mulle snwad za ma lendasin siia: annaks Jumal, et ma saaks walge täku ohwrikS; ta kargas ruttu, kui köietantsija, mäelt orgu ja orust mäele: Mewlan (Meie Issand)  andis Ashikile siiwad ja ta lendas Magul- Megeri pulma." Siis tundis Magul-Megeri tema hääle ära, wiSkas mürgi ühte ja tuutsi töise külge. „Nönda siis pidasid sa oma tõotust," ütleS üks tema sõbrannadest: „tähendab, et täna saad Kurshud-Beki kaasaks?" „Teie eS tunne, aga mina tundsin minu kalli hääle ära," waStas Magul-Megeri, ja wöttiS käärid ning lõikas kardina läbi. Kui ta siis waatas, tundis ta laulikus tõesti oma Ashik-Kenbi;  ta karjatas weidi ja jooksis kohe tale kaela, ja nad mõlemad seisid kui ilma tundmusteta. Kurshud-Beki mend kargas tuutsiga nende pääle, et ne>d mõlemaid läbi sorgata, aga Kurshud-Bek  hoidis teda kinni ja lausus : „Waigista end ja tea: mis inimesel ta sündimisel kord otsaette on tähendatud, sest ei pia ta ialgi pääsema." Oma loomulikusse olekusse tagasi tulles, lõi Magul-Megeri nägu häbi pärast punetama, kattis selle kätega kinni ja peitis end kardina taha ära. „Nüüd on just näha, et sina Ashik-Kerib oled," ütles peig. Aga anna ometi teada, kuidaS sa selle lühikese aja sees selle pika maa ära sõitsid?" „Töe tunnistuseks," ütles Ashik, „raiub minu mõõk kiwi läbi, aga kui ma piaks maletama, siis olgu mu kael juukse karwakesest peenem. Kõige parem: tooge üks pime minu manu, kes juba seitse aastat taewa walgust pole näinud, ma annan  tale ta nägemise tagasi." Ashik-Keribi õde, kes wööruses ukse manu seisis, kuulis seda kõnet ja jooksis kohe kodu ema manu. „Emakene!" karjatas ta: see oli tõesti wend ja tõesti sinu poeg Ashik-Kerib!" Ja ta tõmbas emakese käewangust kinni ja talutas ta pulma pidule. Siis wöttis Ashik kaukast  mullatüki wälja, segas meega ja öörus ema silmadele, lausudes: „Teadke kõik inimesed, kui wagew ja suur on Haderilias!" Ja ta ema hakkas nägema. Pääle seda ei julgenud keegi tema sõnade tõsiduse  mann kahtleda ja Kurshud-Bek andis waikselt  tale oma ilusa Magul-Megeri. Siis ütleS Ashik-Kerib suures rõõmustuses temale: „Kunle, Kurshud-Bek, ma trööstin sind! Minu sõsar pole mitte halwem sinu endisest mõrsjast  ; ma olen rikas, ja tal ei pia ka wähem tulda ja hõbedat olema; ja nii siis. wöta sina tema omale ja olge õnnelikud, kui mina oma kalli Magul-Megeriga. (Lõpp.) Tükikene inimese loodusest. Eestistanud A. Puusepp. Rootsi arsti Jedgreni uurimise tõttu on teada, et 1/5 osa wanaduse tuiksoone sklerosi nähtusi just Prantsuse tõbe kihwtitamise tagajärgedel tekkiwad, kuna weel suurem protsent (25 0/9) sedasama nähtust  alalise alkoholi tarwitamise järeldusel awalikuks tulla. Ainult 1/5 osa sklerosi tekkimise Põhjusi oli wõimata ära seletada. Prohw. Metschnikow arwab, et see ära seletamata arw sklerosi tekkimisi nende hulga mikrobide süüks tuleb arwata, mis meie soolikates  elutsewad ja kellede hulk umbes 128,000,000,000 tükki ühe päewa kohta wälja teeb, nende jõudsa siginemise  tõttu. Mõned arwawad, et mikrobid meie kehas sellega hääd teewad, et nad seedimist edendawad,  nende ära jaotamine soolikates koguni selle ar- Wamise wastu näitab olema. Neid on sääl koguni wäha olemas, kus toit seditud saab, kuna neid aga õige palju jämedates soolikates asub kus harilikult  toidu jätised wäljaheited on. Hästi silmapaistev)  on ka see, et linnud, kelledel jämedad soolikad täiesti puuduwad, palju kaueminc elawad, kui imetajad  elajad, kelledel täielikud jämedad soolikad ühes hulga mikrobid ega olemas ou. Paljud mikrobid, mis soolikates asuwad, edendawad käärimist ja mädanemist,  mille järeldusel mitmesugused kihwkollused  tekkiwad, mis meie ihule paha sünnitawad. Nii piab siis, kui wanadust täiesti loomulikuks elu awalduseks  muuta tahetakse jämedate soolikate kahju- S a k a l a N 58. INOS. 460