Saarlane UW Uleiildinc volitika lljaleht Naa- j« liilnirilillilllc UU kk- 4. Teifipiiewal, 39. januaril 1903. XVIII aastakäik. maksab: Saarsmeal aastas . , 1 rbl. 80 lp. Saaremaal pooles aaStaS I „ „ Pooles aastas 1 „ 28 „ Ilmub igaltsifipKosV»r. Kuresaares Kauba-uulitsas nr.l 7. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab J k. Loomade kaitseks! „Aga loom on suures waewas sa ootab jumalalaste auuilmumist." Loom on suures waewas. See on tõsi. Kui palju näitusi wõime selleks elust ette tuua. Siin targutab joobnud mees hobusega üle tema jõu ja jätab ta siis kusagile  külmetama; siin ajab teine hobusega sõites ülepnri uhkust taga; siin on hobusele raske koorm pääle pandud, ja kui ta seda wedada ei jõua, siis ei katsuta looma mitte üksnes piitsaga tõmbamisele wiia, waid wõetakse jäme kaigas kätte ja peksetakse  teda sellega halastamatult. Jälle pole hobused raotatud ja peawad selle tõttu palju waewa kannatama. Ehk kui palju loomade piinamist on laatade pääl näha. Mõnel mehel on ainult hobuse kondid all, aga missugust uhkust ei tee ta sääl hobusega. Tahab ta ju sellega teist tüssata - ja selleks peab hobu wäle ja erk olema. Wäleks ja erguks saab ta aga teda peksmise ja muu piinamise läbi. Nõnda on siis loom tõesti suures waewas  ja ootab jumalalaste auuilmumist- Mis on siis auuilMumne? Eks see ole see, et meie nii kõrgele tundmisele, nii auusale mõttele tuleksime, et aru saame, ! et see auutu tegu on, loomale piinamist j sünnitada. Loom ootab meilt, et meil ka armastus tema wastu põlema sütiks, et kristliku inimese auutundmus looma wastu ka ilmsiks tuleks. Kaua aega on loom seesugust auuilmumist ootama pidanud. Sest ainult wiimasel ajal on loomade kaitseks tööd tegema hakatud, ja nimelt 1860 aastast pääle. Enne seda aega ei karistanud seadusgi loomade ilmaasjata piinajat. Alles 1860 aastal tuli sisemiste  asjade ministeriumis küsimus harutamisele  loomadega kare ümberkäimise eest nuhtlust määrata. Paar korda jäi asja harutamine ilma tagajärjeta, kuna wiimaks,  1871 a. karistan? seadus looma piinamise kohta wälja tuli, mille järele igaüks, kes ilma asjata loomi piinab, kuni 10 rubla trahwi alla wõib langeda. See on küll kerge nuhtlus, ja praegusel ajal, kus wiisakuse tundmus hästi edenenud on, oleks küll loomade piinajatele kõrgemat  nuhtlust tarwis. Siisgi on hää asi, et meil niisugunegi seadus on, mille elule kutsumine kerge asigi ei olnud. 1860 aastast oli loomade kaitse küsimus  nagu päewa korrale tulnud. Hakati ka seltsisid asutama loomade kaitsemiseks.  Just loomakaitse seltsi asutamine Riiga andisgi sisemiste asjade ministeriumile  põhjust elajate kaitsemiseks seaduse andmise küsimist harutama hakata- Nüüd on juba elajate kaitsemiseks mitmed seltsid asutatud. Ka Kuresaares on ühe sarnase seltsi haruselts. Kuid kahjuks näitab see haruselts wähe tegewust ülesse. Et aga loomade  waewamins siin igapäewane asi on, siis tuleks sellel haruseltsil küll südisti tegewusesse astuda, ja selleks tööd teha, milleks temale elu on antud, iseäranis weel nüüd, kus loomakaitseseltsi eestseisustel õigus on ilma politsei wahelduseta otse teel kohtus elajate piinajate päüle kaebtust tõsta. Siin on seltsil suur töö ees ootamisel  siis wapraSti tööle! Sest ka selle seltsi juures ootab loom jumalalaste aun ilmumist. Aga meid, kui wabasid kristlasi ei peaks küll mitte nuhtlusega ja waljusega õigele teele wiidama, sest sarnane asi on ju terwele  inimsusele üleüldse ja kristlaste iseäranis  häbiks. Meie ei pea mitte enestega, kui orjadega ümberkäia laskma, waid meie peame sudid oma kristlikus wabaduses is e õigele teele wiima, peame 4 Mamsel Ilmaaegne. Mis sääl järele küsida on, Teid, preili Rieke saab ju igal ajal wastuwõetud. Ja ilma, et tema waewaks oleks wõtnud teise tuppa minna möirgas tema: Proua tohter Trautmannide Rieke on siin! Siis alles tegi tema toa ukse lahti, mille ivahele naeratama  ilusa näoga naeSterahwas ilmus. Tule aga sisse, armas Ricke, minu mana näeb juba kui päris püewapaiste wälja rõõmu pärast, et sina tulnud oled! Ja kui Rieke üle lüwe oli astunud, hüüdis tema: Soh, nüüd aga mantel seljast maha. See oli Sinust ometi üks mõistlik mõte, et siia tulid ja klaasike weini on Sul ka wist meelejürele? Wanake, mis sa arwad, mina toon üks pudel Ebersbacherit ja nüüd/ jutustage seni kui mina keldri lähen, oma saladused ära, sest, et teil neid on, märkasin mina kohe ja armukade ei ole mina ka mitte, ehk see küll kohane oleks! hüüdis tema uksest wälja minnes. Tatraweski, ütles naeratades temale järele  waadates tema mees, üks kõrge kaswuga  wanadlane herra, keda kohe esimese pilgu järele arstiks pidama pidi. Ja tema  hakas oma wõõra käest kinni ja wiis ta sohwa pääle istuma. Ja nüüd rääkige, kuida wiisi mina teid aidata wõin. KaS olite jälle korra proua Minaga riidas olnud, wõi on teie süda teile waStu hallanud? Teie olete kahwatu, preili Rieke, ärge istuge nõnda palju LoaS, maid käige sagedamine jalutamas. Mina ei ole seekord mitte enese terwise pärast siia tulnud, armas tohter, maid et teie käest nõu saada loodan; mina tahaksin et teie minu ja oma wenna wahele, kes ometi alles Florentsis elab, wahemeheks halaksite. On tema ikka weel Florentsis? Jah tema on alle-õ säül, nelja nädala eest sain mina temalt kirja. Minul oleks suur palme temale ette panna. See on enesest mõista, et see teda rahalisest  küljest ei puutu, kulud jääwad kõik minu kanda; mina palun nimelt, et tema minu asemel Rooma reisib ja säält ühe naesterahwa ülesse otsib, kelle poja tema säält ära kuni Baseli toob, kuhu mina neile wastu reisiksin. Arijee, see kõlab ju kõik wäga saladuslikult.  Saladusest ei ole sääl juures juttugi, ütles preili nõrgalt naeratades. See poiss on minu ühe noore põlwe sõbra poeg, kes ise hilja oja eest suri. Kirjas, mida tema kaks päewa enne oma surma mulle kirjutas  ja mida üks tema ametiwendadest pärast  tema lahkumist mulle kätte toimetas, palub tema mind. et mina poisikest oma hoole alla wõtasin ja Saksamaale tuua laseksin. Kuidas siis selle poisi nimi on? Riekel oli, kui oleks tema kurk kinninööritud olnud,  nõnda pidi tema enne kuugistama, kuni tema „Friedrich Adami" ütelda sai. Soh, pange mitte pahaks preili Nieke, see nimi on ju ka mulle wäga tuttaw, olen mina omal ajal ju selle nime pärast  ka Walusasti kannatama pidanud, tahtis tema ütelda, waikis aga kui tema Rieke walust, aga ilust nägu waatles, keda tema palawalt omale ihaldanud oli ja kelle poolt tema selle wöeramehe pärast tagasi lükati. Teie tahate siis tõesti seda last oma hoole alla wõtta? Jah, armas tohtri herra. Kui mana tema juba on? Kolmteistkümmend aastad, tema on Fritz Rõettgeriga peaaegu ühe wanune. Kas olete ka selle pääle mõtelnud, et Teie seega ühte ränka koormat enese pääle wõtate? Seda tean mina küll. Siis ci jää muud nõu üle, kui, et mina Oskarile kirjutan, et tema hää meelega reisi Roomasse tecb, seda tean mina ette ütelda. Teie kukrut ei saa tema küll mitte ära põlgama, seda teab taewas, sest raha on temal ehk tema küll juba 36 aastat mana, asi, mida temal iialgi ei ole Ja Baaselis ehk Zürichis, kus see temale enam meelejärele on, wötan mina poisi tema  käest wastu. Minu arwates, preili Rieke, tahaks tema, kui tema ometi korra nõnda kaugel on, ka hää meelega siia meid waatama tulla ja selleks annaksin mina ka omalt poolt abi. See puuduks weel! Teie teate ometi armas tohter, et mina ilmasgi rcisihimuline olnud ei ole ja et see mulle suureks kergituseks  oleks, kui tema teda kuni siia tooks. Ja siin on adress, mida oma wennale saata wõite: LiZnorg, kiuWa äo Oappueoim 16. Tänan! ütles tohter ja kirjutas adressi oma taskuraamatusse. Tohtri proua astus klaaside ja pudeliga tuppa, kui Rieke minekule walmistas. Pole, pole! esiteks saab joodud ja siis äramindud! Kas ma ilmaaegu keldri pidin ronima? ütles ta ja tema pakus mägist äraminejale klaasi kätte.