Saarlane H V. Teisipäeval, 15. webruaril 1905. XXI. aastakäik. , maksab: P«»i«S aastas ..... ! „Kk „ Ilmub igal tsistpAosVt»r. AuresaarcS Kauba-MtlitfaS ur.l7. Saarlase toimetusele, Kuresaarde Kuulutuite xetlt riba maksab Ii I UD UlciiMac xalitilla ajaleht «aa- ja liaaarahwalr. UW Kõigekõrgem manifest. „Walits«se Teatajas" on järgmine Kõigekõrgem  manifest l valdatud : Jumala armust Meie Nikolai 11. kõigi wenemaalaSte Keiser ja Jsewalitfeja, Poolamaa  Tsaar, Soomemaa Suurwürst jne., jne. anname seeläbi kõigile oma truudele alamatele teada: Jumal on hääks arwanud Meid raSke kurbtust läbi maha rõhuda. Meie paljuarmastatud  onu, Suurw ürst Sergei Aleksandrowitsch lahkus selle kuu 4. päewal MoskwaS elust, nurjatumate mõrtsukate käe läbi langedes, kes Tema Meile nii kalli elu külge puutusiwad. Meie leiname TemaS onu ja sõpra, kelle terwe elu alatasa Meid isiku ja isamaa teenimisele  pühendatud oli, ja Meie usume kindlasti, et kõik Meie truud alamad kõige elawamalt osa wõtawad walust, mis Meie Keiserlikku maja on tabanud, ja et nad palavaid palweid Meie omadega ühendavad  lahkunud SuurwürSti hinge rahu eest taewariigis. Antud TsarSkoje Seloos webruari-kuu 4. päewal 19VS p. Kr. sündimist, Meie «valitsuse 11. aaStal. Algkirjale on Keiserlik Majesteet Oma käega alla kirjutanud. „Wikolt»i." Moskwas, 4 webr. Täna kell 3 päewal, kui suurwürst Sergei Alelsandrowitsh  Kremlist kindral-kuberneri  maja poole sõitis,' wisati Nikolski wärawa juures tema tõllda lõhkepomm; tõld on täiesti purustatud ja suurwürst kohe surma saanud. Sellest mõrtsukatööst teatatakse püäle muu järgmist: Kui plahwatus kuuldus, tuli hirmus pilt nähtawale. SuurwürSti keha seifis hingetult ja hirmsasti ära purustatult maaS. Pää on kehast lahutatud ning püüd ennast pole olemas, üks jalg on ära kistud, üks käsi sõrmusega on kõrwalc wisatud, fisekond on wälja tulnud, shinelist jüiwad paljad tükid järele ning munder on lõhki rebitud: pääaju on lume pääl ja terme keha on wormita koguna maaS. Maa pääl on ainult tõllakillud, peenikesed laastud ja tõllawoodri wilditükid näha; lõhkemise-kohal on pomm kolm auku uulitsale uuristanud. Ligidal-olewa maja akned kõige nelja korra pääl kokku 64 akent on õhusurumisest ära purustatud. Üksikud kuulid pommi sees, milleks naelu tarwitatud,  löiwad end arsenali seina sisse. Hobused piststwad tiisli ja nelja rattaga Nikolski wäraweNe —p»ale juotvma, mille juures nad endid jõuetuks pekfiwad. Üks hobune lõppis säalsamaS, kuhu teine jäi, on teadmata. Kutsar Andrei wiidi JauSki haigemajasse, kus ta seisukord küll kardetawaks,  aga mitte lootusetaks tunnistati. Just lõhkemise silmapilgul nägi linnawaht,  et keegi isik tõlla juurest teiselepoole külge jooksma pistis. Jooksja taskust leiti rewolwer. Ta tunnistas, et ta rewolwer selle jaoks malmis pannud, kes teda esimesena  kinni wõtma peaks. Kinniwõetu ei püüdnudgi mõrtsukatööst osawõtmist salata, kuid seletas, et ta oma seisust teada anda ei soowi. Ta nimetas ennast ise sotfialrewolutfioni  (mässu) erakonna liikmeks ja seletas, ta olla teinud, mis tal tarwiS teha oli ja ta olla sellega täiesti rahul, et suurwürSti abikaasa suurwürStiga mitte ühes ei sõitnud. Mõrtsukas on keskmise kaSwuga, töölise riides, umbes 30 —35 a. mana. Ta wiidi kohe politseijaoskonda, kus tema juurest rahakott umbes kümne rublaga leiti. Pommi killud on teda haawateS talle rohkesti wäikeseid kriimustusi sünnitanud. Üks naesterahwas korjas surma saanud suurwürSti  pääaju kokku ja wiis priStawi abilise kätte, kes suurwürSti rahapunga selles olewa raha ja kirjadega leidnud. Suurwürst Sergei Atclsandrowitsst oli Aleksander 11. neljas poeg ja on 29. aprillil 1855. a. sündinud, nõnda siis Würsti käsu pääle. Saksakeelest eestistanud G. Markus. Möödaläinud aastasaja keskel sündinud lugu. WiimakS tuli talle ometigi üks pääStaw mõte meelde. , Tema mehe kihewuS pidi põhjuseks olema, würstlikust elust .lahkumiseks, kui wöimalik, koguni täiesti. Ta tahtis Klammccki mõisade  pääle elama minna ning arwaS, et ta wäfinud rahu leiab. Ta hakkas o?a mehega sellest ajuti kõnelema ning oowifi awaldama, et see aega mööda würstliku elamise üle jätaks ning maale oma mõisade pääle sõidaks. Siin õppis ta aga oma uuest alles täielikumalt  tundma. Mees oli auuahne ning kõrgemeelne, mis tal senini tundmata oli. Wõib ju olla, et würstlik elamine seda tema juures iseäraliselt edendanud oli. Omast haigusest ei tahtnud Klammeck ise midagi teada. Ta salgas seda hoopis ära, kui abikaasa temale termist meelde tuletas ning omast kohast lahkuda ei tahtnud  ta ka mitte. Ta oli läbi ja läbi würstliku  elamisega «vilunud ning Diana pidi südame moluga ära nägema, et tal edeSpidist  abi mehest loota ei ole. Ta ei teadnud «uimaks isegi, kaS ta selle üle kurwaStama wõi rõõmustama pidi. Nädalid  ja kuud lendafiwad mõõda, kus Diana mured ning rõõmud waheldafiwad, kuna «viimaks jahi aeg kätte jõudis. Jahtmeistri tegemuS oli nii suur, et Diana teda nädalite  kaupa sugugi ei näinud. Pääle seda reisis ka «veel herzogi proua tükiks ajaks kodust ära, «uis Dianale wõimalikuks tegi, würstlikust elust mõni aeg eemal olla. Ühel kenal sügisesel päewal oli jahtmeister herzogiga üheS ühe würftliku jahiloSfi pääle sõitnud järele waatama, kui palju wiimane torm säälses parkis puid maha oli murdnud. Diana oli üksi kodu jäänud, kus tal nüüd aega küllalt oli, oma südame rahu ning tormide üle järele mõtelda. Õhtul hämariku ajal laSkiS ta juba aegsasti  oma kambris aknad kinni katta ning kannini tule üleö teha, mille juures ta üSna üksi istuda soowis teenijatele ütles ta, et nad enne tema juure mitte ei tuleks, kuni ta neile märku annab. Ta istus ilusas laias tume pruunikas fiidi mantlis tule ees sohwa pääl ning waatis üksisilmi põlema tule sisse, oma kasi süles hoides ning üht kuld sõrmust omaS sõrmes edasi ja tagasi liigutades. Aga ta mõtted ei olnud sugugi selle juures, keS temale selle sõrmuse kinkinud oli, need wiiwillwad kusagil  kaugel teise inimese juures, kes ta palama südame mangi oli wõtnud. Ta huuled naeratafiwad, kui ta tema pääle mõtles. Ta ei kuulnud omas unenäos mitte, et keegi kergel sammul eeSsaalis kõndis, ei panaud ka sedagi tähele, et keegi ukse lahti tegi ning sisse astuS. Korraga märkas ta, et üks meeste rahwas ta ees seisis, kes silmapilk  ta ette põlwili maha langes, ta mõlemad  käed oma käte wahele pitsitas, neid õrnalt suutleS ning pool kartlikult ja pool rõõmsalt sosistas: Diana, Diana! Ta ei saanud meelgi aru, kas see unenägu wõi ilmsi asi oli. Ta waatis selle otsa, kes ta ees põlwitaS, wiimaks langes ta ise pool miueStanult sohwa pääle tagasi, nagu oleks ta palamuse haiguses olnud. Baron Mehring I wõis ta waewalt oma wärisewa huulte wahelt wälja öelda. Diana, armas Diana, andke mulle andeks, aga lubage, et ma teie jalge eeS seisan, palus ta südamest tema kleidile suud andes. Ma olen wäga kaua kannatanud, aga nüüd ei wõi ma seda mitte enam. Ma armastan  sind Diana kuuled sa mind? Ma armastan find l Suure imestusega waatiS ta ise Diana otsa. Diana ei suutnud ennast paigast liigutada,  ta oli kui tarretanud olekus, ta huuled wärisefiwad, kuna pisarad mööda lahmatanud  põski maha weeresiwad. Oh Jumal, Jumal! öhkaS Diana. Kohkunult  waatiS noor kena mees, kes ikka ta jalge ees meel põlwitaS, ta otsa. ÜleStõuSteS  surus ta Diana pää oma laia raskcSti tuksuma rinna wastu. Olen ma sind ehmatanud, mu kallike; sosistas ta tasase häälega südame põhjast. Oled sa pahane? KaS sa mitte mind ci armasta? Diana raputas ennast tema käest lahti, nõnda et ta kohkunult mõned sammud tagasi aStuS. Siis pani Diana omad käed kokku ning waatiS palme silma waatega ta otsa. Bodo, sa tead ju, ct ma sind armastan, et ma sind enam armastan, kui oma elul Nikspärast oled sa seda teinud, mis sa praegu tegid? Ta ei imestanud sugugi selle üle, et ta „sina" oli öelnud, ta nimetas baron Mehringi nõnda sammuti „fina," nagu ei oleks see ialgi teiseti olnud, ehk nad kül enne armastusest sõnagi ei olnud rääkinud. Ma tahtsin sind näha, ma ei jõudnud mitte enam kannatada, ütleö Bodo.