Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, Igal kesknädalal ja laupäewal. Toimetus o« KurrsaareS, PikaS uulitsvS, Treffeui majaS nr> 1Ä Kuulutuste tvastuwõtmiue ku»! kellu 1 päewal Kuulutuste xetit.rida s k., lehe -es-Isas sv t. Adresst muutmise eest lv kop. Tellimisehind: j , i v. .. . . - , ?s , V- » I - V- . . - . so » üksik number maksab !i kop. M SO. Laupiiewal, 18. juM ISO9. XXV. aastakäik Edendagem aiapidamist! Praegusel üliraskel ajal on põllumehel wiletS oma majapidamisega rahuloldavalt läbi saada. Küll mõeldakse ja määratakse, arwatakse ja arutatakse, kuidaS «väljaminekuid wähendada, sissetulekuid suurendada ja uusi rahahallikaid leida, aga ikkagi kipub nappus' kätte tulema. Püütakse põldu uuema, parema wiist järele «väetada  ja kasulikuma kombe järele, parandatud tööriistade abil harida, tehakse igasugu katseid ja proowisid ja käiakse koos aru pidamas. Põllumees  on wiimasel ajal ära näinud, et isade wiifid ühes ajaga wananenud, arust läinud, et ka põlluharimise juures teadust tähele peab panema,  et ka siin kohati uuendust, palju uuendust ette peab Võetama, kui ajast maha ega teistest taha ci taheta jääda. Põlluasjandusega käsikäes käiwad meie juures ka karjakaSwatamine ja aiaharimine ning saadawad enda eest nii mõnegi hää rubla lõrwalt  teenistust, tui asjaga õigel wiifil ümber osatakse käia. Wiimases tööharus aianduse asjas soorvitfin ma paar sõna pajatada ja kodumaa kaimudele tillukese näpunäite teha. Kswadel, Pihkwast Bologoje poole sõites oli mulle terme tee teegi Pihkwa linna kodanik seltsiliseks, kellega hulk aega mõnusat juttu kodumaa asjadest ajasime. Lõpuks kaldus kõneaine kodumaa aiaharimise pääle. Et nimetatud  isikul enda mõisas suur aid on, km ka, et ta igal aastal marju ja puuwilja üleSse ostab  temal on PihkwaS marjade- ja puuwiljaseiaide  «vabrik siis ärwan tema tähendusi selles asjas tähelepanemise Vääriliseks, et neid teistelegi mõtlen awaldada. „ Paljudes kohtades" rääkis tema „kas«vata«ad siinsed aednikud suurel mõõdul juweõuna sortifid, mis aga koguni wiltu tee on, sest sõweõunu ei wõi mujale tarwitada, kui.otsekoheseks  ärapruukimiseks, kuna aga müügile Viimisest  juttugi ei wõi olla, sest õrn suweõun ei kannata kuigi hästi fissepaktimist ega wedu, ifiüranis kaugematesse kohtadesse. Sel põhjusel puuduwad ka suweõunadel ostjad, ehk kui nad leiduwad, siis maksawad nad nii odawat hinda, mis puuwiljakaSwatamiss ja aiaharimise juures nähtud waewa ära ei tasu. Kord on sügisel fuwcõunadega turg nii täidetud, et nad peaaegu midagi' ei maksa. Alal hoida neid ei saa ja kuiwatamise tarbeks pole ka kõik suweõuna sordid üsna kohased, ka puuduwad kuiwatamise tarbeks kohased abinõud. Nõnda on aiaomanik, kui ta ainult suweõuuu kaswatas, enda waewa eest tõesti liig wäikese tasu leidnud, ning ta kaebtus on üsna õige, et aed temale midagi pole sisse toonud. Kuid mitte aed pole süüdlane, waid aednik ise. Oleks tema suwcpuude asemel taliseid tõugusid, nimelt Antonowka ja Sibula riibusid harinud, ei oleks ka tarwis olnud wähese sissetuleku üle nuriseda, sest nähtud wacw oleks ausat tasumist leidnud. Mõlemad nimetatud tõud kannatawad hästi meie kliimat, kannawad kaunisti wilja, õunu wõib kaua hoida, ja leidub neile alati ostjaid, kes walmiS on ilusat hinda maksma. Juba wähematesgi linnades on hääl fibulaõunal kõrge hind, iseäranis aga jõulu ümber; kes aga Peterburis  on wiibinud, see teab küll, kui otfitaw ja kallilt maksetaw kaup ta weel Ml on. Antonofkat  tarwitowad suurel mõõdul aga weiniwalmistamise  wabrikud, sest see on peaaegu ainukene õunasort, mis selleks otstarbeks kõigiti kvlblins. Suurema! mõõdul kaswatamiseks oleks siis need kaks õuua-tõugu : Antonvska ja Börsdorf  kõige sündsamad, ning wõib julgesti igale araomanikule nende soetamist foowitada. Marjapõõsaste kaswatamise kohta oleks nõnda palju lausuda, et kes neid suuremal arwuk  pidada tahab, nimelt müügi jaoks  suuremat  rõhku mustade ja walgete sõstrate ja punast tõugu karusmarjade pääle pööraks, sest just neid seltfisid tarwitatakse weini ja saflids wabrikutes, kuna punaseid sõstraid oma liig hapu maigu pärast  põlatakse." AuuStatud kodumaalased, kas meis ei wõiks midagi fiit õppida? Kas meiegi ei wõiks oma aeda paremale järjele stsseseada, et ainult seda kaswatakfime, mida ka müüa wõikfime ja millel hää hind on? Praegusel järjel on meie talude aiad suuremalt jaolt ükSneS moodupärast, kust mähe, ehk mitte sugugi, tulu ei tule. Kui meie aga suuremal wiifil nendes puuwilja  hakkaksime kaswatama, tõesti, ostjate puudust  meil karta ei tuleks, iseäranis, kui selle pääle mõtleme, et meie kodumaale puuwilja alles sisse weetakse, nii hästi toorel kui ka walmistatud  kujul. Suure linna turul on hää õun alati otsitud kaup, sellepärast on wilja kaswatuse  juures ka esimene tingimine, et ta hää ja kaunis olgu. Suurte linnade ümbruses elatawad end paljude külade elanikud täitsa aiaharimisest. Ma mõtlen siin iseäranis Moskwa ja Nishni linnade ümberkaudiste kohtade pääle, mille asunikud wäga osawad aednikud on ja enda põllud terwena aedade alla on asutanud. Ei wõi öelda, et need aiad kõigiti eeskujulised on, aga kauasel harjumisel yn nende omanikud fiiSgi sähärduse praktikalise osawuse omandanud, et wäga hästi oma hoolealuste taimede elunõudeid tunnewad ja täita oskawad. Sellest ep siis ka tulcbgi, et nemad aedasid enda rikkuseks peawad, mis igal ajal kindlaid intrcssifid annab. Palju tarwitawad suuremate linnade ümbruses olewaid marju konfekti  ja sahwti wabrikud. Sügisel ajal külade lähedal kõndides näed hulga noori ja war.u tormidega tähendatud wabrikute poole tvttawat. Tõesti, aiapidamine pole mitte Üksnes kaunis, waid ka ülikasulik toimetus, sellep. on wäga soowida, et ka Eesti taludes edeSpidi seda suurema  hoole ja agarusega saaks edendatud. .Linda." Kodumaalt. Kuresaarest. Seaduste kogus on riigi nõukogu ja «volikogu poolt häüks kiidetud ning Kaks Dianat. so Prantsuse kirjaniku Aleksander DumaS ajaloolik roman kolmes jaos. Eesti keelde J. Plklep. Ta ei raatsinud ühegi sõnaga Dianale miSgi etteheidet teha, ehk tal küll wõimalik oleks olnud  midagi ütelda, enne kui ta suu rätikuga kinni seoti. Ta ei tahtnud oma truud sõjariistade  kandjat hädaohtu saata. Aga Perro ei teinud omaks õnnetuseks tema eesmärgi järele waid ütleS Diana poole pöördes: Teis ei jää oma truuduse murdmises ka weel mitte poole tee pääl seisatama, hertsoginna. Petrus salgas Kristuse kolm korda ära, aga Äudas andis teda ainult üks kord ära. Teie olete ühe tunni aja jooksul aga krahwi kolm korda ära andnud. Aga Teie olete ju naesterahwas ja hertsoginna, kuna JudaS meesterahwaS oli. Wötke see inimene kinni! kisendas wihane Diana. Siduge fee inimene kinni! käskis tema järel krahw de Montanjieur. Ma ei ole weel wang! hüüdis Perre ja jooksis herra de Mongommeri juurde ning hakkas oma põue oda teraga tema köidikuid lahti lõikama,  kus juures ta talle hüüdis: Kaitske ennast, krahw, müüme oma elu neile nii kallilt, kui wõimalik i Kümme mõõka lõiwad ta käest oda maha. Teda piirati ümber ja igast küljest sadafiwad hoobid ta pihta, «uimane hoop trehwas talle õlade waheie ja ta langes surmani haawatult osa peremehe jalge ette maha. XXIV. Walatud werd ei saa kunagi Mesti ära pesta. Mis selle pääle sündis, seda Perro ei teadnud. Kui ta meelemärkusele tuli, tundis ta kanget külma. Ta awas silmad ja waataS ümber  : oli ikka weel pime öö. Ta lamas pikali maa püül, ühe surnukeha kõrwal. Wäikese lambi walgusel, mis müüri sees Jumala ema kuju ees põles, tundis ta ära, et ta „Jlmsüütate" surnuaias on. Surnukeha, mis tema körwale oli wisatud, oli ühe soldati oma, kes krahw de Mongommeri mõõga läbi langenud oli. Wist arwati, et ka minu waene mees surnud on . . . Ta katsus üles tõusta, aga haawad walutafiwad  hirmsasti. Siisgi kõike jõudu kokku mõttes läks tal wiimati korda jalule tõusta ja mõned sammud edasi minna. Sel silmapilgul  walguStas suure laterna maigus pimedust ja Perro nägi, kui kaks kahtlaste nägudega immest  surnuaida tuliwad, kes labidaid ja laagisid  käes kandfiwad. Meile öeldi, ei nad Jumala ema kuju ligidal on, ütles teine neist. Sääl nad on, tähendas teine soldati surnukeha  pääle näidates. Aga siin on ainult üks. Noh, mis see tähendab? Otsime ta teise üles. Mõlemad hauakaevajad hakkafiwad laterna tulega ümberringi otsima. Aga Perrol oli niipalju jõudu, et ta ennast  kaugele haudade taha Sm peita sai. Kuri ise on teise juba ära wiinud, ütleS teine hauakaewaja naljatades. Oh, ütles teine kartlikult, ära räägi niisugusel  tunnil ja niisuguses kohas niisugustest asjadest. Hää küll! Aga tõesti üksainus, ütleS esimene. Mis nüüd teha? Pea! Matame see ära, mis siia jäänud on ja Ütleme, et ta seltsimees  ära on põgenenud, wõi ei ole nad õieti oskanud lugeda. Nad hakkafiwad hauda kaewama ja Perro, kes samm sammult neist kaugemale läks, kuulis  weel, kui üks töömees teisele ütles: Ma arwan, et kui meie seda ütleme, et ainult ühe surnukeha leidnud oleme, meile siis kõigest wiis liiret antakse, aga mitte kümme. Kas ei ole parem, kui meie teise surnu põgenemise  üle täitsa waikime? Jah, muidugi! waStaS teine. Meie ütleme  lihtsalt: „Meie oleme oma töö ära teinud" ja meil ei pruugi seega waletada. Selle aja sees oli Perro kuni Obriele Bauch- uulitsale jõudnud. Sääl nägi ta ühe aedniku, kes wankriga turult tagasi tuli. Perro küsis temalt, kuhu ta läheb- MontreilleSse, oli wastus. Tehke malle seda hääd ja lubage mind oma «vankri serwa pääle istuda, wiige mind kuni Gofferois d' Annieu ja St Antoine uulitsa  nurgale, kus ma elan. Istuge pääle, ÜtleS aednik. Perro jõudis hädawaewalt kodusse; kümme  kordu mõtles ta teel, et tema viimane tund