Ja edasi! Meie ei ela mitte üksi igapäewasest kehalikust leiwast. Meil on weel mitmeid pühamaid eesmärkisid. Meil on rahwuse tundmus ja iseteadwus, mis majanduse  asjus peaaegu mõõdu andzagi on. Meil on püüdmine, et meie rahwas edasi elutseks- Joodik palju rahnustest lugu ei pea, ehk kui ta ka südi rahwusline oleks, siis on ta ikkagi üks rikutud liige, kes rahwuslist iseteadwust mitte ei edenda. Ja päälegi on teaduslikult selgeks tehtud, et joodiku järeltulew sugu ära lõpeb, nii et mõni põlw edasi joodikust kedagi järele ei jää. Eks see ole surmahoop rahwuslisele  edasi jõudmisele ja edasi elamise wõimule. Eks see mõju meie kõikide pääle põrutawalt! Siis on meil omad waimulikud idealid- Meie usume, näeme iga päew ja tunneme, et see rahwas warandusliselt ja waimulikult edasi jõuab, kes kõlbline, kristlikult  kõlbline rahwas on. Joodik tallab aga need tundmused mudasse. Mida wähem meil joodikud, seda suurem meie üleüldine kõlblik tundmus, ja mida suurem meie kõlblik tundmus, seda paremini õitseb meie üleüldine  käekäik. Pääle selle tülitab joodik meid sagedasti oma kiscga, sagedasti haawab  meie tundmusi oma inetu oleugo, sagedasti  sünnitab meile haledat meelt oma tegudega. Eks see kõik mõju jällegi meie kõikide pääle- Meie arwame, et see igale ühele selge on, kui kahjulikult joodik ja joomine meie kõikide pääle mõjub. Ja imestama peame, ütlemata imestama, et siin ometigi karskuse asjale suuremat osawõtmist ei anta. Muidu oldakse küüntega kopikate otsas kinni, aga siin, kus meil nii suur, nii mitmekordne kapital raisku läheb ja käest ära kistaise, ei hoolita sellest suuremat ühtegi ja peetakse nii kasulikku karskuse tööd weel naeruksgi. Joodikute läbi saab kahju majanduse mees ja rahwusline sõber, saks ja talupoeg eestlane  ja muulane, käsitööline ja kaupmees üleüldse Mk, kõik kes meie ühel ehk teisel kombel üksteisega elu ringjooksus jookseme. Ja sellepärast on ka meie kõikide kohus katsuda karskust edendada ja karskuse hääls jõudu mööda tööd teha sest sellest saame meie kõik kasu! 0, ?. rätiku jälle kätte ja nüüd Millal proua selle rätiku siis ära kaotas? Mehe hääl kõlas nõnda elutult, et ema imestusega temale otsa waatama jäi- Seda ma just ei tea, aga eila õhtul kui tema aeda jalutama läks, oli see temal ümber õlade. Hüä küll, mina lähen ise tema juurde ja miin rätiku ühes. Proua Minna meelest oli kui oleks poeg maarudes trepist ülesse läinud. Tereese oli weel rvoodis ja mitmesuguste rohtude hais täitis tuba. Raskete sammudega  läks Roettger akna juurde ja tõmbas wärisewa käega kardinad eest ära, et päewawalgus  takistamatalt tuppa mõis tungida. Ja nüüd pööris tema oma abikaasa poole ja hoidis rätikut tema poole. On see sinu rätik, Tereese? Miks sa seda järele pärid? Kas see on tõesti sinu oma? Jah. Millal sa seda ära kaotasid? Tereese kehitas õlasid. Ma arwan, et eile, waStas tema üksluiselt- Korraga läksiwad  aga tema silmad hirmu pärast suureks. Jumala pärast, Fritz! kisendas tema kohkudes  mehe iseäralist pilku nähes. See oli pilk, mida tema korra juba mehe silmas wälkuma oli näinud ja mis teda juba siis kui temal meel süüdi ei olnud, kartma oli ajanud. Mõtle hoolega järele mida sina räägid, sina pead mulle kui mina tagasi tulen, selgesti ütlema kuhu ja millal sa selle rätiku kaotasid. Mina tulen jälle, kui mina rahulisemaks olen jäänud. Ja rätikut laua pääle wiskades sammus tema toast wälja- Eeskojas ajas tema enesele kasuka selga ja läks ilma, et tähele oleks pannud kuhu, otseteed linnast wälja ja maanteed mööda edasi. Mütsi oli tema maha nwtnud, et küünla kuu külm tuul wabalt kuma otsaesist jahutada wõiks. Tema silmade ees lehiviS male siidist kuldse kirjadega tikitud rätik ja meeles oli ainult see üksik ja peidetud koht, kust tema seda leidnud oli. Ja nüüd tuli temale üks juhtumine teise järele meelde ja otsekui kate langes tema silmude eest. Oli tema siis tõesti päriselt pime olnud? Nüüd oli korraga köit tema ees selge. Kord oli tema ootamatalt kosu ja otseteed sööma tuppa tulnud ja Friederit parajasti oma naese ees põlwitamaS leidnud- Frieder oli aga üsna külmawerelisclt mähe aja pärast püsti tõusnud ja ütelnud, et tema seda mahakukkunud kerakest mitte ei leidwat. . . . jah, see oli Frieder ja ei keegi muu olnud Frieder! (Järg tuleb.) Külgehakkawatest haigustest. (Järg.) Wõtamc näituseks meile kõigile mööda läinud suioesi luttawa loomade sõra- ja lõuatõbe. Haigus hakkas Mai kuu lõpetusel Põduras; Pähkla mõisas  ja lühikese aja järele tuli ta ka lähemates külades, Pühkla ja Uuimäe külas nähtumale; ei läinud palju aega mööda, haiguse algusest, umbes kaks nädalat, kui ka juba linna karjas, Media mõisas, Medla ja teistes Loona walla külades esimesed loomad haigeks jäiwad ja haigus wiimati kuni Elme mõisani; Hakjala külani ja Kaarma mõisa ja külani laia.i lagunes. Meie näeme et haigus ühest kohast. Põdurast lühikese aja jooksul igale poole laiali lagunes ja see laialilagunemise  wiis sünnitab ju meie sees kahtlust, kas haigus mitte kudagi wiifi ühest karjast teiste kaS haigus mitte külge hakkaw ei ole. Seesama kahtlus tuleb meile kui mere haiguse laiali lagunemise  wiist ühes karjas järele uurime: Linna karjas tuli haigus esiotsa paari lehma juures nähtawale, mõne päewa järele tuli meel mõni haige juurde ja siis iga järgmise päewaga ikka rohkem, nii et paari nädala jooksu! umbes kolmas osa linna lehmadest haiged oliwad. Nähtumalt oli haigus esimestest haigetest teiste tcrwete külge paha tuul ehk kahjulik kaste loomade suud ja sõrad haigeks teinud olla. Aga eks meie wõiks katset teha, loom pole ju inimene ja päälegi pole haigus kardetaw. Wõtame katseks haige looma suust lapakaga ila, õõrume seda ila terwete loomade suhu, aga niisugustele loomadele, kes mitte karjamaal  -võimalikkude pahade tuulde ei ka kahjuliku kaste käes pole olnud, maid keda lautos hoitakse; ja mis meie näeme? Paari päewa järele hakkab loomade luust ila jooksma, loomad jätawad söömise järele, huulte ja keele pää! tulewad willid «ahtamale,  näimaks hakkaivad loomad ka lonkama asi on selge: loomad on sõra- ja lõua tõbes haiged  ja meie oleme nad haige looma ilaga haigeks leinud, meie armumine on õige olnud, haigus on külgehakkam. Niisugusid katseid tehakse wäga sagedasti, ei sellega haigusest rutem lahti saada ja tegin ka mina mööda läinud suivel Elme mõisas loomade omaniku soowi pääle: wiie päewa jooksul jäiwad kõik loomad haigeks ja kahe nädala jooksul haiguse hakatusest olimad kõik juba termed, kuna haigus muidu rohkem kuud aega oleks tuurinud.  Kõikide külgehakkawate haiguste külgehakkam ise wüsi harutada, kui huwitaw see ka oleks, wõtaks liiga palju aega ja ei ole see täna mitte wöimalik.  Ma lahtsiu aga ka ennegi nüidala, et meil wõimatik on ühel ehk teisel teel sellele otsusele jõuda, kas haigus külgehakkam on ehk mitte: mõne haiguse, nii kui hullu tõbe külgehakkamine ou nii silmanähtaw et selle põhjenduseks lähemat uurimist tarwis pole, teiste nii kui kirjeldatud põrna tõbe juures, tulewad meile juhtukombelised näitused abiks ehk annab meile haiguse laiali lagunemise wiis põhjusi küll arwata, et haigus külgehakkam on. Kus meie aga nende nähtuste põhjusel mitte kindlaleotsusel ei jõua, sääl on meel wõimatik katsete abil järele uurida, kas haigus külgehakkam on ehk mitte, nii kui meie sõra- ja lõua tõbe juures nägime. (Järg tuleb.) Möndasugust. Kliima külmemaks minemine.  Seda on Põhja-SiberiS märgala, et kliima aast-aastalt külmemaks muutub. Ka selgi aastal tuli sügise jälle waremini kui enne ja oktobri-kuu algul oli juba 25° külma, mis meed kandma pani. Sarnane  külm wvtab isegi linnud ära ja elanikud ei julge onnidest wälja tullagi, kuS nad endid tule ümber püüawad soojendada. Niisugused waljud talmed lühemad põhjamaades ikka sagedamateks, nagu põhja elanikud seda tähele on pannud. Sellest see ka tuleb, et Siberi tundra sood ikka rohkem ja rohkem lõuna poole nihkuwad. Isamaalt. Kuresaareft. Kooliõpetaja hr. Linnamägi juhatuse oma pääie wõtnnd. Loodame, et nüüd Karskuse Seltsi lauluasi õitsema hakob ja üheS temaga Karskuse Selts. Kuresaare «vangimajas olnud ka «vangidele jõulupühade ajal jõulurõõmu muretsetud. Wangimajaülem  muretsanud «vangide tarwis ilusa jõulupuu, kus juures neile ka ihulikku ja «vaimulikku  jõuluroaga pakutud. Wangimaja ülem on selle läbi kiitust teeninud, et ta selle sõna järele on katsunud teha: „Ma olen «vangis olnud ja sa oled mind katsuma tulnud." Leiaks niisuguseid  järelekäijad rohkem. „Siis olnud ärewus suur" kirjutawad Tallinna lehed, kui kaardimäng seltsist wälja wisatud. Ka meil oli kord ärewus suur, mitte et seltsidest kaardmäng wälja oleks wisatud, mis ka siin hädasti tarwis teha oleks, waid meil oli ärewus suur, kui siin ühel Saksa pidul Eestikeelt räägiti. Heldene aeg, kus sa sellega lähed, „sakste" pidu pääi Eesti keel. Kes seda enne on näinud wõi kuulnud! Ei inimesed  lähemad kord korralt ikka „freichimaks." Mõned olnud niisuguses ärewuses, et ähwardanud masa, kus sees see õnnetu pidu peetud, uuesti „sisse õnnistada." Jah, siis oli ärewus tõesti suur .. . Aga ärewus tahab weel suuremaks minna. Sest nüüd tahta cdespldi mõned „talitsemata suudega" isikud just selleks „sakste" pidule tulla, et „trotsi" pärast nende ärewust Eesti keele rääkimisega kõdislada. Jlmatargad kuulutasiwad küll ette, et sel aaStal pidi nii kange külm olema, missugust aastat 50 polla nähtud. See kuulutus näikse aga täiesti luhta läinud oleivat, sest praegu nääri kuu lõpul, on täiesti sula ja maa paljas' Kuda kuuleme, saada noor Saaremaa Eesli Põllumeeste Selts juba set talwel põllu asjanduse keskkoha Kuresaarde sisse seadma, kust talu rahwas kõiksugu põllutöö riistu, majapidamise  asja ja muud põllu asjandusesse puutuwat  kaupa osla wõib. Põlluasjanduse keskkohal  pole mitte seesuguste asjadega kauplemiseks palenti wõtta, pole la tarwis wahekaupiejatele midagi maksta, sest et Selts otseteel ise kaupasid suurtest wabrikutest ja kauplustest tellib. Nõnda wõiwad siis põllumehed säält palju odawamini kaupasid saada. See on stis esimene nähiaw kasu, mis Põllumeeste Selts põllumeestele tooma saab. Kuresaare meremeeste kooli tarwis on uued ruumid üüritud, sest et endised mitte küllalt kohased ei olnud- Uute ruu« mide õnnistamist toimetati 7 januaril, 4. Saarlane. 1903.