Saarlane maksab: krormupvstiga: aaStaS S r. kop Vo 1 .. LS .. V» .. -..75 .. maapostiga: „ R«LV „ . I .. - .. »/« .. -.Lv .. Üksik numbrr S kop. JIMUb kakskorda Mala?, igal kxst«ädalal  ja laupäewal. Toimetus KurssaoriS Pitk-S uuk., Tr-ffer.i majas ,Ä IZ, Kuulutuste tvastuwõtmine kuni Kuulutuste p-Ut-rida ä kop. led« eesotsas Tv kop. 3Ä. Kesknädalal, 25. julil 1907. XXIII, aastakäik Iga inimene on oma õnne sepp. Wanasõnäd seifawad ikka tõepõhjal, kuid fiisgi lähewad arwamised mõne wanasõna kohta sellest lahku. Huwitaw on ehk waadata, kas ülemal nimetatud wanasõna! ka tõepõhjast on. Üksikuid juhtumisi waadates näitab küll mõnikord nõnda, et inimene oma õnne sepp ei wõi olla, kõigepäält sääl mitte, kus kõik tema ettewotted nurja lähemad, ja wiletsuS ning Häda tema töö ja waewa tagajärg ning wili näitab olewat. , Teisest küljest maadates wõib inimene siis täiel mõõdul õnne maitsta, kus ta ise oma õnnele kaasa aitab, ta onoma õnne sepp ka säälgi, kus tema ettemõtted  ei peaks õnnestama. Mis wõib aga inimene oma õnnele kaasa aidata, kus ju öeltakse: „Jnimcne mõtleb ja Jumal juhib." Aga jälle on wanasõna: „Kes iseennast aitab, seda aitab ka Jumal." Siin tuleb siis küsimus, mis on õnn, kusi on teda leida, ja mis wõib inimene oma õnnele ning õnnetundmuselekaajaaidata? Rikkus pole küll weel mitte õnn, aga ta wõib inimlikule õnnele palju kaasa aidata. On inimesel warandust, siis on temal kergem oma soowifid ning igatsusi täita. Tal pole mitte sma ülespidamise, oma igapäewase leiwa ning katmise eest muret kanda, ka mitte oma perekonna, laStekaSwatamise ning koolitamise eest pole tal sarnast muret ning hoolt kanda, kui kehwemal ning waesel inimesel. Sest sel- leks on temal ju warandus, millest ehk tema sugulcgi wõib järele jääva. On tema tahtmised ning igatsused hääd ja wooruslised,  siis wõib tema oma kapitaliga iseenda  ja oma kaasinimeste kasuks töötada. Ja ta wõib täiel mõõdul ilma õnnest osa mõtte- Aga ka rikkal on takistuste ning kiusatuste wastu wõitlemift, ja mõnes tükis weel enamgi kui sellel, kes töö ning waewaga iseennast ja oma perekonda toidab.  On ju inimese karakter wõi iseloom  mng tema igatsu d nii wäga mitmekesised,  hääd ning pah . Ei jaksa rikas oma inimlikkudele kohu mitte ustawaks jääda ja käib ta pah ve himude järele, mis rikkus temale kõik .uide saata lubab, siis ta wõib hõlpsasti oma elukombedeS langeda, nii et temal õnnetundmusest enam aimugi ei ole, olgu küll, et ta ehk uhkust taga ajab. Siin näeme, et warandus wõi rikkus weel mitte õnn ei ole, ja oleks see nõnda, siis peakfiwad kõik rikkad õnnelikud ning kõik waesemad õnnetud olema, mis aga mitte nii ei ole, kui see ka wäljaspoolt waadates ehk nõnda näitab olema. Jgatates on ilmlik warandus kull km abinõu õnne ning õnnetundmuse kohta, aga selleks on weel üks teine abinõu olemas, ning see on mõral ilik jõud, kindel  meel ning isetundmuS, aga kõige selle juures alaandlik olemus oma saatusele ning jumalikule wõickule. See on waimlik kapital wõi warandus, millest waene niisama kui rikas osa wõib wõtta; seda warandust ei leida mitte üks- ms koolipingil, waid kõigepäält ka Jumala looduses, ja temal on meel suurem wõim, kui ilmlikul warandus . Kus sarnane «vooruslik jõud kaduma tähcb, sääl langeb ka inimlik «väärtus ning sellega ka õnnetundmus,  nii «vaesuses kui ka rikkuses, sest kõik ei ole mitte kuld mis hiilgab, ja kõik ei ole mitte õnnelikud, kes seda ehk näitalvad  olema. Waesel on palju raskusi mis tema eluwäärtust  ning õnnetundmust ähwardaivad kustutada, näit. raske töö, mure oma tulewiku  eest j. n. e., aga siisgi wõib ka waene selles lootuses töötada, et paremale järjele püüda ning jõuda, ja lootus ongi, mis inimest oma saatusega rahustab ning, teda elustab ja temas inimliku «väärtust ning õnnetundmust alali hoiab. Ka on waeseid olemas, kes oma saatust rikka omaga ialgi ei soowikS wahetada. Iseenese elu kallale kipumine «või meeleäraheitmins,  need on nähtused, kuS inimlik  jõud ning eluwäürtus kustumas on, ja sarnased nähtused tulewad wist rikkuses enam nähtawale kui waesus.s. Siin näeme, et üks teine «varandus wöi inimlik omadus on. mis inimese õnne edendab, ja seda waimlikku wara, neid paremaid  in?mlikka. tundmust ei wõi. keegi riisuda, ei waesus ega häda, ei ka kaasinimese  paha tahtmine. Mõnelgi kannatajal on enam õnnetundmust  kui mõnel rikkal omas külluses, sest ta teab, et ta kannatamine mitte igawene ei ole. Kõik on kaduw ning surelik, aga Jumalik maim, kes inimest elustab, on igawene. Stregimurdja. 6 J. Tschesteri jutustus. Eestistanud J. Selle aja seeS astus tugew, määratu suure kaSwuga mees sisse. Ta saatis kahtlustama pilgu Lengani poole, kuna see fissetulejat mitte wähem kahtlustawalt ei silmitsenud. Hei, kuule sina! hõiskas hiiglane käredalt. Mis on? küsis Lengan oma kord «laenuliselt.  KeS sa oled? Mina olen masinist. Masinist l ümises Lengan läbi hammaste. Wõi sina oledgi see, kes masinaga niiwiifi ümber käib. Ei tea, missuguse masina juures oled sa ennemalt töötanud? Wist mõne käsi-sae masina juures. Masinist siin olen mina. Kas said aru? Wõi nõnda! wenitas noormees Lengani hirwituse üle punaStateS. Minule pole aga keegi sellest sõna rääkinud ning siin igat lõngust sallida, kes minu üle hirwitada  julged pole minul wiifiks. Kasi wülja siit ! Eks katsu wälja ajada. Külap ma sellega malmis saan, waStaS hiiglane ja kargas Lengani kallale. Nende wahel algas äge rüselemine. Nad komiötastwad toolide ja treppide pääle, libiskfiwod mööda määrdinvd, raS» ivast põrandat, ses juures ämbrid, õlikannud,  öhe sõnaga kõik, mis jalgade ette juhtusiwad, igasse külge lendma saates. Akna taga seisis Underwud ja waatas rõõmust hiilgawal näol seda etendust päält. Fremont oleks muidugi wõitlusele lõppu teinud, aga niisugune polnud Underwud. Temale oli waatepilt liig huwitaw- Hiiglane  jagas tugewaid hoopa, aga et ta liig puine oli, sai Lengan oma osawuse läbi temast kergesti wõitu- Parajal silmapilgul muutis Lengan wõitluse wiifi ja algas ise poksimist; üks tugew rusika hoop lõua ääre pani hiiglase waaruma ja järgnewate löökide all kukkus ta põlweli, pääd mõlemate kätega warjates- Kõige selle wõitluse aja ei lausunud kumbgi sõna. Ainult nende rasket hingeldamist oli kuulda. Wiimati jäi Lengan peatama, ehk ta rusikad küll walmis oliwad wastasele uut lööki andma. KaS soowid ehk weel? küsis ta rahuliselt,  nagu jätkaks pooleli jäänud juttu. Ei, wastaS wõidetud masinist, 'sellest saab minule küll. Lengan astus kõrwc ja hakkas ennast rahulikult riidesse pam-..a. Tõuske üles, peske oma pale merest puhtaks ja siis andke minule laekast üks tagawaraks olem waskne kruwipää, käskis Lengan. Need prügihunnikud n>aja ära koristada, ning poisis sugugi üleliigne, kui põranda tugewasti puhtaks kratstkfite. Wöidetud hiiglane tõi kohe nõuutawa aSja ja hakkas ennast siis pesema. Nüüd aStuS ka Underwud sisse, nii süüta näoga, nagu poleks ta juhtumisest midagi teadnud. Herra Wilks, ma pean teid meie mammale  masinistile, herra Lenganile esitlema. Tema saab tänasest päewast saadik siin jälle juhatust andma ja teie jääte tema abiliseks, ütles Underwud ametlikul toonil. Uued tuttawad surusiwad tõsiselt üksteise  kätt. Nüüd on kõik korras ja asi selgitatud. Herra Wilks teab wist nüüd, et tema masinisti abiline on- Eks ole tõsi, Wilks? Hää küll! wastas WilkS leplikult. Underwud oli kõik see aeg wäga tõsine, aga nii pea, kui ta teise jaoskanda jõudis, toetas ta end wana raua tükkide wirna najale ja naeris, nii et pisarad filmi tuliwsd. VI. Kui uus abiline oli masina käima lasknud,  läks Lengan kontorisse, tõotatud slukinnituse  üle lähemat teatust saama. Feemont  oli temaga ülilahke, tähendas ise tunni, millal ta arsti ja kinnituse seltsi agendiga kokku pidi saama ja kui Lengan soowi avaldas naesele enese üle lühikest