Saarlane lk 40 Teisipäewal, 9. oktobril 1901. XVII aastakäik. maksab: —s— Ilmub igalisistpcvS»Vcdt. Kuresaares Kauba-nulitsas nr. 17. UM Üleüldine pnlitika ajaleht maa- ja linnarahmale UM Meie metsad ja - pöud Meie ajal kaebatakse mõnegi asja üle ja öeldakse, et enne selle wõi teise poolest parem olnud. Wöib see ka olla. Aga see jääb ka tõeks, et inimene ise oma elu sagedasti paremale korrale tõsta jõuab, kui tahab. Seda on ka selles asjas wõimalik, mis ma järgmistes ridades tahan ette panna. Minu nõuu oli nimelt metsadest kõneleda. Seda juhtub nüüdsel ajal tihti, ei suwed meie maal koguni põuased on ja wili wäljadel juba orases wõi ka kõrres ära kuiwab, nagu tänawu suwelgi. Enne wanaSti ei ole see mitte nii olnud, waid põuda oli palju wähem ehk harwemini, ja wiljad wäljadel kaswasiwad paremini. Kust jee tuleb, et nüüd seda enam sel mõõdul ei oie? Kuda see sünnib, et põuda nüüdsel ajal palju tihemini tuleb kui enne? Selle küsimise pääle wõiks palju wastada. WistiSti ei oleks raske neid põhjuseid üles leida, mis teemad, et põud wõimust mölab. Aga üks pääpõhjustest on metsade wähendamine. See on ammugi tuntud asi, et kus maal metsad ära häwitatakse, sääl tuleb ikka enam põuda. Barbadose koht, kui suur ilus lokkam mets tema pääi kaSwas. Pärast raiuti kõik mets kergemeelsel wiisil saarelt ära, ja saar ei kasivata enam wilja, ei ole kus waewalt mõni inimene wõib wiletsai miilil elada. Mis õpime sellest? Ei muud midagi, kui seda, et kust maalt mets ära häwitatakse, sääl tuleb warsti põud ja puudus. Mets oma niiskusega ei iase mitte hõlbsaSti päikest palamast! maad kuiwatada, tõmbab ka wihma-pilwi ligemale ja paneb hallikad ja kaewud jooksma ning sünnitab  selle läbi wiijarikkust ja õnnistust. Meie peame siis metsa siginemise eest hoolt kandma. Sellepärast arwame eneste kohuseks metsa-omatuletada,  et nad kõik teeksiwad, mis wõimalik on, et mets kosuks, aga mitte ei wähencks. Meie maa! on wcel nii palju metsa, et ta mõistlikul tarwitamisel pruukimiseks ulatab. Aga nii pea kui natukegi liialt raisatakse, siis on metsa puudus!  ja sellega ka põuda karta. Mõnel kohal on metsa laastamist juba ilma ettemõtlemata suurel mõedul käsile maetud, mis halb nähtus on. Tehtagu aga, mis wõimalik, et metsa teisel kohal jälle nii palju juurde tuleb, nagu teda teisel keegi, et meie maa minnaks koguni põudseks ja ja wiljatuks läheks. Meie maa metsade eest tuleb aga igapidi hoolt kanda, sest nemad on maa rikkuse  ja õnnistuse hoidjad. H.. 'W'. Isamaalt. Kuresaarest. Riia ringkonna kohtu kriminal  osakonna istumised algasiwad 22. skp. ja kestasiwad  kuni 24. skp. skp. s. a. Harutamisele tuliwad  järgmised asjad: 6 haawamist, 1 tulesüiituö,  1 wargus, 1 politsei wastu wägiwalla tarwitamine,  1 male kahtlustamine. 1 wallawanema teotaamine, ja 1 sündinud lapsukese surnukeha peitmine, üleüldse 12 asja. Põidelt. Nagu teada, palus meie õpetaja ennast juba kewadel wanaduse pärast ametist lahti, pidi aga, sest et uut ei ilmunud, kuni selle ajani ametikohuseid täitma, Pühapäewal, 16. septembril, saime oma auustatud hallpää suust tema wiimast jumalagajätmise jutlust kuulda. Oma 35-aastasel ametipidamisel on ta kõige koguduse auustamise ja lugupidamise ära teeninud, nõnda et meie kurwastus üleüldine  oli. Järgmisel pühapäewal pidas ta Jaani kogudusele wiimase jutluse ja läks siis linna korterisse. Andku Jumal talle weel hää terwisega pikka iga! Kuni uue õpetaja walimiseni käib Walljala õpetaja  siin kiriklikku talitusi toimetumas. Soowida oleks, et üksmeel pea koguduses aset wõtaks, et koguduse waimuelu ilma alalise õpetajata mitte lonkama ei läheks. Armastus ja wõlg. Teie wõite küll nalja teha ja ükskord ka rahule jääda. Õigust ütelda, olen ma Teie tänasest naljast üsna haawatud. Teie mängite oma tundmustega ilmalikult, mis mu! aga pühalik on, rääkis Jwan õige kahjutundwal häälel. Liisa kahjatses, et ta oma naljaga Jwani südant oli haawanud, aga kui ta nägi, et teised wõörad säälolijad ta pääle maa' tafiwad, siis mõtles ta oma „rolli" lõppuni  läbi mängida. Aga Jwan, usu, et ma sugugi nalja ei heida, waid „jõhwi päält" tõtt kõnelen, ütles Liisa. Kui see mitte nali ei ole, siis annan ma oma poolt Teile aega, nii palju kui arwate järelemõtlemiseks, ja mina ei pane ka seda sugugi pahaks, kui Teie oma nalja teisiti wälja arwate aga usu Liisa, ma ma armastan Teid juba ammugi. Wiimaseid sõnu ütles Jwan nii tasa, et teised inimesed seda sugugi ei kuulnud, waid ainult Liisa . . . Lõuna laua juurdes naeris neid isa, arwates, et see kõik sula nali oli; aga kudas kohkus ta, kui Liisa temale jutustas, et see kõik tõe põhjal seista ja nad mõlemad  juba ammugi teine teist olla armastanud.  Noh Msa, paremat meest ei wõi ma Sulle enam soowida, ta on nii hää südamega  inimene, ja kui Jumal annab, siis elate õnnelikult. Ja kui ta meel omas ametis kõrgemale tõuseb, siis ei saa teil oma igapaewase leiwa üle miskit muret olema. Minul on ainult weel üks soow teie ühendusele,  et Jumal teid mõlemaid õnnistaks ja aitaks. Nii ilmootamata sadas õnn Jwanile kui taewast maha, ja siis weel sarnane õnn, et ta unesgi ei wöinud selle pääle warem mõtelda. Pulmad saiwad päris rahuloldawalt ära peetud ja nelja aasta pärast sündis neile abielus ka wäike rõõmustaja, tütar Natalija, keda nad lühidalt Natiks hüüdsiwad  Kolmandal nädalil, pääle Nati sündimist  wajusiwad Liisa silmad igawesele unele kinni. Jwan oli esmalt üsna ilma eluta, ja kui tal mitte wäike Nati tema armsast Liisast ei oleks maha jäänud, siis ei oleks ta seda muret ja walu jõudnud elawalt wälja kanda. Kõik oma armastuse oli nüüd Jwan oma wäikse tütre Nati pääle pannud ja igapäew jooksis ta oma teenistuse wahe tundidel kodusse oma wäikest südamekest waatama.  Ja kui mõnikord wäike Nati öösel nutma hakkas, siis hõõdsutaS ta teda nii kaua oma küttel, kui see jälle magama jäi. Nati kaswis ruttu ja näo poolest oli ta just, kui oma ema suust maha kukkunud, ja kui Jwan oma lapse woodi juurdeS istus,  kus ta magas, siis pühkis ta tihti walusaid pisaraid oma silmadest, mis talle ilmtahtmata silmi tuliwad. Niisugusel silmapilgul  tuliwad kõik ta õnnelikud ajad Liisaga olles meelde, mis ta oma lühikese abielu aastates tunda oli saanud. Ajajooksul jäiwad Jwani mured «vähemaks  ja ta hakkas oma wäikcst silmamunakest  hoolega kaswatama. Seitsme aasta manuselt hakkas ta Natile raamatut õpetama  ; aga nähes, et see tal raske oli, siis wõttis ta selleks koolmeistri kodu, giimna- siumist, kõrgemast klassist, kelle nimi Werigin  oli. Werigin oli waese kroonuametniku poeg, kes endale tundide andmisega kooli raha teenis. Jwani rõõmul ei olnud otsa, kui Werigin tema tütre osawust kiitis. Pooleteise aasta pärast sõitis Werigin ülikooli ja enne lahkumist õpetas ta Jwanile,  et see oma tütrele tema asemele uue koolmeistri kodusse wõtaks. Jwan aga armas  sellest õpetusest oma tütrele küllalt saawat, mida see Weringilt oli saanud ja ei wötnud enam teist koolmeistrit kodu. Kooli waheaegadel käis Werigin oma isa kodus, kus ta siis ka Natile käis prii tunda andmas. Nati oli see kord juba 16 aastat wana ja ta oli ka täieks ilusaks neiuks sirgunud. Kahe wiimase ülikooli õppe aastatel ei saanud Werigin oma isa kodusse. Kui ta oma lõpueksami oli ära teinud, sai ta ka kohe pääle seda koha oma kodu linna. Prii aegadel ruttas ta aga Jwanile külaliseks, ja wiitis oma aega Natiga lõbusasti ära. Wana Jwan oli ka peagi aru saanud, et noorde inimeste wahel armastuse tuli lõkkele oli löönud. Warsti sai ta täielikult sellest teada: Kord kui ta oma ametist kodu tuli ja oma wäikeses  toakeses puhkas, tuliwad tema juurde Werigin ja Nati, ja palusiwad isa käest õnnistust . . , Pisar silmil läks isa neile wastu, suudles Natit ja tema peigu, üteldes: Mis mul weel küll Jumala poolt tahta on, kui wanaduses oma last näen õnneliku olewat. Kui ma ükskord jõuetuks jään, siis tean, et teie mulle nurgakest saate andma ja ka leiwa palukest; siis kui surm mind ära kutsub saate mu silmad igawesti kinni suruma.