Saarlane U° 18» Teisipäewal, 7. mail 1902. XVIII, aastakiiik. maksab: Saaremaal aastas . .l. rbl. 3<d kp. Pooles aastas ..... 1 „ Ig „ —S— Ilmub igaltsistpÄs^Vcht. Knresaares Kauba-uulitsas nr.l?. Kirjad käi ivad: Saarlase totmet«selr>K«resaarde. Kuulutuste Pejit rida maksab K k. UM Dleüldiiie i>o!itilla ajaleht »»« ja liaaarahiaalt MN Eestlane, bürger ja talupoeg. Hiljuti kirjutasime „Saarlases" Kuresaare  eestlastest, milles pääasjalikult selle pääle tähendasime, et talupoja seisusest  bürgeri seisusesse astumisega eestlane ikka eestlaseks jääb. See on ju sula tõsi ja se>a peaksiwad Eesti soost Kuresaare bürgerid ükskord arusaama, et nemad bürgeriks  saades mitte Eesti rahwuseft walja ei ole astunud. Nad peaksiwad kord ka sellele tundmisele tulema, et ka eestlane bürger ehk palju tähtsam mees wõib olla, ilma et tal pruugiks sääl juures oma rahwust ära salata. Aga ka linna kodaniku  wõi bürgeri seisuse kohta oldakse meie juures sagedasti walsil arwamisel. Sest sagedasti tarwitatakse sõna „bürger" meie juures pilkamas mõttes, ja neid, kes linnakodaniku  seisusesse on astunud, peetakse oma rahwuse põlgajateks. Kuid ka sarnane  asi on täiesti ekslik. Linnakodaniku ehk bürgeri seisust arwatakse seaduse järele keskmiseks seisuseks ja nõnda on selle! seisusel  juba seaduse järel parem tähendus, kui talupoja seisusel on. Miks peaksime siis selle wastu olema, kui talupoeg linnakodaniku  seisusesse astub. Päalegi waadetakse  ka igapäewases elus kodaniku wõi bürgeri paale enamiSti ikka parema pilguga, kui talupoja pääle. Sellepärast ei wöiks meil ju midagi selle wastu olla, kui talupojast  kodanik wõi bürger saab, kui ta aga sääl juures ennast rahwuse poolest selleks peab, mis ta enne on olnud. Kuid ka bürgeritel ei ole mingisugust põhjust  talupoja seisuse pääle põlgawalt waadata.  Talupoja seisus on ka auus seisus, ja suuremalt jaolt seisab üleüldise hääkäekäigu  põhi talupoja seisuse õlal. Üleüldise inimsuse waade ei tee wahet talupoja ega muu seisuse wahel. Igal ühel on oma inimlik õigus, ja igaühe wäärtust ei tuleks mitte seisuse, waid kölblise oleku järele määrata. Seda enam poleks meil siis põhjust bürgerit selle poolest suuremaks ja paremaks pidada, et ta bürger on. Kuid see ilmamaade on enam ehk wähem mõttetarkade oma, ja ei lähe praeguse aja eluga kokku. Praegu peetakse bürgerit ikka peenemaks isikuks, kui talupoeg on, selle wastu ei wõi midagi parata, ning sellepärast  pole ka see mitte paha- ehk kuri tegu, kui talupojast bürger saab. Siia juurde olgu aga weel ka tähendatud, et mitte üksnes „bürgeri" seisuse keskel „kada« Mamsel Ilmaaegne. 18 See oleks ilus, kui sina seda teeksid! hüüdis õde, täna ei ole sääl tõesti kedagit muud! Õhtu söögi eest kannad sina juba hoolt jookide eest muretsen mina, otsustas wend. Juulia nokutas pääga. Unusta oga mitte, Frilzi seltsi kutsumast, Frieder, palus  tema ja põõris palge kõrwale, et wend tema tulipunast nägu nägema ei pidanud. Frieder ei näinud seda kuulnud olewat ja tõttas suurusest köögist minema. Oma toas wiskas tema ennast sohwa pääle ja hakkas omale kullast tulewiku ettekujutama. Pärast lõunat jõudis tema mõlema naesterahwaga  laidu pääle. Õhku täitis sireenide  lõhn, lacwad oliwad kirjude lippudega ära ehitud ja kõik jõgi kubises paatidest, mis ehitud inimestega täidetud oliwad. Laid oli inimestest täitsa tühi, sellepärast, et sääl ühtegi trahteri ei olnud. Noor ohwitser siduS paadi ühe kaldal olema puu. külge, wõttis asjad paadist ja andis nõu saarekese teise otsa minna; sääl olla kõige parem koht preili Tereese rippuma wõrgu ülesseadmiseks. Juulia sammus neile pilamist järele; tema nägu oli tõsine. See rikkus tema tuju, et Fritz mitte ligi ei olnud, tema polnud weel koju tulnudgi. Tema ei pannud tähelegi, et tema wend täna iseäranis jutukas oli ja ühe õunapuu päält õisi rööwis, neid pärga punus ja Tereeset nendega ehtis; tema ei kuulnudgi mille üle nemad rääkistmad. Koht, mille Fritz wäljawalinud, oli aga ka tõesti imeilus ja Tereese omas walges kleitis, rippuma wörgu sees niisama ilus ja nõiduw, kui ses naesterahwas, kellest Juulia praegu oma raamatust luges: see elaS ka omal ajal ühe laidukese pääl keset  Reini jõge ja kaadis ühe teise mehe kohta sala armastust südamas. Tema ei märkanud,  et teiste jutt aegamööda ikka tasasemaks  läks ja et nemad wiimaks ainult sosislasiwad. Ja päike wajus kord korralt madalamasse  ja kullatas koike maailma oma kiirtega.  Korraga punas kõik taewas ja uhke tore jõgi kumendas purpurlifelt ja häkitselt lõkendas ka noore neiu pale, sellesama karwaliselt; oma pääd körwale pöördes ulatas ta oma käekese nooremehe kätte, kes seda tormiliset suudlema hakkas. Aga, nii ruttu, nii häkisti, mina ci tea isegi, mida teile teie küsimise pääle wastama pean, kogeidas tema; ja ometi ilmus tema ilusa suukese ümber uhke naeratus. Kui inimese tundmused nõnda wägewad on, kui minu omad, siis ei saagi wiiwitada. Mina otsustan ikka ruttu ja tean kohe täiesti,  mis mina tahan ja mida mina tegema  pean. Mina tean, et mina teid armastan,  Tereefe, ja teadsin seda juba esimeses  sekundis kui teid näinud olin. Tereese tõmbas oma käe kohkunult tema peost, Zuulia oli püsti tõusnud ja läks nendest mööda ranna ääre. Sääl tuleb tema! ütles tema iseenesele ja waatis paadile  wastu, mis suure kiirusega tema poole tuli. Mõlemad noored inimesed tema selja taga waatsiwad üksteisele filmi; Tereese surus  oma saleda sõrme wastu huuli ja Frieder hakkas meel korra tema käest kinni ja pigistas seda kõwaSti; siis kargas ka tema püsti. Tere õhtust! terwitas Frieder noort arsti üksluiselt. Sina tuled umbest parajaks ajaks, et boolad*) walmistada aidata. Juulia, anna meile nüüd midagi söömapoolist! Wiimaks sain mina ometi ka siia! hüüdis  tohter rõõmsalt. Just siis, kui ühe tunni eest siia tulema hakkasin, tuli üks õnnetu loom puruks peksetud pääga mulle wastu, mida siis meel paikama ja kinni siduma pidin. Tere ka preili Tereefe! Ta heitis ilusa neiu kõrwale rohu pääle maha ja wiskas oma kübara übte õitswaSse pöcsa. Kas ei ole täna üks iseäranis ilus õhtu? lisaS tema juurde. Ja tema waatis Tereefs otsa, kes niisama  ilus, õrn ja mürske wülja nägi kui õuna õied, mida tema enesele wöö wahele oli pistnud. Juuksed on teil kui näki Loorelei omad, ainult kuldne kannu puudub teil, ütleS tema awaliku imestamisega. Juulia, teed sina boola malmis? Mina ei tahaks täna midagi enam teha, minul ei olnud täna mitte pühapäewa kui teistel inimestel, mina olen üsna wäsinud. Ja nemad sõimad, jõiwad ja oliwad rõõmsad ja õnnelikud kui noored inimesed kunagi, kelledel sala armastus südameid täidab. Tereese hõbedane naeruhääl kõlas iga silmapilk, pehmest õhtutuulest kantud, üle jõe ja tohter aitas teda selle juures. Noor ohwitser naeris wahest harwa, õhkas sinna sekka, laskis Looreleid elada ja ütles järg- ÜIS wünast walmistatud zook U S DW" Tubaka-wabrik Z K. W. Kxrsse»v. Diircts, Z W (asutatud aastal 18S2) M annab selleläbi auupaklikult teada, et tema tubaka-sordid, nii kui G pressitud Bakuu naela kaupa, s D lõigatud Bakuu, pakt Ml „lacw .N 8" H A ja iseäranis paki pääl «ratsanik" D juba kõigeparemast ivärskcst tubakast, mis sell aastal tõrge haavuse ja haa lõhna läbi A ennast iseäranis soowitab, wolmlstatud on, ja palub sellepärast auustatud tubaka soowijaid M selle wabriku kaupade iseäralist häädust ise järele proowida. »»«»««S«»SG«SOSO!«!KOKGK«SSSSK«S«««