susemaal kordagi nii kaua kestwat walitsusewiisi ja ühtlasi rahuaega olnud kui praeguse wabariigi  ajal. Napoleon I. walitses sõjast sõtta minnes 15 aastat, uuesti sisse seatud wanameelne  kuningriik mättas ka ainult 15 aastat, Louis Philippi wabameelne kuningriik 18 aastat,  teine wabariik ainult 3 aastat ja teine keisririik (Napoleon 111.) 18 aastat, kuna praegune  wabariik, mis Saksa-Prantsuse sõja hirmsast  õnnetusest sündis, nüüd juba 32 aastat manaks saab ja wägewa Wens riigi körmal sisemise edu ning mälimise mõju poolest  nähtawalt kosub. Tema praegusest malittusest,  mis Dreyfus'i protsessi segasest ajast saadik ametis on, wöib ütelda, et ta Prantsusema  kasusid kõigis maailmajagudes targasti ja ettewaatlikult, aga ka kindlasti ja uhkelt kaitsnud on. Jnglisemaalt. Rängasti nõrgestatud ja „burisõpradeks" sõimatud Inglise mabameelsed  on neil päimil wäikse, aga snsgi tähenduserikka  wõidu kätte saanud, uhes walimise-jaoskonnas  (Bury linn), mis ammusest ajast saadik ikka wanameelsets käes olnud, waliti seekord radikallane (üliwabamselne) Toulmin rahwasaadikuks. Toulmin oli nimelt „wõitluse leiwatolli mastu" oma lipukirjaks teinud ja selle läbi ta wõitis. Inglise walijad näitasiwad siin esimest korda, et nad praeguse walitsuse söjapolitikaga rahul ei ole, kui see waese mehe tasku pääle käima hakkab. Oleks praegu üleüldine walimiseasg käes, kes teab, missugune äpardus siis weel Salisburyle ja Chamberlainile juhtuda wõiks. Malta saare rahvasaadikud ei soomi kuninga Edwardi kroonimise piduks midagi kulutada, selle põhjendusega, et Malta saarlastel, kui Inglise pärisorjadel, enam leinaks kui rõõmuks põhjust olla. Hispsmast. Minewal laupäemal sai kuningas  Alphonso XUI. kuusteistkümmend aastat  manaks ja sellega oma kodumaa seadust mööda täisealiseks. Tema ema, lesk kuninganna Maria Christina, andis ministritele teada, et ta asewalitsuse maha paneb, ja palus neid pisarsilmil poega sellesama truudusega teenida, millega nad teda teeninud. Asewalitsuse  ajal on mana, uhke Hispania langemine kiirendatud sammul edenenud. Kodumaal wältasiwad  lõpmata rahutused, riik ja rahwas waenssimad,  kuna riigi mõlad kaswasimad, ja õnnetus sõjas ameriklastega kaotas Hispania oma wiimsed asumaad, mõned wiletsad riismed  maha armata. „Rõõmus pärija" ei mõi siis Alphonso XM. mitte just olla, ehk ta küll juba sündides kuningas oli ja nüüd poisikese põlwes wastutamata riigimalitsejaks saab. Temal ja rahwal seisawad toredad kroonimise pidupäemad ess, aga südames ei saa mist keegi hispanlane õiget pidurõõmu tundma. Noore kuninga iseloomust, tema arwamistest ja annetest  ei teata laiemas maailmas peaaegu midagi,  kuid hispanlaste keskel wältab tume arwamine,  et neile kõige paremgi kuningas enam suuremat abi ei mõi tuua, nii kaua kui nad ise tõeks ei suuda tunnistada, et nende hiilgamast  maailmariigist waene ja wäeti riigike on saanud, millel mitte enam suure politika unistusi  maja ei ole, maid tõsist, wäsimata igapüemast  tööd. Paraku on see ilusas Hispanias peaaegu tundmata asi. Jgawene troonikandidat  don Carlos waidleö oma ajalehtedes  käredasti, aga muidugi ilma mõjuta kuninga Alphonso XM. kroonimise wastu. Amerikast. Martinique saare hirmsa õnnetuse kohta tuleb ühtepuhku täisndawaid sõnumid. On juba korda läinud laama ja tuha alla maetud St. Pierre linna sisse pääseda.  Hirmus oli uulitsatel lamawate, tulehaamadega  kaetud surnukehade maade, ühe ainsa platsi pnäl, pääkiriku ees, oli umbes 3000 surnukeha  enamasti silmili maas, mõned ka meel põlmili, palmetamiss olekus. Selge on, et need inimesed kihmtiste gaaside sissehingamise läbi surnud olimad, enne kui tuli linna külge puutus. Gt europlaste arm St. Pierres mitte suur ei olnud (termel Martinique saarel oli neid 175,000 elaniku seas ainult ümbes 10,000), siis on suuremalt jaolt neegrid ja poolmustad õnnetusele ohmriks langenud. Surnud ei maeta nende määratu armu ja tõbe kartuse pärast mitte maha, maid põletatakse hulga kaupa ära. Rusudest ei ole ühtegi elulist looma enam leitud, isegi linnud taewa all on gaaside läbi surma saanud. Need wähssed inimesed, kes üleüldisest hukatusest kogemata pääsnud, jutustamad, st waikne, ammugi kustunud Mont Peles 3. mail (20 aprillil) kange mürinaga tuld ja suitsu wälja ajama hakkas. Järgmisel päswal sadas tuhka linna pääle ja 5. mail mattis 20 jala sügamune lama jõgi ühe linna ligidal olema mabriku enese alla, kus juures 100 inimest surma saiwad. Laama mool oli nii kange, et mere mesi tema eest 300 jalga taganes. Nõnda möllas mägi mitu päema. Ümberkaudselt maalt kogus hirmunud rahmas St. Pierre linna ja säält põgsnesiwad mõned teiste saarte pääle. Neljapäewa, 8. mai hommikul kell ? langes korraga tuulispasa  musil keerlew aur, tuline pori ja lausa tuli linna ja sadama pääle. Ühe silmapilguga seisis terme linn tules, laemad sadamas lõiwad leekima ja wajusiwad põhja. Ühe meerand tunniga oli terme hukatuse-tõö tehtud. Tulepurskam  Mont Peles ise kukkus sisse ja on nüüd ainult meel 450 (enne 1350) meetri kõr? Lesti postimees. 239