Mis Teil on, sõber? küsis Martin. Kas ma Martin Cornoule ei ole wõi? Sina Martin Cornoule? wastas lipujunkur.  Siin on ju ometi kümme inimest, kes kõik sind tuimemad. Sõbrad, ütelge kord selle kelmi nimi täielikult wälja, et ta male ja pettus  awaliruks tuleks. Ta on Arnold du Tille; kelm Arnold du Tille, hüüdfiwad kümme häält kooris. Arnold du Tille, mis see tähendab? küsis Martin kahwatades. Ja, salga nüüd pääle oma nime, kelm! hüüdis lipujunkur. Õnneks on aga siin kümme  tunnistajat, kes su isiku tõeks teemad. KaS sa nende ees ka meel salgada tahad, et ma sind Lauritsa päewal de Montmorenci saatkonna hulgast mangi wõtsin? Ei ole, ei ole Mina olen Martin Cornoule,  pomises Martin Sõdija, kelle julgus nüüd kaduma näis. Oh sina wiimane kelm! hüüdis lipujunkur  põlgama naeruga, siis ütled sa, et sa nurjatu  Arnvrd du Tille ei ole, kes mulle oma «vabastamise eest raha pakkus, kellega ma «viisakalt  ümber käisin ja kes minema! öösel ära põgenes, minult «väikese summa raha ja mu palawasti armastatud Houdoule ära waraStaS? Kurjategija! Kuhu sa Houdoule panid? sa Houdoule panid? kordastwad ratsanikud  ähwardawal toonil. Kuhu ma Houdoule panin? küsis Martin Sõdija segaselt. Kas mina tean, millest Teie räägite! Siis tunnete Teie kõik mind tõesti? Ja olete selle pääle kindlad, et Teie ei ekfi? Ja wõite Me pääle manduda, et minu nimi... Arnold du Tille on, et see wahwa mees mind Lauritsa päewases lahingus mangi mõttis ja et mina ta Houdoule häbemata kombel olen ära warastanud? Kas mõite kõige selle pääle manduda? Jah, jah, jah I hüüdfiwad kümme häält ägedalt. (Järgneb.) wõime pea weel üht suuremat kooli oodata, uimelt kooliõpetajateseminvri. Tänini pidiwad meie noored mehed Tartu, Wolmari ja teistes seminarides õppima; on see ju kaunis kulukas ja seega ainult jõukamatel wõimalik. seminar aga awaks nimelt meie kehwematele rahwapoegadelc  edasiõppimise tee. Päälegi on otsustatud tulewal aastal Kaarma seminari, mis meil tänini üks tähtsamatest kooliõpetajate ettewalmistamise kohtadest oli, kinni panna. Seminari asutamiseks  on ka mõned Saaremaa wallad ainelist toetust lubanud, mis nende poolt wäga küduwäärt  tegu on. Saaremaa maanteed oliwad tänini kohati wäga wiletsas seisukorras. Iseäranis oli läbipääsemine sügisel ja kewadel raskendatud. Tänawu suwe! on neid maakonna kulul parandama  hakatud. Nii ongi Tumala ja Masa metsade wahel maantee tublisti kõrgemaks tehtud.  Laimjala ja Kõiguste metsade waheliscd teed parandatakse wist tulewal jumel ära. —rg. Wähjapüük. Õhtul 14. julil läinud  Kuresaarest 4 noortmeest N. 8., N. ja J. J. ja G. B. Upa küla taha Ladjala mõisa jõkke wähkisid püüdma. Säält läinud talumehed  Fr. P. ja J. M. mööda ja nähes, et wähkifi püütakse, hakkanud ka püüdma. Wara hommikul,  kui Ladjala mõisa teenijad püüdjaid näinud, läinud nad neid kcelma, mida aga püüdjad mitte pole tähele pannud, waid need minema saatnud. Afi oli 22. aug. Saaremaa I. jaoskonna  rahukohtuniku juures harutamisel, kus mõisarestnik baron N. oma süüdistusest P. ja M. kohta ära ütles, kuna teistele kõwemat karistust  määrata palus. Pääle selle nõudis ta püütud wähid elusalt tagasi ehk wastasel korral  IVO rbl. kahjutasu. Tunnistajate ülekuulamisel  selgus, et ülepää 500 wähki kinni püütud  oli. Rahukohtunik mõistis N. ja J. J. ja N. B. igaühe 1 rbl. trahwi maksma ehk maksujõuetuse  korra! 1 päewaks areSti. B. kohta lükati afi edafi, sest et tema kutsetähte ärasõidu parast kätte pole saanud. P. ja M, kohta kustutati  asi maha. Kahjutasu nõudmine mõis- teti tühjaks, sest et selgeks ei tehtud, kui palju kahju baron N- saanud on. Minema aasta sügisel laskis Mari S. omale metsas puid maha saagida ja huniluSse laduda. Enne Jõulu leidnud ta, et kuus puud hunikust ära kadunud. Kord sügisel näinud Maria A., et Lümmada walla talunaene Liisa A. S. puuhumkust ühe puu ära wiinud. 22. aug. molLtts 1. jaoskonna rahukohtunik Liisa A. puu warguse eest 3. kuuks türmi. Kaarmalt. Kaarma koguduses sünnitas minewal pühapäewal see teadaandmins suurt rõõmu, et orelimeistrid juba selle nädali lõpul uue oreliga siia jõuawad ja ülesseadmise tööga hakatust teemad. Koguduse hääst meelest ja rõõmust andis muu seaS ka see tunnistust, et oreli laewalt ära toomiseks ennast priitahtlikult palju enam koguduse liikmeid üleSandstwad, kui selleks tarmis läks. Kuulu järele on 15—18 hobust maja, et orelit ära tuua. Soowime Kaarma kogudusele õnne selle kauni ja tähtsa ettewõtte teokswiimise puhul. L. M. Ansekiilast. Hr. Jüri Lepik, kes nimemai  esmaspäewal mere õnnetuses oli, teatab meile, kudaS õnnetusega just lugu olnud. Tema, Jüri Lepik, 66 a., ta wcnnapoeg endine Abruka walla talitaja Jüri Lepik 45 a., Hindrik PintS 22 a. ja Jaak Lepik 17 a. olnud  Leetst rahul kalu püüdmas. Purju seadmisel  löönud torm paadi ümber. Kõik kukkunud mette, saanud aga paadi äärest kiuni haarata. Paadi ots, kus pool Jaak Lepik olnud, hallanud  wiimati wajuma. Ta läinud teise külge, haaranud Pintsilt, kes teises otsaS olnud, kaelast  kinni ja tahtnud oma jalgu paadi päüle tõsta. Selle läbi wajunud aga ta pää wäga sügawaSse mette, nii et ta ära uppunud. Jüri Lepik endine talitaja oli juba mahe aja sees mette wajunud ja ära uppunud. Et paat maike olnud ja 4 meest temast kinnihoides teda maha majutanud, fiis seisnud see serwani mee sees, nenda et mehed kõik kuni kurguni mees olnud. Iga laene jooksnud neil üle pää. Jüri Lepik wanem olnud aga külmawerelisem ja hoidnud iga kord, kui laene tulnud, suu kõwaSti kinni, nii et mesi mitte suhu ei sattunud.  Teised Lepikud, kes ära uppusiwad, olnud wäga hädalised, karjunud alati appi, ei wõinud laene tulemise ajul suud mitte kinni hoida, mille tõttu neile mett suhu tekkinud. Pärast seda, kui kaks seltsimeest wette langenud, kerkinud  paat kõrgemale, mille läbi teised ainult, rinnust saadik wee sisse seisma jäänud, ennast ikka paadi küljest kinni hoides. Selles seisukorras  ootanud nad 7 tundi abi. Olnudgi lootus abi pääle peaaegu otsas, kuid wiimati tulnud ta ometi. Tiirimetsast Hindrik Tõrs, kes wersta maa tagant appi hüüdmist kuulnud, ilmus neile igatsetud päästjaks. Wee sügawuS õnnetuse kohal olnud 6—7 jalga. Selle aja sees, kui Lepik ja PintS kahekest paadist kinni hoidnud, ajanud tuul ja lacned paadi 6 werSta linna poole, ühtlasi paati ka kaldalt eemale tõrjudes. Uppunute surnukehad on alles ÄleSleidmata.  Imelik lugu olnud ka päästmisega. Turimetsa mehed, nende seaS ka Tõrs, keetnud kaldal wõrkusid, sest et need libeks läinud ja enam talu kinni ei püüdnud. Harilikult pannakse wõrgud pärast niisugust keetmist ikka kuiwama- See kord ajanud aga mehi üks iseäraline tung kohe, kuiwatamäta  wõrkudega, merele. See oli ka just kahe wiimase hädalise päästmiseks, sest waStasel korral olekfiwad ka nad laenetes surma leidnud. Kaua aega ei oleks kauemad enam mitte wastu pidada jõudnud. Küll oli raske oma seltsimehe uppumist püält waadata, ütleb Lepik lõpuks, aga ei wõinud appi minna! Wiljandist Kahele Wiljandi kooliõpetajale  on ülemuse poolt märkus tehtud, nad jätku EeSti seltsides töötamise järele. «Post." Tallinnast. Keiser Peeter I. mälestuse - samba asjas käis Eestimaa kuberner kesknädalal Peterhofis Keisri Majesteedi jutul. Majesteet ei arwanud hääks ühtegi ettepandud projektidest kinnitada, waid tegi kubernerile, kui siinsele mälessusesambakomitee esimehele ülesandeks, kujuraijujat  Bernstammi tellida Tallinnasse tulewat  sammast malmis teha. Kunstnik Bernstamm Liina. 9 Hendrikowt jutustus. Liina elaw mõttekujutus sai ka kõige raskematest  kohtadest kergesti jagu. Teine etendus. . . Ma mängin Teile ainult  selle kawa. . . Kas see huwitab Teid? Ma kuulan, ma kuulan! sosistas Liina, kartes, et ta sõnadega selle tundmuse eemale peletab. Helid kõlastwad ühtesoodu edasi. Lossis walitseb ärewuS... Sõnum kaugelt maalt. . . Ei! ma teen selle teist moodi! Ma teen selle teist moodi I Ma tahtsin enne Peeter  Üksiklase ilmumist kujutada. . . Usulik, erutav?  kõne. . . Rahwa hulga waimustus. . . Aga ma jätan selle järele. Parem räägin Antiochia  linna langemisest. Mul on ka mitu hommikumaa wiifi. Hoopis iseäralik, meeliwangistaw  muusika. . . Saab edespidi näha, kuidas  see tuleb teha! . . Siin ilmuwad tegelastena  mana rüütel ja noor sõjariiStadekandja, keda rüütliks pühendatakse. Zianowsky sattus kordkorralt ikka enam huwitawa, kaasakiskuwa õhina sisse. Kolmas järk on uueSti lossis. Tütar igatseb.  .. Wõistleja. . . Tema armaStuseawaldus... MMi tütar lükkab ta käe tagasi. . . Ema tuleb  sisse. Kolmikmäng. Ema palub teda nõus 011 a... Äratõugatud peigmees wihastab ja tõotab kättemaksta. . . Eesriie. . . Kas Te kuulate ikka, preili? Rasowsky jättis mängu seisma- Jah, Jumala pärast, mängige edasi! Ta kuulas, mitte üksi ei kuulanud, maid elas ise kõik need etendused läbi. Loss, tütar, Wõistleja ning ilus wõitleja rüütel... ta näeks nagu kõik praegu oma ees, iga hääl wäriseb tema närwides, äratab kujutusi. . . Temaga sünnib nagu midagi haruldast. . . Näib, nagu ilmuks Pimedasse saali terwe ristirüütlite sõjaivSgi...  Ta kuuleb sõjariistade kõlinat ja sõjahüüdest?.  . . Sõjameeste seljas on läikiwad raudriided- - - TerawakS ihutud kirmed wälgu- wad hommikumaa päikese käes. . . Kõige ees on muidugi see noor rüütel, kangelane. Lipp on alla lastud, imelikud silmad sätendawad nagu tähed. . . Ja nüüd on Antiochia linn langenud, rääkis Ranowsky edasi ja Liina kohkus pisut tema häälest. Rüütlid tulewad tagasi. Sild lossi juures,  sügawus. Isa on wõitluses surma saanud, aga armsam tuleb tema juurde tagasi. Sinna ma tahan ühe toreda matuse marssi komponeerida,  aga siin tuleb salk wasallistd wõitjale «vastu. Mõrsja näeb teda ja jookseb tema poole. - . Liina näeb ka seda rüütlit. Wiimane on tale nagu tuntud! KuS ta teda on näinud? Raudriie. . . kilp. . . mustad läikiwad silmad... Ja nüüd on tema silla pääl ja jookseb edasi. Rüütel peatab hobust ja tõstab lipu kõrgesse... Jah nüüd enam kahtlust ei ole! „Tema" tõstab lippu ja Liina näeb selgesti rüütli nägu... See on Jüri Andrejewitsh, temal on ohwitseri munder seljas. . . Ja tema on kangelane l See meeldis wäga Liinale. Tema tuli pärast ristisõda tagasi. . . Tale nagu näitaks, et ta ise sillale tema wastu jookseb. Tema tõstis lippu ja ta silmad waatastwad Liina pääle niisuguse  säraga, nagu ta temale ütleb „Ma armastan  Teid," aga tema. . . tema kartis nendesse  waadata. Ta tunneb, et tal selle mõtte juures juba süda kuuldawalt sees tuksub, et see Jüri on, kallis Jüri, kes teda armastab. . . kallim! . . Ja kui nemad õue pääle jõuawad, antakse temäle karikas kihwti ja tema tukub oma mõrsja  jalgade ette surnult maha. Ei, ei I Küllalt I kisendas Liina nagu minestuses,  ja silmi lahti lüües nägi ta enese üle kummardama Jüri Andrejewitshi näo. Ta ei mäletanud pärast isegi enam, kuidas see sündis,  aga tema käed punufiwad korraga armsama kaela ümber ja ta walaS rõõmu pisaraid ning ei lükanud enam tema nägu enesest eemale ja ei pööranud enam tema palavate suudlemiste eest kõmale, mikedegatatema põlevaid huulefid kattis. 6l Saarlane, 1903