.3a seda on tungiwalt waja, sest seda nõuab ikka pönewamalt edenew elu. Ükski rahwas ei wöi praegu enam ilma ajakirjanduseta edeneda,  ilma elawa, iseseiswa, kindlasihilise ajakirjanduseta.  Ainult niisuguse ajakirjanduse abil jõuab meiegi rahwas teiste seas edenemise teel wähagi sammu pidada. Rahwas, kes ajakirjanduse  pääle rohkem ohwerdab, on oma tõusmisele  kõige kindlama aluse rajanud, paneme ivähemalt sakslasi, ameriklasi ja oma lähedaid sovmlasigi tähele. Uus aasta on käes. Astugu siis uue jõuuga kõik wapramad waimud, uuest waimusjUsest  tarastatud, uutest lootustest õhutatud, itiikaua kui keha ja waim wähegi suudawad, 'öötagu igaüks wäsimatalt oma tööpõllul ja külwaku seda, mis mõistlik, hää ja kestaw oleks. Trehwawad sääl juures kedagit uue aasta jooksul  saatuse ootamata löögid, nagu see ka mööda läinud aastal mõnedelegi osaks sai, siis püütagu ennast ometigi wõimalikult päälwee hoida, teades, et kindel tahtmine mõndagi wõimalikuks teeb, mis esialgu wõimata näitab olewat. Edasi siis uue aasta sisse, edasi, - uue õnnega! Meie „hariduse kandjad." Neil päiwil roi „RishSk. Westnik" huwitawa  teate, et Liiunmaa rüütlikogu selleks ülemal pool sammusi olla astunud, et rüütlikogu  poolt asutatud gümnasiumid, mis koolide uuenduse korra! kinni pandud, uuesti awatud saatsid. Seesugune arwamiste pööre meie .esimeses seisuses" oli liig suur ja järsk, nii et tahtmatult  kahtlus selle sõnume tõe kohta tekkis. Igaüks,  kes selle seisuse juhtmõtteid ja rvõitluse Viisi si Vähegi sügawamalt tunneb, mõis ette arivata, et siin midagi wõimatat asja must walge paale on pandud. Ja punktilikku järjekindlusega,  niisama kui walgu kannul müristamine  käib, tuli siis ka .Düna Zeitungis" seletus,  et ei Liimi rüütlikogu ega ka teised Baltimaa  rüütlikogud sellesuguse sammu astumise pääle ei mõtlewatki. Selle wiimale teate üle suudab aga waewalr keski kahUeda. sellepärast, et see ülemal tähendatud põhjustel  loomulik  on. Aga ometi just sellepärast, et sce lik" on, ei suuda neid üksteise wastu kaiwaid teateid ilma kibeda tundmuseta lugeda... Neewa kallaStel tunti ara, et seesugune loomuwastane olek enam kauemine edasi kesta ei wõi, et Vallimaal, Wene riigi piirides. Saksa riigikene tekkib, kuS koolides, kohtudes ja kõigis ametlistes kohtades Wene riigikeelel umbes niisama  palju eluõigust oli, kui näituseks Türgi ja Hebrea keeltel. Asi läks juba nii kaugele, et paljudes Saksamaa koolides Balli kubermangust  .unsere deuische Ostseeprovinzen" (meie Saksa idamere kubermangud) kutsuti. Kõige õigema  ja kindlama riikliku polttika sundusel arwati  fiiS Peterburgis Vallimaa senise seisukorra kohta: .Siit saadik ja mitte laugemale!" Ja siiS tehti seda, mida juba ammugi oleks pi. danud tehtama: Wene riigikeelele anti lema loomulik  õ»guS niihästi kõigis ametliSteS kohtades, kui ka koolides kätte. Kuid snS sündis midagi iseäralikku, millega meie .esimene seisuS" üleS näitas, kui tänulik ta kõikide lõpmata häätegude  eest olla oSkab, milledega teda ülema Valitsuse poolt otse üle on külwatud: ta pani keskkoolid, miS maakaSsa abil asutatud ja ÜleS peetud, kinni... Kui seesugune wõtteawalduse toimepanek kuskil mujal .haritud" riigis oleks sündinud, näit. Preifimaal, fiiS oleks kahtlemata, et .mõtteawoldajatega" õige selget ja mõjuwat .riigikeelt" oleks räägitud; meie Maarjamaa- kesel aga, Wene riigi piirides, millest Väljamaal  kui pakkaSte külmade, jääkarude ja metSlaSle  maast räägitakse ja kuS reisija steppides jõhvika - marja weere all päikese palawuse eest warju võida leida, siin ei kõverdatud  nende mõtete kandjate pääde pääl juukse karwagi. Koolid olid kinni ja jäidki kinni, uue aja Varemete osa mängima hakates, ja pea terwe Veerandsaja aasta jooksul on selle pääle nii Vaadatud, kui aSja pääle, miS „iseenesestki mõista" on. Ja wee! praegugi  ieletawad Saksa lehed, et praeguse asjakorra  muutust lootagi ei ole. Kui kaua Võib see veel aga keSta, kui kaua sallitakse seda? Meie rüütliseisusele ei tee tähendatud koolide  kinniseiSmine mingil pääwalu, nende noorsugu  suudab olgu kuS linnas ja kui kaugel tahte õppida ja ära elada; kohaliste pärisrahvaste  hariduse edenemisele teeb see aga lõpmata suurt kurja. Kui wähe on neid, kes kaugetes linnades oma poegi keskkoolides  käia lasta suudavad, ja nendestki Vähestest  koormavad paljud liig raSkeid Võlakoormast  selle läbt enestele kaela, mille kurbe järeldust  keSki kirjeldada ei suuda; pääle selle on noored lapsed kõige otsustavamas eluias aastade  kaupa oma vanemate silma alt eemal ja nad piawad häda tunnil odavate korteritega leppima, mis nende kehaliku, kui ka vaimuliku tervisele parandamata: kahju võib saata. Suurema  hulga kehvemate vanemate lastele jäävad  aga just selle läbi kõrgema hariduse uksed lukku, meie rahwaS jääb iga! aasta! hulgast tublimatest tegelastest ja riik tähtjast kasulikust jõuust ilma. Paale selle teeb seesugune koolide lukustamine ja hariduse valguse rahva eest vakka alla panemine meie «.hariduse kandjate" poolt paljudele linnadele suuri waranduslikka kahjust. < Wötame näituseks oma kodulinna  Wiljandi.  Suur endise gümnafiumi hoone seisab tühjalt ja kurvalt, nagu ajaks ta kantsimäelt paistvate vanade müüridega salajuttu germanismuse  endise wõimu üle ja nagu lausukstwad nad üksteisele leinates „3io transit K10ria...." Missugune elu ja liikumine ei oleks aga siis mitte ükfi selles hoones, vaid ka terves Majandis,  kui fiin keskkool, näituseks gümnafium, käimaS oleks. On veel kohte eestlaste maal, kus hariduse kasust tumedad arusaamised valitsevad. Wiljandis  ja selle ümbruses ei ole see mitte nõnda, sest kadunud Dr. WeSke'l oli täitsa õiguS, kui ta ütles „fiin püüab rahvas vaimu Valgust !" Alamaid koolist asutatakse järjesti juurde, aga ikka on neist puudus, ikka on nad liig pakildi tais. Kahtlemata olekS tubli keskkooliga lugu niisama, ja kui õpilaSre arwu 300 pääle arvataks,  siis oleks see arw wiStiste ennem madalalt, kui kõrgelt Võetud. Arvataks nüüd iga õpilase kooli-, kosti-, korteri ja kõik muud Väljaminekud labistiku 300 rbl. pääle aaStaS, siis teeks see aaStas ühtekokku 90,000 rubla Välja. Sellest summast jcZkL kaugelt suure» osa Wiljandi linna. Wõib olla, et suuremate linnadele niisugune summa suuremat midagi ei tähendaks, aga kui tugevalt see Wiljandi elusoont  tuksuma wõikS panna, seda mõistavad täielikult ainult Wiljandi elanikud. Maja peremehed,  kaupmehed, käsitöölised jne., kõik olekfiwad ühekorraga Vabamalt hingetõmbama hallanud. KunaS jõuame aga nii kaugele? Asi on nii lõpmata tähtjas, et selle üle siin rohkem järele piaks mõeldava, kui mingisuguse muu päevaküsimuse  üle. AlleS hiljuti peegeldad! seda magusat tulevikku  meile ette: anti meile keskkooli avanemise  pääle lootust. Aga kaS seda lootust ainult kui paljast lootust meile meelitamiseks ette pandi, kaS kooli asutamise plaan õigel põhjusel ette ei pandud eht kaS saal mingi muu viga oli, see on ükS ta puhaS ; suurte lootuSte  joovastuse järelduseks oli aga .moralilik kassiahastus" —ja muud midagi!... Keskkooli asemele tekkis aga ilusasse järve veerde mitmekümne  tuhande rublaline tapamaja üleS, tähendab: viljandlased sõõgu tubliSte sakste majast läbikäinud liha ja unuStagu oma lihapottide  juureS kõik hariduse unenäod! Seesugune seisukord on kestvalt välja, kannatamala. Kui sakslased tõeSti oma tõenduse juurde jääwad, et neil mõtetki ei ole, kord kinnipandud  keskkoolist avada, siis on hädaste vaja, et kõik kohatised mitte. saksa ringkonnad asja isekeskis igakülgse arutamise alla wötakfiwad,  kuidas seda kurja kaotada ; vähemalt piakS ometi midagi tehtama, kuid mil viisil, selle üle ei ole, mitmetel põhjustel, avalikus hääleS pikemalt rääkimine võimalik. Aga nii elavat ja nii jõuukast keskkohta, kui Wiljandi on, kauemaks  ajaks ilma keskkoolita jätta, oleks kisendav  ülekohus. Awalik wastus „Eesti Postimehele." .Eesti Postimees" kirjutab täht tähelt nõnda: .Sakala" annab.Teatajale" nõuu, et see teiste Tallinna lehtede jutud ära trükiks, temal olla seks aega ja ruumi." KeS neid ridasid m. a. .Sakala" nr. 50 sees awaldatud Tallinna sõnumega wõrdleb, näeb selgesti, km mänge ja male see ümber sepetsemine  on, ja et niisugust risti malet ka kõige suurem matslik paberi pääle panna ei söanda, aga et need ometi saal seisawad, piab seda .vaimuhaiguse" tundemärgiks tunnistama ja armaS ei ole see mitte näha, et .haige meeS" lehte toimetab, aga mis sinna parata, piab seda asja paljalt kahjatsema, sest .maimu haiguS" on ka Jumala and, mis igale tulla wõib. Järgmised .Eesti Postimehe" riad on ilma wähema kui mõtte kübeta siit ja säält kokku raabitud, nagu .sandi mammus" ja nii magedad ja maotud, sellepärast lähame neist puutumata mõõda. WiimakS näitab ta ometi hääle mõttele olemat tulnud ja pajatab, et watS wabiseb, nõnda: .Meie armateS on aga igatahes parem kantslist suula rahwa keskelt toimetuse - tuppa tulla, kui kõrtsileti lagast joodikuid jootmast." Wiimaste sõnadega arwab õpetajate leht .Sakala" toimetajat haawamat,ja iseennast Ülendavat,  kuna meie seda just ümberpöördult tunneme,  millelS meil ka kindlad tõendused käepärast  on ; seda näitab õnnetuma lugu, kes rõõwlite  kätte sattuS ja Õnnistegija ei saatnud teda tähendamise sõnade järele mitte õpetaja häärbärisse;  sääl ei oleks õnnetu abi leidnud, sest need läksid tast enne mõõda; Ta saatis õnnetuma  joogimajaSse, kus auuS mees ametit pidaS ja teda oma arStida võttis. Kõrts ei ole ists enesest hirmus; hirmsaks teeb seda kõlwatu peremees,  niisama on ka lugu kantsliga. Teab ju igaüks, kuidas Seesama paeltest piitsa tegi ja kõik pühast kojast minema peksis ; ei tea, kui ta praegugi tuleks, mis ta siis mõnede teie kaastõõliStegagi võtaks teha. Tõsi on, et .Sakala"  toimetaja enne trahteri pidaja oli, tuS ta vahest enam missioni tõõd mõis teha, kui mõni teine oma missioni lehega, ja säält ajalehe  toimetajaks tulnud, on seega esimene ja wõib olla ka viimne, keS seda on kätte saanud. „Eesti Postimees"' oma töötajad Issanda viinamäel, arwawad, et „Sakala"'  toimetaja selleparast langenud inimene on, et ta enne trahteri pidaja oli, ja tahaksite teda häämeelega, oma nõdra ja ülekohtuse mõistuse järele hukka läinud inimeseks tunnistada, kuna 2 Sakala. 1904,