on seiSmaS. Sultani väed, keda korda jalale seadma saadeti, pole senini mingisugust järeldust saanud. MageStikude suguharud panid need maakonnad täitsa oma hirmuvalitsuse alla ja Väed näewad ära, et neil võimata on, neist suguharudest Võitu saada. Mäss laguneb iga päevaga ikka uute maakondadesse laiali. Palju rääkimist sünnitab see, et krahv Tattenbach Saksa saadikuks MarokkoSse nimetad!.  Seda peetakse TansheriS selle tõenduseks, et Saksamaa otsustanud on, iseseisvat politikalist  läbikäimist Maroktoga alal hoida ja igasugu  diplomatialifi lepinguid tõrvale jätta, mis Prantsusele ülivõimulist seisukorda kindlustavad.  Kanada. Montreali linna ilmus saatekond duchobortfide  (Wenemaalt välja aetud lahkusuliste) poolt, kellede eeSotsaS hra Werigin oli, et Wene konsuli Struwe'ga lõpulikult nende summade kättesaamise üle rääkida, mida Wene valitsus selle maja kraami eest saanud, mida duchobortsid kodumaale maba jätsid. Wene valitsus ootis duchobortside lõpulikku asumist Kanadasse, et fiiS seda raha neile kätte läkitada. Wengini jutu järele elavat praegu 8000 duchobortsi Kanadas 57 külaS. Praegusel ajal on duchobortside!  10 auruatra, mis neile võimalikuks teeb, tänavu kevadel rohkem maad vilja alla panna. Wene-Jaapani sõja kohta avaldavad kõik duchobortsid kõige suuremat laitust. Sõjameeste kirjad. HabarowSkis, 13. märtsil 190 b. Wiimaks ometi jõudsime oma reisi eesmärgile, see oli 8-mal märtsil. Kui HabarowSki kirikute tornid silma hakkafiwad paistma, hingaS iga ühe rind kergemalt  aga siiski põnewalt. Ja selleks oli küllalt põhjust. Sõja koledatest kohtadest olime mõõda sõitnud,  siin pidi koht olema, kuS sõjakärast kaugel, haawatute wendade eest hoolekandmine meie katte pidi uStud saama, aga siiski kindel ei wõinud selle pääle keegi olla, kaS jäetakse siia, ehk saadetakse tagasi meie sõjawäljale, praeguse ajani õnnetuma lahingi wäljale! Ainult siis alles said kõik rahustama otsuse, kui komando  haigemajadesse ära jaotadi, mida siin lugemata hulk on ehitatud. Liht sõjamäe teenijad jaotatakse mitmesuguste  tööde pääle ära: haigete tubadesse puhastama,  jaamaS rongi päält haawatuid ara kandma jne. Alam-ohwitserid jälle nimetatakse nende tööde järele waatajatekS. Haigeid ja haawatuid on fiin palju ja iga päew tuleb rong uutega, keda sõjale lähematest kohtadest, kuhu nad esiteks said mahutatud, ära tuuakse, et teistele jälle ruumi anda! Kes fiin juba nii palju on paranenud,  et pikka reifi wälja kannatavad, need saamad kord korralt kodumaale saadetud. Linn seisab paremal Amuri jõe kaldal, mäe küngastel.  Esialgse nägemise järele ei meeldi ta mitte «äga hästi uulitsad on küllalt laiad, aga porised, ilma prügimata, majad madalad ja wäiksed, kõik suuremad  ehitused on kroonu omad. Aga et ta wäga tähtsa! kohal, wõib aja jooksul linn suureks kaSwada, annab sellest ka ehitataw majade hulk tunnistust. Kauba hinuad ei ole fiin kül nii kõrged, kui Mandshuria linnades.  aga kodumaaga võrreldes, küllalt kõrged. Palju terwit kodumaalastele! Alam-ohwitser H. Tats Sõja päewaraamat. Meie oleme jälle kottpimedas. Kuulge... (kõlab kindral Trepowi hääl) kuhu meie öömajale Mme? Wägede ülem on Huanshanis. Ja meie? Ainuke mõte, mis nagu kurjaks katuseks Pää kohal seisab on õnn. Ei wõi mitte. Mispärast? Aga ennem otsuStadi pääkorterit Sanlintföisfe  tagafi wiia. Noh? Sinna on ka kõigil kraamikoormad wiia. Ma mõtlen kindlaste Huanshanisse jääda. Aga Feodor Feodorowitsh Trepow wastab pilke toonil: Nii on ?a hää... Warsti heidate ilma kõigeta  magama... Ei theed ega teie guttapertscha kotikest. Olete ainuüksi fansa sees... Ma pigistasin hambad kokku ja sõitsin waikides  edasi. Mul pole hamba all kuitva kohta... Riideid Mahetada on wõimata. Kusagil ei saa ennast millegiga  katta. Ma kannatan kõik ära. Meil tuleb weel Mersta kaheksa ära käia, esiteks sööme siis Mägede juhataja tarwis Malmistatud  söök Üra ja joome theed pääle. Mul hakkawad hambad lödisema. Aga pärast paneme kuiwad riided selga ja wõtame õlatekid üle. Mina mässin ennast kasuka sisse,  tähendab  polkownik BibikoM mahedalt. Ja siis wõime kuitva ja sooja käes kuni hommikuni puhata. Meie teid ei sunni. Igal oma hää tahtmine. Näitab, nagu lähaksime laiali. Aga... nemad pöörawad pahemale poole. Pimedas näikse tee õigesti edasi minewat, aga siin on ta hirmus porine. Ma olen pilgule kahewahel. arwan siiski paremaks nendega  edasi sõita. Keegi ütleb erapooletumal toonil: Olite teie wäsinud, miks ei jäänud siis Huanshani öömajale. Ma Maikin ja sõidan edasi. Siin ei ole enam tee, Maid põrgu. Ma ei jõudnud weel kahtesada sammugi edasi, kui ümberringi  midagi unistawat, midagi arusaamata-nöiduslikku  silmitsesin. Ma ei leia sõnu selle kirjeldamiseks.  Kõik tee on kaarikutega otse üle külwatud. Uhed on hunikusse aetud, nad ei saa üksteisest kuidagi  mööda, teised on sikke pori rööbastesse Mõjunud,  neid ei jõua paigalt liigutadagi, kolmandad on sellepärast seismas, et haawatud „ Jumala nimel" walu pärast paigale palufiwad jääda. Nad on surmani  waewatud parem oleks, kui neid siit ära lastaks koristada. Aga Maata, kuhu iganes soowid, üleMel kärgib ja paugub Pikne ja külmad wihmawalengud  jookseMad alla. Meie katsume kord pahemalt,  kord paremalt poolt mööda pääseda ja jääme alles sääl seisatama, kus tee korrast haawatuid täis on. Igalt poolt, eest ja tagasi küljest kuulukse kisa, hoigamist ja MaheteMahel kostab metslik haaMatu karjatamine, selle järele hale nutt... Wõta ta ometi Maha, wöta... Meie jäime just sel silmapilgul seisma. Wõta teda maha, wõta... Mis see niisugune on? unistab HaaMatu. Oh Issand, wõta teda ometi maha... Selles hääles kuuldub ahastus, palwe ja ärewus  wõitlewat. Kas tehakse tale õigust! Wõta maha, räägin ma. Kas on teil ka kristlikku werd südames! Kui see ei ole mitte unistamine, jampsimine,  siis palub ja soowib ta seda tõsisest südamest. - Ei, teadagi, et ta sonib. Palawik on kange. Meie lähame sinna... Kaarikus lamewad kaks haawatut. Üks on kõhust haawatud ja lameb all, teine oli ühes temaga haawata saanud, aga on tee Pääl surnud ja seisab tema pääl ning igast kaariku liigutamisest saab waewleja haaw uuesti osatatud... Surnukeha rappub ta Pääl ja litsub teda hirmsaste. Kas sa ei kuule mitte? pöörame meie wedaja poole. Hiinlane waatab nüridalt meile otsa. Mikspärast ei wõta sa teda maha ? See ei ole meie asi. Ei ole wõimalik wötta. Meie otsime tohtri üles ja kanname surnukeha wankrilt körwale. Oh Issand, ägab haawatu nuttes, kuis nad mind kül waewafiwad. Sel Hiina lontrusel  on kõik üks ja seesama. Wankrite wahelt lähawad kergemalt haawatud, keda weel jalad kannawad, tusaselt ja waitselt läbi. Need ei kaeba millegi üle. Nad on juba. Jumal teab, mitu wersta otsata pori mööda pikse ja wihma käes pilkases pimeduses läbi käinud. Sääl kargleb üks haawatu. Teda on kuul jalakannast trehwanud; ta tuetab püssi pääle ja niimoodi hüpates on ta wöitluse platsilt kuni siia jõuduud. Teine ronis ise kaarikust wälja. Tal on Parem käpakil käia, kui selle neetud sõiduriista sees kannatada. Ja ta ronib tõesti... Mitu minutit on juba ärakäidud ja ta langeb  hoigades maha.. Mitmetelt arbadelt (Hiina arba on kaarikust ehituse poolest parem) Paistawad suitsewate paberosside tuled nagu jaaniussikesed. Kaarikutes aga lamewad haawatud ja ajawad isekeskis  juttu. Oh Issand, kui palju on neid! Pimedas  näitab, nagu oleksime meie neid juba tuhandeid seljataha jätnud ja teised tuhanded ootawad meid eel. Kaugel on weel haawatute järg? küsin ma wastutulejalt kasakalt. Ei algust ega lõppu pole kusagil weel! Kas siis täna tõesti niisugune lahing oli? Jah. tõesti, meie jätame kümneid ja sadandeid arbasid ja kaarikuid selja taha, aga kusagil pole Mähet  ega platfikest tühja maad näha. Tgapool kägisewad  rattad, karjuwad waewatud inimesed, laksuwad  piitsad wäsinud härgade ja hobuste külgedel, krääksuwad need neetud wankrid ja kusagilt kaugelt kuulukse üritatud käskimist. Tee pööras külasse, sääl seisawad jalakate all niisamasugused kaarikud, niisamuti ka lahingus haawatud inimesed, kostawad endised haledad hoigamised. Siin seisab suur ebajumala  tempel (päewal näitas ta hästi wäiksem olewat)  tõrwalontidest walgustatud. Seinte pääl on kiividest wäljaraiutud madude kujud ja wärawate postidel seisawad kiwised löwid. Ega weel siin pole ? Oh ei. weel mitu wersta kaugel. Kas tuleb warsi sel koledal ööl lõpp!... Kes see on ? Meile sõidab ratsanik järele. Olge häüd ja teadustage, kus Mägede ülemjuhataja  on? Tahapoole jäi, Mististe Huanshani. Tähendab, ma olen siis tükk maad asjata sõitnud? Aga kust sa tuled? Seisukohtadelt... Seitsmeteistkümnema korpuse  juurest, käsuga. Siis tuleb sul tagasi minna. Teadagi, et tagasi! Mis sääl uuemat juhtus? Meie wõtfime omad sõjariistad tagasi, mis eila jaapanlaste kätte sattusiwad. Kõik? Jah, kõik! Need olid meil wäga südame pääl. Imelik ja õnnelik juhtumine tegi kõiki rõõmsaks.  Kuhu jäi kõik wäfimus, äritatud olek? Kas kuulsite, et tagasi wõtfime! Kuulsime, kuulsime. Tublid mehed, see seitsmesteistkümnes  korpus. Jah, muidugi Huanshanist. Noh, niisuguse teate eest wõib Paljugi andeks  anda. Ei tule ettegi, neid sõnu hästi järele mõtelda. Mõistad ainult nende rõõmulist ja õnnelist tooni. Oh tühja Teisel päewal tuli ilmsiks, et meie mingisuguseid suurtükka tagasi ei olnud wötnud. Nad jäiwad ikkagi jaapanlaste kätte. Kust tulewad niisugused  tühjad jutud? Et nad ruttu laiali woolawad  pole imelik. Sa usud ainult seda. mida kangesti ihaldad ja ruttad ka sõbrade juurde nendega uudist jagama. Jälle täidab see otsata hirmu, Piina ja surma tundmus wärifewat rinda. Kuhu sa wead neid haawatuid? - küsime meie soldatilt. Ei tea ütelda... Kuhu teie weate neid haawatuid? - paneme  sellesama küsimuse ohwitserile ette. Jumala eest, ei tea. - Kes see siis teab? Wõib olla, et tohter. Nagu nimelt, tuli suure lambanahkse mütsiga tohter nähtawale. Kuhu teie need haawatud saadate! Aga kust wöin ma seda teada? Kuhugile sinna! Ja Piitsaga plaksutades kaob ta sellesama pimedusesse,  kust ta pilgu aja eett nähtawale tuli. Öö lähab aga kord korralt pimedamaks ja küla kohal, kust meie läbi sõitsime, ei jäänud ühtegi walguse kiiret enam kumama. Ja, millal jõuab ometi see oodetud ja igatsetud  Sanlindfõi! kurjustan ma ja tuletan enesele  meelde, et ma ise tean, kuhu sõidan ja pääle selle olen weel terweks jäänud ja wana terwise juures!  Aga need waesed õnnetumad, kesköösel pimedas ja wihma käes wankritel neid weetakse ikka edasi. Mina aga jõuan tunni, kahe ehk pikema aja järele õhtulaua ja theeklaafide juurde. Noh, aga need sääl kaarikutes? Millal jöuawad nemad warju alla ja kes söödab ehk joodab neid siin? Aga von Feldmannil,  „Punase-risti" neljandama liikuwa laatsaretti  ülemal, ei lubatud, waenlase läheduse pärast, laatsaretti ülesse lüüa. Ootes, et ehk meie weel tagasi  lähame, aga teda ei olnud. Ta leiti üles, aga laatsaretti ei saanud asutada aga tee pääl söötis ta kuni 600 haawatut, kahel sajal haawu kinni sidudes.  Meie liigume pikkamisi edasi. Kus wõimalik on, sääl hüppawad hobused ise, wihmasajust, porist ISOS S « ? « ! - H 28. 219