Saarlane UM Uleäidiae politida ajaleht maa- ja lianarahmale MM S 4S. Teisipäewal, 30. nowembril 1901. XVII aastakäik. maksab.- Saaremaal pooles aastas I „ Pooles aastas 1 „ ÄA „ Ilmub igaltsisipäs»V«»r. Kuresaares Kauba-uulitsas nr.l 7. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab k k- Saaremaa endise talurahwaasjade  komissari J. K. Kossakki kohtuasi. jaoskonda õpilaseks ja saadeti Bjelostoki maakonda. 18. «veebruaril 1871 nimetati ta asetäitjaks «vanemaks  maamõõtjaks ja saadeti 31. detsembril 187 l WilnaSse. IV märtsil 1874 nõudis riigimaade ministerium Kossatzki ülema käest Kossatzki teenistuselehte;  11. märtsil andis Kossatzki oma ülema kätte tunnistuse, et ta Sokoli kreiskooli läbi on teinud, ja palus tunnistust teenistuselehte üles wõtta. Tunnistus anti Kossatzkile tema palme pääle 15. märtsil tagasi; tema teenistuselehte tähendati aga, et ta Sokoli kreiskoola õpetanud. Selle haridusekraodi põhjal sai ta meel selsamal aastal riigiteenistuse esimese auujärgu. 1875 kinnitati ta wanemaks maamõõtjaks ja tõsteti 1876 kubermangu sekretäriks. 30. märtsil 1876 lasti ta oma palme pääle teenistusest lahti. Sokoli kreiskooli tunnistus oli mõltsitud, sest järeluurimisel leiti, et Kossatzki millalgi selles koolis ei olnud käinud. Sellel ajal kui Kossatzki teenistusest lahkus, oli ta petmise tee! oma onu Jwan Kossatzki käest Druskeneki alewis 8 maja omandanud, mis aastas  3000 rbl. sisse tõiwad. Seda oli ta järgmisel  wiisil toimetanudi Tema onu Jwan Kossatzki  oli oma wenna Jeronim KoSsatzkilt need 8 maja Druskenekis pärinud. Jivan Kossatzki oli joodik ja Joosep Kossatzki jutustas temale, et tema surnud wcnd Jeronim Kossatzki mitmele juudile umbes 35,000 rubla mõlgu olla jäänud ja et wõlanõudjad nüüd majasid ära wõtta tahawad.  Joosep KvSsotzki andis nõuu, majasid tema nime pääle kirjutada ja neid niiwiisi päästa. Pääle selle oli Iman Kossatzkll weel liikumata warandust; et ka seda päästa, andis Joosep Kossatzki nõuu, temale selle pääle 10,000 rublalist  obligatsioni wälja anda. (See obligatsion tunnistati pärast kohtu poolt tühiseks). Selle juures lubas ta 8 maja ostuakti kui ka obligatsioni  ära häwiloda, niipea kui asi korraldatud olla. Jwan Kossatzki oli kõige sellega nõuus. Pääle selle oli Joosep Kossatzki mõistnud Jwan KoSsatzkilt weel 3000 rubla ja tema tütrelt Emilie Ljubetskajalt 2000 rubla wälja pigistada, unda tema majade sisseseadmiseks tarwis ütelnud minewat. Kui see kõik Joosep Kossatzki taskus oli, tuli ilmsiks, et Jeronim Kossatzki enne surma kõik oma rehuungid ära oli õiendannd. Nüüd nõudis Jwan Kossatzki ostuakti ja obligatsioni häwitamist, aga Joosep Kossatzki ei mõtelnudgi selle pääle. Kui onu nägi, et tema ja ta tütar petetud on, andis ta Joosep Kossatzki wastu kaelakohtulise kaebtuse pettuse pärast kohtusse. Asjas algas uurimine, mis aga warsti lõpetati ja Jwan Kossatzki juhatati tsiwiilkohtusse. Majad müüdi pärast Joosep Kossatzki wõlgade tasumiseks, mis 21,782 rubla suured oliwad, ära. Need mõlad oli ta pillamise läbi teinud. Mitmeni inimese  käest oli ta weel pettuse teel raha wõinnd, aga kui tema wastu kaelakohtus kaebtust tõsteti, pääsis ta ikka õnnelikult läbi. Kui Kossatzki weel riigimaade ministeriumi teenistuses oli, oli ta pudukaubaäri pidajat Wa- Icria Orlowskajat tundma õppinud ja astus 1872. aastal temaga lähemasse ühendusesse. Kossatzki'ga oli Orlowskajal 2 poega ja 1 tütar. Esimese poja ja tütre laskis K. kui abielus sündinud lapsed  kirikuraamatusse kirjutada, wiimase poja laskis  ta aga oma wenna Aleksandri ja selle naese pojana ristida; ristimise juures oli ta ise ristiisaks  Ilma et ta Orlowskajaga oma ühenduse täiesti oleks lõpetanud, õppis ta 1880. a. suwel DruSkenekis ühe PulotSki kadettikorpuse kooliõpetaja  tütart, Eleonore Seini, tundma, kellega ta 25. weebruaril 1881 abielusse astus. K. laskis ennast nüüd insenerina kirikuraamatutesse kirjutada. 13. oktobril 1881 andis K. Mõskma kubermangu Bogorodski mõisnikkude päämehele palme, et teda rahukohtunikkude  walimisel kandidaadiks üles seataks. Palwekirjale oli tunnistused juurde lisatud, et ta mõisnikuseisusest ja temal nii ja niipalju majasid mi insenerideinstituudi tsiwiilinscncri kraadiga läbi on teinud. Kossatzki lasti walimisele ja waliti ja kinnitati senati poolt Bogorodski kreisi rahukohtunikuks.  Kui aga rahukohtunikkude kogu 1883. a. algul Kossatzki'lt tema endisest teenistusest teenistuselehte  nõudis, hakkas K. kartma ja palus ennast ametist lahti. 1884 aastal sai K. ühe naestcrahwa soowituscl  Shabinka-PinSki kroonuraudteel asjajuhatajaks,  kelleks ta ka siis jäi kui see raudtee Wilna- Nomnõi teega ühendati. Oma teenistuse ajal raudteel kandis ta insenerimütfi ja ütles, et ta ülikooli lõpetanud on. Et tal haridusekraadi kohta aga tunnistusi ei olnud ja ta isik kahtlust äratas, lasti ta 1. juunil 1885 teenistusest lahti. 11. mail 138 S wõeti K. tema palme pääle Kuramaa aktsiisiwalitsuse teenistusesse. Siin juures  näitas ta wõltsitud teenistusetunnistuse notarilikult  kinnitatud ärakirja ette, milles seisis, et tema, Joosep Kossatzki, klassika-gümnasiumi ja Õde õe eest. W. Mõlderi külajutt Prits polnud sellepärast oma tundmusi seniajani Liisale awaldanud, et ta weel sellel järjel polnud, kus naesewõtmise pääle oleks Võinud mõtelda. Esiteks oli ta kehivade  wanemate laps ja polnud weel jõudnud  oma elukorda niikaugele upitada, et ta naese tulewik wähemast esialgelgi suurema waesuse ja puuduse eest kaitstud oleks olnud.  Senini, kuni ta seda weel polnud jõudnud korda saata, ei tahtnud ta neiut oma kosimisenõuuga tülitada. Siis oli tal weel teine tähtsam põhzus, mis teda neiule awalikult lähenemast keelas: temal seisis warsi „liifu-wõtmine" ees, ja et tal nõrgad  eesõigused oliwad, millede pääle ta kindlasti toetada ei wõinud, siis ei tohtinud  ta neiut mitte enneaegu oma meelituste  ja tõotustega wõrgutada. Ja oli tal tarwisgi ülepää oma armastust neiule sõnadSS awaldada. Tema märkas, et neiu tema wastu mitte külm ei ole, sellest oli talle küll ja ta wõis niisama neiu läheduses  küllalt õnnelik olla. Ta oli selle mõttega  üsna harjunud, et Liisa kellegi teise mehe omaks ei wõi saada, kui tema, aga nüüd - ! Nüüd on kõik otsas! nuutsus Liisa, meie armastusele ci jää enam ühtegi pääseteed  üle! Ma olen oma wanemate sundusel  Silla Kustase waStu wõtnud ja ei tohi sõna murda, kui ma mitte oma walju isa leppimata wiha ja wannet oma kaela ei taha tõmmata! Ja Pritsu mu wanemad häätahtliselt tõesti mitte wastu wõtma ei saaks, sest Prits on kehwa mees ja pääle selle walitseb juba ammust ajast meie ja Pritsu sugukonna wahel natuke wihawaenu. Wähemast nüüd ei läheks Pritsu! mitte korda minu wanemaid oma poole wõita, kuna Kustas, jõukas kohapercmees ja minu isa silmis wäga lugupeetud mees, wahele astus! Ühe sõnaga, meie mõlemate eluõnn  on lõpetatud, meie õnnetust ei suuda keegi ära pöörda! Kurb on Liisa olek praegu küll. Alaline näriw hingepiin on tema näojume nõnda muutnud, et teda naljalt enam ära tunda ei taha. Endine õitsew, elu rõõmus neiu ja nüüd see kolkunud näo, see sissewajunud  põskedega kurb leinaja mäherdune suur mahe! Oma peigmehe wastu on Liisa wiimastest juhtumistest 'aadik külmem, kui talgi enne, ta ei taha teda silma otsas nähagi, waid põgeneb tema eest, peidab ennast kusagile ära, kui Kustas waheft mõisa tuleb. — Esimise Jõulu-püha homik oli käes. Ma tõusin wara üles, pesin näo puhtaks, panin ennast kähku riidesse ja ruttasin kirikusse. Tee wiis mind minu õe kodu lähedalt mööda, ja et aeg kirikusse minna weel warane oli, siis wõtsin nõuuks õe juurde sisse pöörda. Õde ehitas ennast ka just kirikusse mi' nekuks ja oli rõõmus, et nüüd seltsilise sai. Meie wõtfime üheskoos weidi pruukosti ja läksime minema. Teel kõnelesime üht ja teist, mis kätte juhtus, ja warsi olime kuni kirikuni jõudnud. Kui jumalateenistus lõpetatud, ja meie kodusse tulema hakkasime, ei suutnud ma kauem ennast waigistada, waid sõnasin: Noh, õde, nüüd pead mulle jutustama, mis mõisa toatüdrukust Liisast on saanud, pärast seda, kui sa mulle temast wiimati kõnelesid? Ah soo, seda tahtsin sulle ise juba kõnelema  hakata; unustasin aga silmapilguks ära. Kuule siis, wend: Liisa kurbmäng sai koguni lustilise lõpu! (Järg tuleb.) Et meie poStitulemata jäämise läbi tsensuri luba kätte ei saanud, ilmub tänane „ Saarlase" number ilma selle numbri jaoks määratud juhtkirjata ja Kuresaare sõnumiteta. 