ei oSka. Just nagu kullid keerutawad selle üle waenu ja lahkmeelsuse pildi üle rõõmuStadeS  meie kurjemad waenlased ja nende hulgas  esimeses riaS inglased. Ja siis on täitsa ajakohane, neile järgmist küsimust ette panna: Kui meie praegusel silmapilgul teie poolt toime pandud sõja läbi, teotuse ja walu hoigamiSte läbi, kui ka nälja pärast uute eluwormide järele, et Väljamaalased meid mitte enam nagu tantsukavu oheliku otsaS endi järele ei saaks wedada, tahtmise  jõuetuteks oleme saanud, milsparast lülitate teie meid just praegu oma waleliste sõbruse tõendustega, tahate meie köest miskisugnst  werega kirjutatud Wenemaa tulewiku surma otsuse lehte ära kiskuda, mille pärast tulewased põlwed meid ära neaksiwad? Selleparast, et madalus ja argtus ikka, nagu shakalid sõjawäljal,  alati inglaste kannul käiwad, kui need ükskõik missuguse rahwaga lepinguid teemad.  Rahulik Wenemaa on neile luupainaja; nad warisesiwad meie ees neil minutitel, kui meie omas wägewas suuruses seisime. Ennast uuendaw Wenemaa on neile aga weel suuremakS  ähwarduseks. Nii roomawad nad haigusest  tabatud wõistleja juurde ja on walmis, lale kiirelt mõjuwat kihwti pakkudes, tema auu riisuma. MiS tarwiS on aga kõik veed manõwrid,  kui weel keSki ei tea, millega see suur werine kannatamise aeg lõpeb, mida Wenemaa praegu üle elab? Kui meie terme riiklise orga. nismuse krampliStest wapustustest uue tee paale Välja pääseme, siis on see wenelastele esimeseks real-politikalikuks lõõts. Inglismaaga lõpurehnungi  teha, seda jõledust oma tee päält ära pühkida ja fiiS, kergitatult sügawalt hinge tõmmates,  ära tunda, mille läbi meie kulturline edenemine wiimaste aastakümnete jooksul takistatud  sai. Õnnetu wälimine politik, mis meid, Inglismaa lugematawigurite tõttu, maha suruS,  tapis meil sel ajal igat sisemise edenemise idu ara. Aeg on ometi kord käeS, selle lõige üle selgusele saada Juba nüüdki oleme liig kaua pimeduses ümber eksinud." Balkani poolsaar. Kuna Türk kangekaelselt waStu puikleb, rahwuswahelist  rahaasjanduse kontrolli MakedoniaS maksmaks tunnistada, on, nagu telegramm teatab,  Wene wolinik Demerik rahwuSwahelise rahaasjanduse  kontroll-komitee esimeheks valitud. Selle valiku läbi on Wenemaa selles keerulises küsimuses  rohkem, kui ükski teine riik, kaastegewuseSse  tõmmatud. On riigid ühesmeeleS, siis piad Türk muidugi marsi oma tõrkumist maha jätma. Kui riikide ühisus aga ainult „paberi päälseks ühisuseks" jääb, see on niisuguseks ühisuseks, mis ennast ainult diplomatialiste kirjade waheldamises avaldab, siis on riigid naeruwäärilisteks tehtud ja Wenemaa kõige rohkem. WiStiSte ei oleks aga Wenemaal sugugi maja, niisuguses juhtumiste-politikaS  lähedal hommiku-maal esimest «iiulit mängima hakata. Sest see pole sugugi võimata, et teised riigid Wenemaad lasevad, asja oma kätte võtta, et endid siis tagasi tõmbava.  Wenemaal saaks aga vist juba oma kauge ida juhtumiste - politikastki tükiks ajaks küllalt. Ja nii ei pruugi Wenemaa, olgugi Demerik tähendatud kommisjoni eesistujaks valitud, veel sugugi mitte kõikide eest tegelikult välja astuda, kuna aSja ometi rahulisel teel kõikide riikide ühismeelfe  ette astumise läbi, väga hästi otsustada  võib. „Birsh. Wedom." tähendab, et see meie praeguste koduste oludega wäga wäha kokku riimid,  kui meie praegu Balkani kristlaste olust korraldama lahame. ,On aeg, ara tunda, et Wenemaa Türgi kristlaste ühesuguste õiguste eest ainult stis uhkelt wälja wöib astuda, kui vabaduse  ja sarnaduse põhjusmõtted meie oma elus võidule oa saanud. Senini piame aga igat hoolekandmist Türgi kristlaste eest edasi lükkama, selleS kindlas äratundmises, et neid ainult uuS Wenemaa aidata wöib, kellel wõimu on, moralilisi  aateid politikas üleS seada ja neid kaitseda". Pildikesed sõja elust. Sa langed nii sügawale, et raske on aimata, rääkis mulle üks wana ritmeister, aga midagi ei wöi sinna parata. See neetud wäeteenistus... Jah, teenistus, aga inimesi, õigest ütelda, me sugugi ei näe. Nemad on alati ametis, käigu pääl, tunni - wahtideks, teha ei ole midagi, kellegiga sa kokku ei saa. Niimoodi päewast päewa elada, ilma et ka kõige lihtsamaid uudisi kuuleksid, on üliraske ja päälegi neil tundidel, mil tuhande wersta pikkusel wäerinnal lahing wältab, kus meie tagawara wäed Korsakowi, Grekowi ja Samsonowi juhatusel waenlasi  tagasi Wiskawad ja endile ristisi ning rahasi rinda omandawad, kas usute, kui raske see on kuulda. Parem sääl surra! Aga surma järel keeb ka laenete  elumeri, kus inimese igatsused ja mured on lõpetatud. Aga siin, selles sügawas seljataguses on mu elu nii raskeks ja tüütawaks läinud, mis mast Palju halwem on. Kõik meie noored mehed ihaldawad Harbini saada. Mitte kül sellepärast, et sääl jalutada ja lõbustada, waid et endile luba paluda, tegewasse sõjawäkke astuda. Siia jäiwad ainult sotnjate juhatajad. Kõik nooremad läksid kus seda ja teist. Aga teile usaldatud raudtee walwamine.. ? küsisin mina. Sõidad, waatad ümbruskonna läbi ja kirjutad  wahikohtadele ülesse; silmitsed lageda ümbruse  - - rohtlaane läbi ja lähad uuesti oma kohtade  paale tagasi. Kõik on endine. Ka minewa nädalased wärsked jäljed wöid lume päält ära lugeda. Rohtlaan jstep) on lage kui meri ja ilma ühegi teeta, ei sa leia tema lagedal pinnal ühtki salalikku, iseäralikku kogu Uskuge, et telegrahwi kiirusel wõite terwet ümbrust läbi rännata ja wähem kui asi puutub  teile korraga silma. Salalikult ehk mõistu üeldakse teile, kusagilt on inimesed mööda läinud, aga teie saate neile warsti jälgesi mööda järele. Aga kui nad wöõrastes riietes mööda lähawad,  mongollasi ära ostawad? Terawat mongollase silma ei peta ükski wiirastus ja kui tõsine looduse laps, ei müü ta ennast mitte ära. Lähab ta siit mööda, siis teeb ta sellega meie wahtidele nalja, et neid jälle walwusele  sundida. Meie teenistus, rääkis ritmeister wähase  waikimise järele edasi, on sellepoolest iseäranis  raske, et siin midagi teha ei ole, waid ainult terawat tähelepanemist nõuab. Igalt häält piame meie järele kuulama, igat sammu waatama. kuhu ta lähab. Aga kui pimedal ööl torm möllab ja pikad lume laened kinni külmetanud jögesi mööda edasi tormawad, kas on siis tunniwahil hää waadota,  kui kõrgel postisi mööda raudruun soojade wagunite eel edasi libiseb? Lähab rong mööda, on kõik uuesti tühi; ainult tammi ääres wingub tuul ja kusagilt kostab trummimehe hääl: kuula! kuula! Sihiteiwa all, mille otsa õle nuust on mässitud ja mis küljes petroleumi pudel seisab, seisab külmast wäriseja tunnimees. Nii lähab öö tuule ja tormi käes olles surmani tüütawalt mööda; see pikk, must öö!... Mitu korda wiibid sa mõttes söjawäe juures, kui mitu korda pahandad ja nurised sa oma elu üle. SäSl on tõsine, nähtaw waenlane, siin ainult igawene  hädaoht ja waenlase ootamine. Noh, kui ta juba nähtawale tuleb, kül meie tale siis näitame! Meie lahkusime. Rong liikus paigast ja kadus pikkamisi künkaid ja laanesi mööda edasi minnes kaugusesse, sinna igawasse ..seljatagusesse" ära. Ainult liiwase lagendiku kohal, mis paiguti õredast rohust kollendas, seisis wihane taewas. Walged auurusambad  höljusiwad pilwede kombel ja kadusiwad wähehaawal igawesesse kõrgusesse ära. Kasakad ajasiwad  suurt härgade ja lambakarja edasi, ise hobuste seljas istudes. Nad kadusiwad aga warsti küngaste taha ära. Siis söitfiwad kaks ratsanikku walgetes mütsides ja lühikestes pihtkasukates; nad jõudsiwad kaugele, wilkusiwad weel kord ja kadusiwad kiwise Hingari kasarmu taha ära. Wiie aasta eest sõitsin ma ratsa Hinganist läbi. Siis ei olnud weel tunelit ja rongid käisiwad üle küngaste. Ma sõitsin seekord Paksust männa metsast läbi, kus kohati tuaewad tammed kaswafiwad  ja kenad pappeli põõsad uhkustasiwad. See mets läks ikka põhja-õhtu poole, künkaid ja mägefi oma alla mattes, nende hulgas ka Hingani mäe seljandiku.  Siin on millalgi mets Põlenud, mis paiguti  hulk noori mändafi ja lapi kaupa rohtu mus- taks oli körwetanud. Nüüd ei olnud siin enam kitsikust,  üle kahe wersta pikkune tunnel wiis mäe keskelt  läbi ja ümber kuristiku minnes jõudsin ma lõunapoolse Hingani mäeseljandikusse. Nüüd ei olnud siin metsa enam, seda ilusat, paljaid liitvamägesi  kaunistajat metsa. Hingani jaama taga on suur puu laager, siia on palkisid. laudu ja lattisi sadandeid süldasi kokku lveetud. Hinganist kuni Dshelatunini minnes on terwe tee ääres nii suured Puu ladud. Keegi kartis, et meie söjawäed ära külmewad. Wiie päetva tee ja Mukdeni juurde wõiks kui tahes palju puid wedada... Sääl pool Hingani läks ilm soojemaks. Ikka tuli kari karja järele härgi ja hiinlasi tvastu ja harwa paistis siit ja sä.ilt toalge mütsidega ohwitserid  oma suurte pihtkasukatega; nad jootsiwad hobusid  külmanud wee kaewust, Rahune elu hakkas löpma ja terane waade awaldas mu rinnas tasast südame tuksumist, kui ma selle pääle hakkasin mõtlema,  et see wäikene raudtee, mida mäe seljataguses nii waljult walwati, meie sõjawägede, tõsiste isamaa  poegade eluõnn ja ülewalpidaja 0n... Aga, oh Jumal! Kui raske, igaw ja tüütaw oli see teenistus meie tväerinna taga.'... (Lõpp.) Kuninga Salomoni kaewandused. 1-) R. Haggardi järele J. 5! ossma un. Kaks tugewat meest läksiwad ohwrit tooma, see sai alles nüüd aru, mis teda ootab, karjatas ja põgenes  ära. Tugewad käed pidafiwad aga teda warsti kinni; ta weeti kuninga ette. Kuidas su nime on? küsis wana Hahuul. Nende sõnade ajal seadis Skragga ennast surmawa  hoobi andmiseks walmis. Surmawat terast nähes jäi tüdruk kohmetunult, nagu kiwi sammas, seisma, wärisewaid käsi kuninga poole üles tõstes. Waadake! ütles Skragga naerdes, kuidas teda see wäikene mänguasi ehmatab, ehk ta temaga kül weel ei ole tutwaks saanud. Noh, räägi, kuidas sind nimetatakse, ära karda! - kordas Hahuul. Minu nime on Fulata, ma olen Suko suguwõsast pärit, aga emakene, ütle mulle, mikspärast  pian ma surema? Ma ei ole midagi kurja teinud. Ole julge, mu tütar, rääkis nõid saatanliku  naermisega edasi, - parem on magada, kui ennast ilmas ümbertõugata lasta, parem on surra, kui elada ja sa sured pääle selle weel kuninga poja Skragga käe läbi! Fulata murdis meeleheitmises käsi ja nuttis. Teie waljud, halastamata inimesed? Ma olen alles nõnda noor, elu on mulle wäga armas! Ma armastan Päikest, kastet ja lillesi. Ma armastan  tähtesi waadelda, lillede lõhna enese sisse hingata, ma armastan isamaja ja hella ema armastamist? Häda mulle! Jälgi ei hakka armastawa mehe käsi minu ümbert kinni, ialgi ei waata tema armastajad silmad minu pääle; ilmaski ei sünni minust laps ilmale ja ilmaski ei wõi ma wahwa sõjamehe emaks saada... häda mulle! Ja ta pööris omad märjad silmad taewa Poole, mis läikiwate tähtedega nagu täis külwatud oli. Õnnetu oli oma häda ja walu sees tõesti haletsemise  wäärt ja ma nägin isegi waljude wahtide ja sõjameeste nägudel liigutust, üksi Twala, Hahuul ja Skragga jäiwad kõwaks. Hud oli nõnda liigutatud, et ta walmis oli, tüdrukule appi minema ja teda oma eluga kaitsma. Seda aimas ka õnnetu, sest häkitselt kiskus ta ennast wahtide käest lahti, jooksis kapteni juurde, langes tema ette Põlwili ja hakkas tema paljaste jalgade ümbert kinni. —Oh walge mees, kaitse mind! Wõta ja peida mind oma wägewuse warju alla! Päästa mind nende halastamata inimeste ja hirmsa nõia Hahuuli käest! Ole rahul, mu südamekene! rääkis Hud omas keeles sõbralikult; - ma tahan sind päästa; tõuse üles ja kuule mu sõna. Nende sõnadega hakkas ta tema mõlematest kätest kinni, et teda üles tõsta. Kuningas pööris ümber ja andis oma pojale märki, kes ülestõstetud Piigiga ette poole astus. Nüüd on kord teie käes, sosistas mulle fir Henri. Mis teie weel ootate? Warjutust! wastasin mina, aga nähes, et Twala iga kannatuse juba kaotanud oli, tõusin ma üles, astusin Skragga ja tema ohwri wahele. Kuningas! ütlesin ma, seda ei tohi mitte sündida, meie ei kannata mitte, et see inimene tapetud saab. Laske teda rahuga minna! Seda ei pia sündimas— kisendas Twala wihaselt oma istme Päält üles karates, kuna sõja- 1905 S a k a l a Xs 76 603