Päewaleht Rimab tl* affllpSnra ftomalM. kelmet»» m Callima», Oh* onltfsal nr. J. » Hfcikontortd: IHu ri9 X rf?: . - Crr(> ; Nnvwas: R. P?der: PatdeSi M. Mai,; Haapsalus: A. .nopp?!- Wiljandts: H. Leote; PSr««S; P. Inrjewis: E. Rebane: Wal«as: F. Itortfon; Wörus: Adamfon. üdrefs Kitt* ia ratakhiadek: »»W«wasebe" toimetusele, Tallinnas, VB r. Pese». tellimise hlock oo: ehk toimetusest ja abt» bo9Hhl ehi toimetusest i« «No tontorttest kont saates: koarorttest ise Ora nme«? aasta» rbl. koy. < aasta» 4 rbl. «st. Il n »»» » » Ä ri ®® » ' Hl • ...... „ • % ■ »•• • • 1 n * fJ? •* •••••!■ » rTL • ftut» « W> » >-hw • •••••.-■" n 40 0 « m Üksikult maksab iga nummer 3 Kop. Adresft muutmise eest 7 kop. ja endine adress kui ka selle nummer üles anda. Kuulutuste petit-riäa maksad 5 kop^ lehe eesotsas 15 kop. Ur. 54, Neljapärwal. S. stS.> märtsil ISVS. I. aastakäik. Politiline wõitlus. &. S. Jnimesesoo edenemise ajaloos tuntakse peaasjalikult kahte politilise wõitluse abinõuu: ja parlamenti. Esimene on niisama >-wana kui ajalugu, kuna teine hiljema aja hariduse  sünnitus on. Mida kaugemale ajaloosse  pilku heidan»?, seda toorem wõitlemise wiis paistab, meile silma seda laialisem ja alalisem on ka wõitlus ise. Perekonnad langewad  perekondade, sugukonnad sugukondade ja rahwad rahwaste peale. Mõek teeb tööd alatasa, weri wäetab wäljasi ja surmtkehad jääwad lindudele roaks. Tugewam häwitab nõrgema Sra, ehk junm6  ta pärisorjaks, selle peale waadateS, missuguses  majanduslises edenemise järgns ta elas. häwitas oma waenlase sootümaks  ära, sest jahipidamise juures ei ole wöimalik orjast tarwitada, kuna tarjakaswataja osalt ja põlluharija täiesti oma woiduohwrid m jaikkesse heitis. Et õieti hallil ajal riigid praeguses mõttes puudustwad ja rahwad enamasti  iseseisvate sugukondade kaupa elastwad, siis on isegi mõista, et sõjapidamine üksikute sugukondade wahel alalõpmata wältas. Kuna praegu sõja ajal ometigi mõnesugused seadused ja määrused makswad on (näit. ei tohi sõjawäed  rahulikkudele elanikkudele ülekohut teha, punaseristi jauskondade peale lasta jne.) ei olnud sellel ajal juttugi mingisugustest rahwuswahelistest  seadustest, waid iga wõittejapool  tegi oma enese heaksarwamise järele. Õigus sõna täielisemas mõttes üleüldse ja rahwuswaheline õigus iseäranis on rohkem kõrgema kultnra sünnitus. Aga mitte üksnes rahmaste wahel ei olnud  mõek ainuke asjaajaja, waid ka rahwaste sisemises elus oli seesamasugune waljus walitsemas.  Perekonna peal oli harilikult iga rahwa juures hallil ajal oma perekonna liikvaait  elu ja surma üle täieline õigus. Isegi niisuguste kõrgete wanaaja kultura rahwaste, nagu greeklaste ja roomlaste juures, et olnud selles tükis asi parem. Tõsi on, et roomlaste juures tihti ette tuli, kui naise üle kohut mõisteti, et siis sugukonna wanemad kokku kutsuti, aga see oli hiljema aja nähtus —keis-  walitsuse ajajärgus. Ka klassilises wõitluses oli seesama wõitlnsewiis  moek tegew. Tuleb nähtusi ette, kus orjad püüawad oma iket ära wisata, biS alati ja ainult mõega abil katsuti eesmärgile jõuda. Ainult Rooma ajaloos plebeide ja patritside wõitlus on koguni iselaadi ja kuljma  kohane, mis meie aja streikisi meelde tuletab. Üleüldise kultura edenemise teel ilmus peaasjalikult kolmeteistkümnemal aastasajal moega kõrwale riikide sisemises elus uus wõitluse  wiis parlament, kus mitmesuguste rahwaklasside ja ilmawaadete asemikud oma walijate püüdeid ja kasusi seaduseandmise teel kaitsewad. Parlamentline politiliue wõitlemise wiis, mis Jnglisemaal tolmeteistkümnendamal aastasajal  elule tõusis, sai läinud aastasajal Ohtu- Europas laialise eluõiguse. Parlamentline politillne wõitlnse wiis wõidab praegu päew-päewalt rohkem poolehoidjaid  ja kus riikis weel parlamenti wõi rahwaasemikkude kogu ei ole, seal kaSwab nõudmine selle järele kiiresti. Europast on parlamentline walitsufe wiis igasse maailmajausse  laiali lagunenud ja tõrjub isewalitsuse wormid eest ära. Isegi Hiinamaal kuulutati wälja, et 12 aasta jooksul parlament kokku kutsutakse. Ja tingimata tuleb aeg, kus igal pool parlamentline walitsusewiis sisse seatakse.  Isegi on lootust, et lähemas ehk kaugemas  tulewikus ka rahwuswaheline parlament asutatakse, kus riikide omawahelisi tülist rahulisel  teel otsustatakse. Praegune kohus Haagis  on sarnase asutuse miniatura. Kuna wanal ja keskajal peale mõega teist wõitluse abinõuu ei olnud, aga wõitluS iga elamise hing.on, siis on meil arusaadaw, kui oma õiguste kaitsmiseks ja nende piirkonna laiendamiseks mõega abil wõideldi ja sellepärast  tuletawad nimetatud ajajärgud alalisi riigi sisemisi tülist meelde, mis riigile ja rahwale  raskeks koormaks oli ja mis waimlist ja marulist edenemist wähjakäiku sundis käima. . Üleüldise kultura edenemisega käsikäes ilmus mõega kõrwale uus politiline  parlamentlinc  wõitlemise wiis, mis mitte üksnes rahwa laiemate ringkondade õiguslisi ja politilisi  püüdeid endise walitsuse omawolilise toimetamtse  wastu ei kaitse, waid ka üksikute rahwaklasside ilmawaadete püüdmisi ilma mõegata  seaduseandmise teel korraldab. Niisuguse  wõitlemisewitsi ?psu,on. wäga suur. Peale kõlblise kasu kauwad moegawõitluse  eemalejäämisega riigi sisemises .elus ka suurepäralised werewalamised, riisumised, põtetamised,  s. o. isiku ja waranduse häwitamine, ära, mis igatahes mustaks plekiks inimesefoo tegewuse peal on ja tema metsikusest tunnistust  annab on ka majandusime kasu wäga silmapaistew, sest parlamentlise wõitlusewiisi läbi on wõinmlus, et töö ja tegewuS  majandusliste  iväärtuste loow-wõim alatasa oma ülesannet täidawad ja uusi wäärtusi juurde loomad. See majandusliste wäärtuste lvalmistamise protsess ei tohi iialgi seisma jääd, nagu iialgi ei ole wöimalust, et majandusltste  wäärwste tarwitamine  ülespidamise,  katmise ja peawarju tarwitamine wõiks seisma jääda. Kui aga siisgi sarnast loomuwastaft majanduslist nähtust ette tuleb ja seda rohkem weel ette on tulnud ning selle juurde weel mõega wõitlemise abil ka endiste majandusliste wäärtuste ärahäwitamine armata,  siis alles tunneme, kui raskesti see üleüldise  kultura edenemise peale mõjub, siis ühtlasi  ka tunneme, - fui suur tähtsus on parlamentlisel,  politilise! wõitlemise wiisil, mille abil wõimalik on sarnast loomuwastast nähtust, nagu majandusliste yägrtuste häwitamine, eemale hoida. Parlamentlise politilise wõitlemise wiisi astumine mõega asemele riikide sisemises elus aitab aegamööda kölblist põhjusmõtet, wõi printsipi, jõuu põhjusmotte asemele politikas läbi wiia, mis wäga tähtjas on. Nende mõtete  selgituseks tuleks ajakirjandusel rahwa seas rohkem tööd teha, et ühelt poolt rahwas ise iga oma politilise nõudmise kõlblisele alusele  seaks ja selle läbiwiimiseks ainult kõlblisi abinõuusi tarwitakS ja et teiselt poolt ka seaduseandja  wõim ei ühegi klassi kasu, kui kasu enese, ega ka jõuu põhjusmötetest waadates tegew ei oleks, ivaid ainult kõlblisest waatepunktist  oma tegewust juhiks. See on poUÜline  ideal, kuhu poole alt ja ülemalt, rahwa ja walitsufe poolt peaks püütania. Kui ajaloolisest seisukohast haritud riikide sisemist elu ühelt poolt ja nende rahwuswahelift  seisukorda teiselt poolt terasemalt tähele paneme, siis peame tõeks tunnistama, et üleüldse  politikas, niihästi sisemises, kui ka wälimises  alatasa kõlblik põhjusmõte kangemaks kaswab ja toores põhjusmõte nõrgemaks jääb. Tuleb küll wahel ette, nagu edeneks ümberpöördult  nende politisle põhjusmõtete käik, aga see on rohkem mõödaminew nähtus, kui järjekindel arenemine. Tõsi on, et politika kõlblise põhjusmotte edenemine wisa ja korratu  on, aga siisgi on ta järjekilldel nähtus sotsialiline seadus. Selle fotsialilise seaduse tehnikaliseks arendajaks riikide sisemises elus on parlament. Nii ilmub wõi tekkib parlament iga riigi rahwaelus  ülemal nimetatud fotsialilise printsipi teatama! arenemise astmel. Ka meie suure isamaa rahwad on oma kultura edenemise teel nii kaugele jõudnud, et parlamentline potitiline wõitlus oma tegemust  woib lähemas tulewikus algada. Mullu aasta 17. okt. zmndi seadltseandwal  teel teatud põhjustel Weneriigi parlamendile  wõi riigimolikogule alus. Selle läbi saab wõimalus wõitluft rahwa seast parlamenti wiia. Meie seisame warüti riigiwolikogusse saadikute walimiste ukse ees. Olgu küll, et iseäranis meie juures wiimasel  ajal küllalt leige riigiwolikogu wastu oldakse, selleks on peale mnude põhjuste ka see palju kaasa aidanud, et meie maal wali- misepäew weel ära määratud ei ole, siiSgi ei tohiks see nii olla. Samuti ei ole see õige, et üks osa sellepärast riigiwolikogu wastu on, et walimiseseadus neile ei meeldi. Niihäsu üte kui teine leigust ärataw põhjas saab wolikoguga  juba iseenesest kaduma, s. o. kui ta aga üleüldse kokku tuleb. Ja kokku tuleb ta. Kahjatseda see juures oleks ainult seda, kui ta liig pikkamisi täieneb. Wanal heal ajal. Minul wleÜ ikka ühe wcmamehe tõsine kõne manast heast ajast meelde. Ta ütles: Oh, mis see praegune aeg ka on, aga maadake,  enne oli hea aeg. Kui meie lammaste karjas käisime, siis oliwad meil ikka weikesed korwid kaasas. Sellel ajal pildusiwad lambad tuttawate mustade iwade asemel selget sularasnm.  Olgu küll, et see manamees mana aja kiituses liiale läks, aga see on teada, et manad  inimesed seda aega, millal nad elus tähtsat  osa, on etendanud, maga tähtsaks peawad ja meie aega maapõhja kiruwad. See on ju ka loomulik, sest manaksjäämise puhul peab inimene elu-näitelawalt taganema, uued jõuud astuwad asemele ja manad inimesed jaamad ainult kõrwalisteks pealtvaatajateks, kelle arwamisi  tihti üsna madalasti hinnatakse. Kudagi ei wõi ta iseenesest praeguste oludega  leppida. Aga kas endine aeg praegusest tõesti parem  on, selle küsimuse peale ei anna manade inimeste endise aja kiitused sugugi õiget wastust.  Kui meie selle asja juures mähe pikemalt  wiibime, siis näeme peagi, et nüüdne aeg endisest ikka palju parem on. Huwitaw on selle asja kohta näitusi tähele panna. Kui meie esmalt rahwa terwishoidlist knsimust  lähemalt «vaatame, siis näeme, et teadus  siin määratumad sammud on astunud ja inimesesugu mõnest kõige hirmsamast maenlasest  otse «vabastanud. Kolera ja katk oliwad manal ajal alatised nähtused ja need koledad waenlased tegiwad tihti peale maa inimestest täitsa lagedaks. Ka meie maal on tähendatud taudid möllanud  ja kes nende häwitamise suurusest tahab teada saada, see lugegu seda sellekohastest raamatutest.  Igatahes oli meie maa kord inlmestest  niiwõrt lage, et inimese jäljele suud anti. Nii haruldane oli paljas inimese jälg. Kümned tuhanded langesiwad hauda. Sellel  ajal ei osatud hirmsale nägemata waenkasele  wastu astuda, ainsaks troostiks oli meel palme tegemine jä rahwale kuulutamine, et Jumal ise maale selle hirmsa witsa karistuseks  saatnud. Aga nüüd on asjalugu selle poolest hoopis  teine. Kiit meie ka seda tähele paneme, et praegusel ajal läbikäimine aurulaewade ja raudteede mõjul mitusada korda suuremaks on kaswanud, nõnda et häwitawatel taudidel palju kergem oleks laiali laguneda, aga ometi ei ole see nõnda. Juhtub üks tõbi kuSgil lahti peasema, siis surutakse ta mõim sealsamas osawal wastuaütumisel jälle maha. Üteldakse, et endisel ajal olla inimesi palju tugewama terwisega olnud. See wõib ju tõsi ka olla, aga siin juures peab ka seda meeles pidama, et sellel ajal nõrgemad loomud  juba lapsest peast ära kärmasiwad ja neil wõimalik ei olnud üles kaswadagi. Ainult wäga korralik ja Lugew termis suutis wastn panna, nõnda et ta jaksas ka iiles kaswada. Et suremine endistel aastatel maga suur iseäranis laste hulgas, seda on arwuteadlased uurimiste waral ära näidanud ja ka see asjalugu,  et rahwa kaswamine õige pikkamisi edasi läks. Puhtuse peale pandi manal ajal, iseäranis linnades, wäga mähe rõhku. Suurte pealinnade.  uulitsad loiwad siidipehme muda poolt meie Amerika oma üle ja peale selle on uulitsa äärsed kõnniteed alles uuema aja leidus. Misama  puudusiwad ka mustust ära wuwad maaalused  torud ja teenija tüdruk läks wiskas ämbri täie solki kõige rahulisema südamega uulitsale. Et see hais ja kuju wahest möödaminijale  südamesse hakkas, sellest ei olnud solgiwiskajal wähematgi muret. Ei ole ju see mana hea aeg meel ei tea kui kaugel, kus lihunik oma kodu meristaü ja naaber plangu taga kõigest mäest aiwastas. Nüüd on selle poolest igas wähegi korralikus linnas asjaolud hoopis teistsugusele,, muidugi paremale järjele seatud. Ka endisel ajal arwati uulitsate walgustamist  ilma aegseks kuluks. Alles aastal 1720 pandi suitsemad raswalambid uulitsatel põlema. Nüüd on aga igas suuremas linnas juba elektri lambid üles seatud ja maarahwa? on ka ammugi suitsema peern ära heitnud ja wiidawad pikki õhtuid heledal lambiwalgel. Ja kas see ei ole ikkagi samm paremuse poole. Ajalehtede toimetustes käib tihti inimesi, kes selle iile kibedat kaeötust toStamad, et teiwa seest sigari otsit, prussaka wõi mõne muu niisuguse  olluse leidnud, mis just söögiisu ei ärata. Aga need asjad on cnbtdic aja omadega  wõrreldes nagu liiwa tera kana muna kõrwal. Sellel ajal kolbas kuulus Härjapea jõe wesi (woib olla, et ta siis eh? weidi puhtam  oli) pesemiseks, söögi keetmiseks ja leiwategemiseks.  Kõneldakse, et saunapidajatel nüüdsel ajal wäga hea teenistus olla, sest inimesed saamad aru, et puhta nahaga palju mõnusam on elada. Endisel ajal ei olnud lugu mitte nii ja awa- Kuldsed tiiwad. Prantsuse kitlan. Navier de Montspini rmnmu . (2S. jeirg., Ta läks kojamehe juurde, kelle naine parajasti  kapsasuppi keetis. Küsimise peale anti tale teatus, et tuad kullendal korral seisiwad ja sada nelikümmend franki aastas maksiwad. Johanna ivaatas tuba ja ütles, et selle omale üürib. Nõudmise peale maksis ta weerand aasta üüri ette ja anti temale Miina Perrini nime peale wiitung, mis nime ta üles annud oli. Kojamehe naisele andis ta wiis franki jootraha,  mis läbi ta selle sõpruse omale wõitis. Kojamehe naine andis temale nõuu, tarwilised  majariistad kõrwal olemast kauplusest osta ja selle juures tema soowiwst kaupmehele teatada.  Johanna tarwitas seda nõuuannet, ostis omale kõige tarwiliknmad majariistad ja natuke pesu. Waröti saatis kaupmees majariistad sinna ja seati need üles, kuna ka ahi kudema pandi. Nüüd oli Johanna Fortieril oma kodu. Kui ta Jumalat tänanud ja tema poolt oinale kaitset palunud oli, waataS ta oma rahakotti  ja leidis, et see pea aegu tühi oli. „Kui ma nälgida ei taha," ütles waeneke iseenesele, „fiiö pean ma omale tööd leidma nii ruttu kui wõimalit!" Enne tahtis ta ennast aga natuke kosutada ja mõned tunnid magada. Ta läks treppisi mööda alla, ja et ta ühe naabruse maja küljest nimekana leidis: „Pagarite  wõerastemaja," ustus ta sinna sisse. eo. Selle järele kui Edmund Labron oma sõbra Georg Darieri käest kuulnud oli, et ta Paul Armanti juures head kohta loota ivõib, niipea tui see oma teekonnalt tagasi tulnud on, oli ta nagu uuesti sündinud. Oma lootustest ei kõnelenud ta kellegile muule kui oma mõrsjale, aga ka sellele ei nimetanud ta ühtgi nime. Mis läks Luciele ka rikka mehe nimi korda, kui ta aga Edmundi oma teenistusesse wottis  ja nad seega warsti abielusse heita wõisiwad!  Mäherduse rõemuga töötas ta pallikleidi kallal, mille walmistamise Allgustine proua tema kätte usaldanud oli. Km kleit täiesti kokku õmmeldud oli, ehtis ta seda pärlitega, et mõimalik oleks esimest proowi teha. Ta pakkis kleidi ühe rohelise rätiku sisse ja waatas kella. „Kett on üheksal" hüüdis ta. „Mul on parajasti weel aega, et ruttu pruukosti süüa; pärast ei ole mul nn kui nii söömiseks aega. Siis lähen ma preili juurde kleidi proowi tegema, siis moodi kauplusesse, et puuduwaid asju kleidi tarwis tuua." Nende sõnade juures oli ta ühe weikese petroleumi ahju põlema pannud ja soendas selle peal omale sööki, mis tale eila liumaft järele jäänud. „AH," hüüdis ta, „mul pole ju leiba! Leiwakandja pole mulle midagi ülesse toonud.  Ta on selle wistiSti kojamehe naise juurde jätnud. Nüüd pean ma ise.lenva järele minema." Lucie kattis oma lauakese ja tõttas siis kergejalgselt kuus treppi alla. Ta pistis oma pea kojamehe ukse wahelt sisse ja hüüdis: „Domino emand, kas on leiwakandja  ,nu leiwakese siia anuud?" „Ei, Lucie preili." „MiS?!" „Tulge ometi sisse, nmljas on wilu l Minu leiba pole ta ka mitte toonud. Selle pagari äri tegewusega ei wõi enam sugugi leppida! Iga silmapilk lvchetatakse seal leibade wäljakandjaid!" . „Ja unna tahtsin ruttu pruukost! suua. „Ma lasin omale ühe leiwa siit lähedusest tuua. Kas soowite ühe tükikese omale saada?" „Ma paluksin wäga, Domino emand!" Kojamehe naine hakkas leiba otsima. Sel silmapilgul tuli üks pika walgete juukstega, kõhna näuga ja inetu tüdnik sisse. Ta hoidis neli leiba käes. „Siin on leiwa kandja!" ütles Lucie. „Jälle üks uus nägu!" „Üsna õige!" hüüdis kojamehe naine. „Wiimakü ometi! WarSti läheb asi nii kaugele,  et keegi enani teie juurest leibasi wälja ei kanna! Teil on seal ilus talitus? Ma oleksiu  juba ammugi kusagilt mujalt leibasi pidanud  wõtma hakkama!" „Mis see minusse puutub!" ütles leiwakandja  ninakalt. „Mina olen täna selle asemel, keda üleeila ära kihutati ja ei tunne weel kõiki leiwatarwitajaid!" »Andke mulle see kähenaelaline leib!" ütleS  «ucie, „ja kui Teie edeSpidi weel leibasi wälja kannate, siis tooge minu leib ikka ülesse, ma maksan iga kord wälja." „Me ei tule enam, preili. Pagari äripidaja  otsib ühte leibade wäljakandjat. Mul on teine talitus." Lucie tõttas oma tuppa ülesse, sõi ruttu pruukosti, wottis paki käte, palkas ühe woorimehe  ja sõitis siis Murillo uulitsale. 61. Mary Armant oli mõnda päewa juba jälle haiglasem. Köha piinas teda ägedamini. See tegi teda tujukaks ja pahameelseks; tale tuliwad krambid, nii et ta wahete wcchel nagu surnu oma asemel lamas. Sarnastel wndidel nuttis ta kibedasti ja jäi kõigi õnnetute wastu kaastundlikuks ning pehmeks, kuna ta mõtles: „Ma olen rikas ja peaksin kõikidele head tegema, palju head!" Sarnases pehmes meeleolus oli ta, kui temale ühe noore tütarlapse tulekut moodikauplusest  teatati. Mary laskis ta sisse astuda ja wõttiü ta südamlikult wastu. „Noh," küsis ta, „kas olete meistritöö teiuud,  Lucie preili?" „Ma tegin, mis suutsin, armuline preili. Ata loodan, et rahul olete!" „Äaö on kleit warsti waknis?" „Wähemasti kokku seatud," wastas Lucie. „KaS tahate proowi teha ?" „Kas olete ka proowi teinud, kuda sakki ja kleidisaba ehtida?" Lucie tegi paki lahti ja lautaö kleidi sohwa  peale laiali." „OH, ilus! Tore!" hüüdis Man). „Kui algupäraliselt garniturib seatud on!" „See on minu leidus!" ütles õmblejanna lapseliku uhkusega. „Siis soowiu ma önue. Teil on wüga hea maitse!" Mary preili oli üsna rõemsakü jäänud, ta nägu oli jumekas, ainult köha piinas teda igal silmapilgul, ilma et ta seda tähele pauund  oleks. „Sa waeuckeue!" mõtles Lucie. „Kui haige ta on!" Ja õmbleja kahetses miljonäri tütart  kõigest südamest. Mary fõncleö edasi: „Teeme nüüd proowi. Kas pean oma tuaneitsi kutsuma? Sfubal Teie ise tahate mulle abiks olla? Noh, seda parem l" Lucie ehtis naeratamat Maryt. See jutustas edasi: „Kui kaua töötate Teie juba Auguötine prouale ? Wiisteistkümmend kuud juba? Ta on wäga sõbralik Teie wastu ja tahaks Teid, nagu ma märganud olen, hea meelega oma juurde korterisse wõtta. Aga arwatawasti olete Teie oma 'wanemate juures? Kuda Teil ei ole enam wauemaid?  Teie olete waenelaps?" „Ma ei tea seda mitte. Ühe aastaselt wiidi mind leitud laste majasse. Wanemad jätsiwad mu maha, ja ma usun, ma oleksin oma ema nii wäga armastada wõinudl Ma ei tee aga sellele tundmata emale mingit etteheidet, kes teab, kas wahest ehk mitte wiletsus  ja nälg teda seda sammu tegema ei sundinud! Ja mu isa? Ta oli kas surnud wõi oli wahest ehk mu ema maha jätnud." „Kui kurb!" ohkas Mary preili. „Aga kas pole Teile mõnda märki järele jäetud, millest wanemad Teid ära tunda wõiksiwad?" „Jah, mulle üteldi, et minuga ühes midagi  leitud laste hoiumajasse ära antud olla, millest murd ära tunda wõidawat. Mis see aga oli, seda ei üteldud mulle mitte, sest et hoiumaja seadused seda ära keelata." ~See on aga lollus!" „Ka mina mõtlesin nii, aga mu palwed ei aitanud midagi. Armutakse, et leitud lapsed,  niisuguseid märkisi tarwitades, male jälgede  peale sattuda ja kõige auusamatele perekondadele  halba teha wõida. Pealegi on keelatud  isa järele uurida." „Mis aitab siis tundemärk, mida lapsele kaasa antakse?" „See teeb wanematele wõimalikliks, ühel päemal, kui nad foomiwad, oma last ära wiia. Leitud lapse wastnwõtmise päew ja tund on hoiumaja raamatusse sisse kirjutatud, niifamuti  ka mahajäetud lapsukese riiete kirjeldus, pesumärgid ja muud tundemärgid. Laps saab numbri mul oli nummer üheksa  sellele  numbrile lisatakse nimi juurde. See oa ♦ leitud lapse tunniskiri." „Kui iseäralik ja kohutaw!" pomises miljonäri  tütar. „Nii olete Teie siis leitud laps!" „Kahekümne ühe aasta eest, jah, armuline  preili. Leitud laste hoiumajas kaswatatt mind, seal õppisin ma tööd tegema, kuueteistkümne  aastaselt läksin ma ühe õmblejanna juurde, kes mäga tubli naisterahwas oli ja kelle surma ma kõigest südamest kahetsen. Ma olin sel ajal üheksateistkümne aastane. Ma olin omale natuke, raha kogunud, ostsin enesele  mõned majariistad, üürisin tua, otsisin siis tööd, leidsin seda ka, siis soowitati mind wiieteistkümne kuu eest Augustine emanda juurde, kus ma praegu olen." (Järgneb.) Naljaks. Rabandus. M:I j a proua: „Teie olete eonASt  ühel woeral. häbemata mehel koridoril* suudelda lasknud, Maali! Kas Teie karjuda ei osanud?" Maali: „See oli ju armuline kerra! 4 * KuljU OtS |äi. Madrus harutab pikka köit ja ütleb tusaselt: Pagan teab, kus see ots ometi on!" Laewapoiss: „Kapten leikas eila köiel tüki otsast maha ja wemmeldas sellega mind!"