Noh, tee kuidas arwad; wõi see minu asi on, saab sellest, kui ütelnudki olen. Semjon nägi, et Jelisar wihaseks sai, kuid selle Pääle waatamata otsustas ta, kuue ikka ära osta. Kannatamise nädala teisipäewal lasti kangrud lahti; need läksiwad mööda Moskwat laiali, kuhu aga kellegil waja oli. Ühed läksiwad wabrikutesse oma poolt mehi ülesse otsima ja koju kutsuma, teised koju wiimiseks kraami kokku ostma. Semjon wöttis ühe wanema kangru ligi ja läks kuube ostma. Walisiwad kahekesi wälja ja hakkasiwad kauplema. Peagi oli kaup koos. Semjon maksis raha ära ja tuli rõõmuga  poest wälja. Ta rõõm oli nii suur, et oma sammusidki rõõmu Pärast ei kuulnud. Õhtul hakkasiwad mehed aru pidama, millal Moskwast wälja minna. Warsti oli aru peetud ja asjad läbiräägitud. Jelisaril ja Semjonil kogus seltsilisi  tükki kolmteistkümmend. Raud-teed sinna lähedale  ei läinud, ja wötsiwad nöuuks jala minna. Koidu algul teise päewa hommikul oliwad mehed  juba jalul, korjasiwad omad kotid ja kolid kokku ning hakkasiwad linna wärawa poole kõmpima. Moskwast lahkumiseks mötlesiwad nad natukene wiina wõtta, ja läksiwad trahterisse sisse. Et neid, kes wiina ei wõtnud, wäha oli, küsiti terwe noi. Mehed rüüpastwad pääd hakkasiwad kihama. Küsisiwad weel ja terwe seltskond oligi jommis. Purjetadi tubliste: kui edasi hakati astuma, oliwad kõigil laulud suus. Esimese joonega sammusiwad mehed jõudsalt edasi: naerdes, lauldes ja lori ajades ei pannud nad tähelegi, kuidas kakskümend wersta selja taha jäi. Nad jõudsiwad ühe küla juurde ja tahtsiwad sääl sugu Puhata. Astustwad jälle kõik seltsis trahterisse  ja küsisiwad jällegi ikka wiinamärjukest. Kõige enam jõi Jelisar; Moskwas oli ta tubliste  rüüpanud, siin wöttis weel ja see tegi mehe tümaks. Ta hakkas hullama, müra tegema ja seltsimehi  jootma. Kallas wiina ja pildus raha just nagu oleks ta mõni kes teab kui rikas mees olnud. Semjon waatas, waatas ja ütles wiimaks: Wend, kuule wend, ole ettewaatlikum. Mis sa pillud rahast? Ega sa ometi sadat rubla ei saanud. Jelisaril sai süda täis, harjased tõusiwad Püsti. Wait, tattnina! Ega see sinu raha ole, wõin t'aga teha, mis tahan. Semjon ei jätnud järele. Üks kõik, kelle ta on, aga ilus ei ole see Mitte. Tarwis ka kodu Pääle mõtelda: wennal ju lähab ka raha tarwis. Aga miks siis sina selle eest ei hoolitsenud? Sina ajad toredust taga, ja mina muud kui kanna aga raha koju? Ei, wend, nii ei läha! Ei sa mind nii kergesti petta saa. Mitte kopikatki ei jäta ma üle, kõik joon ära, keegi ei wõi mind keelda. Semjon tahtis tale wastu rääkida, kuid ei saanud: Jelisar hakkas hullu pööra möllama Semjon lõi kartma, et ta oma wastu rääkimisega asja waest weel halwemaks teeb, ja jäi wait. Kui natukene puhatud oldi, mindi jälle edasi. Käidi 30 wersta läbi ja jäädi ööseks küla wõörastemajasse*);  hakati jällegi jooma. Kuni kodu külani käisiwad mehed nii moodi, igal pool woolas neil wiin kui wesi. (Järgneb.) ») noerosZkiü Asop-b Mõndasugust. Wiiet korda lesk. Kuuendamat korda abielu seisusesse astus neil päiwil Schweitfis, Genfi linnas, madame Schmutz, ühele Saksa inshenerile mehele minnes. Ta on alles 27 aastat mana, aga ometi on tal juba õige tähtjaS elutee läbi kaiduo. Ta sündis MailandiS ühe rikka kauvmehe tütrena ja läks oma mehega, ühe prantslasega, Parisi. See suri; aaSta hiljem laks ta ühele inglasele mehele, kelle elukoht Bristol oli. See tema teine meeS sai ühe raud-tee õnnetuse korral surmab OnnetuS nais teda taga kiusama ja nii oli ta peagi jälle lesk. EuropaSse tagasi reisimise korral hakkas ükS reisija Wenemaalt teda armastama ja pea paale selle laulatadi nad Prantsusemaa! Lille liunaS paari. Aga waewalt oli ta OdeSsaSse. oma uue mehe kodu jõud. nud, kui see tiisuseSse haigeks jäi ja suri. Lesk lakS . Mailandisse tagasi, kuS üks kooli põlwe sõber teda omale "kosis, sai aga juba aaSta parast mägedes surma. Järgnema kahe aaSta jooksul lükkas saatusest kiusatud, aga UuS noeSterahwaS kolm kosilast tagasi, wiimakS wöttis ta ometi ühe sakslase wastu. Madame Schmutz on suure koswuga, iluS ja viisakate kombedega naesterahwaS  ja räägib ladusalt wiiS Europa keelt, mida ta oma mitmest rahvusest meestelt on õppinud. Nüüd olla ta aga otsustanud, et kui ka see abielu kestav ei piakS olema, siis ta ialgi enam mehele ei laha. Ülestõusmine. Krahw 5. Kslstoi kolmejärguline roman. 26 Eestistanud A. Mull. Seemne kaotamine tähendas seda, et seniste lepingute  Põhjusel pidiwad talupojad haritawale mõisa maale oma seemne pääle külwama ja nüüd tahtsiwad nad, et seeme mõisa poolt saaks. Siis teie ütlete ennast lahti, ei taha maad wõtta? küsis Nehljudow, ennast keskialise, läikiwa waatega, Paljasjalgse,  lagunud kuuega mehe poole pöördes, kes sirges pahemas käes oma kübart selkombel hoidis, nagu soldatid oma mütsist hoiawad, kui nad komandu järele neid mahawõtma  piawad. - Just nii, wastas see mees. Siis teil on maad isegi küllalt ? küsis Nehljudow. Ei milgil kombel, wastas endine soldat kunstliku  rõõmsa näoga, hoolega oma lagunenud kübart ette hoides,  nagu soowiks ta seda igale ühele, kes aga tahab, tarwitada anda. Noh, aga siiski, mõtelge hästi järele, mis ma teile ütelnud olen, rääkis imestaw würst ja kordas oma ettepanekut. Meil ei ole midagi järele mõtelda: nagu ütelnud  oleme, nõnda ka jääb, wastas hammasteta wihane wanamees. Ma olen homsese päewa weel siin. Kui järelemõtelnud  olete, siis saatke mulle sõna. Mehed ei wastanud midagi. Nõnda ei saanud Nehljudow sel Päewal midagi ära teha ja läks kontorisse tagasi. Aga mina ütlen teile, würst, rääkis walitseja kodu minnes: et nendega te korda ei saa; rahwas on kangekaelne. Kui ta koosolekul on, siis tueb ta wastu ja ei jõua teda paigalt liigutada. Sellepärast, et igat asja kardab. Aga needsamad mehed, olgu see hall ehk see must, mis kumbki järele ei leppinud, on ise targad mehed. Kui kontorisse tuleb, anna tale weel theed juua kõneles walitseja naeratades edasi, hakka siis temaga juttu ajama: Päris mõistuse hunik, minister, kõike mõistab nii hästi arwustada, nagu piabki olema. Aga kogu pääl on koguni teine inimene, jonnib aga ühte edasi. . Kas ei oleks siis wõimalik niisugust kõige mõistlikumaid  talupoegi, mitut meest, siia kutsuda, ütles Nehljudow: ma seletaksin selle'asja neile põhjalikumalt  ära. Seda wõib, wastas naerataw walitseja. Olge siis hääks ja kutsuge homseks. Kõike seda wõib, homseks kogun siia, wastas walitseja ja naeratas weel rõömsamine, sest et ta trepi kõrwal kahte naest nägi. Tema näitas naestele käega ja läks nende saatel tagumise  trepi juurde. Nehljudow aga ei läinud mitte kontorisse,  waid istus treviesise astmetele maha ja hakkas oma plaani järele mõtlema ja mõlemate kätega sääski enese kallalt kaugele kaitsema. Kurjad naeste hääled, kuhu sekka walitseja rahuline hääl kostis, hakkasiwad teda huwitama. Ta hakkas kuulatama. - Minu jõud ei jaksa; mis sa kisud mu kaelast risti, ära? rääkis üks naese hääl kurjalt. Paljalt jooksis sisse, rääkis teine hääl. Anna kätte, ütlen sulle. Mis sa piinad elajalooma ja jätad lapsed  ilma piimata. Maksa kinni, ehk tee tööga tasa, wastas walitseja  rahuline hääl. Nehljudow tõusis Püsti ja sammus tagumise trepi poole, mille ees kaks närus riietes talunaest seifiwad, kelledest  teine, nagu näha, raskejalgne oli. Walitseja seisis trepi astmetel, käsa kanepiriidest palito taskudes hoides. Kui naesed mõisahärrat nägiwad, jäiwad nad wait ja hakkasiwad  rätikuid pää ümber korraldama, ka walitseja wõttis  käed Laskudest wälja ja hakkas naeratama. Asi oli nii, et talumehed, nagu walitseja rääkis, lasksiwad meelega oma lehmi ja mullikaid mõisa aasale. Ja nüüd oliwad kaks lehma, mis nende naeste omad, kinni aetud. Walitseja nõudis naeste käest, kas 30 kop. kummagi lehma päält ehk kaks päewa tööd. Naesed aga tõendasiwad: esiteks, et lehmad olla sinna paljalt jooksnud,  teiseks, et raha neil ei olla ja kolmandamaks nõudsiwad  wiibimata lehmi kätte, kuigi töötegemise lubaduse wasw, sest et lehmad olla juba hommikust saadik ilma toiduta palawuse käes seisnud ja möögida haledast?. Kuipalju olen auusal wiisil palunud, ütles naerataw walitseja Nehljudowi pääle waadates, nagu seda tunnistajaks kutsudes: et kui kodu ajate, siis waadake ka oma elajate järele. Jooksin korraks wäikese juurde, kui nemad minema  paniwad. Aga ära jookse kuhugile, kui hoidmise oled oma pääle wõtnud. Aga kes siis wäikest söödab? Kui nad aasal olekfiwad söönud, ega neil siis kõht ei Shkaks, aga nad alles läkfiwad sinna, kõneles teine. Kõik aasad on läbi söödetud, kõneles wali» seja Nehljudowi poole. Kui ei trahwi. siis ei saa ml dagi niita. > Ah, ära tee pattu! karjus raskejalgne. Min omad ei ole kunagi puutunud. Noh, nüüd puutusiwad, maksa kinni ehk te tööga tasa. Noh, teen tööga tasa. Anna aga lehm kätte ära lõhna wälja wõta, karjus naene kurjalt. E Päewal ega öösel pole rahu! Ämm on haige! Mees oi kinni! Jõua nüüd üksinda igale poole. Aga jõuudu ei ol enam. Et sa ka oma tööga kärwaks! kiljatas naem ja hakkas nutma. Nehljudow palus walitsejat, et ta lubaks lehmi är< Miia ja läks ise majasse, selle üle imestades, et inimesel seda ei näe, mis nii kahtluseta selge on. Näed, kui osaw pois! ütles must, närus riietes,  igawesti sugemata habemega talumees, rammusa mära seljas sõites ja kahele poole hõllutades, oma kõrwal sõitwale  teisele Manale, kõhnale mehele, kellel närune pikk kuub seljas ja ise kammitsega kõlistas. Mehed söitsiwad hobustega õitsi, suure tee ääri ja salamahti ka mõisa metsa lagedaks söötma. Ilma asjata annan maa ära, kirjuta aga sina alla! Kas nad meiemeestel Meel Mäha nähku üle Pää kiskunud? Ei, wend, naljatad: tänaMu hakkasime juba isegi arusaama, lisas ta juurde ja hakkas kõrMalt ära kadunud  Marsa kutsuma. „Suku, suku!" —hüüdis ta hobust kinni pidades ja tagapoole Mahtides, aga Mars ei olnud mitte taga, Maid tee kõrMal mõisa luhas. Näed, kus ta mõisa heinamaale käib, lausus must, sasitud habemega mees, übalehtede rabinat kuuldes, mida mööda maha jäänud Mars hirnudes luhalt, kust Pehnch soo lõhn wastu heljus, teiste juurde jooksis. < Kuule, luhad kaswaMad Mäga paksuks, I naesi PühaPäeMiti saata, ülearu rohtu wälja kitkuma, ütles kõhn, lagunenud kuuega mees: muidu murrad wikati ära. 1 Kirjuta aga alla, arwustas karwane me«D mõisahärra kõnet edasi. Kirjuta alla, kül ta siis simd elusalt nahka paneb! t See on, nagu ta on, Mastas Mana. Ja nad ei rääkinud midagi enam; kuulda oli ainü hobuste jalgade müdin kõrwal teel vill. > Majasse sisseminnes leidis Nehljudow kontorist omale v walmis tehtud woodi, sule kotiga, kahe padjaga, punase, s siidise, peenikeselt ja kirjade kombel läbitikitud, kortsuta- mata, kaheinimese tekiga arwatawaste walitseja naese kaasawara. Walitseja soowitas würstile lõunasöögi jäänuseid,  ning eitawat wastuit saades, wabandas halwa wastuwõtmise ja ülespidamise pärast ja läks ära ning jättis Nehljudowi üksinda. Talupoegade wastupanek ei nukrustanud Nehljudowit  sugugi. Selle pääle waatamata, et sääl, Kusminskojes,  tema ettepanek wastu wöeti ja ühtepuhku tänati, aga siin awaldadi umbusaldust ja isegi waenu, tundis ta ennast rahulise ja rõõmsa olewat. Kontoris oli lämmastaw  ja must. Nehljudow läks õue pääle ja pidi aeda minema,  kuid häkitselt tuli tale teataw öö, neitsitua akan ja tagumine trepp meelde ja tal oli wastumeelt neid kohtasi  mööda käia, mis pahateo mälestustega ärahalwendatud  oliwad. Ta istus jälle trepi esisele ;a, enesele sooja õhku ja noorte kaselehtede lõhna sisse tõmmates, wahtis kaua mustawa aia pääle, kuulas weski kohinat, ööpikude wilistamist ja weel ühe linnukese ühetoonilist häälitsemist trepi körwal Põõsas. Walitseja aknalt kustutadi tuli ära; hommiku Pool, kuuri taga hakkas ülestõuswa kuu mõjul taewas walendama; wälgatused hakkasiwad selgemalt ja selgemalt õitsewat aia-rägastikku ja lagunewat maja walgustama;  kuuldus kauge müristamine, ja kolmas, osa taewast  oli juba paksu Pilwe alla kinni kaetud. Õöpikud ja teised linnukesed waikifiwad. Weskijärwe wee kohina seast kuuldus anide kaagutamine, ja Pääle selle hakkasiwad külas ja walitseja õues warajased kuked hüüdma, nagu nad seda palawatel pikseöödel ikka warasemalt kui mmdu teewad. Wanausk ütleb, et kuked kuulutada warase lauluga lõbusat  ööd ette. NehljudoNnle oli see öö enam kui lõbus; see oli rõömulik, õnnelik öö. Luulelend lõi tema ees jällegi  selle õnneliku suwe mälestused uueks, kui ta siin süüta nooremehena oli elanud, ja ta tundis ennast praegu niisuguse  olewat, nagu ta mitte ainult siis ei olnud, tv aü ka kõigil oma elu parematel silmapilkudel. Mitte ainult, et ta mälestas, ei, ta tundiski ennast praegu sernase olewat,  kui ta siis oli, kui ta aastase poisikesena luma lat palus, et Jumal temale oma tõde awaldaks, kui to lapsena ema põlwedel nuttis, kui ta temast lahkuma pidi ja tema wastu ikka hää lubas olla ja teda ialgi mitll kurwastada, tundis ennast niisuguse olewat, nagu ta 1904. Sakala. 19