Saarlane Kltõldiic xiiitika ajaleht «aa- ja limarahmle. Ib 4. Teisipäewal, 25. januaril 1905. XXI. aastakäik. maksab - S«ar«ma<ll aaStaS 1 rbl. LO kx> Psttiza suudetud aastas. A ~ V»»leS aastas l „ ZS „ Ilmub igal Äuresaares Kaava-aälikfaS nr.l?. Kirjad käiwad: Saarlase toimetufele.Karesaarde. Kuulutuste Petti rida maksab S k. Mõni sõna lugemiseringidest. Kirjutanud Tribun. Juba kahe tolme aaSta eest hakkafiwad ajalehtedes sõnumid ilmuma: fiin ja süül olewat lugemiscring asunud. Esiotsa näis see nagu päris roööraS sõna olewat. Küsiti: mis asi see on, kaS mõni uus hüppajate selts wõi mis? j. n. e. Niipea aga kui kusagil see mõiste selgeks sai, tulika kohe soow järele teha. Mis asi on aga siis see lugemiscring ja mis ta otstarbe? kttfiwad ehk ka „Saarlase"  lugejad. Nagu lugejad ehk mäleStawad, seletasin ma oma kirja esimeses osas, kui kaebtuse «väärilises seisukorras meie rahwa hulgas parema kirjanduse muretsemine ja tarwitamine  on, kudas Rinaldiinid ja Morandiinid  kirjaturul ikka pöörasemaid karutükka teemad, kudas rahwale, kellel kirjandusline maitse puudub ehk rikutud on. leiwa asemel kolkaid pakutakse j. n. e, ning tulin lõppeks otsusele, ct sarnasest seisukorrast, maksku mis maksab, wülja peab katsutama pääseda. Abinõud selleks on awalikud raamatukogud  ja lugemiseringid. Tee esimese juurde on enamail juhtunutel ohakline, tagajärjed kahtlased, tee teise juure aga lihtne, hõlbus, ja tagajärjed filmanähtawalt hüüd. Mõnikümmend  inimest heidawad ühte ja teemad eneste wahel maha ühisel nõul ja jõul paremat kirjandust muretseda ja lugeda. Igaüks maksab wäikese summa raamatute ostmiseks ja kui tarwis köitmiseks. Liikmete hulgast walitakse tecgi, kellel kirjaiidusliste  toodete «valimiseks teatamast tarwilik  asjatundmine ja hüämaitse ei puudu, ja antakse tema hooleks tarwilikkude raamatute  nimekiri kokku seadida (mida, kui tarwiliseks arwatakse, liikmed läbi waatawad)  ja raamatud wälja oSta. On raamatud  käes, jagatakse nad liikmete wahel ära ning asi on joones. Määratud aja ütleme näit. ühe nädala—järel annab iga ringiliige  järgmise liikme kätte ja saab samal ajal ka eelmise liikme käest raamatu j. n. e. kuni iga raamat kõigi osaliste käest läbi on käinud. Siis tehtakse uus sissemaks, ostetakse uued raamatud ja asi läheb oma soodu jälle edasi. Seega on lühidalt ära öeldud, mis lugemise ringide asutamiseks teha on. Küsida jäeb meel: kui palju wõib ja peab ringil liikmeid olema, kui palju iga liige sisse maksab, mis sisulised raamatud peakfiwad muretsetatama ja wiimakS  mis raamatutega teha, kui nad läbi on loetud. Kahjutaole mul praegusel  ajal Suurelmaal asuwate ringide kohta kindlaid teateid ei ka arwusi käepärast, see pärast pean katsuma nende küsimuste pääle ainult oma arwamise ja nähtuste najal waStata. Köigepäält fiis liikmete arw. Minu arwateS wöits lugemiseringil liikmeid, kui loetawad raamatud köitmata jäewad, 20—30 olla, mitte aga rohkem, sest waStascl  korral oleks karta, et raamatust, mis kõigi liikmete kätest läbi käinud on, midagi järele ei jäeks ta saaks sõna tõsises mõttes „äraloetud." Köidetakse aga raamatud  ära, fiis wõikS liikmeid palju rohkem, näit. 52, olla. Siis" teekfiwad raamatud, kui nad iga likme käes ühe nädala wiibikfiwad,  just aasta jooksul ringi ümber. Liikmemaksu  kohta wõiks üleüldiselt tähendada, et mida suurem ta on, seda parem, sest nagu vr. Schultzs ütleb „ei ole muid wäljaminekuid, mis nõnda palju kasu saadakfiwad,  kui need, mis hariduSliStekS otstarveteks  tehtakse". Mida suurem raha, seda parem kaup. Seda aga tähele pannes, et lugemise ringide siht just wäikese raha eest lugejatele paremat kirjandust muretseda on, kui ka, et mitmed raamatukauplused (minu teades näit. T. Liiwa oma meie linnas) nõuS on lugemiseringidele raamatuid  20—50°/° hinnaalandusega müüma, wõikS peaaegu ütelda, et 20—30 kopikalisest  liikmemaksust küllalt on. Palju täbarani  lugu on raamatute walimisega. Põhjusmõtteliselt  oleksin mina selle poolt Würsti käsu pääle. Saksakeelest eestistanud G. Markus. Möödaläinud aastasaja keskel sündinud lugu. Teisel päewal seifis D. herzogi jahtmcister,  parun Klammcck, tähendatud tunnil grahwi proua Hindensteini ees. Ta kordas oma palwet weel suusõnalikult preili Diana von Brucki pärast. Grahwi proua lubas kõige magusama sõnadega Diana temale anda. Srllepääle tuli noor tütarlaps ka ise wälja wäga ilusaS ja toredas ehtes ning laskis kui ka kahwatanult, aga siisgi rahulikult  oma kätt kalliste sõrmustega ehtida. Ei olnud aga ometigi mitte paras paar, keS nüüd grahwinna kõrwaS seifis. Pruut oli noor ning ime ilus, pitka kena kaswuga. Tema silmad särafiwad, nagu walguStawad taewa tähed, kuna peigmees oma rohelises uniwormis, kudas ta seisus seda nõudis, wäga kahwatanud ja näost peaaegu kollakas oli. Ta aukus silmad ja lahja nägu iunniStafiwad,  et ta termis mitte kõige parem ei olnud. Parun Klämmeck, keS Satsenis sündinud, oli juba noores põlweS D. herzogiga tuttawakS  saanud, keö teda pärast poole oma teenistusse kutsus. Wanuse poolest wõifiwad  tal juba 36—38 aastad selja taga olla. Metsa asjanduse ametit ei pidanud ta mitte oma elukutseks, sest et ta SakseniS mitme mõisa omanik oli, kus ta ise oma majanduSlifi tallitust juhatas, aga et D. herzog talle kõige lahkema sõnadega kõrget ametit pakkus, kui selle jahtmeister ära suri, siis pidas ta tarviliseks, oma mõisaid «välja rentida ning herzogi soowi päüle jahtmeistrikS hakkada. Kord oli ta Dianat von Brucki Dresdenis palli pääl näinud. See oli kohe ta südame nii ära wõitnud, et ta sest ajast igal pool, kuS ial «võimalik, Dianale ligeneda püüdis, tuna ta wiimakS oma armastust ja soowi wana emale awaldaS ning Dianat omale paluS. SeisuS ei teinud kumbagile takistust, waid kergitas ligenemist, millele Diana waesus mõjuwalt teed tasandas, sest nende ringkonnas ei olnud see ju kellegile tundmata,  et grahwi proua HindenStein täiesti waeseks oli jäänud. Ja mitmed imeStafiwad, kuidaS see wöimalik oli, et grahwina weel selgi wiifil oma wälimist seisuse auu ülemal  jõudis pidada. Kaunis suur «varandus oli juba tema lõbu armastaja mehe läbi kokku sulanud. Uhke ja suure päratine elamine walitsewa würSti ümbruses oli mõndagi mõisnikku waeseks  teinud. Selsammal põhjusel oli la herra Diana isagi oma «varanduse kaotanud, kes juba enne surma waeseks jäi. Pärast tema surma wõttis wanaema grahwi proua HindenStein Diana oma juurde kaSwatada, tema ema oli juba enne isa surma puhkama läinud. Niihästi kaSwataja kui ka kaSwandik oliwad nüüd mõlemad ilma waranduseta. Wana ema ning tütre tütar armaStafiwad üksteist, kumbgi aga oma wiifi, ning grahwi proua HindenStein, kes «vilunud oli suurel wiifil elama, ei teadnud suuremat onne oma kaSwandikule soowida, kui et ta teda kõrge seisuse ja rikka mehe naeseks anda püüdis. Et Diana tema soowidele wastu ei pane, seda ei kartnudgi ta mitte, sest see tütarlapsuke oli niisuguses ümbruses sündinud ning üleSkaSwatud, mille põhjuSmõtetega  mana ema täiesti rahul oli. Ta tundis ka Diana kindlat karakteri ning sooja südant küllalt. PidaS selle pärast paremaks seda noort tütarlast mida warem seda parem mehele panna, enne meel kui ta oma tahtmine täielikumaks kaSwab. Sellepärast terwitas ta ka jahtmeistri tulekut kõige oma soowide ja palwctega kõigest südamest, iseäranis aga weel tema kõrge ameti pärast ning ei pannud seda sugugi tähel , et see tõrgeauuline meeS terwise poolest kidur oli. Ning tui see teda ka kurwaStaS, et ta selle kena tütar» lapse pea kaotab, trööstis ta ennast sellega, et ta Diana õnne põhjendaja olla. KudaS Diana oma südamega lugu oli, seda ei pandud sugugi tähele. Pääafi oli aga, kõrge seisus ja rikkuS. AbieluS oli neil aega küll armastuse tundmusi üksteise wavtu kaSwatada. Diana süda ei olnud senini tõeSti weel midagi ütelnud. Niipalju oli aga ta ome» tegi omaS sügawamaö südame põhjas lühikese  pruutaja sees tuunud, et ta süda mehe waStu, kellele teda sundlikult antakse, ialgi midagi ei ütle. Ehk parun Klammeck kül igapidi hää ja tubli inimene oli, oli ta fiiSgi Diana südamele wõõraS. Et jahtmeiStert haron Klammecki nüüd warSti oma uue ameti kohusid täitma nõuti, siis tegi ta pulmadega ruttu. Ning niihästi grahwi proual kui ka tema tütre tütrel ei olnud mingi iseäralist põhjust pruutaega ilma asjata pitkendada. Kaks luud pärast kihlust kutsus prahwina omad sõbrad ja sugulased palee ruumidesse, mis