südamesse. Ning selsamal silmapilgul kadus temas kõik lapselik olek. Kohe oli temas nõu kindel juba täna asja nõnda kaugele wiia, et tema ära saatmisest enam kasu ei olnud. Emat haawawa rahuga kuulis tema oma siit lahkumise otsust ja ütles ainult: Mina olen papale minu hää käekäigu ette muretsemise  eest wäga tänulik ja tean ise ka wäga hästi mis mulle weel puudub. Niipea kui mina St. Heelenast tagasi olen, lähen mina tema juurde ja räägin temaga lähemalt  selle üle. See on ju kuidas ma tean nüüd kauaks ajaks wiimane ratsasõit, mida Richardiga ühei teha saan ja mina tahan seda wiimast koosolemist hästi tarwitada. Anne hojatas teda ja manitses, et tema õieti ettewaatlik oleks; temal olla just täna paha aimdus. Ole minu pärast üsna ilma mureta, mamma küll ma juba nõnda toimetan, et sa minuga täitsa rahul wõid olla, hüüdis Julia trepi alumise astme päält emale meel naerdes waStu ja läks minema. Kohmetonult waatis Anne temale järele. Tema ei julgenud neid wiimaseid sõnu eneselegi ärascletada. Kudas wihastaks Toomas ennast, kui nemad just täna selgust eneste olekusse tookfiwad ja kas ei saaks tema kõiki süüdi Anne pääle lükkama, ja ütlema, et ta just meelega tema soowile wastu on töötanud. Ning ometi oli tema selle mõtte üle ise jälle rõõmus, et Julia tulemi! täna kindlaks saab tehtud. Julia oli juba wäetimaft põimest saadik tema walulapS olnud, aga ka tema ainus Knv ja troost te«s Wsda kurbtust aastades esimese mehe kõrwas elades; temal ei olnud nüüd isa enam ning oli temaga koos surmahädas  olnud, sellepärast pidi tema teda üle kõige armastama. Dearborni maja ukseesisel ootasiwad juba tampiwad hobused. Kõrge, saleda kaswuga,  uhkes ratsaniku riides Richard seisis oma lühikese, paksu, kulunud riietega isa kõrwal ja ajas temaga juttu. Wana herra koputas wahetewahe! kartliku näoga ilusate hobuste läikiwaid kaelu ja waatis wahete wahcl isaliku rõõmu ja uhkusega oma toreda poja pääle. Tead sa, Richard, mida ma juba ammu sulle ütelda tahtsin, need ratsasõidud Juliega hakawad aegamööda mu meelest kardetawakS minema. Julia ei ole enam laps, maid on juba neiuks sirgunud. Seda ei tähenda ma mitte sellepärast, et minul midagi teie läbikäimise «vastu on, waid sellepärast, et rahwas seda juba tähelepanema ja sellest rääkima hakkab ja et Juliale sellest pahandust tulla wõib. Sellepärast arwan mina kohaseks, et teis tänasest päewast saadik ainult ratsaiulafe saadetusel wälja sõidate. Seda tahtsin sulle lühidalt ütelda; Richardi kange punastamine andis sellest märku, et isal õigus oli. Kui sa seda just soomid, siis peab see ka sündima, aga, kui sulasega ühes sõitma peame, ei tunne meie sõidust enam mingit lõbu aga ainult täna luba meid meel oma käe Ml ratsutada ja siis tõotan mina sulle (Järg tuleb.) tada, oma kirikuid ehitada, lapsi oma usutunnistuse  särele ristida, mitte aga selle järel, millele nemad Kangekaelselt wastu" seisawad; oma emakeelt  kõneleda ja selles lastele õpetust anda (selle juures aga Wenekeelc oskamist sunduslikeks jätta). Aeg on käes, et wiimati see rõhumise ja karistamise  kord ära kaotataks, mis wõimaiikul korral mässude sumbutamiseks tarwilik on, harilikul ja rahulikul ajal aga wõimatu, kahjulik ja kõlbliselt hämllaw on ning tugema! ja kanawäitawat wõõrarahwuSliste  Wenemaa alamate lähincmist tingimata  takistab. KaS wõib tõesti arwata, et meile hädaohtlik oleks, kui need alamod  niisamasugused  inimesed nagu meiegi Wcncmaale tänulikud on, kui nemad kõlbliselt ja waranduSlijelt  Wene wõimu kaitse all hästi ja rahulikult elawad? Kas tõesti wõib õiglase südamega tunnistada,  et allarõhutud inimestel enam poolehoidmist kodukolde poole hoiawad, mida riigi poolt kaitstakse  ? Kui inimesed, kes mitte ainult oma seisukorda  õnneliku ci tea oiewat, maid kardawad, teda sõnakuulmatuse, äraandmise ja mässu läbi kaotada! Kelle wastu algvksiwad nemad mässu? Oma häätegija wastu, ja järjelikult ka oma enese õnneliku seisukorra wastu! Inetud ja meeletud neid inimest olla, keZ segadusi ja korratusi joonumad  ; kahtlemata oleks aga siin ainult üksikut? juhtumistega tegemist, ning praktikalikkude ja mõistlikkude inimeste hulgad tecksiwad nendele sündmustele warsti lõpu." ~Post." Sõda. Peterburist. Kuropatkini telegramm 7. septembrist. Sõjamäe juures ei ole mingid muudatusi ette tulnud. 6. septembril nähti ida pool Daljni kõrgustikult waenlase  edasimorssimist. 7. septembril pääle lõunat wõttis waenlans kaks kallalekippumift  ette seisukoha pääle, mis sellel kõrgustikul meie wäejao käes oli, ja saatis ühtlasi 4 kompaniid wälja, et meie pahemast tümast mööda minna. Mõlemad kallalekippumised löödi tagasi, kuS juures ka ümbermineku katsed ratsasalkade poolt kiuni peeti. 7. sept. (Reuter.) Siia jõudnud telegrammide teatel on üks Wene wäesalk, milles 4 pataljoni jalawäge, 4 eskadroni ratsawäge ja 8 suurtükki, 4. septembril Seitaidsi juures jaapanlaste kallale läinud. WõilluS kestis kuni kellu 3-ni, mille pääle wenelased tagasi löödi. Wcnelaste kaotus armutakse 57 mehe pääle. 7. sept. (Reuter.) 19 päewa walmiStafiwad  jaapanlased tormijooksmise waStu. Tormijooksu! põhjaidapoolt Wene seisupaikade pääle oli päüsiheks Tsihnansani,  Erlushani ja nende wahel olewate kindlustuste arawõtmine. Tormijooksmine algas augusti lõpul (uue kalendri järele) ja kestis 10 päewa, kusjuures iseäranis ägedasti kolmel csiMesel ja neljal wiimasel  päewal wõidcldi. Jaapanlased hakkafiwad  18. (5.) augustil taganema, jätsiwad aga 4 teistjärku kindlust oma kätte. Nendest kindlustest on kaks koguni Erlushani lähedal,  teised mähe kaugemal. 18. (5.) augustil  ei andnud jaapanlased Wene seisupaikadele  pea sugugi tuld, kuid kindlus laskis iga päew umbes 1000 pommi enamasti nende nelja Jaapani seisupaiga pihta. Iga! ööl tungiti wSiksel wiisil kindlusest wälja, et tähendatud seisupaikasid tagasi wõtta, kuid katsed ei läinud korda. Nagu jaapanlased jutustawad, keS Dalnist  siia on jõudnud, äratab Port Arturi jõuukas wastupanemine jaapanlaste hulgas auukartust. Nad hakkawad aru saama, et kui Erlushan kätte saadakse, see ainult samm Port Arturi ärawõtmiseks on. Nähtawasti  ei ostnud wenelased enne tormijooksu  kui oktobri-kuu esimeste päewade wäliusel (uue kalendri j,), sest jaapanlased katsusiwad aegamööda, kuid õigel wiisil päälctungida. Wõitlustes augusti-ruu lõpul (uue kl. j) kaotasiwad jaapanlased katse juures Tsihuanshani ära wõtta, terme polgu. Asjalugu näitab, kui raske ülesanne  jaapanlastel Port Arturi «võtmisega täita on. Mukdemst. (Reuter.) Lahing tuleb tingimata. 8. wõi 9 Jaapani diwisjoni on juba kallale kippuma hakanud. Hunho jõgi on Wcne eelmäe liiniks. Tokiost. (Reuter.) Arwatakse, et otsustaw  lahing Mukdeni juures lähemal kokkupõrkamisel  ära peetakse. Kindral Kuropatkin walmistab nähtawasti ette kangekaelselt waStu panema. Ta ehitab kindlustust. Mõlemad mäed on pääle Ljaojani lahingut wälja puhanud ja on jälle malmis lahingusse  minema; ilm on sõjategewuseks kohane. Teed on kuiwad, jaapanlased parandaivad kiiresti raudteed. Siin walitseb arwamine, et Ojama kuni taimeni Kurvpatkini  pääle käib, mille järel ta siis kuni komadeni Võidetud seisukohad oma käes hoiab. Sel nädalal oodati wäga ägedaid kallalekippumisi Port-Arturis uue plaani järele. Asjatundjates ringkondades arwatakse kindlus 10 päewa wõi 2 nädala pärast langemal. Mandshuria mäe pääkorterist  telegrahweritakse: Wene «väesalgad, kes maad uurimas käisiwad, taganestwad 5. septembril Peidjunzisse. Mõlemad mäed puuduwad kokku. Mukdeni ja Fushuni teedel tuli wäiksemaid wõitlust ette. 8. sept. Berlini kaudu Mukdeni ümbruses, iseäranis Heeni jõe ääres elutwad  hiinlased põgsnesiwad eclolewate lahingule  kartusel oma küladest ära. Prantsuse misjonärid könelewad ühest wäga ägedast kallalekippumisest, mida Jaapani mäed Wene seisupaikade pahema tüma waStu toime pannud. Ojama olewat wäga pahane, et Kuroki wiimasel wõitlusepäewal ei suutnud raudteeni tungida. Ojama olewat Kurokit sellepärast sõidelnud. Tjhisust. 8. sept. (Reuter.) Jaapanlased  on Port-Arturi juures uusi suurtülkisi, mis Dalnist toodud, ülesse seadnud. Need suurtükid jaotati seisukohtadele, mis wiimase tormijooksu ajal wenelaste käest ära mõstud.  Wangiwõetud jaapanlaste jutu järele olewat Jaapani laewawäe suured suurtükid rohke laskmise mõjul õige rikutud. Sellepärast  on nende kallaletungimised mere poolt wähsm mõjuwad kui enne. AmetliStes Jaapani ringkondades kõneldakse küll, et Port-Arturi Srawõitmine ehk mikado sünnipäewaga  nowembri-kuul kokku langeb; fiisgi  peetakse wõimalikuks, et jaapanlased kindlust enne kewadet ära ei wõida. Wäga tähtjas on,et jaapanlased Daljnisse talwekorterisi  walmistawad. Wene ametlisest hallikast teatatakse, et talwe on Wene sõjamäe tegewusele sündsam kui suwi, sest wenelased on külmaga rohkem harjunud. Samast hallikast tuleb sõnum, et Kuropatkin suudab, kui ta korraks lõuna poole tungima hakkab, kahe kuuga Port- Arturisse jõuda. Wiimases telegrammis, mida Kuropatkin Stösfelile saatnud, ütleb esimene, et tema katse kindluse «vabastamiseks  Läänemere laewastiku kohalejõudmisega  ühte langeb. Kindraladjutant Kuropatkin telegrahwerib  8. septembril: Lõuna poolsel wäerinnal ei ole muudatust juhtunud. Daljni kõrgustikkude juures 7. septembril olnud lahingu kohta teatatakse, et waenlane on kaks kallalekippumisi ette wõtnud, aga mölemil puhul suure kahjuga tagasi löödud. Meie «võtsime mõned mehed mangi ja saime sõjariistu ja sõjamoona saagiks. Meie kaotused on: 1 ohwitsec ja 3 soldatit surnutena, umbes 43 soldatit haawatutena. Wiimaste hulgast jäiwad mitmed wüesatka paigale. Tientsiuist. 8. sept. (Reuter.) Jaapani suurtükipaadid on Jnkouft ära sõitnud, et 38 Saarlane. 1904