Saarlane UW Uleiildittt Dilliitü kjaieht «a- ja iiunarahlvaie UH 55° 4Z. Teisipäeval, 30, MMil 1901 XVII aastakäik. maksab: Jimub igaitsilsipcro»Vc»l'. Knresaares Kauba-uulitsas nr,l7 Saaremaa endise talurahwaasjade  kommissari J. K. Kossakki kohtuasi. Nagu waremalt teatatud, algas Riias Peterburi kohtukoja osakonna ees haruldase kohtuasja harutus, nimelt endise Saaremaa  talurahwaasjade kommissari Kossatzki asi. Süüdistamise akti sisu on järgmine: Kui 1889. aasta lõpul talurahwa ametikohtade  uuendus Liiwimaal oli, nimetati sellesama aasta 5. detsembril õuenõuunik Joosep Kossatzki (wõltsitud paberite järele Kassatzki), kes seni Kuramaa kubermangu aktsiisi-walitsuse sekretäriks oli olnud, Pärnu maakonna esimese jaoskonna talurahwaasjade  kommissariks. Liiwimaa selleaegse kuberneri Sinowjewi käsul saadeti ta Saaremaale  talurahwaasjade kommissariks. Kui Kossatzki Saaremaale ilmus, oliwad Kuresaare  kreisis, mille järele Saaremaa, Muhumaa  ja Ruhno saar on, talupojad 113. walda jaotatud. See weikse kreisi liig suur Mustamine  oli selle poolest halb, et talurahwa!  raske oli oma umetnikka, oma wallawalitsust  ja kohut ülemal pidada. Et talupoegadele nende wäljaannete koormat  kergendada ja ühtlasi wallawalitsuste materjalilikku seisu parandada, andis 1890. aastal kuberner Sinowjew talurahwaasjade kommissarile Kossatzkile käsu, Saaremaa kreisi talurahwa-kogukonda suuremateks kogukondadeks kokku sulatada. Et Kossatzki Saaremaad sugugi ei tundnud, siis wöttis ta enesele selles asjas Kuresaare kihelkonna-- kohtu sekretäri, õuenõuuniku Krause, appi, kes umbes 40 aastat Saaremaal kohtuametnikuks  olnud. Krause seadis talurahwakogukondade  uue jaotamise projekti ehk eelnõuu kokku ja selle projekti kinnitas pärast kubermanguwalitsus. Uue jaotuse järele sai Ruhno saar ühe kogukonna, Saaremaa ja Muhumaa aga jaotati ühtekokku  18 kogukonda. Muidugi pidiwad uutel kogukondadel wallawalitsuste ja kohtute  tarwis majad olema. Ja Saaremaal ning Muhumaal ehitati igas wallas toredad  wallamajad, mis nende ümberolewate wilctsate talumajade hulgast silma torkasiwad.  Uued wallamajad seati toredasti sisse ja igaühes nendest oli üks tuba möödajõitwate ametnikkude tarwis hästi sisse seatud- Talupojad nurisesiwad ja kaebasiwud rõhuwate maksude all ja aastal 1897 tõusis koguni mäss Kossatzki wastu, kes siis juba Saaremaa kreisiülem oli. Mäss suruti muidugi maha ja talupojad wöeti kohtulikule wastutusele ja neid karistati  waljuSti. Kossatzki aga sai oma talu- rahwakogukondade „hiilgama" skubermanguwalitsuse  ütlus) sisseseadmise eest selleaegse kuberneri poolt ametliku tänu, Wallamajade ehitamise ajal 1892 aastast kuni 15. oktobrini 1896 wõttis Kossatzki ilma wallakogukondave hääkskiitmiseta ja mökitamiseta wahemehe osa wallamajade sisseseadmise materjalide müüjate ja waldade wahel oma pääle. Pea kõik asjad, mis waldadel uute wallamajade sisseseadmise juures tarwis oliwad, läksiwad Kosatzki käte läbi. Tema toimetamine selle juures wiis ta wiimaks langemisele. 1896. aasta septembri kuul nimetati Kossatzki Saaremaa maakonnaülemakS, kuni detsembrini 1896 jäi ta aga oma senisesse ametisse. Selle järele andis ta talurahwaasjade  kommissari koha oma järeltulija Babanowi lätte. See teatas salakirjutuseS 18. jaanuaril 1898 kuberner Surowtfowile, et Kossatzki oma teenistuse ajal talurahwaaSjade kommissarina  kaunis suuri summasid wallarahadest  raiskanud olla. Esialgune adminiftratiwline  uurimine tegi juba mõned teod awalikuks. Näituseks tehti kindlaks, et Kossatzki ilma mingi wallawalitsuste soowita wahemehe osa waldade ja materjalide  müüjate wahel oma pääle oli wõtnud  ja et tema ostetud asjade eest walla- Õde õe eest. W. Mõlderi külajutt Ei olnud senini weel ükski noormees tema südant suutnud kiiremini tuksuma panna, see oti waba, nagu lind oksal, ja maitses segamata nooruse lõbu ja õnne. Keegi ümberkaudsetest poistest, kelledega Miina mõnikord pühade aegus wöi pidupäewadel  kokku puutus, ei wöinud kiidelda, et ta neiu meelest rohkem maksab, kui mõni teine. Liisa silmitses kõiki ühesugusest waatepunktist,  see on, oli kõikide noortemeeste wastu ühetasa parajal mõedul lahke ja sõbralik, ja mähet nende wahel neiu silmis tegi ainult igaühe enam ehk wähem kombeline  elujärg. Pritsu mõisa tulekul märkas  aga noor neiu, et ta südamega äkiline muutus sündis: juba esimesel kokkupuutumise  korral tundis La, kuda tall meri palgesse  tungis ja kuum hoog üle terme keha käis, kui noormees tcrwitades tema kätt tugewasti pigistas. Mida lähemalt nad teineteisega tuttawaks saiwad, seda selgemaks  sai Liisale, et tall Pritsu waStu palju soojemad tundmused rinnas liiguwad, kui kellegi teise nooremehe wastu, keda ta siiamaani tundis, et nooremehe pilk, mahe hääle kõla ja terme tegumood ja olek teda iseäralise wastupanemaia mäega selle külge tõmbafiwad. Prits on ju ka, peab ütlema, ilus pois, wiisakas ja kõigiti tubli, lugupidamise wäärt mees mis siis ime, et ta Liisa nii hõlpsasti ära nõidus!  Nii oli siis Liisa elus pööripäew tulnud: ta süda oli sunnitud senisest lapselisest  wabadusest lahkuma ja uue, wangis- lama wõimule maad andma tall oli acg armastada! Liisale aga polnud see sugugi mceldiw näha, et temale pea üsna wõõras noormees tema südames kohe nii kindla asupaiga wõitis. Ta ei olnud ju Pritsu selle lühikese  aja sees meel kuigi palju tundma saanud  õppida, kuidaS mõis ta teda juba armastada?  Ja siis oli küsimine: kas Prits teda kunagi wastu armastama saab? Ta! wõis oma kodukoha lähedal ju ammugi pruut leitud olla ja mis tagajärg oli Liisa armastusel siis? Neiu oli siis oma südame iseenda rumalate, lapsikute tujude mängupupeks teinud ja pidi kord kibedusega  oma külwi wilja lõikama! Ei, seda ei tohtinud sündida selleparast algas Liisa oma jüdamega ägedat wõitlust: tal oli kindel nõuu oma südant, maksku mis maksab, waikimisele sündida ja endises lapselises lõbu-ilmas, selles nii kosutamas ja wabas õhus, edasi elutseda. Aga inimese enese walitsuse wõim on tihti nõrk, niisama ka Liisa oma. Küll sõdis ta oma tundmustega, küll püüdis ta oma põues seda tuld lämmatada, mis sääl wõimsa hoogu lõkkele tekkis, aga kõik asjata: süda oli wägewam, kui mõistus, ja sundis wastast, selle mccleheitlisest wastupanekust  hoolimata, taganema. Nõnda läksiwad päewad, nädalad ja kuud mööda, millede jooksul Liisa ennast kõigewähematki  wangistawatest tundmustest polnud  wabastada suutnud, küll aga selle wastu weel tugewamalt nende wõrku mässitud  oli. Ja kuda see teisiti olla wõisgi, kuna nõiduw noormees ju nii wäga neiu lähedal asus, kuna ta teda igapäew näge- ma, temaga kõnelema pidi! Sarnasel järjel  ei wõinud wõitluses, mida Liisa südamega  alustanud, wõidu lootustgi olla, sest mis ühel silmapilgul, sel ajal, kui Pritsu silma ees näha polnud, raSke waewa järele wöidetud oli, oli teisel silmapilgul, kui noormees ilmus, ühel hoobil jälle kaotatud. Wiimati, kui Liisa ära nägi, et temal tõepoolest wõimata on oma südamest jagu saada, jättis ta asjata wõitlemise katsed maha. Ta andis oma tundmustele waba woli ja wabandas iseennast sellega, et see wistiSti nii saatusest määratud on, mille wastu ta midagi parata ei wõi. Nooremehe  lähedus oli neiule, nagu kewadine soe päewapaiste, nii lõbus, nii õnnestaw, nõnda et Liisa ennast peagi täiesti unustas  ja oma südameelu pöörega häämeelega leppis. Ta hakkas nüüd hoolega tähelepanema,  kas tema tundmused Pritsu südames  ka pisutgi wastuköla suudaksiwad leida. Ta uuris nöörimeest, mis wõis, pani tema olekut nende kokkupuutumiste! teraselt tähele, kaalus iga Pritsu sõna, iga tema pilgu ära, mida ta neiuga wahetas. Aga kõige oma hoolsa uurimise kiuste ei wõinud Liisa Pritsu juures pisematki märki leida, mis asja oleks annud arwata, et Liisa temale meeldib, wõi et ta temast rohkem lugu peab, kui teistest mõisa teenijatest tüdrukutest. Lõbusa meelega Prits oli kõikide mõisapiigade  wastu ühetasa sõbralik ja jutukas, heitis nalja, naeris, tegi üleannetust ja wiitis kõikide aega lõbusasti, kui nad, mõisa peiud ja neiud, priiaegadel koos oliwad, kuid ühegi wastu wiimaste hulgast ei näitnud  noormees rohkem soojust üles, kui seda harilik noorerahwa waheline sõpms lubas