ja ta teadis ette, mis teda ootab . . . . Endine Saaremaa talurahwa kommissar Babanow jutustas meile, kuidas tema, kohe selle järele kui ta selle koha pääle tuli, kus enne Kossatzki oli, keda maakonna ülemaks nimetati, waStuwõetud paberitest nägi, et tema eelkäija terme rea wallaraha raiskamisi korda oli saatnud, ja et tema, Babanow. wäga piinlikus olekus oli, Ühelt poolt pidi tema nähtawale tulnud suurtest kuritegudest ülemusele teatama, teiselt poolt hoidis teda wale arusaamine administratiwliseft saladusest tagasi, mis tegelikus elus niisama wägew on, kui argtisaladus. Kui Kossatzki nägi, et Babanow  kardetaw inimene on, pakkus ta temale korraga „hää" sõbra poolest suure summa raha laenuks maja sisseseadmise tarwis. Muidugi ei wõtnud Babanow seda wastu. Talupojad aga ei jätnud järele teda palumast, ta astugu nende eest wälja ja toogu kõik päewawalgele, mis herra KoSsatski teinud ja mille eest ta teenistuses auupalkasid saanud. Siis ei olnud weel teada, et Kvssatski tunnistuste mõltsija on. Wiimaks otsustas Babanow kubermanguülemusele teatada, et Kvssatski kurjategija on. Tema teadaandmine aga pandi kõrwale mitte sellepärust, et kubermangu-ülemus  KoSsatski pahade ning wägiwaldsete tegude ja wargustega nõuus oli, waid selleparast, et ta arwas, et KoSsatski  tgast kahtlusest kõrgemal seisab, ja ühtegi teadet ei usaldanud. Seesmine kindel ust oli selle poolest täiesti KoSsatski poolt. Pääle obikuberneri ja weel kahe kolme inimese pidasiwad kõik Kossatskit kõige auu- samaks inimeseks. Lühidalt üteldud, kordus  Tshitshikowi lugu suurel mõõdul . . . Kui Babanom nägi, et KoSsatSki määramata,  ja ta wöimataks pidas temaga ühes ja üleüldse Liiwimaal teenida, kus tema pääle edaspidi kui salakaebaja pääle wõõriii  maadatakse, siis wõttis ta nõuuks kohta otsida ja ta nimetati alatiseks liikmeks (assessorikS)  ühte põhja-lääncpoolsesse kubermangu.  Et ta Liiwimaal sündinud, talurahwa  aZju, Eesti, Saksa ja ka Wcne keelt hästi tunneb, siis on loomulik, et teda Liiwimaal pidada oleks tulnud, on ta ju kõige selle juures Wene mees. Aga keegi ci teinud seda. Kasulik inimene aeti nii ütelda maalt wälja. Nii olla Babanow Kossatzki pärast kannatama  pidanud, ja ta kannatada weel praegu, sest et ta oma ameti maaülemate sisseseadmise  pärast kaotanud. Kossatzki aga, kelle üle nüüd kohut mõistetud, äratada weel kaastundmust. Kui imelik on siin ilmas õigusega lugu! hüüab lõpul kirjatüki kirjutaja. („Post.") dawale tuliwad; alles pilka aja järele läks mull korda temalt midagi tõsisemat teada saada. Lugu oli järgmine: Ühel õhtul, kohe pääle selle, kui mõisas tallamaks sai, et toatüdrukul kosilased käinud,  koputati kaunis hilisel tunnil Liisa toa ukse pääle. Liisa tegi ukse lahti ja sisse astus Prits, kahwatu ja maharõhutud  olekus. Anna andeks, Liisa, et nii hilja weel sinu rabu tulin rikkuma, kõneles ta ära, kogelema häälega, aga ma ei wõinud parata, ma tulin ta peatas ja näis sündsaid sõnu otsiwat. Mis asja mul pahandada on, kostis Liisa lihtsalt, ega sa minule ju wõõras oli. Räägi aga, mis sull asjaks oli? Ma tahtsin ainult küsida, kas see tõsi on, mis siin mõisas räägitakse, et et sull kosilased käinud ja sina marsi mehele pidawat minema? Oi, mis sa minu käest tuled küsima, Prits! kostis Liisa peaaegu karedalt, kus juures ta wägisi oma külma rohu alal hoida püüdis. Niisugustd asju ei tulda mitte igaühele moka pääle kirjutama, ja mul oleks õigus sulle pitka nina teha, aga et sa muidu mõistlik poiss oled, siis tahan sulle otsekoheselt sinu küsimise pääle kosta: jah, mul käisiwad kosilased ja ma mõtsin kosjad wastu, mõne nädala pärast tulewad pulmad, muud kui soowi mulle õnne! Ons see tõsi? Sa tahad tõesti mehele minna, Liisa? Mis siin siis nõnda imestada on olen ju ammu selles wanaduses! Pritsu nägu muutis walgeks, nagu lubjatud  sein. Sa oled halastamata, Liisa! kõneles ta kustunud häälega. Kas sa siis sugugi mürkanud pole, et mina sind ammu juba armastanud olen? Liisa kohkus, ta kehast käis äkiline wärin läbi. Nooremehe awaldus oli talle ootamata,  mahapõrutaw . . . Aga ta kogus ennast marsi ja kostis endisel külmal, rahulisel  toonil: Kuda ma seda märgata wõisin, kui sa ise sellest mulle millegiga marku annud ci ole? Ega ma läbi nägija ole, et teise inimese  mõtted ja südame tundmused ära tunda wõin! Ja see ei tähenda ka siin midagi, minul on ikka maba woli sellele mehele minna, kellele ma tahan! Aga ütle mulle, Liisa, kas sa seda meest ka armastad? See on minu asi. Aga Liisa, sõnas noormees paluma häälega,  miks sa minu maStu nüüd nii kure ja wali oled? Ma ei tea iulle ju midagi halba teinud olewat, mis seda oleks äratceninud.  Enne olid sa hoopis teist laadi, nii lahke, nii sõbralik alati! Liisa ei Vastanud. Ta tarmitas üleloomulist  jõuudu, et ennast walitseda ja alustatud külmawereliseft olekust kinni hoida, ehk ta süda küll walu ja haleduse käes lõhkema kippus. Üks sõna, Liisa, siis ei taha ma sind kauem enam tülitada, palus Prits nii härda häälega, et ka kõige limusem süda liigutud oleks pidanud saama, ütle mulle, kui mina Varemalt oma tundmusi sinule oleksin anialdanud ja sinu kätt palunud, kas sa siis ka mind oleksid külmalt äratõukanud ja praeguse wõhiwõõra wastu wõtnud? Ütle, ma palun, räägi mulle tõtt! Ma ei iea mitte, kostis Liisa mõtlemata. Kuidas? hüübis Prits tuliselt. Sa oleksid siis KuSlase kvszad lagast lükkanud, oleksid mulle oma ja sõna annud? sA 1.) Isamaalt. Kuresaareft. Kurcsaare gümnosiumiS läheb nüüd EeStikcelc õppimine lublisti edasi. EeStikeele õpetamisest wõtawad aga ainult eestlased osa, teiste rahwuste laSte wanemad  peawad aga asjataks oma laStels Eesti keelt õpetada lasta. Arwatakse, et seda mitte tarwis ci olla. See on aga ekslik arwamine. Siin nõuab meilt elu igalt ühelt tungimast ka Eesti keele tundmist.  Seda näitab see asjalugu, et praegu  mitmed isikud, kes enne EeStikeelt mitte õppinud ei ole, seda nüüd õppiwad- Meie juures peaks see ebaarwamine ära kaduma, et see haritud inimesele üks puhas on, kudas ta Eestikeelt räägib ehk kirjutab.  Ainult kadakasaksad arwawad seda enesele auuaSjaks, kui nad hästi moonutatult  Eestikeelt räügiwad ja klrjutawad. Aga see on kadakasaksa arwamine. Haritud  ja mõistlik inimene mõtleb teisiti. Kes haritud tahab olla, ja Eestikeelt mõistab, see peab siis seda ka puhtasti mõistma. Ja sellepärast õppigu ka teised rahwnscd Eestikeelt. Siia juurde olgu tähendatud, et nendel kasmandikkudel, kellel gümnasiumis kooliraha prii on, ka Eestikecle  tundide andmine ilma maksuta möib sündida. - Minewases numbris awaldatud kirjast  on näha, et koolmeistrid wähese palga pärast oma kohad maha jätawad. Aga Saaremaal on meel teine põhjus, mis kooli elus kaunis paha näib olewat. Nimelt nõutakse nüüd nekrutite wötmise ajal igalt koolmeistrilt koolmeistri seisuse tunnistust.  Kellel seda ei ole, see läheb soldatiks.  Koolmeistri seisuse tunnistust on aga palju raskem saada, kui koolmeistri ametis olemise tunnistust ja sellepärast tuleb paljudel noortel meestel, kes kooli põllul töötada tahaksiwad, soldatiks minna. On ju hää asi, kui koolmeistrite käest suuremat haridust nõutakse, aga Saaremaa kohta ei ole see nõudmine mitte kohane. Sest siin on niisuguseid koolmeistrist wäga mähe, ja kellel juba niipalju haridust on, et tal koolmeistri seisuse tunnistused käes, siis ei haka niisugune isik mitte meie walla Mõndasugust. Peterburi ringkonna Ew. usu õpetajate  sinodil IS. webruaril 1900 pidas konfistoriumi nõuunik Slawänka õpetaja O. Rokkanen kõnet karskuse asjust. Ta nimetas liigjoomise wastu wõitleinist õigeks ja tormiliseks tööks, aktus aga karsklaste kergemeelse põhjendamise, sallimata meele ja püha kirja seletuse wastu üles. Üleüldse on ta karskuse seltside poolt, mida Soomemaa!  enam kui IOV ja Jngrimaal juba 2 olla. Oma kõne sisu wõttis ta lõpuks järgmistesse lausetesse kokku: 1. Karskusetöö kui seltsitöö on lubatud  ja tarwilik. 2- Joowastawad joogid, mis mitte wiinamarjadcst pole walmis tehtud, ei wõi mitte lõbuks ega külma wastu tarwitatud saada, nende tarwitamine on kahjulik. 3. Pühast kirjast ei wõi mitte näidata, et alkoholi kasin tarwitamine keelatud olla. 4. Alkohol teiste asjadega sündsalt ühendatud, ei wõi mitte kihwti nime kanda. 5. El ruöi tõendada, et meie Õnnistegija  püha õhtusöömaaega alkoholita wiinaga  on seadnud ja et apostlite aegne kogudus  seda püha õhtusöömaajal tarwitanud. 6. Inimene pole mitte kohustatud teiste inimeste tujukate nõudmiste pärast oma kristlikku wabaduft lubatud asjuS ritsenoada.  7. Täieline karskus on lubatud ja mõnel korral ka hää ja tarwilik. 8. Karskuse tõotuse andmine on lubatud  ja nõrkadele, kes kergesti joodikuks wõiwad saada, on see wäga kasulik niisugust tõotust anda. 9. Kes karskusetööd seltsis tahab teha, peab ise täielist karskust pidama, ilma et ta teiste priiust lubatud asjus tahab kitsendada.  lv. Igaüks käigu omaS elus selle sõna järele: tarwilikkudeS asjades üksmeel, kõrwalistcs  wabadus, kõigis armastus. UuS ilmatee. Nüüd on wiimane raudteeroobaS Zda-Hiina teel pandud ja .1- 44 Saarlane 1901