Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal ja laupäewal. Toimetus o« KuresaäreS, PikaS uulitsas, Treffeui majaS nr. 13 Kuulutuste wastuwõtminr luni lilla 1 püewall Kuulutuste pltit-rida L k., lehe eesotsas A<l k. AdreSsi muutmise eest lv kop. Tellimisehind: kroonuvoStiga: -°stas . . J rbl. - k->?> V- . . » „SS „ '/. .. . . - . 75 . maapostiga: „ . . » „ 5V . V. „ . .-» so . 80. Laupäewal, 31. oktobril 1909. XXV. aastakäik Meie noorsugu ja kõlblus. Noorus on inimese eluS tähtis ajajärk. See on aeg, kus inimene ennast tulemase eluwõitluse  wastu ette waimistab. Sagedasti terme  pärostpoolne elu ripub temast ära. Need waated ja püüdmised, mis kuni täisealiseks saamiseni  on omandatud, jäüwad paljudel juhtumistel  terweks eluks alale ehk kõige wähemalt jätamad  sügawad jäljed järele. Jaa rahwaS paneb sellepärast oma noortsugu tähele ja püüab nõnda tema pääle mõjuda, et rahwa tulemil kindlam oleks. Seda sihti kätte saades püüab ta oma Noortsugu kõige eest hoida, mis ta tulemast käekäiku wöikS milgil wiifil rikkuda. Meie ajakirjandus  wõtab oma nooresoo aeg ajalt arwustuse alla. .R. Pühapäswaleht" kirjutas tänawu aastal selle küsimuse kohta ja awaldaS arvamist, et pärast rewolutfioni aegasid Lppiw noorsugu nähtavalt kombeliselt langenud olla. „Hääl" awaldas ühe kirjatöö, kuS päewaselgekS püüti teha, et Saaremaa õppiw noorsugu iseäranis kombeliselt tagapidi minemas olla. Kui see nii on, siis peab küll murega tulswikuSje vaatama, sest ainult siis wõib rahwaS oma rahuloldawa edasielamise sisse uskuda, kui ta noorsugu lõlbliselt  teatamas kõrguses seisab, kes omale kindlad  sihid üles seab, mille poole ta edasi rühib, ja kelle juures wäsimuse ja elusttüdimuse märkisid  nähtumale ei tule. Kui millegi kohta mõnelt poolt kaeblusi kuuldumale tuleb, siis peab neil oma jagu põhjust olema, kui see ka suurendatud  on. Seda wist küll keegi salgama ei hakka, et pärast rewolutfioni nooresoo seas ennemini kõlblist langenust, kui tõusmist märgata on olnud. See on loomulik nähtus, mis teisiti ei woinud ollagi. See oli aeg, kus ka paljudel eluküpsetel inimestel igasugune põhi jalge alt ära kadus, meel wähem fiiS noorelsool, kellel kindlat ilmawaadet ei ole ja kes elutundmata on. Noorus ei luba iga asja põhjalikumalt järele kaaluda, maid on malmis kinni haarama, mis efimisel silmapilgul meelitani näib olewat. Kõikide woolude esitajad püüdfiwad iseäranis nooresoole poolwägisi oma waateid kaela sundida,  sest et see loomulikult kõige wastuwõtlikum  on. Mitmesugune haisema sisuga kirjandus,  mida sel ajal rohkesti ilmus, ja kõned pidiwsd nooresoo püäle muidugi teatud jao mõju awaldama. U»S wool tahtis kõike ümber  lükata, mis kuni selle ajani ikka oli hääks ja ausaks peetud. Paljude maadele kohta, mis uue woolu omadega kokku ei käinud, öeldi, et need ajast ära läinud ja kitsarinnalised olla. Näituseks soem tundmus kodumaa ja sugurahwa  wastu see on endise aja pärandus; «praegusel ajal" on eluõigus ainult kosmopolitiSmusel.  Tema saada kõik rahwad õnnelikuks tegema. Perekonna sidemed ainult takistawad wabadust; loodus ise õpetab, et wabaarmastuse põhjusmõte õige on. Tähtsam kui kunst ja kõik mu on majanduse teadus. Niisuguseid mõtteid  oli sagedasti kuulda. Nende mõju all muutus üks osa noortsugu suurteks politikaja  majandusemeeSteks. Koolitööd jäeti lohakile  ja loeti suure isuga Marxi ja teisi autoriteetifid  sotsialküfimuStes, sellepääle waatamala, et palju sellest noortele ühiselu uuendajatele omale tumedaks jäi. Nooresoo endiste idealide asemele aötuS kasu. Et see tõesti nii on, tõendab fee, et hiljuti meel «Peterburi Teatajas" ühe noore «sulest" löö ilmus, kuS julgesti ja selgesti oli wälja öeldud: nbi bsns, idi patiia. See tähendab: «kus hää, sääl isamaa."  SäälsamaS awaldati mõtet, et sellest mingisugust kahju ei ole, kui meie rahwa liikmed  teiste rahwaSte sekka ära kaduwad. Ühte teist «noort" tunnen, kes päris omaks kohuseks peab igal parajal juhtumisel kahjurõõmsalt näidata,  kui kehw ja wäike Eesti kirjandus olla. Eesti keeles ei wõi sellepärast midagi tähtsamat kirjutada, iseäranis teaduslikku, seda keegi ei saada lugema. Ka ei smda teadusemees, kes Eesti keeles kirjutab, ilmasgi ilmakuulsaks saada !! Niisugused mõtted ei räägi muidugi meie nooresoo kasuks. See wist küll ei tee rahva enam haritud psegadele au, et nii pea, kui vaevalt sammu edasi ou pääsenud, oma rahwale selja pöörawad ja sinna lähemad, kuS wähe lahedam elu »n ehk suurem kuulsus ootab,  mis paljudel juhtumistel küll ainult ootamiseks  jääb. Teist need uued ilmutused ei jõudnud palju kaasa kiskuda; aga teiste mõju all näis neil ometi, et palju sellest, mis nad enne tõeks oliwad pidanud, tõesti eelarvamised on. Igaüks püüab ju enam-wähem edumeelne olla. See unustati ära, et üleliigne eelarvamiste  kartus omast kohast suur eelarwamine on. Nõnda jäiwad paljud täiesti ilma mingisuguse toetuspunktita. Endised arvamised viis rewolutsioniaegne  tuhin ära, ilma et ta sellesse tühjusesse midagi uut elujõulist oleks võinud asemele anda. Niisugustest inimestest, kelledel ühtegi kindlat kõlblist toetuspunkti ei ole, ei või palju loota. (Järgneb.) Riigivolikogu. Koosolek 24. oktobril Lõpetatakse maakorralduse eelnõu arutamist. Wiimased paragrafid ei sünnita mingisugust waielust. Arutusele wõetakse tingiwalt süüdlaseks mõistmise  eelnõu. Aruandjaks on Adshemow.  Kuritegude  arwuStik näitab, et kuritegude arw wõrdlemifi palju jõudsamalt kaSwab, kui rahwa arw. See kuritegewuse suurenemine karakteristlik  meie sotfialset wahekorda teatawal mõõdul. Meie aja kriminalteadus tunnistab õigeks, et kuritegu ühiselulistest tingimistest ja kurjategija istklistest omadustest wälja kaswab. Iga riigi seadused peawad siis mitte üksnes karistuste, waid ka uuenduste läbi alamate rahvakihtide kasuks kurit.gewuft wähendada püüdma. Sellelt seisukohalt «matab kriminal-teadus karistuse pääle, kui kurjategija parandamise abinõu pääle. Tingiwalt süüdlaseks mõistmine ongi kurjategija  parandamise püüdest wälja kaswanud. Tingiwalt süüdlaseks mõistmine wõeti esimene Kaks Dianat. 80 Prantsuse kirjaniku Aleksander Dumas ajaloolik roman kolmes jaos. EeSti keelde J. Piklep. XXXVIII. Armu Paelus waugikoja ülem. Diana de Castro wõttis lord Wentworthi niisuguse rahu ja ilmsüütusega waStu, mis ta inglisarnasele pilgule ja puhtale näole ärawõitmata  iluduse andstwad. Tema wälimise rahu all peitunes ag« hirm ja ta wäriseS, kui ta kuberneri  terwituse waStu wõttlS ja walitseja käeliigutusega  tooli püäle nüitis, mis mõni samm temast eemal oli. Kui Mary ja Jane ära tahtfiwad  minna, andis ta neile märku paigale jääda ja algaS ise esimesena juttu. Kui ma ei eksi, siis on mul au oma ees Calais'e  kuberneri, lord Wentworthi näha? küsis ta. Lord Wenlworth on Teie truu teener, tea Teie käskusid ootab. Minu käskusid I kordas ta kibedalt. Oh, mylord, ärge rääkige nõnda, sest ma pean arvama,  et Teie mind pilkate. Kui Teie oleksite  minu käskusid kuulnud, minu palveid kuulda  wõtnud, siis ei oleks ma mitte siin. KaS Teie teate mylord, kes ma olen? Ma tean, et Teie hertsoginna de Castro, kuninga Heinrich 11. armastatud tütar olete. Miks Teie siis mind mängiks tegite? küsis  Diana ja selle küsimuse juures muutus ta hääl kartlikuks. Sellepärast ««elt, et Teie kuninga tütar olete, hertsoginna, «ablas Wentworth. Ma- andmise tmgimiste järele pidi admiral Coligne wõitjatele nende eneSte wäljawaliku järele wliskümmend  mangi andma, igast seisusest, igast wanadusest ja igast sugust; muidugi teada waliti  neid, kes kõige tähtsamad, kõige kardetawamad  ja kelle eest mõis kõige suuremat lunastusehinda  saada. Aga kuidas mind tunti, ütles Diana, kui ma St. QuentiniS Benedikti ordu nonne nime all ja nonne riietes marjul olin? Pääle kloostri abtinna teadis üks ainus inimene linnas minu saladust. See inimene andisgi Teid ära, ütles lord Wentworth. Ei ole mitte, selle pääle olen ma kindel I hüüdis Diana niisuguse kindlusega, et lord Wentworth tundis, kuidas armukadeduse uss tema südant salmas, ja ta ei leidnud sõnu, millega maStata. Teisel päemal pääle St. Qnentini ära wõitmist, rääkis Diana julgemini edasi, läksin ma mures ja rõhutult oma kambrisse. Korraga  küsiti waStuwõtmise saaks õe Beny järele, see oli mu marju uimi, mylord. See oli Inglis soldat, kes mind wälja lasi kutsuda.  Ma ehmatasin, sest ma armafin, et ta misgi hirmust teadet muie toob. SiiSgi läksin ma hirmsast uudishimust sunnitud alla, sest ma tahtsin teada, miks mu süda nutab. Mulle täiesti tundmata soldat seletas, et ma tema wang olen. Ma läksin segaseks, panin woStu, aga Ms wõifia »a «Sswõimu waStu parata? Sääl M kolm svkatit, jah, kolm, mylord, et naeSterahwast mangi wõita! Ma palun andeks, kui minu sõnad Teid pahandawad, aga ma räägin seda, mis oli. Need inimesed nõudsiwad, et ma üles tunnistaksin, et ma Diana de Castro, Prantsuse kuninga tütar olen. Esiti salgasin ma seda, aga sellest haolimata  hakati mind mägist ära wiima. Siis palusin ma, et mind admiral Coligne juurde wiidaks, sest tema abil lootsin ma pääseda. Aga kui Teie, mylord, arwate, et nad mu palwet  kuulsiwad, siis eksite. Nemad aga oliwad oma saagiga wäga rahul, mind tõugati ja lükati  meel rohkem ja topiti wiimati kinnise kanderaami  sisse ja kui ma siis südame waluS nutma  hakkasin ja teada tahtsin, kuhu mind wiiakse, olime juba St. Quentinist mäljaS ja CalaiS'e poole teel. Ka lord Groy, kes seda salka juhatas,  jäi minu palwete wastu kurdiks, kuna üks liht soldat mulle seletas, et ma tema üle. ma wang olen ja mind niikauaks, kuni nad minu eest lunaStuöraha ootawad, CalaiS'e miidakse.  Sel wiisil tulin ma siia, mylord; rohkem  ei tea ma midagi. Ka mina ei wõi Teile midagi rohkem ütelda,  hertsoginna, wattat lord Wentworth mõttel. Rohkem midagi, mylord! hüüdis Diana. Teie ei wõi siis mulle ütelda, mikSpärast mind kloostri abtinnaga ja admiral Colignrga ei lubatud  rääkida? Teie ei wõi mulle ütelda, mis nad minust tahawad, mikSpärast mind nendega ei lubatud kokku saada, kes kuningale minu õnnetusest olekstwad teatanud ja minu lahtlostmiseks  Parifist «iha saatnud? MikSpärast