Sakala s- 40. Mikjanäig. Z. Mtobrik. 1901, Ilmub igal Teisipäeval. Tellimise hittd: aaStaS pvStiga Zr. —k. postita Sr. SNI. psoleS aa»t. » 1r.60 k. » 1r.30 k. Kes ll) eksempl. tellib, saab ühe ilma hinnata ehk 10 protsenti. Ukst! nummer malsab 7 kop. 24-jas aastakäik. Kuulutuste korpusria ruum maksab  A kop., lehe eesotsas ZO kop. Sagedamalt kuulutajatel odawam. Toimetuse adress: „Takala" toimetusele Wiljandiö. Wene keeles: lli. puAa«u'lko ru.i^-riu P-litika. kirjanduse, põllu-, ja käsitöö ajaleht. Alkoholi pruukimine rahwa terwise seisupunktist  waadates Tänawu aaSta Miinis ärapeetud liig joomise waStu Võitlemise kongressil pidas kuulus prohwesfor  A. Forel ülemal lahendatud põhjusmõttel tähtsa kõne, kuS ta ennast kõige selgemal wiisi! ja loodusliste  järjelduSte põhjusel täieliseks alkoholi wastaseks tunnistas. Usume sellepärast, et see meie lugejaid ka huwitab, kuulda, missugust põhjusi üks meie aja tähtsamatest looduse uurijatest alkoholi põlgamiseks  üles annab; tema kõne tuum oli paäasjalikult järgmine: Kõik katsed, mida inimesed nii kaugele kui ajalugu ulatab selleks teinud on, et alkoholi pruukimises parajuse pidamise läbi kaswawat joomise kurjust kahandada, on järelousetalS jäänud. Ainult joomist kitsendawad seaduslikud abinõuud on oma iseloomu järele enam ehk wähem ktstwat ehk ajalist järeldust saatnud. Odawate alkoholi sortide walmiStamise  töttn on joomine hilisematel aastasadadel läbis)ikku ometi meel üleüldisemaks läinud ja kaswanud.  Mõnelt poolt waieldakse selle waslu, selle paale tähelepanemist juhtides, et meie esiwanemad küllalt suuri joomapidust pidanud. Seda armamist wõib aga järgmiste lühikeste sõnadega ümber lükata : meie esiwanemad pidasiwad ainult ajutisi jooma pidusi;  praeguse aja joomise kurjus seisab aga just pikalises, alatasa edasikestwas alkoholiga kihwtitamises. Sellega ei ole midagi mitte üeldud, et waremalt  tuSkilgi alatasast alkoholi pruulimisest ette ei tulnud ja et praegusel ajal purjus inimesi ei leita. Aga seda ei saa keski salata, et järgmised sündmused  asjaolust nimelt Viimases aastasajas põhjalikult muutnud on. 1) LahutuS kunsti edenemine on Võimalikuks teinud, kõige odawamatest ollustest kanget alkoholi walmistada ja seda määratuma hulkadena naeruwää. rilise hinna eest laiali laotada, mis wanaste mitte nii ei olnud. 2) Odavale läbikäigu- ja weo abinõuude lõpmata  täiendamine on ikka enam Võimalikuks teinud, seda odawat alkoholi kuni waese inimese kõige kaugema  hurtsikusse wiia. 3) Ehituskunsti suurepäraline edenemine on asja niikaugele wiinud, et praegu wäikeje kodaniku eluruumid toredamad on, kui enne würstide paleed. Selle järeldusel ja sellega ühisuses, et maarahwas linnadesse tungib, on asi niikaugele läinud, et linnast  olemas on, kus joogikohtade arw majade armuga  pea ühesuurune on, et need joogikohad ena- miste ruumikad ja wõrdlemisi toredad on ja et isegi joomise palecsi küllalt leida wõib. Meil on juba raske, „wana hääd aega" Äeti ette kujutada, kus ei raudteest ega aurulaewu ei olnud  ja kus weini edk mõdu suuremate pidude jaoks nagu kallist warandust waatide ja waadikeste sees alal hoiti. Ei maksa ka seda salata, et ka selajal rikkamad inimesed igapäew alkoholi pruukistwad ja et teatawad kohatised tingimised siin ja sääl joomist edendasiwad. Siiski on kindel, et rahwa jook selkorral  wesi oli ja et alkoholilised joogid ainult arukordadel  pidude algu! oma täit jõuudu näitasiwad. Sarnased kombed ei wõinud aga rahwast pikkamisi alkoholiga kihwtitada. j?lbinõuud, mis meil praegu olemas on, puudusiwud selleks. See tõde ei lase ennast wapustada ja see ep see just on, mis 19 aas> tasajal nõndanimetatud alkoholi küsimuse päewakorrale  tõi. Praegu ei ole wesi mitte enam rahwa jook, waid selle asemele tükib miskisugune alkoholi sort : õlu, marjawlin, puuwilja weinid ehk tuliwiiu. Selle läbi saab terwe rahwas rohkem ehk wähem kangesti alkoholiseeritud. Ja alkoholiga rikutud rikaste inimeste  asemel ei wõi enam, nagu enne, karske rahwas  astuda. Sellega on terwe asjaolu ja sellekohane  küsimus põhjalikult muutunud. Pääle selle on kindel, et niihästi iga ajutine joodik kui ka alaline alkoholi sõber alkoholi paraja pruukimisega hakatust on teinud. Selle kindla tahtmisega,  kangeks joodikuks saada, pole keski esimest klaasi täit joonud. Isegi seda ei tule tihti ette, et inimene lindla ettewõetud plaani järele ennast purju joob. Sellest järgneb loogikalise kindlusega, et alkoholismus  ja selle kaasas käiw wiletsus ikka ja ikka jälle parajuse kombest on tekkinud ja ka tulewikus, kui see kombe üleüldiseks saab, ikka jälle uuesti tekkib. See üleüldine alkoholi pruukimise parajuse kombe on nunnisi alkoholismuse hallikaks, jani - melt tema ainukene algushallikas. Ehk see, mis ülemal üeldud, küll kõige kindlam tõde on, ei pane seda pime awalik arwamine ometi sugugi tähele. Seda tõde wõib järgmiselt kokku wõtta: Kui parajuse kombet olemas ei oleks, siis oleks niisama wähe alkoholismust ja selle koledaid seltskvudlisi järeldusi, nagu waesus, enneaegne nart- simine, kuritööd, nõdrameelsus, isetapmine, wigased järeltulejad jne., nagu ka oopiumi järeldusi ilma oopiumi parajalt" tarwitamise kombeta ölla ei oleks wõinud. Juba ülemal awaldatud mõtled piaksiwad igat arusaajat inimest sundima kui eelarwamine mitte nii wägew ei oleks —, omale küsimusi ette panema: Miksvarast ma õieti ennast harjutan, nii kardetawat ollust igapäew sisse wõtma, olgugi ka parajalt ja lahjendatult? Kas ta mulle kasu wõi kahju saadab? Kas see haä ja mõistlik on, õlut, weini ja isegi tuliwiina  juua? Kas mul seda tõeSti tarwis on ja kaS see lõpuks mulle koguni kahju ei tee, ilma et isegi sellest kohe aru saaksin? Kas sellel mõne minu perekonna liikme wõi koguni minu enese kohta kahjulikka  järeldusi ei wõi olla ? Nende küsimuste waslamisest  selgub, kas parajas alkoholi pruukimine seltskoudlik-terwise-teadlisest waatepunktist otsustades üksiku kui ka hulga juures õige on, wõi mitte? Kuidas inimene kõige esmalt alkoholi tarwitamike  pääle tuli, seda ajalugu ei näita. Käärimise ülesleidmine langeb nii eelajaluoliste aegadesse, kus juhtumise kombel mõne õõnsa palun lehe sees käärima  läinud puuwilja sahwti järele aimama hakati. Et seesugused waewalised kääritud jookide walmistamised  weel mitte rahwale üleüldiselt kahju teha ei jõudnud, sellest rääkisime juba eespool. Kas aga inimese suoga, alkoholi tarwitamise läbi, wahest seda ei juhtu, et ainult nõrgemad hukka saatvad, tugewamad aga üle elawad ja alkoholiga ara horjuwad? Kõik nähtused räägiwad selle wastu, selle poolt oga mitte midagi: 1) Kui lugu nii oleks, siis piaks harjunemine juha nähtatv olema ja praegused wanemad haritud rahwad alkoholi palju pare nine wälja kannatama, kui metsikud rahwa tõuud, kes täiesti ehk peaaegu karskelt elawad. Lugu on aga ümberpöördud. Tugewad  inimesed, kes jooma hakkasiwad, sünnitasiwad, nõrku järeltulejaid. Joodikute järeltulejad kannatawad  ikka wähemat hulka alkoholi wälja. Karsk metsik-inimene wõib päratuma hulga halwa porojommiga  palju paremine walmis saada, kui europlane.  Kui ta sellegipärast alkoholi läbi rntemine hukka luheb, siis tuleb see sellest, et temas iseenesest lugupidamine nõrk on ja et piirita joomine kõrgema tahtmise jõuu läbi kitsendatud ei saa. Ta saab nii tahtmatult Europa kaupmeeste ohwriks. 2) Joomine ei lõpeta mitte sigitamise Võimalust  enne õiget aega, edendab aga otse selle wastu järelmõtlematat sigitamist, mille tublidus täitsa kahtlane  on. 3) Arwustik tõendab, et joomine mitte joodikute  hulka ei wahenda, waid edendab. Kui ka paljud nõrgaarulised ja langetõbised, kui kõige kangemate  joodikute sünnitused, ilma lasteta surewad, siis sünuitawad selle eest parajad joojad seda suuremat  hulka halbu inimesi, kes oma kõlwatumat sugu takistamatalt laiali laotawad. 4) Lõpuks on parajuse pidamine alkoholi pruukimise  juures juba waewalt mõeldaw asi, sest et parajuse!  mingisugust piirisi ei ole, kuna ta oma mõjuvuse  iseäralduse läbi ikka kaswawat mitte parajust edendab. Kuna meie seniajani looduse-teaduslisi ja ajaluolisi  tõsidust ette oleme kannud, piame nende põhjusel  terwet rida küsimusi arutamise alla wõlma ja nende pääle wastust andma. a) Ükski loom ei ole looduslikult alkoholi sõber ja wäga wähe neid, kes inimeste tehtud kangeid  jookisi iseenesest maitseda püüawad. Wabatahtliselt  ehk tahtmatalt alkoholi pruukimise läbi saamad nad, nagu inimenegi, kihwtitatud ja löpukö näotumaks  tehtud. Alkoholi pruukimine ei käi nii siis, nagu oopiumi prunkiminegi, sugugi looma ega siis ka inimese loomusega kokku ega ole ta sugugi üks inimese alal hoidwatest abinõuudest. Seda tõendawad  keha poolest tugemad ja kõige paremine edenewad  karsked rahwad. ll) Kõigis käärinud ja pruulitud jookides on aethyl-alkoholi ühte keemialist ollust, mis rohke hulga Meega, kahjuta löhnaliste ollustega, suhkruga, wärwi ollustega jne. segatud on. Nendest on palju juttu tehtud ja neid süüdistatud. Neid on aga kangetes jookides nii wähe, et nad, nagu järele on proowitud, aethyl-alkoholi tähelepandavalt ei suurenda. StrasSmanni  ja Joffroy katsed loomadega on seda kõige kmdlamalt tõendanud. e) Selle järele on pääkihwtilaja ainult sisse joodud alkoholi hulk. Muidugi mõjub see, tui palju protsentisi ühes wedelikus alkoholi on, nii et näit. üks toop 40 kraadilist tuliwiina neli korda nii palju kihwtitab, kui üks toop 40 kraadilist weini. Aga ainult kurgu- ja mao ilanahk tunnewad protsendilise  kanguse wahet alkoholilistes jookides, sest kõhust sattub alkohol weresse, kus ta nii lahjendatud saab, et wahe näit. tuliwiina ja weini wahel rohkem ehk wähem kaob. Iseenesest on sellega kõik alkoholilised joogid kihtvlised. (Äärgneb.) Wiljapuude pidamisest. (Kõne pidanud Halliste pSllumecSte seltsis 16 vktobr. 1899 P. LlebuS.) Tahtsin jällegi täna ühte asja seltsile ette panna ja soojalt sovwitada. See ei ole enam uus; juba kolme aasta eest siin sammas kohas kõnelesin toitjapuu  aedade asutamisest, nende tulust ja kulust üleüldiselt.  Mina hakkasin isi ka lohe pääle, mida ma teistele sovwitasin ja olen siit saadik töötanud. Mees mehe wastu, ehk sörru suitsus. W Läti kirjaniku Andreas Needra jutustus. Wabalt eestistanud R. Hausson. Sanden wajutas omad ilusad hambad alumise huule sisse ; muidu jäi tema nägu muutmataks. „KaS see mitte õige ei olnud?" küsis Lutsie põksuma südamega. Sanden silmitses kamina fimpsi pool,, mille pääl mõned  portselanist iluasjakesed seisiwad. „See on ju ükskõik, kumb meist tõutust on annud," ütleS ta siis järele mõteldes, „minu nimel antud tõutust pian ma ju täitma. Teine kord aga annan ma sulle, kallis, nöuu, et sa minuga enne ikka läibiräägid, kui ennast niisuguste  asjadesse segad." Nagu külm tuuleõhk käis Lutstest üle. Midagi wööraStawat  oli nende wahele tekkinud. Mis see oli, sellest ei saanud ta aru. Ta pidas seda oma liigruttamise süü äratundmiseks.  Wolf, anna mulle andeks!" tahtis ta ütelda, aga seesama wõõraStaw ole? köitis tal keele kinni. Pisaratega  wõideldeS, läks ta wälja Paaril päewal ei julgenud ta Sandenile silma waadata, kartes, et säält sõnata etteheidet  märkab. Ja hiljem, kui see argtus juba kadunud oli, tundis ta, et endine kokkukõla nende wahel wist ialgi enam tagasi ei pööra. Tema õnne paikene kadus nagu sügisese udu warju. . . Kreispolitsei esimees sõitis ka tõesti Raudupi, et metsapöletamiie  kui ka öleküüni süütamise asju juhtida. Ometi ei läinud tal korda, uusi piatuse punktist leida. Kui ta jälle ära oli sõitnud, wöttis Sanden asja juhtimist uuesti oma kätte. Kõige päält laskis ta Jaun-BebrU perenaest mõisa tulla. See sõitis pääle lõunat sinna. Teender wiis teda Sandeni kirjutuse kambri. «Ilse," ütles Sanden, „sa tead ju, et Jakob selles kuritöös  süüdlane on. Sina ise oled tema saapad ära peitnud. Ütle õieti wälja, kas sa temaga ühes nöuus oled?" Ilse sammuS enne terwe ümbruse läbi ja waatas igal pool hoolega järele, kas mitte kuSkil mõni tunnismees warjul  ei ole Siis jäi ta kirjutuse laua rtte seisma ja ütles : „MiSsugusi tõendust teil selleks on, et mina seda tean?" „Mina wõin selleks õige kergeSti tõendusi anda: mina palun praegu politseid, et ta Jakobi wangimaja hospidalisse wiib, ehk jälle mõisa, ja wõtan teda sinu kaitse alt ära Kui ta siis paranemisel on, lähen ma ja ütlen temale, el tema süü awalikuks on tulnud, et ta wärskelt külitud põllust üle läks, siis kuriteo ära tegi ja tagasi jooksis, esmalt üle põllu, siis üle kraawi minnes, kus ta siis ojast üle hüppates, sisse kukkus... Sa tead ju, et tema riided märjad oliwad. Ta usub seda kõik ja tunnistab kõik üles. Kui ta siis küsib, kust ma seda kõik tean, siis ütlen, et üks naesterahwas temale  kuni mõisast saadik järele on tulnud .. . Mis sa arwad,  Ilse, kas ta siis weel salgab?" Ilse waatas pärani silmil Sandeni otsa. Siis aga kogus ta ennast, kannatas tema miriwat pilku, ilma silmi maha löömata wälja ja ütles: „Jakobil ei ole sugugi salata tarwis. Tema on süüta." ~Aga mikspärast peitsid sa siis tema saapad ära?" „Seda ei wõi teie tõendada. Keski ei Lea, kus tema saapad on. Teie ütlesite aga ise, et sääl weel teised jäljed on olnud. Kes ütleb teile, et õnnetus mitte selle teise inimese  läbi ei ole juhtunud?" Sanden waatas kaua aega tema otsa. Siis ütles ta: „Seda saame Jakobi enese käest kuulda. Ma muretsen homme selle eest, et ta Jaun-Bebru talust ära saab wiidud." Ilse silmad hakkasiwad kiirgama, nagu kassil. „Niipea kui teie Jakobi minu majast ära wiite, lähen mina ja tunnistan ennast süüdlaseks." „Sina?" „Mina jah. Sinu lapse ema. Isata on see waene ussikene juba muidugi, kadugu tal siis ka weel ema ära!" „Jlse, mis jampsitus see on! Sina ei ole jn ometi süüdlane?" „lakob ei ole seda ka mitte. Aga sina el jäc nähtawaste'enne  rahule, kui üks hukka on mõistetud. Mõistetagu siis mind hukka. Ükskord aitasin ma sind, Jakobit õnnetusesse  tõukada, nüüd pian ma seda wölga ära tasuma." „Seda ei tee sa mitte, Ilse!" ütles Sanden waljult. „Katsu aga!" wastas see trotsiwalt. „Ma tean wäga hästi, et mind wiimaks ikka priiks mõistetakse. . . ilma uurimiseta  wöid sa mind küll wangikotta rännata lasta. . . minu agaramat püüdmist, weel kord uuusaks inimeseks saada, wöid sa purustada. Oma last wöid sa kurjategija pojaks teha!" Ja trotsiwalt tuetas ta ennast laua ääre najale. ~Ma tahan ju ainult süüdlast kätte saada," ütles Sanden  äritatult; „mul ei ole kellegi wastu wiha ega soowi kellegile  kurja. Aga kuritöö piab ometi nuheldud saama." ~Siin ei ole aga miskisugust kuritööd sündinud," ütles  Ilse. „Köik on ainult õnnetu juhtumine. Kui ma selleks  sunnitud olen, siis jutustan ma kõik. Sinule ei räägi ma aga midagi. Sa wõiksid minu sõnu kes teab kuidas käända ja mäända ja kes teab kelle kahjuks tarwitada. Ah sina ei soowi kellegile kurja? Ma tean aga wäga hästi, et sul kangesti hää meel oleks, kui Jakob selles asjas süüdlaseks  saaks mõistetud. Sest ega siis Jakobi wend meie õpetajaks walitud ei wöiks saada. Wana õpetaja ei elada ju enam tulemast talmet üle.. . 00, eks näe, sa lähed ju näost päris punaseks!" lisas ta juurde, Sandenile näkku waadates. „Ära räägi rumalusi!" pomises Sandeu. „Noh, see aeg on mööda, kus sa mind rumaluste rääkimistega ninapidi ümber wedasid. Nüüd tean ma ise, mis rumalus on ja mis ei ole. Aga haiget inimest majast mitte wälja lasta pole kellegi rumalus. Ja Jakobit ma wälja ei lase, selles wöid julge olla. Kas wöin nüüd minna?" „Sul oleks wist häämeel, kui Jakob sinu juurest ära ei lähekski?" küsis Sanden. „Wõib olla, ehk ongi!" wastas ta teruwalt. „Aga sinu pilli järele ma enam ei tantsi. Nüüd ma juba tean, kuidas niisuguste isandatega ümberkäima piab. Talupoegi nad ei häbene, aga teisi härrast häbenewad nad ometi. Ja kui ma kohtu ette pian minema, siis ma ei tea, kas hra Sandenile see kõik meeldib, mis ma sääl räägin. Enne seda oskan ma aga sinu abikaasa, kui ka selle wanemate juurde teed leida. Igatahes on mul paremad tõendused, kui sinul: ainult Saudeui lapsed on Saudeni nägu. . „Jäta oma lori järele ja kasi!" ütles Sanden kurjalt. „Mina ei ole mitte see, kes rumalustega pääle hakkab.  Kõik jääb sinu hooleks. Nii kaua kui Jakob minu juures on, wöid sa minugi pärast kui auus mees ümber „patseerida ~ ." Ilse oli Saudeui iseloomu wäga õieti ära kaalunud: ta kartis ometi lärmi ja jättis Jakobit Jaun-Bebru talusse. Ta lootis pikkamisi Jakobi ja Ilse keerdküsimuse üle selgusele  saada. Sest et nad mõlemad selöhtu! mõisas olid olnud  ja et Jakob joostes tagasi oli läinud, selles oli ta kindel.  Kuhu jäi seekord aga Ilse ? Ja kuidas tuli lahti oli läinud? Selle üle murdis ta asjata oma pääd. Jakobi terweks saamisega läks lugu õige pikkamisi. Kaua aega ei tunuud ta ühtki inimest; pärast pööris arusaamine  temasse küll tagasi, aga ta kartis inimestega rääkida.  Ta ise kuulatas küll, kui keski tema woodi äärele iS- tus ja temale midagi rääkis, aga tema silmad olid alati ukse poole pöördud. Ja igakord, kui wälimine uks lahti läks, tõmbas ta ennast kokku, nagu kardaks ta, et säält miski hirmus nähtawus sisse tuleks. Ainult wäikese Williga lobises ta wahest, koi kedagit teisi juures ei olnud. Ükskord oli uks praoksile jäänud ja Ilse knul's, omas tuas istudes, järgmist juttu: „Ia siis wõttis wäikene Taawet ja kiwi kätte ja plaks! käis kiwi wastu Goljati otsaesist. Ja partsumm! langes pikk Goljat maha ja ajas jalad õhku. Kas sa Jakob,  mulle suweks ka niisuguse lingu teed?" Muidugi. Aga mis sa siis linguga tegema hakkad?" ~Ma lähen Goljati juurde, ja kui Goljat küsib: kas ma olen koer? siis panen ma tale kiwiga plaks! wastu otsaesist „Ma ei tea, mu pois, kas see sul korda läheb. Meie ajal on Goljatide pääd weel kõrgemal kui Taaweti ajah ja Taawetid on weel wäiksemad, kui siis." ~Jakob, kas Taawet suurem oli, kui miua?" ..Esialgu oli ta wistist suurem, pärast aga mäiksem. ..Kuidas? Kas siis inimesed ka wäiksemaks jääwad?^ ..Muidugi, mu laps. Nad jääwad ka wäiksemaks." ~Kas mina ka wäiksemaks jäeu?" „Weel mitte. Aga seda ei tea keski, kuidas siis lugu läheb, kui minu wanaduseks saad." „Kas sa siis nüüd wäiksem oled?" ..Nüüd, mu poisike, olen ma üsna wäikene. . ." Laps jäi wait, sest ta ei saanud Jakobist aru. Viimaks  ütles ta jälle: ..Kui sa aga terweks saad, siis kaswad muidugi jälle suuremaks?" „Mu laps. ma ei saa kunagi täitsa terweks." ..Kuidas sa siis minu lingu malmis saad teha ..Meie teeme siis niisuguse ~haige-liugu " Zoulu ee! käisiwad mõlemad Strautmali wanad kaugemal  sugulastel wöõrusel, Jakob oli juba nii kaugele paranenud.  et ilma alaliie põetajata malmis mõis saada. Ilse oli pühaks õhtuks wäikse Jõulupuu teinud. Kui teenijatele omad kingitused kätte oliwad antud sa need eemale  läinud, istus Ilse Jakobi woodi ääre pääle. Poisike mängis ahju müüri ääres tinasoldatiteaa mida ta praegu oli saanud. ' algas Ilse, „kas saav uueks aastaks „Para?u Jumal, ei saa wist küll."