Saarlane Teisipäewal, 23. märtsil 1904. XX. aaSiakäit. maksab: Saanmaal aastas . . 1 rbl. 30 lp. Saaremaal pooles-astaS 1 Postiga saadetud aastas. S „ „ Pooles aastas 1 „ SS Ilmub igaltsiftP»cts-»V<»5. ~Taarluse" toimetus ja «väljaandmine Kuresaares Kauba-uulitsas nr.1.7. IleSldine siiilitil!» «jaleht ««- ja liauarahwalk. MM Ta elab! „Ta elab, ta elab !" nn kolab nüüd hüüd, „Ta õlalt on langenud surmarüüd; Ju kadunud kiwi ta haua eelt Ja kibuwitsad ta eluteelt" Ta elab, ta elab ja seisab me eest Miks otsite elawat haudade seest?! Nüüd surmast on üles tõusnud ta: Ta elab, me elame temaga! Saaremaa rüiitlikogu sekretäri A. v. Güldenstubbe ÄSaastaseks ameti juubeli päewaks kirjutab „Arensb. Wochenbl.": 16. webruaril sai sest ojast 25 aastat täis, kus herra A. v. Güldenstubbe  rülltlikogu sekretäriks kutsuti. Tsr-ve «veerandsada  aastat on herra v. Güldenstubbe sedaametit,  mis sügawat asjatundmist nõuab ja rohket töökoormat  pääle paneb, oma täie jõuga pidanud ja selle eeskujuliku ametipidamise läbi meie kalli kodumaa  kasuks, määramata tänu ära teeninud. Herra A. o. Güldenstubbe sündis aastal 1855 Kaarma mõisas ja sai oma esimese hariduse Kuresaare  gümnasiumis. Juba sel ajal uäitafiwad ennast nooremehe juures omadused, mis pärastpooic  ternul. kindla iseloomu andsiwad, nagu - kohusetruudus  ja usinus, ühendatud kõrge loomu-ja waimuannetega. Need omadused oitasiwad teda kiiilgawale lõpueksaamile, mille järel tema Jurjewi ülikooli astus, kus ta suure usinusega õiguseteadust õppis. Siin olgu meel üks tema iseloomu omadustest  nimetatud, mis teda üleüldiselt armsaks tegi, see oli nimelt tema soe seltsimeeste poole hoidmine ja truudus sõpruses, mis igale ühele rohkel mõõdul osaks sai, kelle poole tema süda hoidis. See see oligi, mis teda tema «vaimuannete ja õiglase meele tõttu studendi põimes, wanas Tartus korporatsionideS kõigekõrgematele anuametitele  tõstis. Ja need omadused, mis teda Ml ehtifiwod, needsamad teemad temale ka meel täna küpse mehena aun, mida ka igaüks, kes ennast tema tuimate hulka loeb, õigeks tunnistama  peab. Nowcmbri kuus aastal 1878 oli A. v. Gütdenstubbe ülikooli lõpetanud ja lahkus Jurjewist õiguscteaduse kandidadina. Kohe selle järele läks tema päälinncl, kus tema «valitsema senati 111. jaoskondaS askultanti koha sai. Kauaks ei «võinud tema aga mitte siuna jääda, sest juba talurahwa departemangu sekretäriks ja mus korda järistikku on rüütlikogu teda usaldusega selle «vastutusrikka aineti pääle uuesti «valinud. Wiimane «valimine oli mmeivaaastascl maapäeival märtsi kuus. Talurahwa departemangu ametis oli herra A. v. Güidenstubbe nii kana, kuni nimetatud  osakond aastal 1839 äraiõpetati, mille pääle teda rüütlikogu poolt ostmiseks asjatoimetajaks  asscssoriks Saaremaa aadeli «vaestelaste kohtusse waliti. Ka seda ametit peab tema, mitmekordse uuesti «valimise järele, meel täna. Pärast matis rüütlikogu teda Kaarma koolmeistrite  seininaari kuratoriks. Et see kool meel siia- ojani kestab, selle eest on ainult herra v. Güldeneesi,  mis tema alalhoidmiseks tarwis läks, tagasi ei kohkunud; niisamuti on tema ka, igast muust rahwasse puutumast asjast, sooja südamega osa wõtnud. Teda waliti ka meel Liiwimaa aadsli mõisate Saaremaa osakonna krediitseltsi kirjatoimetajaks  liikmeks, riiütlikogu saadikuks Kuresaare  gümnasiumi kooli nõukogusse, Liiwimaa teede kapitali walitsuse Saaremaa jaoskonna asjatoimetajaks ja wiimaks weel töötamaks liikmeks  arwurikkadeSse kommisjonidesse. Kui meie weel tähendame, et v. Güldenstubbe üle kümne aasta „Saarema wanaaja uurimise" seltsi esimehe ametit on pidanud ja mõistnud seltsile uut elu sisse õhutada, niisamuti ka üte kümne aasta kirikuecstseisja ametit kõigefuursma truudusega pidanud on; kui meie tema agarat tegewust „Saaremaa kurttummade kooli seltsi" esimehe ametis, tema äratawat üleSseaStumtsi paljudes awalikkudes asjatoimetustes meelde tuletame, siis esiteks saame täieliku pildi tema üleüldisest ja mitmekülgsusest tegewusest. Kõigehiilgawamalt tuli siisgi tema teorvõimalus, tema sügaw asjatundmine, ilmraugemata tööjõust toetatud, mida isegi waljud saatuse löögid ja rasked kehalikud waemad mitte allasuruda ei jõudnud, tema raskes ja waStuStuSrikkaS  rüüttikogu sekretäri ameti pidamises nähtumale.  Mitmesuguse wäga kasuliku asja elusse kutsumine on tema äratuse läbi toime pandud ja mis tema äratundis õige olewat, selle eest mõistis tema soojuse ja kõneosamusega üleSss astuda, mis enamisti wastaseid waikima pani. Ja õigus ja tõsidus oliwad kõikis tema toimetustes  temale põhjaks. Palaw isamaa armastus Patu läbi õnnistusele! 12 Jeannot Emil von Grotthuss'i jutustus. Ma tõmbasin akna nobesti jälle kinni, aga nüüd läks rahutus weel suuremaks, ma ei teadnud mis pääle pidin hakkama ehk kuhu ruttama. Jah, alla uulitsale teiste sekka, kus arwamata hulgad inimesid lübisega käisiwad, sinna sääl wõin ma kõik, kõik jälle ära unustada, mis minu südant waewab ning rahutuks teeb. Ma läksin ka kohe. Aga kuhu? seda ei teadnud ma mitte. Üks kõik, kuhu? Aga wälja pidin ma ruttama, wälja toa seinte wahelt, omast mõtetest ja mälestutest ja kui wõimalik iseenesest. Olingi juba uulitsa pääl hulga seas nagu tolmu tibake eht pututakene suures maailma meres, ma pöörasin ühte ja teise uulitsasse, ilma et ma teadnud oleks, kuhu ma minna tahtsin,  kuni ma wiimaks ühe kenasti walgustatud  maja ette seisatama jäin. See oli üks trahter, kus alkoholil kõige suurem walitsus oli ning tuhandid oma wõimu all pidas. Selle trooni ees kummardasiwad  kõik. See trahter oli mulle juba tuttaw. Ma seisin siin tüki aega ning ei teadnud, mis pääte pidin hakkama, kas sisse aStuma wõi mitte. Hiline aeg oli ka juba. Halw tundmus sundis mind tagasi aStuma. Ma aStufin ka paar sammu  juba tagasi, selle pääle mõteldes, kui hirmus endine trahteris elamine, mis ma mõni kord juba ennemalt tundma olin õppinud, mulle ette tuli. Mul tuli meelde, kuidas siin jooma laua ümber istuti, tühja asjade pärast waieldi, riieldi ning rumalaid  kõige lorimaid juttusid räägiti, kuidas mõistlikud mehed endid sagesti omas uimastuses  mõistmataiks lasteks muutsiwad ning kallist aega tundide ja päewads kaupa ära raiskasiwad. Ehk mul enesel kiil alkoholi  wingu meelgi pääs oli, tundsin ma siisgi jälestust nende piltide ees, mis ma siin ennemalt näinud olin. Halw tundmus  sundis mind tungiwalt tagasi astumisele.  Aga kuhu? Kodu ainu üksinda oma kambri seinte wahsle, kus minu minewiku  mõtted mind jälle piinama hakkasiivad. Wärin käis mu ihust läbi, kui ma selle pääle mõtlesin, kuidas ma wahelt leentooli pääl istudes waewlesin, hädaldasin ning kõige suuremat piina tundsin. Minu paastu aeg pidi ükskord lõppema, kui ma ennast hullustuse eest hoida tahtsin. Ega ma ometi mõni püha imme ei ole, keS märteri surma läbi taewa riiki kätte pidi saama. Mis sündinud on sündinud, tagasi wõtta ei wõinud seda keegi. Mis woisin ma siin meel teha? Kas ep ole see üks narri temp, et ma oma elu jõudu sel wiisil punasin ning meele ära heitmises elasin? Kas ma sellega ometigi ära pidin näitma mis on elu? Just nagu kaardimäng, millega sa midagi ei wöida. Mis on elu siin mailmas? Just kui paberi lipakas pühkme uniku otsas. Mis siin kurta ja kurwasta? Parem ning õigem on rõõmsalt elada. Waimuline wõitluS hakkas mu sees möllama. Üks hääl ütles seda, teine teist. Kumbi ei jäänud rahule. Mis üks hääks kiitis seda laitis teine hirmsal wiisil. Mis üks kasulikuks pidas, seda mõistis teine kahjulikuks. SelleS kahtluses astusin ma wiimaks ukse juurde ning tegin selle lahti. Oh, mis hirmus tubaka suitsu /ling ning õlle auur woolasiwad mulle siin wastu, ma ei olnud niisugust õhku tükil ajal maitsnud. Õhk oli siin nii paks, et sellest waewalt läbi wõis näha. Selle pärast ei näinud ega tunnud ma sisse astudes kedagi. Jäin keset põrandat enese ümber waadates seisa» tama. Sääl hüüdis aga keegi mulle nurgast  wastu: Na, noh! kuhu see märk tuleb lüüa, doktor Günther on siin ! Doktor Günther? kus ta on? Toh hoo imet I on ka täiesti tema, terwe Doktor ise. Herra Doktor! mis eksitus teid siia on toonud? Mind terwitati sääl hurraa hüüetega, kõik tõufiwad ülesse, astusiwad mulle wastu ning sirutasiwad ja andsiwad kätt. Noh, see on tõesti kena asi, et teid ka siin näha saab. Meie pole teid tükil ajal näinud, kuidas teie ometigi siia olete juhtunud? Noo, nüüd istuge ka meie laua äärde natuke maha ning katsuge meie kallist märga, mis muresid muljub, rahutusi  waigistab, kurwastusi kergitab ning rõhutud südat rõõmustab. Profit mu herrad ! Nobesti oliwad klaasid tühjaks tehtud ja jälle täidetud. Waimustus minu tulemise  üle oli suuc. Ma nägin siin mehi, keS hoolega töötasiwad, nüüd aga siin istusiwad  ning oma wüsinud waimu õllega karastastwad. Siin tehti nalja, millel wähe waärtust oli, mida aga joojad ise suureks asjaks pidafiwad. üks pilkas ühte, teine teist ning mida paremini üks teise auu jalge alla tallata mõistis, seda enam selle üle naerti. KeS aga milgi wiifil naeru sünnitada  mõistis ehk suutis, seda suurema auu sees ta ennast teiste ees arwas olewat. Oh neid sõbrustuse tõendusi ja tunnistusi,