Saarlane UB Üleüldine xilitika ajnlellt «na- ja linnarahinnlt. UM Neljapäewal, 9. junil 1905. XX». aastakäik. maksab- . Postiga saadctud aastas. L „ „ Pooles aastas t „ Lg „ j Ilmub igal KuresaaresKauba-uulitsaSnr.ll?. Saarlase toimetusele, Kuresaarde Kuulutuste petit rida maksab S i. Eesti Aleksandri kooli põllutöökooliks  ümbermuutmise asjus. Omal wiimfel istumisel, 30. dets. 1904, otsustas Aleksandri kooli kuratorium uuesti kooli «valitsust paluda, kooli kesk põllutöö kooliks ümbermuutmist, mis juba liiga kaua aega kestnud on, wõimalikult pea lõpule wiia ning põllutöö ja kroonu maade ministeriumiga  läbirääkimisi ette wõtta, et koolile ikka Kõo kroonu mõisa antud saaks. Palwekiri  sai januari kuul 190õ Riia koolikonna  kuratoriumi abimehe poolt sisse antud, kes ka suusönalikult asja üle kuratori herraga ja rahwahariduse ministeriumis lübirääkinud on. Wastust palwekiirja pääle miuisteriumist weel tulnud ei ole. Suusõnalisel  läbirääkimisel rahwahariduse ministeriumis  tuli aivalikuks, et kõige suuremateks takistusteks kooli ümbermuutmise asjas praegusel ajal on pääasjalikult järgmised puudused: Hiieks, raha puudus. Km kool peab oma praegustest ruumidest, kas Kõo mõisasse, wõi kusagile mujale üle wiidud saama, tulla esialgseks sisse seadmiseks kuni 500 tuhat rubla raha tarwis, kuna kesk põllutöö kooli iga aastaseks ülemal pidamiseks  mitte wähem kui 30—40 tuhat rubla abiraha tarwis tulla. Seda raha aga praegusel ajal kroonu käest saada olla hoopis wõimata. Alam põllutöö tehnikalise kooli sisseseadmine ja ülewalpidamise kulud tulla palju wäiksemad. Kool wõida oma praeguste ruumide sisse jääda; sellepärast  jääksiwad suur jagu sisseseadmise kulust wälja. Iga aastaseks alampõllutöö tehnikalise kooli ülewalpidamiseks tulla umbes 17—-18 tuhat rubla abiraha tarwis. Seda abiraha olla lootust kroonu käest saada. Kesk koolis wõida kool hiljem igal ajal, kai jõuud lubawad ja tarwidus seda nõuab, ümbermuudetud saada. Teiseks takistuseks olla ümbermuutmise juures maa puudus. Kroonu käest ilma hinnata kooli jaoks maad saada, olla ainult siis «võimalik, kui kool põllutöö ja kroonu maade ministeriumi  alla ülewiidud saaks. Kooli ülewiimise palumise juures pidada meie aga ette «vaatlikud  olema, sest põllutöö ja kroonu maade minissteriumi all saada kool küll hõlpsasti maakoha tarwitamiseks, rahalist abi kooli ülemal pidamiseks olla aga põllutöö ja kroonu maade ministeriumi all palju raskem  saada; kui rahwahariduse ministeriumi  alla jääme, siis ei olla mitte Võimalik  kroonu käest ilma hinnata maad saada ja olla sellepärast tarwilik, et koolile maakoht  ilma ajawiitmata ostetud, ehk kaua aja pääle renditud saaks. Kooli maakoht pidada umbes 20 dess. suur olema ja ei tohita kooli ruumidest mitte kaugemal olla, kui umbes 6—B wersta. Kolmandaks puuduseks arwati ministeriumis mõtete ja nõudmiste lahkuminekud põllutöö kooli tahtjate juures. Kord tahta meie, et kool peab rahwahariduse ministeriumi alla jääma ja põllutöö tehnikalisekS kooliks ümber muudetud saama, siis jälle awaldada meie soowisi, et kool põllutöö ja kroonu maade ministeriumi alla üle wiidud ja täis põllutöö kooliks ümber muudetud saaks. Ühed meie seast nõuda keskkooli, teised alamat kooli; ühed soowida tema awamist ta praegustes ruumides, Põltsamaa ligidal, teised nõuda kooli awamist Jurjewi kahekorras.  Senikaua aga, kui kooli tahtjad ise weel mitte ei olla selgusele jõudnud, missugune kool neil just kõige tarwilikum oleks, olla kooliwalitsusel raske ümber muutmise küsimust, selles ehk teises mõttes, lõpulikult ära otsustada. Nii oleks lühidalt Aleksandri kooli põllutöö  kooliks ümber muutmise lugu. Nagu sellest näha, ei ole asi wiimsete aastate sees mitte sammu edasi nihkunud. On sarnased suured raskused ette tulnud, millest üle saada senini mitte ei ole korda läinud. Ometi on asi nõnda tähtjas, et meie temast mitte eemale jääda ei tohi, waid peame kõik jõuudu kokku wõtma, et Barbara Torne. Sügawasse mõtetesse wajunult ei pannud tema enne tähelegi, et sammud kuuldama! oliwad, kui suur, tugew mehe kogu lahtise, suure klaasukse läwele aStuS. Barbara hüppas istumast ülesse ja tegi tahtmatalt liigutuse, nagu oleks ta pilti ära marjata püüdnud. Kui kerge aga see liigutus ka oli, pani sisseastuja seda ometi tähele. KaS oli ülepää midagi, mis kolonel Seffrei kotka terawa pilgu eest marjule mõis jääda. Koloneliks oli ümberkaudne Edeni küla rahwas teda üsna omast pääst nimetama hakanud. (Kolonel on umbes polkownik.) Kolonel Seffrei oli pitka kaswuga, walju näo, mustade juukSte ja silmadega, päikesest  tume pruuniks põlenud mees. Säält maa wiisi järele kandis tema suuri, pitka säärtega saapaid jalaS ja suurt, laia äärtega  õlest kübarat pääs. Tema nägu oti harilikult tõsine ja peaaegu  wali, ainult kui tema Barbarat nägi, muutus ta pehmeks ja naeratamaks. Hiilgama  silmadega ja rõõmsa naeratusega ruttas Barbara temale waStu. Sönalausumatalt ja nürimalt waatis mees tükk aega neiule silmi; siis rõhus tema neiu pääd oma rinna wastu ja suutles teda ärarääkimata õrnusega. Barbara laskis seda kõik rahuliselt  sündida. Tema ei olnud mitte nende naeSte hulgast, kes siis, kui üks mees neid kord petnud on, eluilmas teist enam ei usalda. Aeg oli tulnud, kuS tema, see kord rängasti petetud neiu, uuesti armastama ja ühte meest jälle usaldama oli hatkanud. Selle tõsise mehe armastus tema wastu oli tema haawatud südamele otsegu parandamaks  salmiks olnud ja tema enese teadmus,  mis kui murtud olnud oli, hakkas temas selle kindla armastuse tõttu jälle uuesti elama. Sina oled täna üsna üksi, wäikene preili! ütles Seffrei tasa. Jah, Tom ning Hatti soitsiwad juba täna hommiku õige wara kodust üra, waStas Barbara. KaS sul ka igam oli, mu kullake? päris mees. Ei sugugi, mul oli nii palju tööd, et mul selleks aega ülegi ei jäänud. Kolonel Seffrei waatis nüüd laua poole, kus päewa pilt pääl oli. Kelle pilti sina sääl nii tähelepanelikult uurisid? küsis tema pääliskaudselt, astus laua juure ja wöttis pildi peosse. Kui ta pilti natuke aega silmanud oli, muutis tema maade terasemaks, kuna kulm häkitfelt  ähwardawalt kortsu lõi. Sina mõtled siis ikka meel selle kelmi pääle? küsis tema kurwalt ja tusaselt. Mina leidsin selle pildi üsna kogemata manade paberite seast, ilma et teda otsinud oleksin, waStas Barbara. Ja sellepärast uurisid sa teda nõnda hoolega, et terwet ilma oma Ümber ära unustasid, ütles Seffrei. Sa eksid selle arwamisega. See pilt ei äratanud minus muud midagi kui wihast walu tundmust, Ütles Barbara meiki wärisewa  häälega. Muud midagi? küsis mees neiule silmi maadateS. Kui tema minus muid tundmusi ärataks, mis wõiksin mina siis sinule enam olla? ütles Barbara, temale kindlusega waStateS. Mis sa mulle olla wõid? ütles Seffrei. Sõnad ei olnud ilusad, aga kõlas, millega tema neid sõnu rääkis, oli midagi, mis neid pehmeks ja õrnaks tegi. Sina tead ju ammu, et sina minule ainus ja armas naesterahwaS maapääl oled aga edasi ütle mulle üsna õiglaselt, kaS sa see oled, kellele mina kõigearmsam mees olen? Armsam kui terme maailm! waStaS Barbara rõõmsalt. Kas sellest ka armsam? päris Seffrei kortsus kulmul pildi pääle näidates. Otsatu armsam, wastas neiu kindlalt, ja lisas siis oma tõearmastusest aetud, juurde: täna! Ainust täna? kõlas weidi pahane küsimine  wastu. Barbara, sina oled palju õiglane, kui et waletada wõiksid raskesti hingates jäi tema peatama. Pean mina siis oma minewiku, mida sina ometi tunned, sinu eest malega marjata püüdma? küsis Barbara pehmelt. Seda mina ei wõiks ka sel puhul mitte teha, kui tema sulle ka täiesti tundmata oleks olnud. Sina teadsid seda enne juba ja tead seda ka praegu, et minu minevik ühe teise päralt oli ja et olnud asju enam olemataks teha ei saa. Aga Barbara, mina olen ka minewiku pääle armukade, ütles mees ägedalt. Mis tarwis, mu kallim? On ju ometi olemil, kui ka terme pitk tulemil kõik ainult sinu I Mehe silmi ilmus õrn, hele läige.