Teiseks kõneles ta ahjude kestwuse üle: Ahjud, olgu nad telliskiwidest wõi ahjupottidift ehitatud, lõhkeda ja laguneda ruttu ära, mis kõik asjakohase sawi puudusel sündida, sellepärast pidada ahjutegemise sawilc soola ja tuhka sekka segatama. Selle kohta teadis ehitusmeister  B. tähendada, et tema kord ahjutegemisel Saksamaa  saun puudusel pidanud ahju tegemiseks sarvi soola ja tuha seguga walmistama; ahjud ei olla küll lõhkenud, kiwid olnud kui joodetud kinni, aga ahju wäljaspoolsel küljel kiskuda soolajaod niiskeks ja tegewat  ahju näotuks; siisgi wõida sawi, tuha ja soola segist ahjutegemise tarwis sawi teha, mis palju odawam  kui Saksamaa sarvi olla ja ahjukurusid tublisti ühenduses hoida. Järgmine koosolek määrati 24. märtsiks. cir. Vastseliinast. Sügama lume pärast on praegusel talwel 5a haawiku-emandatel päris nälja-aeg käes. Nad käimad juba trobikondade kaupa koos, mispärast ka mõned kütid neid ühe ainu öö jooksul mitugi kätte saamad. Ka on nad mitmes paigas noortele õunapuudele palju kahju teinud, noored kaswud ja ladwad maha närinud, paiguti ka nooremad puukesed kogunisti ära koorinud. ühel mehel läks õnneks nendest kurjategijatest mitutgi järgmisel wnstl päris elawalt kätte saada: Ta kaemas õunapuuaeda sügawad augud noorte puuteste ligidale, laotas neile kerge korra õlgi pääle, ja kui siis öökärnerid õunapuile külaliseks tuliwad, langesiwad nad kergesti auku, kust nad elusast pääst kätte saadi. Saartest. Heina puudus on mitmes paigas  juba päris suur ja heinahinnad on kaunis kallid, sest puudast nõutakse 40—50 kop. Nagu kuulda, on loomadehinnad selle läbi juba langenud ja nuumelajaid on küllalt saada, kuna endistel aastatel nuumelajaid ainult laatade tarwis söödeti. Teised ajalehed Toimetusele tulnud kiri Auustatud Eesti Postimehe" toimetus! Palun järgmistele ridadele oma auustatud lehes lahkesti ruumi lubada. „Eesti Postimehe" üheksandamas numbris s. a. kirjutab keegi „Tõnu Põld" muu seas, et „ Teataja" Tartu abikontori pidaja H. Laas olla tõesti sakste käest ajalehe laialilaotamise hääks abiraha saanud. Ta jätab aga kahjuks nimetamata, missuguse ajalehe laialilaotamiseks  see abiraha on antud. Sest nagu igaüks teab, olen mina kõikide Eestikeelsete ajalehtede laialilaotamiseks  hääks ja kasuks tööd teinud ning neid rähmale  soowitanud, ka mitmed aastad auustatud „ Eesti Postimeestgi". Mõne aasta eest tõiwad küll ajalehed sõnumi, et Liiwimaa kuberneri ettepanekul ja soowil Liiwimaa maapäew  maakonna kassast põllruöö ajakirjale hele" abiraha on määranud. See sõnum oli aga male, sest et kuberneri ettepanek häälte enamusel kinnitamist ei leidnud. Sakste ehk mõisnikkude kassast ei saa põllumees"  seega mingisugust abiraha. Põllumees" on Jumal tänatud seitse aastat minu toimetusel ja kulul ja rahwa osawõtmisel ülepää ilma mingisuguse abirahata  ilmuda wõinud. Auustusega Põllumehe" toimetaja. Toimetuse järelkiri. Meie oleme eelseismale  õiendusele hääl meelel ruumi andnud. Kuid hra Laas'i kaaskirjas awaldatud soowi, et meis oma kirjasaatja Tõnu Põllu ligemat adressi talle teataksime, et ta teda «seaduslikule wastutamisele" wõiks wõtta, sest et kirjasaatja hra Laas'i ja tema lehte awalikult olla kahtlustanud, pole meil mitte himu täita. Sest meis ei leia Tõnu Põllu kirjas hra Laas'i ja tema auuwäärt  lehe kohta mingisugust «awalikku kahtlustust", maid palju enam hra Laas'i kaitsmist, kuna ta seda mitte ilusaks ei pea, et «Teataja" Laas'i «sakste talla alutses" nimetab. Tõnu Põllu teatus hra Laas'i abiraha  saamisest wõib küll ehk eksitus olla, aga ei mingisugune  laimtus, mille pärast teda «seaduslikule wastutamisele"  wõiks wõtta. Et üht sõnumit seaduse järele laimtuseks tunnistada, peab sõnum kolm tingimist täitma. Kui neist kolmest ka üksainus puudub, siis on sõnum eksitus, aga mitte laimamine ja ei käi nuhtluse alla. Need tingimised aga on: 1) kellegi pääle peab olema auutumat tegu tunnistatud; 2) kirjutaja peab olema teadnud, et see wale on; 3) ta peab seda olema teinud selle otstarbega, et teise auu maha kiskuda. Tõnu Põllu kirjas puuduwad kõik need kolm tingimist. 1) Laas'ist ei nimetata ühtgi auutumat tegu; saamine ei ole tegu; et rüütlikond aga kirjanduse ja nimelt weel põllutöö ajalehe «väljaandmiseks ja laialilaotamiseks  kellegile abiraha annab, ei ole weel sugugi auutu tegu. Ehk kui Laas'i teoks raha wastuwõt-- mist nimetada, siis ei ole seegi auutu, sest seda ju Laas Liiwimaa maapäewalt Liiwimaa kuberneriherra läbi ise palus. Wõi tahab wahest hra Laas oma meie meelest üsna auusat palwet ise auutumaks tunnistada?  Mis nisuketsist lehist talupojal kasu om?" see küsimine ei wõi milgi kombel kahtlustamine olla, sest et sääl jällegi midagi auutumat asja kellegi süüks ei anta. Kiri ei tõenda ka, et kuberner just neid sõnu on ütelnud, waid kirjasaatja arwab ainult, et ta nii on mõtelnud. Kõik aga, mis kasu ei saada, ei ole weel sugugi auutu. Ja kui ütleme: Mis kasu on talupojal wikssaabastest? siis ei wõi ometi kingsepp ütlejat süüdistada, nagu oleks teda kahtlustatud. 2) Kirjutaja ei wõinud sugugi teada, et see sõnum w aleon. Laas ise ju tunnistab, et ajalehed omal ajal sõnumi tõiwad, nagu oleks maapäew «Põllumehe" wäljaandmiseks maakassast abiraha määranud, ja seda sõnumit ei tunnistatud siis ei Laas'i ega ka kellegi muu poolt waleks. Ka on Laas ise pälludele inimestele, muu seas ka selle lehe toimetajale, sellest rääkinud. Kui nüüd «Teataja" sirbi ja saha mahawiskamisest ja sakste käest tengi saamisest rääkis, mis on siis loomulikum, kui et wanu sõnumeid meelde tuletati ja harutama hakati, kelle kohta need sõnad õieti käiwad. Ja seda peab ka „Tealaja" küll isegi tunmstama, et tema salm kellegi kohta paremini ei sünni, kui Laasll kohta. 3) Tõnu Põld ei ole sugugi sel sihil asjast kirjutanud,  et Laas'i kudagi teotada, waid ta on, nagu juba eespool tähendatud, teda „Teataja" wastu otse kaitsnud,  kui ta ütleb, et see sugugi ilus ei ole, et „Teataja" Laas'i „sakste talla-aluseks" nimetab selle pärast, kui ta oma tulusa põllutöölise ajakirja wäljaandmiseks  sakste poolt rahalist toetust sai. Ka Dr. Hurtile on Liiwimaa "'aa-kassast wanawara wäljaandmiseks  abi lubatus .a on ka ajalehed sellest awalikult  kõnelenud, aga ei «.üütlikogule ega ka vr. Hurtsile pole wististi unesgi meelde tulnud sellepärast kedagit kohtu alla anda. Et hra Laas'i katse, Liiwimaa maakassast  oma ajakirjale abiraha saada, luhta on läinud, seda tuleb küll südamest kahetseda, sest nagu hra Laas'i kirjadest, mis ta meie pollumeeste-seltsidele hiljuti on läkitanud, näha, pole tema «Põllumehe" päewad sugugi nii wäga kuldsed, nagu ta oma õienduses M 2, -Testi postimees. 145