seada ja talupoegade maa ühte tükki koguda, ehk jälle praeguse hingemaa-jaotamise wiisi juure jääda, kus omanik maast tihti wäga kaugel elab. Parem on talude sisseseadmine, sest talupojal  pole tarwis siis nii kaugele oma põldu harimas käia, te iste loomad ei saa nii kergesti põldu ära tallata, tulekahju hädaoht jääb wäiksemaks.  Aruandjaks on krahw Kopnist. Tema järele kõneleb põllutöö ja maakorralduse pääwalitseja  Kriwoschein. Õhtusel koosolekul lõpetatakse üleüldised waielused maakorralduse eelnõu üle. Wõetakse lihtne üleminek punktikaupa harutamisele  waStu. Tähendatud formelite hääletamine  lükatakse järgmise koosolekuni edasi. Koosoleku juhataja Homjakow küsib SamõSlowSkit,  kui sekretäri wanemat abil, sotfialdemoiratide  arupärimist põhjuSseaduste 96. paragrafi  rikkumise üle ette lugeda. SamõslowSki. Riigiwolikogu sekretäri ametikohuste  täitjana tunnen ma enese kohustatud olewat teatada, et ma arupärimist, mis seadufewaStane  on, nagu truumalamline isik, ettelugema  ei hakka. (Tormilised kiiduawaldused paremal  pool. Parempoolsed lahkuwad üheS Samõslowskiga  demonStratiwliselt saalist. Lahkub ka põllutöö pääwalitseja). Pahempoolsete kiiduawalduSte all aStub Sokolow II kõnetoolile ja loeb arupärimise ette. Arupärimises päriwad fotfialdemokradid pääministrilt,  kas ta teab, et Kõigekõrgemalt poolt kinnitatud ja 24. augustil awaldatud seletus, mis sõjamäe- ja laewastiku-seadluste wäljaandmise  kohta käib, põhjuSseaduste 96. paragrafi riküb ja mõued riigiwolikogu õigused ära kaotab.  Kui pääminister sellest teab, mis tahab ta fiis ette matta? Arupärimine on rutuliseks tunnistatud. Hääletamisel lükatakse eelnõu rutulikukS tunnistamise ettepanek tagafi. Arupärimine antakse kommisjoni, et see kahe nädala jooksul, kommisjoni ümberwalimisest arwatcs, oma aruande  walmis teeks. ümber mana ja ta tibedate. mustade käharjuukste  sees nähti juba hallisid karmu. Ta elawad liigutused za hallid, wälkuwad  silmad andfimad ta tulisusest ja kirgedest tunnistust. Ta elaS rõõmust ja pillajat elu, nagu oleks ta kõigest kakskümmend aastat mana. Kõige enne läks ta sinna saali, kus v'comte  d'Exmaise ja Jean Pccois teda ootasiwad, tcrmilas neid sõbraliku naeratusega, kui oma wõõraid, aga mitte, kui mängisid. Tere tulemast, olge minu juures kui kodus,  v'comte ja Teie herra, ütles ta nendele. Ma olen oma naesewennale selle eest wäga tänulik,  et ta Teid siia tõi. Wabandage mind, aga selles igawaS kindluses, kus ma nagu luku taga elan, ei ole miSgi lõbustust, ka mitte ühtgi seltskonda ja ma olen selle üle wäga rõõmus, et mul nüüd kedagi on, kellega ma jutustada wõin- Ma soowikfin, et Teie lunastuse  raha Võimalikult hilja siia jõuaks, ehk ma küll tunnistama pean, et niisugune soow wiisakuseta  on. Ta jääb ka tõepoolest hiljemaks, kui ma ette arwastn, mylord, wastas Gabriele. Wist on lord Groy seda juba Teile teatanud: mu sõjariiStadekandja, keda ma Parist pidin raha järele saatma, sattus tee pääl joobnust pääst mängisid saatjate soldatitega tülisse ja sai jääl juures haawa pühe, mis küll tühine on, aga mis teda Calais stiSgi kauem kinni peab, tui ma söömisud olen. (Järgneb.) Ruhnu saar ja tema rahwas. ö Ilma metsata muutuks see saar tüll pea paljaks tuiskama liiwa kõrbeks, sest hommiku poolt tuiskaw liim lendaks tuulega üle terme saare ja lämmataks küll tõik põllud ja heinamaad  õhtu pool küljes ära. Suurem jagu metsamaad o« liiwane, kuhu ajajooksul paks, paiguti põlwekõrgune samblapatakas pääle on asunud, mis metsaga üheSvõuS olles tuulele mahti ci annä liiwatuisiu mängida. Saaks mets ära häwitotud, siis kuiwaks ka sammal ära, loomad tambiksiwad ta puruks ja tuul katkuks ta lahti, ning siis oleks liim kohe möllamas.  Sellepärast oigawad ruhnlascd walusaSti,  kui nad kuulewad, et nende kroonumctsast  oksjoni wiisil sügise ajal krsonumetsade wälja pakkumisel puid müüakse, sest ilma metsata  on elamine selle saare pääl täitsa võimatu,  uing sellepärast katsuwad ruhnlased ihu ja hiugega metsa hoida, sest ta on nende elupant. Loomadd poolest on Ruhnu mets ÜSna waene. Ei sääl elutse hirme ega ilmest, ei hulu sääl hunt ega komberda karu; ainukeseks  metsaloomaks jääb argpüks-jänes ja siiliifand  oma okas-wamwusega. Rebased mehikesed  juhtum ad ka «vahest talwe ajal kogemata jääd mööda sinna tulema ja ei oSka igakord suure tiitsaga jäneste järge jahti pidades pääle passida, kui meretaat kewadel talwe silla oma õlade päält «aha raputab. Siis on nende waeste loomade elu hirmus piinlik. Süüa tahawad  saada ja sööma-moona leidub ju saarel  nende jaoks ka, sest suured koduhanede karjad  kaagutawad igat pool ranna ääri mööda, ja külas hõilawad «uitu kukke, noort ja mana, üksteise wastu. Kõik need kõtiStawad rebase kõrwu ja ta napsab wahete wahel ikka mõne oma isu kustutamiseks ära. Seda oga Ruhnu mehed ei salli. On ühel kukk ehk kana ja teisel  hanepoeg kadunud, siis antakse seda kohe talitajale teada, ja ta kutsub jalapäält suure nõukogu terme Ruhnu saare meestesugu arupidamisele kokku. Sääl langeb kohe terme kogu pahaaimamine rebase kaela, aga ometi ei tea tema saarel elutsemisest keegi tunnistust anda. Nüüd ei tea, keS paha tegija on, kaS haawiku emand, wõi mõni küla koer. Pea tehakse otsuS; koerad ööseks kinni ja mehed, 3—4 Mis, püssidega mere ääri mööda hanede loSsutamise kohtadesse ja ka küla wahele mahti pidama. On nüüd rebane saarel olemas ja läheb ta oma poegade eest isalikku hoolt kandes saagi pääle wälja, siis on tema elupäewad sellega  lohe loetud, sest niisuguste ofawate küttide käest, kes teise mehe näpu wahelt mõne kümmekonna  sammu päält kopikase raha julgemad oma kuuliga ära lasta, ei pääse rebane mitte enam terme nahaga tagasi. Ei ole kahel kolmel  ööl ei rebast filmatud, ega ka kahju tehtud,  siis pöörab tuul teiseks ja tehakse uus otsuS: koerad ööseks lahti ja mahti peetakse edasi. Teisel hommul lendab elaw telefon suust suhu ja perest peresse: „N. koer on täna ööse hanede kallalt maha lastud". Koera peremees nutab kahju manast hääst koerast, oli ju ma' tark loom jää pääl Ülge poegi kinni püüdma  ja maha lastud pariisi meest ära tooma, ja kust sa «võtad saare Ml uue koera ehk millal  sa jõuad ta jälle nõnda wälja. koolitada, aga «is meel rohkem mehe rinda rõhub maksa teistele kõik fiit saadik salamahti tehtud kahju ära. Jänefid kiidetakse Ruhnus wäga rohkest olewat. Nad olla ka aaSta kahekümne eest ise jääd mööda sinna tulnud ja elama asunud,  sest jääl leidnud nad enestele üsna rahulise  uue eluaseme. Ja kes neid palju tülitab, kui nad aga ise mähe mõistlikud oa ja ennast oskuwad hoida, sest metsas ega metsa poole ei tohi keegi püssi laita, mõib ju mõne looma ehk ka koguni inimese saha lasta. Ainult mere poole on luba püss lahti teha. See kõma  saare rahwa seadus on pika aja jooksul jäneste elutarkuseks harjunud ja nad oSkawad ennast küllalt osawaSti „häkise" eest hoida ja metsa padrikutes tasakcSti oma elupäiwi edasi ajada. Rahwas kaebab, et jänesed «viljapõldudele  ja kapsaaedadele palju paha tegewat. Sel- Pühapäew maal. Pühopäcw, kui ilus oled siiski Maal, kus pole !ir'ku, orelat. Kella häSltgi pole tornist kuulda, Kuulda ainult puude kohinat. Püha oled fiisgi. Okstest läbi Taewüs waatab, nagu Looja film. Isa taewast! saada mulle rahu. Mida anda ei wõi mulle ilm! WZta hinge paalt, mis teda koormab. Mida nädal sinna kogunud. Täida minu palwst, auna tunda mulle. Et ma olen sinust õnnisstud. Wilhtlmine Etruk. Hukatuse läwel. 2 Nelikümmend kopikat on mul meel, seegi kulub toiduostmiseks ära, lausus Mari häbelikult filmi maha lüües. Seda sa jõuad tasuda küll; saad ehk ilma rätikutagi rikkaks, siis maksad ära. Oota meel weidi.. . Ma lähen nüüd korraks -välja. Maata,  et keegi siin paha ei teeks. Tubades pole wist kedagi püäle joobnud Nikolka, kes siin teinepool  seina lamab; lapsed ja manad on kõik õues: rõõmustawad sooja päikese üle. Hääd aega seniks I Wanasit läks wälja. Seinataga kuuldus ümin, sellejärele raSke, pikk ohkamine ja tubades oli jälle tõik waikne. Kuhugil tiksus tunnikell Uniselt ja üksluiselt. Mari pöörles oma kõma, kareda aseme pääl ja jäi mõttesse. H» Minewiku pildid käifiwad välgukiirusel Mari pääst läbi ja paniwad ta südame uuesti -valutama- . . Ta on oma kodukülas. Ehk küll vaeselt, aga fiisgi õnnelikult elswad nad mehega, oma ilusa Jaaniga, kelle ta ammu juba oma neiu südamega wälja oli valinud-.. Pere pole kuigi suur, ainult neli hinge. Mis teha, et vaesus majas on, aga leiba jätkub fiisgi terveks aastaks ja nad on õnnelikud. >. Aeg veeres. Kurg oli nendegi hurtsikusse usaldanud  tulla ja oli temale pojakese kinkinud, kes igapidi isa sarnane oli. Elu läks, nagu alati, mure ja rõõmu vaheldusel ühest päevast teise. SüA juhtus korraga õnnetus: külas oli tuli lahti pääsenud ja ka nende hurtsiku pooleni ära põletanud; võis weel õnne tänada, et mõne söõkSpöleuud palgi tulest sai wälja kiskuda. Pärast tuleõnnetust salvad nad sugulaste ja kaastundliste naabrite abi! pisut järje pääle aidatud, aga selle eest oli ka nende võlg kaunis  suureks kasvanud, nõnda et tema südame- kallikene Jaan sügisel, kui põllutööd tehtud oliwad,  Moskva teenistusesse mõtles minna. Kurb oli küll teineteisest lahkuda, aga parata ei võinud midagi; ta ainus trööstija oli nüüd weikene poeg. Selle mõtte juures ohkas Mari raskesti ja tõusis natuke oma koreda aseme päält üles. Aga mälestuse laened weerefiwad palawiku sarnase  kiirusega tema pääajust läbi. Õitsev kewade oli kätte jõudnud, sellega ühes tuli ka tema Jaan kodumaale tagasi... Oh seda rõõmu .. . Kõigile toodi kingitusi; ehk need küll odawad oliwad, aga kedagi  ei jäätud ilma. Suwe lõpul tuli meel noort peret juurde: Jumal oli neid tütrega õnnistanud. Põllutöö lõpul mõtles tema Jaan jälle Mojkwasse minna, sest pärast esimest reisu oli puudus nendest weidi eemale taganenud. Jumalaga  jättes rääkis Jaan vanaemale: Mis sa mõtled sellest asjast, mammile: kui ma Moskwasse wana peremehe juurde jälle kojameheks saan, siis katsun Marile amme koha muretseda. Kui näeme, et puuduse kinnikatmiseks  küllalt juba raha on, siis tuleme koju, ega wii enam jalgagi linna. Jälle ohkas Mari. Ja eks ta olegi nüüd kinnikaetud I lausus  ta kurwalt naeratades. Nüüd on ta juba MoskwaS hää koha pääl. Peremehed on lahked, paremat elu ei või soomidagi.  Mees elab ainult teinepool uulitsat, nad saamad sagedasti teineteisega kokku. . . Aga rõõm ja õnn näifiwad neid ainult narrinud olewat, et uuesti wiletsuse sisse tõugata  ja hädadega üle külmata. Esimene häda oli nagu pikne selgest taemast  mees oli katukselt lund pühkides maha kukkunud ja jalaluu-ära murdnud. . . Palju oli vaene Mari sel ajal kurvastanud;  tema kurwastus oli nii suur, et piim rinda ära kuiwaS; aga fiiSgi maksis peremees ta õiglaselt wülja ja muretses tale sugulaste juurde köögitüdruk koha- (Järgneb.) Saarlane 1909 77,