Saarlane UM Uleiildine pnlitika ajaleht Raa- ja linnarahvalt. UW Xd St. Tcisipiicwal, 24, detsembril 1903, XVIII, aastakäik. maksab: Saaremaal aaStas . . t rbl. F<> kp. Saaremaal pooles aaZtaS t „ „ Postiga saadetud aastas. J „ . Pooles aastas t „ 2S „ Ilmub igalksiftpcrs^Vt»?. ..Saarlase" toimetus ja wiiljaanbniine iiuresaares Kanba-uulitsaS nr.l 7. Saarlase toimetnsele^Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab A k. Jõuluks. Inglite koorid! Laulage aun igawese Isale, Et täitis, mis ta tõotas Ja oma Poja läkitas Õndsate hulgad! Hõisake kiitust see ainu Pojale, Et inimesi armastas Ja kõik maailma lunastas. Kõik ristirahwas! Rõõmusta ühtlasi üle ilmamaa, Et Jeesus meie wennaks sai Ja meile elu jälle tõi. Hing I Tõsta lauldes oma hääl Ning kiida Jeesust trooni pääl, Et tegi lahti sullegi Ta taewa ukse heldesti. See olgu meie jõululaul Ja tänuohwer ühel nõuul: „Et teeme püha Lapsele Usklikult sõimeks südame!" J. Bergmann. so Mamsel Ilmaaegne. Häämeelega. Fritz läks oma tuppa, pani leitud rätiku kirjutuslaua pääle ja läks siis oma abikaasat otsima. Tereese lamas omas toas sohwa pääl; lambil oli tume mari üleriputatud ja selleläbi, walitses hämarik ilusas ruumis. Tereese oli näost kahwatu ja wärises kui oleks temal külm olnud. Oh häda, hüüdis mees murelikult, tahad sina minu haigete armu weel suuremaks teha! Mina olen hirmus mäsinud, kaebas naene. Sina peaksid wärskesse õhku minema, wõi täisid sa täna juba aedas jalutamas? Ei ole. Noh, kui sa päema otsa siin sohwa pääl pitkas olid, siis pole see sugugi imeks panna, et wiimaks külmetad. Ja, lugenud oled sa wist pääle kauba, —kui sina seda pahat moodi ometi Maksid, kui sina terwe ei ole. Mina tahaksin häämeelega magada. See tähendab küll, et minust lahti saada soowid, et mina ära minema-peaksin? Hää küll, aga homme tahan sinuga korra tõsiselt rääkida; nõnda see ei wõi kauem edasi minna, Tereese. Tereese rapsaS püsti. Mis ei wõi enam nõnda edasi minna? Olgu täna pääle l küll me homme sellest Memalt räägime. Ole nüüd mõistlik ja maga hoolega mina muretsen juba selle eest, et sind keegi segama ei tule, ja tõsiselt  tema poole jumalaga jätmiseks nokutades läks Roettger toast wälja. Oh naesed, naesed! ümises tema tüdi Rieke ukse pihta koputades. Tuled sa nüüd minuga, Julia? küsis tema. Silmapilk, kõlas wastus. Tema läks ees oma tuppa ja istus laua äärde; tema süda peksis peaaegu kuuldawalt, nõnda erutatud oli tema selle juhtumise läbi- Pea selle järele astus Julia tuppa. Uuriwalt waatis tema neiu otsa. See ei olnud enam see endine lapselik nägu. Tema meelest oli, kui oleks sisemised wõitlused  seda nägu hoopis teiseks muutnud. Julia, sina tead, et mina sulle algusest saadik sõbraks ja wennaks olen olnud wõi ei olnud see su meelest mitte nõnda? Julia suunurgad kerkisiwad uhkelt. Ja midagi, wastas tema lühidalt. Siis wõid sa ise ka arwata, et see ühel wennal halb ja piinlik vn, kui tema teada saab, et tema õde Tema ei saanud enam edasi rääkida, waid käis ainult ägedasti edasi tagasi- Waata seda rätikut, ütles tema wiimaks karuse häälega ja hoidis wiimast õige ligidal lambi wastuS- Julia waatas enne rätiku pääle ja siis tohtri otsa, tema ei teadnud midagi iseäralist mõtelda. Mina leidsin ta üsna praegu ajamajast, kuhu sina teda oma kokutuleku juures unustanud  olid ja Julia kõikumata rahu läbi äritatud hüüdis tema malulikult: Oh Julia, laps, kuidas oli see sul wõimalik ennast nõnda kaugele ära unustada! Julia silmad läkstwad korda suuremaks. See rätik mina mina pean seda lautanud Julia, ole minu wastu õiglane, palus tema. Et ka sina ükskord armastad, fee on ju loomulik, aga mina olin ikka lootnud  et see kõik kombet ja pruuti mööda sündima pidi, et keegi auusmees tädi Rieke ehk ka minu käest auusasti ja awalikult sinu kätt nõudma pidi; ialgi ei ole minu mõttesse  tulnud, st see ülepää wõimalik on, et sina kellegi meesterahwaga pimeduse warjus sala kokajuhtumisi pead, päälegi niisugusega, kes läbi akna ronima ja teed otsima peab. Sa oled hulluks jäänud! kisendas Julia. Oh, oh see see on häkitselt waikides  langes tema sohwa pääle. Mu Jumal! kõlas korra weel tasane hüüd läbi toa- See oleks parem, kui sina mitte enam asja marjata ei püüa, maid mulle kõik selgesti Ülosse räägid. Usalda mind ja kõik saab weel hääks, mina ise tahan selle mehega rääkida- Mina ei mõista sind ju mitte hukka. Sinul ei olnud ju mitte ema; tädi Rieke oli sinuga ikka karm, teda sa ei usaldanud;  sinul ei olnud wist julgust temale tunnistada: mina armastan ja leian wastuarmastust!  Mina aga tahan sinu usaldust auustada, aga tunnista mulle kõik seda lugu ülesse, nõnda kuidas ta just on. Nõnda ei wõi see asi edaspidi ometi enam edasi kesta, see puutub kui ka meie kõikide auusse. Tema oli Julia juure astunud ja silitas pehme kaega tema juukseid. Räägi Jlmaegne,  räägi ometi! palus tema tungiwalt- Mina ei wõi rääkida, mina ei wõi mitte I Jäta mind rahule! hüüdis Julia tema kätt ära raputades ja segase pilguga oma ümber waadates, tema ei saanud aru, kaS tema ülewel on wõi und näeb. „Saarlase" tellimise wastuwötmme 1993 a. pääle on awatud