Museum on malmis pakutawatest asjadest jõudu-möõda kõige tüüpilisemaid ja iseloomulikumaid  omandama. Museumile, kui tähtsamale sellekohasele rahwuSlisele  asutusele, antagu eesõigus ja tuldagu talle kõigiti waStu. Loodetawasti leidub mõni kinkijagi. Kingitustele kui ka müüdumatele saadeiustele  palutakse Lühendusi ja lähemaid seletusi juurde lisada, wühemalt nimi (iseäranis ka üksikute osade nimetused), wanadus, tegija, tegemise  ehk ostukoht, kes neid kandis, mis puhkudel  neid kanti jne soowitaw oleks, kui ka ehete kuju ja kirjade  kohta midagi teatataks, näituseks: kust sõle wälimus wvetud, kas sel ühtlasi misgi silmbolilins  tähendus on ja mis ühendust kirjadel sõle mõiste ja tarwitusega on. Wanad ehted teadeteta on nagu aherwarred  ilma muinasjuttudeta. Kes mõnel põhjusel ehteasju mitte ära ei mõi anda, saatku Museumile wahest päewapilta ehk joonistust, ka ehete üksikutest osadest, kus need iseäranis iseloomulikud on. Ka on Museumi  juhatus malmis asjadest päewapiltisid jne. teha laskma ja asjad siis omanikkudele jälle kätte toimetama. Teatust ja asju palutakse Museumi korjamiste  korraldaja Kr. Raud'i nime pääle (Tartu,  Tiigi uul. nr. 28) saata. Meie kaugema minewiku kohta puudub selgus iseäranis ka ehete poolest. Tänuwäärt ülesanne oleks Eesti ehk üleüldse  Balti rahmaste ehetest muistsest ajast tänaseni  kokkuwõttes kirjutada. Kes wõtaks waeniaks? EeSti Rahwa Museum. rai on juba omas mõttes linna ja Prantsusemaa  saatuse ära kaalunud. Ta leiab õige olewat,  kui St. Quentin sureb, nagu tunni pääl oleja soldat. Wäga häü! See, kes nuriseb, on argpüks ja see, kes sõna ei kuule äraandja. Kui ka müürid maha langemad, teeme oma lurr.ukchadest uue müüri, peame nädali, kaks pücwo, ehk ühe tunnigi mastu. Herra admiral teab, mis see kõik maksab, ja kui ta seda kõik nõuab, siis on seda tarmis. Tema on see, ÜS selle üle Jumalale ja kuningale peab aru andma,  meie asi see ei ole. Meie asi on surra, kui ta ütleb: surge I Herra Coligne -vastab lõige eest, kuulgem tema sõna. Kõik koosolejad lasiwad nende sõnade järele  pääd longu, ka admiral. Kangrute findikus oli ta täiesti tema pääle raske koorma pannud ja ta mõtles hirmuga selle pääle, et teda nii paljude  inimeste elu eest oli -vastutajaks pandud. Ma näen Teie -vaikimisest ära, wennad ja sobrad, ütles Jean Pccois, et Teie minust aru saanud olete ja et Teie minu sõnadega rahul olete. Meeste ja isade suust ei wõi oma naeste ja laste surma otsust oodata. Wuilolemine  on nõusolemise märk. Teie olete sellega  rahul, et Teie naesed leseks ja Teie lapsed  -vaeseks lapseks jääwad, aga Teie ise ei suuda seda otsust -välja ütelda. Eks ole nii? Keegi ei wõi ometi Teilt seda nõuda, et Teie hüüdma peaksite: »St. Queniin, sure!' Aga kui Teie minu arwamisega ühes nõus olete, fi-S -võite julgesti hüüda: .Elagu Prantsusemaa!" Elagu Prantsusemaa! hüüdsiwad mõned hääled tasa, nagu kaebades ja nuttes. Aga GaSpar de Coligne tõusis õlitatult üles ja hüüdis: Kuulge! kuulge! Mina ei wõta mitte niisugust hirmust wastutust üksinda oma pääle. Kui Teie waenlafele tahtsite alla anda, wõisiu ma Teid wahwaStada ja julgustada, aga kui Teie minu wastu panete, ei mvi ma Teile midagi  teha, sest et kõik kooSolejad minu arwamise wastu on ja seda arwawad, et iga wastupanek asjata. . (ZSrgneb.) Kodumaalt. Kuresaareft. Saaremaa maapäew. Järgmine, haridueliscs küfimuscS wäga tähtis otsus käib laenutegevuse kohta rüütliseltfi kassast Saaremaale telefoni wvrgu asutamiseks. Loodame, et maopäewa wastutulemine ka elanikkude  juures waStukõla leiaks, ning et rohke osawõrmine seda ettewõtet edendaks. Kauaaegsele igatsetud soowile, meie saare ilu, wanapiiskopilossi jälle elamise kölbuiiseks teha, tuli körgesüdameline maamarschali proua bar. B u xhöwdeni  kingitus lahkesti waStu. Maopäewale  wõisiwad juba tuttawa khitusmcistri ja meie maa keskaja Goti ehitusetundja priwotdotscndi  H- Seuberlichi projektid ühes haäksarwamistega  ette pandud saada- Ühtlasi oli ka ehitusmeistri hra A. baron Hoyaingen - Hüne hääksarwamine ees. Näib mitte -võimata olewat,  et lossi ümberehitamise eeStööd juba sel sügise! algada möimad. Edast wõcti meel komWisjoni aruannetest waStu maahospidali ametnikkude pajuki saamise reeglite,  rüütlisiõisate walitsuse juhatuSkirja jne. üte. Wäga tähtis küstmuS puutus Kaarma koolmeistrite  seminari. Wiimane järjekordne maapäev, oli l 006 a. otsustanud sellekohase Riia ringkonna kuratori märguandmise pääle, mida rüüeliseltskond  aastate jooksul saanud, selle asutuse põhjuskirja  eelnõu ette panna, mille järele koolmeistritele  ja selle kooli lõpetajatele niisuguste asutuste tarwis seaduses määratud õigused antaks. Põhjuskirja  eelnõu pani kõiki sellekohaseid märkusid laiades piirides tähele. Sellegi pääle waatamata tuli kuratori poolt eitaw waStuS, et ta mitte wõimalikuks ei pea, põhjudkirja projekti miniSteriumile  ette panna. Et õiguste andmine seminari eluküsimus on, ja et neid, nagu elunähtused  õpetawad, mitte ei ole kätte saadud, otsustas rüütliselts seminari, keda ta 30 aastat oma kulul ülemal pidanud ja teda läbi paljude raskuste õnnelikult juhatanud, nüüd tinni panna. Et aga wähemalt kõrgema klassi taswandikknle  wõ imalust anda õpekursust lõpetada, otsustati  meel ühte aastat seminari manadel põhjustel  edasi pidada. (Järgneb.) Aurulaev? „Oleg", mis miuewal sügisel  Riia lahes põhja wajus, jääb ülestostmata, sest et tsslluloseladung ja mana laew ülestõstmise kulu ära ei tasu. >,Wir." Kiirlalt. Kärla wallawolikogu on otsustanud  siin igal teisipäewal iurnpäewa sisse seada ning selleks ülemuselt tarwiliiku luba muretseda. Niisugune eUcwöte on kõigiti otstarbe kohane. Toiduainete ostmine ja müümine sünnitas meil alati suuri raskusid. Rõõmuga loodame nüüd sellest puudusest pääseda. Ansekülast. Hää õnn oli kellegi Salme küla wabadikul. Kui ta mõrra merde pani, siis sai ta ju teisel päewal nii rohkesti räimi, et 17S rubla eest ära müüs. 3 päewa jooksul müüs ta kalu 248 rbl. eest ära- Niisugust õnne  juhtub waesel harwä olema. „Jsam." Waljalast. Haeska wärawal on mana haiglane meheke wärawahoidjaks. Palk on tal kaunis wäike. „Kõrwa kopikaid" saab ta sõitjatelt  wärawa lahtitegemise eest. Wist nendest kopikatest oli ta ka enesele wäikese summakese 7 rubla „mustade" päewade jaoks korjanud.  Selle wäikese waranduse pole ka pitkanäpumehed  mitte rahule jätnud ja on selle, kui waese, haige wanamehskese ainukese waranduse, ära warastanud. Kui sa Soela teed mööda läbi Haeska metsa sõitma juhtud, siis mõtle ka wana wärawahoidja pääie. Ja kui ta sul küürus  seljaga, wärisewate jalgade ning kätega wärawa lahti teeb, siis katsu ka tema kahju, mis alatu waraS temale sünnitanud, oma lahkesti andja käega ära tasuda. Ja kui sind see manamees  weel rohkem huwitab, siis aja temaga ka weel mõni sõna juttu ning astu ka tema wäiksesse  majakesesse sisse, milles pääle seina ääres olema „lõika" midagi ei ole. Ja siis wanamehe  õnnelift nägu M oma saatusega rahulolemist  nähes, tuled sa tungiwalt sellele tundmusele,  et õnn mitte külluses ei asune... Muhust. Nädala kolme eest ajus Muhu- Suuremaila maja juurde ämmamoor, kes wolikogu poolt häälteenamusel wastu wõeti. Palgaks määrati  talle rubla ja iga sünnitamise juures abiandmise päält rubla. Mitu aastat on juba Paljaaru kroonumetsast  wabadikkudele heinamaatükkifid antud, mis aga sirbiga ära pidiwad saama osutud, nii et Liina. Hmdrikowi julusills Millest nad sää! rääkifiwad, ei kuulnud majas keegi, aga kui Jüri Aadrejewitsch jumalaga  hakkas jätma, mõttis onu ta ümbert kinni,  koputas talle sõbralikult õla paale ja ütles naeratades : Kõik läheb hästi, mu armas! Jää rahule, Liina on luulelise maimuga, oga süda on tal puhaS. Uju mind, ma räägin selget tõtt —ta armastab sind, ainuüksi sind. See armastus RanowSky wastu on talle lapscpõlsest järele jäänud. . . Pea aga seda meeles; enne aastat ma Teid paari heita ei luba olete mõlemad  alles wäga noored. Onu wõttiS weel kord lahkesti Jüri Andrejewitschi  ümbert kinni ja kiis laisimad nemad igaüks oma magamise tuppa. Selle aja sees, kui nemad koos istufiwad, jõudis Liina juba ennast riidest lahti wõtta ja tstuS ööklcidis oma wäikese kirjutuse laua ees. Laua pääle oli palju asju pandud, mis kirjutuse  jaoks sugugi tarwis ei läinud. Sinna oli palju kuulsate meeste näopiltisid asendatud, nende hulkas ka Ranowsky oma, mis kaswatuse majast klaweri tormalt üles oli mõstud. Siin olimad tema näojooned osalt Jüri Andrejewitschi  omadega ühesarnased. Suur noore ohwitseri  näopilt, mis täies mundris ülesse oli wõetud, seifis kvigeenam nähtawamas kohas. Nende näod tuletafiwad üleüldistes joostes tõepoolest  teineteist meelde, aga Jüri A rdrejewitschll olimad mustad läikiwad silmad, oga RanowSkyl  walged, unistawad. Liina kirjutas oma sõbranna Leili Nikolajewnale:  «Armas, kallis, kuldawäärt Leilikene! Ma olen täna nõnda ärewsl, et ka sulle, minu armsamale sõbrale enam ei oska kirjutada. Leili! Tema sõitis meile! Ta on siinil .. . Ma nägin teda!!! Rääkisin temaga lU! Tema on alles wäga seda nägu, nagu ta pildigi pääl oli. Kõik, ka tema tähelepanemise wäärt tark kõrge otsaesine ja Rooma nina ning walwakate ilusate muutsidega kaetud huuled, kõik, kõik on ühtemoodi, nagu kaks mee pisarat ja sellega siis ka ammu sulle tuttaw. Tema silmadest wõikstn ma sulle terme romani kirjutada,  aga nüüd ütlen ainult, et nemad on imeilusad, jumalikud? . . . Nende päüle maadates  unustad sa kõik ära, ka selle wäikese meakese, mis iga teist meesterahwast su silmis wäga inetumaks teeb. Temal on wäga.j wäga kõrge otsaesine. . . Ta on keskmise kaswuga, Jürist pihu madalam ja enam täielikuma kehamormiga.  Käed on walged ja sõrmeküüned lühikeseks lõigatud (wist mängimise tarwis). Riides käib ta hästi korralikult. Hääl on mehine,  pehme- Ühesõnaga öelda, Leili, ta on iludus ise I Jüri kuulatas tummalt ta wiimase wäljamaa reisu üle järele, ja oleksid sa kuulnud, missuguse magususega meie suurwaim omadest juhtumistest rääkis! Ma olen nõnda tänulik Jüri wastu, ct ta niimoodi järele küsis: ma sain selleläbi palju teada. Minu onupoeg on wäga tark ja on oma nooruse päüle waatamata palju maid läbi reisinud ja teab mõndagi. . . Ma ei marja sinu eest, mu armas sõbranna, ma kartsin Jüri kokkusaamist Ranowslhga. Sa tead, Jüri on itus ja rikaS ning haritud, ta wõiks omale Peterburis terme seltskonna koguda, aga. . . ta armastab mind- Te mõite omale ette kujutada, kui raske mul tema armastuseawaldust  kuulda oli. Ma katsusin seda teise aja päüle lükata ja arwafin, et minu äraütlemine  teda otse ära tapab. Õnneks kannatas ta selle kaunis kergesti wälja. (Usu siis meesterahwast  I) Oleks ma ka niisugune edwiStaja olewat, kui Sooja Tumanskaja, ma oleksin selle üle wäga uhkustanud. KaS mäletad, kui Zürit kiideti, kui ta mõnikord kaSwatusemajaSse minu juurde sõitis ? (Järgneb-) M 57 Saarlane 1909