Saarlane „Stt.«.vc«s,N6" maksab: l/z I 25 „' V- „ ?S .. .. „ -/. .. „.. .. jlksik number S kop. kesknädalal ja laupäewal. Toimetud Kuresaares, PitkaS uul. I päc«al enne lehe ilmumist. Kuulutuste p«tit<rida 8 kop. lehe eeSoisaS sv kop. M G 3. Kesknädalal, 3. septembril 1908. XXIV. aastakäik Arstide tasuküsimus. Kui meie hr. Li. N. esimesele kirjale ruumi andsime, siis ei teinud meie seda mitte selles mõttes, et ühte ehk teist arsti haawada. Meil ei olnudgi teada, kelle kohta üks ehk teine ütelus käis. Ka ei tahtnud meie mitte näidata, et arstid ehk mäga juurt palka nõuaksilvad. Meie awaldasime nimetatud  kirja ainult selles mõttes, et tõendada, kui tungima li arStiiohtade seadmine maal tarwis on. Nüüd on aga asi enesele teise pöörde saanud  ja arsti palga küsimus on siin päaküfimujeks läinud. Selle tõttu anname meile saadetud kirjale ruumi, mis arsti palgaküfimust selgitab, mida meie muidu ehk mitte ei oleks teinud- Kiri ise on ilma sisjejuhatusela järgmine: Ettetulnud wateluseft tuleb kõige päält see lurwastaw nähtus awalikuks, et mitmed arstid oma amett kõrgest ülesandest eemale on kaldunud ja arsti ameti enesele ainult rahaküsimuseks teemad, seda aga tähelepanemata jätawad, et arsti ameti ülem eesmärk ligimese hädade aivitamt- ja nende hädade tormalesaatmine  on. Kristlik armastus ja kaastundmus  peab siin kõrgel astmel seisma, vhwrimcelsus arsti südames aset wõtma. Seda nõuab üleüldine arstiametist arusaamine,  üleüldine ltgimtse armastuse tunne. Mil kombel wõime näituseks rohkem sigimisele  armastust üles näidata, kui haiguses amitamise juures. Ligimise häda, haigus just lmjub meie südames armastust,  kaastundmust üles, kisub meid häätegemisele  Armastus, kaastundmus, hää- lega ei küsi aga mitte palga ega Lasu järele, maid ta leiab juba tasu selles, et ta hädalist awitada on saanud. Ja sellepärast  ei ole õige, kui arst oma abi puudukse  tasu pärast ära ütleb, maid ta peab ka ilma rahalise tasuta haigele appi minema. See on maade kõlblisest küljest arSti ameti pääle. Kuid sellel waatel on ka seadusline nõudmine aluseks. Arsti seadus  nõuab, et iga arsti kohus on inimesearmastaja  olla ja ta peab igatahes  malmis olema tegelikule abiandmisele igast seisusist inimestele, kes haiged on. Sellepärast peab igaüks tegelik arst haigete  kustumise püäle nendele abi andma minema. Nii määrab Z 111. Ja Z 690 ütleb: Haigetele inimestele arstiabi anda, on arstide kohus- Sellepärast peab iga tegelik arst kutsete pääle haigete juurde ilmuma ja neile abi andma ilma maksuta  ehk maksu eest, mis seaduses on ära määratud. Seadus aga määrab arstidele  palga arstiseaduseS H 140. järgmiselt  ära: Kõik arStid pcawad rahul olema,  kui nad waeste inimeste käest oma waewa eest tasuks saamad: 1) Doktor (tm upiLmierr.) haige juures käimise eest linnas, ühes rohutühe kirjutamisega stst 'op-, simo rnhutähe kirjutamiseta 15 kop-; haige juures käimise eest linnast mäljas  (maal) 60 kop; suusõnalise ehk kirjaliku  nõuuandmise eest 1 M. 50 kop.; 2) arst (aeuupb) mõtku haige juures käimise  eest uhes royatähs kirjutamisega ehk ilma selleta linnas 15 kop., aga linnast wäljas kaieS 30 kop.; suusõnalise ehk kirjaliku  nõuuandmise eest 90 kop. Jõukate inimeste käest, kes oma tänu haiguses näidatud abi eest awaldada tahawad.  on arstidele lubatud ka rohkem maksu wastu wõtta (H 150). Iga era-arst, keS seaduslise põhjuseta haigete kutse püüle haige juurde abiandmiseks  ei lähe, langeb kaelakohtu alla, ja teda nuheldakse esimesel korral raba» trahwiga kuni 10 rublani, teisel korral kuni 50 rublani ja kolmandamal korral kuni 100 rublani. (Nuhil- sead. H 872.) Pääle selle on senat seletanud, et wabalt töötawad (era-) arstid oma ilmumise tingimiseks mitte maksunõudm  ist panna ei wõi. Seega ei ole nende arstide tegewus, kellede üle hr. <ZI. N. oma esimeses kirjas kirjutas, ka seaduslisest küljest mitte õige. Ülemal tähendatud määrused arsti palga suuruse üle on õige manad. Nad algawad  juba 1789 aastast. Kuid see nõudmine,  et arst inimese armastusega ehitud peab olema, ei lähe mitte manaks, maid kõwenebgi,  sest et ligemise armastuse tunne ajajooksul ikka rohkem maad wõtab ja maad wõtma peab. Kuid täiesti ajakohane ei ole enam küll mitte määrus arsti tasumise üle. Haige juures maal 60 kop. eest käia, näib küll ?iähe olema, ja sellepärast ou tegelik elu ise suurema tasu arstile määranud.  Tühi kott ei seisa mitte püsti ütleb wanasõna, ja see maksab ka siin. Kuid on kotil auk põhjas, siis ei wõi ta ialgi mitte täis saada ega püsti seista. Igatahes olgu arsti tasumisega jõukamate  kihtide juures kudas tahes, aga waestels puuduliku tasu pärast arstiabi Nelja märk. 4 Cvnan Doyie jürere cestistauud J. Piki ep. Selge kui püew, ütlesin mina. Andke mulle andeks! Ma oleks Teie iseäralikust omadusi rohkem pidanud tähele panema. Lubage küsida, kas Terl praegu ka miSgi asja kasil on? Ei ole l Selleparast ongi cocain tarwiline.  Ma ei wöi ilma warmu tööra olla. Ja kas maksab muu otstarbe pärast elada? Waadake aknast wälja: udune, kurb ja segane olek waiilseb igal pool! Näete kurda kollane udu uulitsatel heljub ja tumedatesse  majadesse sisse tungrb? Mispärast ja mis tarwis on mu! need omadused, doktor, kui mitte tegervuse põldu ei ole? Ma tahtsin just wastata, kui ukse pihta loputati ja meie permaene sisse tuli; käes oli tal nimekaart. Keegi preili küsib Teid järele, hcrra, ütles ta end Holmefi poole pöördes. Miss Mary MoreStaa! luges ta- Hm... ei mäleta kuulnud olema! Paluge teda üles tulla, proua Hudson. Ärge minge ära, doktor ; jääge parem siia. 2. Mõistatuslik juhtumine. Miss MoreStan astus rahulikult ja lindlal sammul tuppa. Ta oli maitse kaswuga,  ilus, tore, walgetwerd neiu ja wäga wiisakaSti riides. Kui ta toolile istus, Mis HolmeS talle pakkus, panin ma tähele, et ta kaed würis<fiwad ja ta nähtawasti wüga üritatud oli. Ma tulin Teie juurde, hr. Holmes, proua Cecllia Forrester'i nõuandmise järele, ütles ta, keda Teie kord aidanud olete. Ta tänab Teid kuni tänapäewani weei. Teie olete imestamise wäärt osawasti ühe asja temal ära toimetanud- Proua Cecilia kordaS Helmes mõteldes. Ja, ma olin talle abiks. Aga niipalju, kui ma mäletan, oli see afi üsna lihtne. Siisgi arwab tema teisiti. Igal juhtumisel  aga ei ole minu asi mitte nii lihtne. Ma ei wõi endale imelikumat, mõistatuslikumat  ja keerulisemat asja ette seadida, kui minu olek praegu on. HolmeS hõõrus käsi; ta silmad hiilgaftwad.  Ta kummardas end eite poole ja ra nägu awaldas põnewat uudishimu. Jutustage oma asi ära, ütles ta- Ma oim piinlikus olekus. Ma palun wabandada, ütlesin ma toolilt üles tõustes. Aga minu suureks imestuseks sirutas preiti käe wälja ja hoidis mind tagasi. Kui Teie sõber siia jääb, ütles ta, siis olelsin ma selle eeft wäga tänulik. Ma istusin. Ma jutustan Teile lühidelt oma asja ära, rääkis ta edasi. Minu isa teenis Indias ühes poliuS ja saatis mind juba lapsena Inglismaale. Ema oli mul surnud ja siin ei olnud mul kedagi sugulast. Selleparast pani isa mind Edinburgi ühte kaSwatuSmajasse, kus ma kuni seitsmeteistkümne  aasta manaduseni olin. 1873. aastal,  kui isa juba wanem kapten oli, sai ta aastaks ametipuhkusele lubatud ja sõitis  Inglismaale. Ta telegrahwseris mulle Londomst, et ta õnnelikult on kodumaale jõudnud ja käskis mind kohe Londonisse enda juurde tulla. Adress oli: London, Langham'i -võõrastemaja. Niipalju, kui ma mäletan, oli telegramm wäga õrnafisuline. Londonisse jõudes läksin ma kohe Langhami hotelli, kus mulle öeldi, et kapten Morestan on tõesti sinna tulnud, aga öösel -võõrastemajast wälja läinud ja mitte enam tagasi tulnud- Ma ootasin teda terme päewa- Õhtul andsin ma wõõraStemaja  peremehe nõuandmise pääle politseile isa kadumisest teada ja saatsime hommikul igasse ajalehte kuulutused- Kuid kõik mu otsimised lärmad tagajärjetaiS ja kuni tänapäewani ei ole ma oma õnnetumast isast midagi kuulnud. Ta sõitis, süda täis kõigeparemaid lootusi, kodumaale, tahtis puhata, rahulikult elada, aga kõige selle asemel ...