seadmas. Just kui kass oli tema minule salaja järele hiilanud, et minule selga hüpata ja kaela läbi hammustada. Nõnda kui mina õmbexpöõrsin kohmetas tema ja ta näost paistis selgesti, et tema mõtles: Pagan wöltu, sedakord läheb asi küwa! Ruttu põõris tema nüüd tormale ja katsus  kingu äärt mööda ülcsse jooksma hakata,  aga sääl lendas temale juba minu totos  (Ungrias pruugitav) kepp, millel raske rauast rvõi kiivist tehtud vasara moodi nui käepidemeks otsas on) järele ja lühemal silmapilgul kukkus tema, ristluust siguscks löödud, ülemalt maha otse minu jalgade ette. Paar uut, tugevat hoopi Uina lagipääle  attafiivav teda tema miimi.st silmapilkudest  üle- Mina ei -imanudgi, et mina see olin, kcS inimesehundi maha lõi aga tema surmast saadik oli rahu iga! pool- Oh, oli see suur rõõm! Mina sain kõiges ümbruses kuulsaks ja sain igal pool kiituse ja tänu osaliseks. Walla poolt sai mulle tähtis raha kingitus ja waitsuse poolt kiituse  kiri osaks! MM wõite ise otsustada, kaS ma argpüks olen. Aga oma hobuferd ise huntidele roaks viia, ei tee mina praegu  mitte. Uhkelt pWd kuklasse ajades, sammus vanamees toast välja- Meie jäime sarnase seletuse järele tummalt  üksteise otsa vahtima. Wiimaks MD belgialsne venelaselt : Herra Podischesf,  tas on teil ka juba huntidega tegu olnud? Muidugi on, vastas venelane rahulikult.  Kas sagedasti? pärisin mina uudishimmulikult.  M« korda, waStaS tema- Noh mis siis meel oodata, muud kui rääkige. Rääkida wõin mina küll, kui teie seda just soowite, ütles herra Podischeff, aga nõnda palju ega huwitawalt mitte, kui teie ehk loodate, sest teie sakslased olete ju ikka enamisti selles arwamises, et terme wenemaa huntidest ja nihiustlastest kubiseb. Asi ei ole sugugi nii hull. Tõsi on küll, et meil paiguti huntisi on, kes meie karjadele  suurt kahju teemad, aga meil on ka maakondafid, kust ühtegi leida ei oie, niisama  mahe kui Böõim- ja Baierimaalt- Mina ise olm juba täiskaswanud inimene? kui efianst korda hunti nägin- Kus kohas jee oli? küsisin mina- Kaasani  kubermangus. Miim isa oli sel ajal SpaSki kreisis ühe mõisa ostnud ja meie elasime summ aja sääl. sääl juhtusin siis esimest hunti nägema. Ning siis? küsis wiimam, kui Podischeff edasi ci raalinud. See oli ühel ivaga palama! õhtul Augusti  kuus. Mina ja isa läksime põllu teed mööoa, kui mina kõrwale waadates kahle rohelist tulist silma läbi põesa eneste poole waytima nägin. Minu isa, keS ka just sinna poole waataS, sirutas käega tema poole ja ütles minule: Näe kus hunt on. (Järg tuleb.) puud irõib ainul! õige warjuliscs ja soojas kohas kaswatada. Nad ci olegi ülepää meie juures ligemal! tuuiud asjad; isegi ploomide ja t-rswe pccnemad sordid on meie talurehwa juures peaaegu  weel luudmalad. Nwuk-jcd SleMMult tuntud ploomid on siin „Liiwimaa punane iihlp!ov!n"  ja „Liiwimaa kollane munaploom." Kirsidesl  tuntakse ainult „Kodumau lihtne punane ja pruun hapukirft" puud, kuna ometi, niihästi ploomil, kui ka kirsil hulk peenemaid sorlisi olemas on. Ma tahan pärast selle asja juurde weel vaar sõna ütelda. Viljapuudega ühes -võib ka marja põõsaid kaswatada, olgu iseäranis, ehk ka -viljapuude wahel. Marjapõõsad tulewad marsi -viljakandmisele  ja tasuwad rutem kulu tagasi, kui -viljapuud. Ka nendegi tähtsus on -väga suur, aga neist pikemalt rääkimise jätame edcspidise aja pääle. Marjapõõsaste hulka tulewad arwata tikerperid ja sõstrad, siis meel pamplid ja waarmarjad. Tikerperid ja sõstrad on ju igaühele juba ammugi l-ittawad. ehk küll uutest ja parematest sortidest meie talu aiad palju jutustada ci tea. Kõige elawllin on tikcrperide kaSwatuS Inglismaal; jäält tulewad kõige uuemad ja paremad sordid ilmale, kuna Hollandimaa sõstra kaSwatuseS kõige ees seisab. Pample põetas on uus ja ta on meie juures -rahe tuntud ja waarmarja tulust ja tähtsusest  on -väga harwa õiget aru saadud. Mõlemaid  oleks aga meie kodu aidadesse -väga sojalt svomitada, iseäranis pamplcpõõsast, kus ta sõstra körwal kõige halwcma maaga ja -viletsama scisupa-zaga  lepib ja niisuguse maatüki pääl weel täit katu wõib saata, kus enam ühegi teise -viijaga midagi sisse -võtta ci -või. Läheme aga -viljapuude juurde tagasi ja -vaatame  nende olu wähe pikemalt. On ju ka wiljapuidgi  olemas, millest päris kõibmataS maaS, kus üksgi põllllw-l- enam ei sigine, weel kaunis rikkalikku andi saab, kui nende eest pisutgi hoolt kantakse. Niisugune puu, mis palju hellitusi ei taha, on hapuk-rsipuu ja ka mõned õunapuu sordid. Siin wõimad halbade maade omanikud heide: La:;a: -einada, et ka niisugu-z-e maatükkide jäoks ja marjapõõsaks olcmc-S on. millega nad oma maja ümbrust ilustada ja neist we-l kaunist -ulu ja kasu saava wõiioad. Iga- karas, niihästi wüljamaal, kui ka meie kodumaal, kus asja tähtsusest täit aru on saadud. tuntakse aiapidamist mõistlikus majapidamises, kui lõpmata rikkalikult õnnistatud salme, mis maja sissetulekut mttrksalt suurendab, sa oma tarwltuseks,  suwe kui ka talwe jcwkS maga hciäd ja ! mõnusat toidu lisa annab, kui seda aga walmistada  mõistetakse. Kui patju wäikse koha omanikkusid  sellel oma majakese ümber aiuull makamaa ehk paar maad au, ei mõiks oma niaalapikcSlest poole wlljapuudega täis istutada ja ka nende ivahcl keedu wilja kaswatada? Kes niisugust asja korralikult ette mölab, ma arwan, c! selle! enam cdeSpidi tormis ci ole, oma maalapikese kallalt õllemaale miniata ja sääl palehigi sees kraami lõigata. Tema mallese maalapikese saadused saaksimad temale juba küllalt elu ülespidamist kinkima. (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Kesknädalal, 14. mail Keisri Herra Nikolai Aleksandrowitschi  ja tema Kõrge Proua Aleksandra Feodorowna kroonimisepüewal,  peeti meie linna kirikutes  jumalateenistust, majad oliwad lipuehtes, ja õhtul põlesiwad ilutulcd. Saaremaa õpetajate sinodi koosolekud  algawad pühapüemal, 1. juunil, KuresaareS. Kõiksuguseid aruandeid selle üle lugedes,  mis meie linnakese rahwaS häätegewateks otStarbetekS raha maha annab, ja neid teiste niisama, ehk meel suuremate linnade omadega  wõrreldes, peab küll kiites tunnistama, et meie linnake selle poolest mitmest teisest temast suuremast linnast eeS on. Seda meeles pidades, julgen mina ühte asutust, mis meile mäga hädasti tarwis läheks ja mis tänini, rahwasvnaga öeldud, „kahesilma wahele" jäänud, meele tuletada. See asutus, mis niisama hädasti ehk meel rohkem larimS läheks, kui meie praegune Selts", on alaealiste noortemeeste  parandus maja- Et mul wõimalik on olnud kümmenkond poolteist aastaid meie linna alaealisi noorimehi  ja poisikesi silmas pidada ja tähelepanna,  tunnen ma sellest majast wäga suurt puudust, ning et see arwamine ka mitmel teisel on, kes tulema pölwe HSäst käekäigust osawõtamad, on minu arwates kindel. Meie linnas on wäga palju poisikesi, kes koduse halwa kaSwatuse läbi päris hukka on läinud, nõnda et nemad paari aastaga juba „köik koolid läbi" on käinud, see tähendab, et neid igast koolist juba esimese aasta seeS kas warguse, teiste peksmise, ehk ka koguni haawamise pärast waljawisatakse. Kuhu jääwad niisugused nüüd? Kodust hirmu nad ei karda, kui seda sääl ülepää antakse, ja missugune meister wõtabgi sarnase poisi oma majasse? Oleks meil aga koht, kus niisugused noored köweraks kaswanud wõsud jälle õigeks paenutada mõiks, siis oleks meie linnas iseäranis tööliste perekondlik elu hoopis paremal järjel, kui nüüd, kus nii mitugi ema, kes kõik lootuse oma kaSwawate poegade pääle pannud, nägema peawad, et pojad loodetud abi asemel mangi kojas istuma peawad, ehk kui asi igakord ja iga lapse juures nii hull ei ole, siisgi jääwad paljud ometi enamisti logardiks ja joodikuks, kes ise oma marsusidgi maksta ei jõua ja ka sellepoolest teistele koormaks Mwad. Et niisugune asutus palju .'ulu ja waewa nõuab, on muidugi iseenesest mõista, ja et kõike raha priitahtliikute annete läbi kokku ei saa, on niisama selge. Aga nõnda kui perekonnasgi lapsed, tui ise oma jõugaelamisega  pääle ei saa hakata, wanemate abi pääle lootwad ja nende poolt ka järjele aidatakse, nõnda on ka meie lootus enamast jaost ülemuse pääle rajatud. Lootuse järele ivõtaksiwad aga wift selle asutuse asutamisest kui ka ülespidamisest kõik seisused ja seltskonnad näitemängude, kontsertide, kõneõhtute ja muu lõbu toimepanemiste läbi elawalt osa, ja juba selleparast, et asutuse kasu üleüldine on. Ainus palme minu poolt on, et üksgi selle mõtte «maldamist pahaks ei paneks waid selleasemel ise ta seda asja järelemõtlemise  alla wõttaks. Iseäranis käib minu palwe, tähelepanemist selle asja pääle pöörda, Saaremaa ja Kuresaare mõjuma mate isikute kohta. 20. aprillil nähtud wäikse lahe ääres umbes 30 pääsukest- Küll on sel aastal haruldane aeg, et sume kuulutajad juba nii warakult siia jõudnud- Mustjalast. Waewalt kahe aasta eest peeti siin nõu kirikule uut orelat muretseda, sest et praegune mana orel alatasa „hingpakiS"  on sa armetult löõtjutab- Teda hariti küll ka, aga mis sa manast asjast enam harida saad, läks teine wiimase harimise järele nõnda raskeks, et täie jõuga suruma peab, kui ülepää häält mälja tahad saada. Kahe basari, prii tahtlikule annete, kui ka abikassa lahkuse läbi on asi selle lühikese aja sees nii ütlemata jõudsasti edenenud, et uus orel juba meiu kuus malmis saab. Ainult mõni sada rubla jääb meel maksmata, aga mis see selle suure summa kohta, mis juba koos on, enam tähendab. Igal pool aga on pruugiks, et kui noorik majasse toodakse, et siis uut elukohta,  kuhu tema asuma peab, enne tema tulekut ilustatakse ja kaunistatakse. Kas sina armas Mustjalg, sellest pruugist kõrwale hoida tahaksid? Kas ei oleks nüüd, enne uus orela tulekut tarms, sinu muidu Naljaks. Takistus. Müna: „Kas oled kuulnud Liisa ja Mari tahawad ujuma õppida?" Leena: „See os wõimata nad ei suuda ju sund kinni pidada. M 20, Saarlane. ISO3