Saarlane 3- S. TeisipkWal, 4. märtsil 1903. XIX. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas . . t rbl. 30 kp, PoStiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastas 4 „ 23 „ Ilmub igaltsiftpäs»tz-.«.5. ~Saarlase" toimetus ja wZliaandmine Kurriaares Kauba-uulttsas »r.17. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab S k. UW Kltiildikk »,lilill« sjxlrht »,!>. jk UM Külgehakkawatest haigustest. (Järg.) Ühe asja püüle pean ma weel tähelepanemist juhtima,'mis meie termile hoidmise ja haiguste tagasitõrjumise töös wäga tähtis on. See on puhtus. Kus inimesed ühes koos elawad, sääi on ikka mustust leida, kui mitte puhtuse eest suurt hoolt ei kanta. Aga nii kui meie teame, lejawad pisielukad kõiksugu roojast tarwitikku toitu ja kasivamad selle sees wägä lopsakalt. Puhastamise  ja pesemise läbi hnwitame meie need toidu ollused ära ja teeme pificlukate siginemise wõimatukS;  päälegi surnuimad pesemise juures pruugitamad  abinõud, nii kui seep, pisieiukatd. Sellepärast  olgu meie püüdmine, puhtust taga nõuda, nii kui oma keha puhtust, nii ka puhtust oma riietes, sööma nõudes ja eluruumides. Aga meie abinõud wõitluses nende pisielukate waslu ei oie sellega, et mele nendest wõimalikult eemale hoiame sa nnd puhtuse, wärske Hhu ja walguse abil mõimulikult palju katsume ära häwitada,  meel kõik otsas. Loodus on meile igale ühele ühe niisuguse abinõuu kaasa andnud, see on meie elu jõud, mille abil meie kõiksugu kahjulikkude wõimude wastu wõime wõideida ja ka haigusi süuniiawatest pisieiukatcst mõiw saada, kui nad ka meie organismuse  sisse an sattunud. Nii näeme meie, ei tiisikuse  haigusesse mitte kõik inimesed ei jää, ehk küll selle haiguse sünnitajaid igal pool leida on, maid aga niisugused, kes juba sündimisest kidurad on. ehk oma eluwiisi ehk muude elutingimiõte järeldusel jelle mastupancmise wõimu ära on kaotanud. Sellepärast peame püüdma, mõistliku ja kaine eluwiisi abil oma looduse poolest autud waStupaucmise  wõimu katwatada ja ennast kõigest eemale hoida, mis seda wõimu mõiks mahendada. Kahe pruugi pääle pean ma tähslpanemist juhtima, mis kõige sagedamini ja kõige rohkem meie elu jõudu kurnawad ja sellega meie keha sees pisielukatele hääd asupaika walinisiawad, need on wiinajoomine ja tubaka suitsetamine. Paljud külgehakkawatest haigustest on teaduse watguje kiirtel oma endise kardetawuse kaotanud ja meie wõime kindlasti sellest tööpõllust tulcwikus  weel rohket lõikust loota, aga siisgi saab üks tõsine wõitlus nende haiguste wastu üksi siis wõimalik olema, kui ka laiemad rahwa ringkonnad  nende haiguste oluga tutlawaks saamad, sest üksi siis wõime loota, et teaduse andeid larwilikult  pruugitakse ja kõik juhatused korralikult täidetakse. Sellepärast on ka minu soow, et see kirjeldus oma otstarbe täidaks, järelemõtlemisele ärataks ja teadusi nende küsimiste kohta selgitaks. (Lõpp.) Kapsa kaswatamisest. Olgu rikas ehk kehw põllumees, igaüks tahab kewadel kapsaid maha teha, kellel seks maa lapikene on. Ikka sünnib see selle lootusega, et nad hääd kaswawad aga sügisel ära lõigates ei leita tihti muud, kui raagu, ehk küll selle wilja tarwis kSige parem maatükk wälja on otsitud. See tuleb küll osalt sellest, et meie põllumehed kapsa kaswatamisega õppinud pole. Wenelased on aiatöös eestlastest kaugele ette jõudnud.  Nemad oskawad wäikesest aiast rohkesti  raha wälja wõtta. Mõni rendib oma põllu wälja ja jätab omale aga ainult õueaia, elab aga õueaiaga priskemalt kui teine suure põlluga. Kui meie põllumeestest  keegi juhtub sügisisel ajal Peterburi sõitma, siis pangu ta turul, kus aiawilja müüdakse, kapsa päid tähele, kus 4, ehk 5. pääst niisamasugune hunnik on, kui meie mõnel põllumehel kõik aia kapsad kokku. Tal on tõesti asja imestada, sest tema ise ja tema isa-isad oliwad kõik kapsa kaswatajad, aga üksgi ei ole sarnast kapsast kaswatanud. Kudas niisugused kapsa pääd kaswatatakse selleks annan mina auustatud ..Saarlase" lugejatele järgmise lühikese õpetuse: Kaewa kewadel warakult maa sisse auk, 3 ehk 4 jalga sügaw, laius kuda keegi tahab, täida see auk hobuse sõnnikuga ja musta mullaga täis, ja lase siis niikaua seista kuni teise kewade mai kuuni, kui kapsa istutamine tuleb; aja siis muld wälja ja sest mullast tee kapsa 6S Mamsel Ilmaaegne. Kiiresti edasi tõtates, tõmbas tema kübara pääst, mis tema paksust juukseid otsegu kinni kattis. Kui tema eneste aia wärawost  sisseastus, nägi tema oma jalgade ees ühte roosiõit, mida ema wist sinna kaotanud oli —ja tema kummardas, et seda ülesse wõtta. Oh, roostlõhn! oli tema siis tõesti aastate kaupa surnud olnud? Häkitselt peatas tema pähkle puu all istus Julia ja waatis tema poole oma magusate, mustade silmadega, nii õrnalt, nii õelik-kannatlikult- Ja nüüd tõusis tema Ülesse ja tuli temale waStu. Fritz, kõlas tema hääl tasaselt hõiskades sina oled aeda tulnud! Aga, kas ei ole aed ja tänane õhtu imeilusad? Kas sa ei tahaks täna õhtu siin süüa? Fritz was tas päänokutamisega ja istus suure puu all seisma sohwa pääle. Haledusega  waatis tema Juliale järele, kes kergesti rutuliste sammudega maja poole rutag. Kuidas siis oleks, kui sammud enam tema tühjas majas ei kõlaks? Korraga lendas naabriajast kiri kummipall  otse Julia jalgade ette ja lühemal pilgul ilmus wäikene walwakas pääkene igatsewate simadega üle müüri serwa. Püüa kinni! hüüdis Julm palli ragasi wisates ja kui laps heledasti naerdes käsku täitis, naeris ka tema ja kahe kordne rõõmus kõla tungis mehe südamesse nõuda, et see korra oma aastate kaupa testivast talme unest ülesse ärkas ja igatsusest täie, kuldse inimese õnne järele paisus. Mõne minuti järele tuli Julia jälle tagasi; tema nägi rõõmu pärast, et Fritz kolme pitka aasta järele jälle korra aedas oli, weel armsam kui muidu wälja. Roettger istus sohwa pääl ja keeras roosiöit sõrmede wahel- Tema näos oli iseäralikku wõitlust näha. Söökisi, mida Julia temale pakkus pani tema peaaegu puutumatult  korwale. Mõlemad istusiivad wait olles üksteise wastu ja Julia waatis üksisilmi  loojaminewa päikese sisse. Häkitselt kargas Roettger püsti ja astus Julia ette. Julia, ema rääkis, et sina meitelt ära tahta minna! Julia tõendas seda. Miks sa siis ära lähed? Miks? Selle pärast, et ma siin nüüd täitsa ilmaaegne olen, ütles tema naeratama suuga, aga- niiskete silmadega. Ilmaaegne sina? ütles Roettger temale mõlemist käest kinni hakates- Tead sa, Julia, nõndasama wõiksid sina siis päikese paistet ka ilmaaegseks nimetada, kui sina ennast selleks pead. Ja liigutult kummardas tema neiu üle, kes kohkunult püsti kargas, ja tõmbas teda enese kaenlasse, murelikult neid peenikesi joonekest ja kriipsust silmitsedes, mida aastate  pitkune kannatamine Julia näosse tõmbanud oli. Julia, sina ei tohi mitte äraminna sina pead minu juurde jääma see tähendab,  kui sina niisugusele manale pimedal? torule kui mina tänini olin, andeks anda wõid. Julia, armas Julia, mida ei ole sina mulle kõik teinud, ilma, et mina sind kordagi kõige eest tänanud oleksin I Halasta minu pääle ja ära paku mulle ainult kaastundmust armastuse asemele, sosistas Julia. Oh, naeris Roettger lühidalt. Kaastundmust!  Kummal meist mõlemist kaastundmust  enam tarwiS on, kaS sinul, wõi minul? Sinult nõuan mina halastust, kaastundmust, kannatust, kõiki, kõiki. Ära jätta mind maha Julia, kui sa mind hukka saata ei taha, siis jää minu juurde sest sina, ainult sina wõid mind jälle truust ja armastust  uskuma panna- Mina? Jah sina, sina üksi! Julia waatas km unistades ringi. Teisel pool aeda mängisiwad naabri lapsed ja woolas ilus Reini jõgi ja kõiki õhku täitis tuhande lille lõhn. Wiimaks ometi oli ka temale kewade tulnud, kuldne ja lehkaw kewade! Ilmaaegne, Ilmaaegne! hüüdis linnuke puu otsast. Julia naeratas. Kuuled sa, tema hüüab mind täna just niisamma kui siis, kui noored olime. Ära piina mind Julia! hüüdis Fritz kannatult. Mina tean praegu ainult seda, et minul ilma sinuta wõimatu on elada, Julia. Ning sina! Julia heitis mõlemad käsiwarred tema ümber kaela ja mõlemist silmist weeresiwad suured, selged pisarad temal palet mööda maha. Oh, missugune ilmaaegne küsimine see oli! Kui Proua nõunik koju tuli ja kuulis, et tohtri herra ja preili aedas söönud olla, läks ka tema täis imestust sinna.. Korraga  jäi tema seisma. Pähklepuu all seisis tema igawesti nukker ja tuim poeg ja —- noh, ennem oleks tema taewa sisselangemist ootnud kui seda hoidis mamsel Ilmaaegset  kõwasti kaenlas ja musutaS tema suud, silmi ja otsaesist, ning mõlemad näisiwad