Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal ja laupäewat. Toimetus on Kuresaarrs, Pitkas uulitsas, 'Kuulutuste wastulvõtmiue luni kellu l p-iewai Kuulutuste PtliUrida k k., lehe eesotsas ÜO I, Adrcssi muutmise eest lv kop. Tellimisehind: V . I „»U I V» ?L . V 2 >'.' 1 I - I V. .> - . - ,S« „ Üksi! number maksab » kop. M ZZ. Kesknädalal, 25. märtsil 1909. XXV. aastakäik Armastus on igawene ülestõusmine! Kas ta ei seisa milte meie ees, suur, tore kõrge loodus, suurepäraliselt nagu kuninganna, ja näitab laialise talwise jurnuwälja pääle? Kas ei pleegi mitte wäljas need kangekskülmanud  maa kondid? Kas ei pühitse mitte surm wäljas talwe ajal igal pool oma wõidupidu? See on õige pilt inimlisest seltskonnast, kuS „enesearmaStus" ja püüdmine" walitfewad: tuimus, külmus, üksindus, köwadus>  Waewalt wõib uskuda, et need jäätütid jälle wõikfiwad selgeks, pehmeks weekS saada; waewalt  wõib mõtelda, et need paljad, kuiwad puud jälle suudaksiwad endid rõõmsale, roheliste lehtedega  ehtida; et sellest köwaft maast millasgi jälle lilled wälja kaswawad. Aga üks ainus sõna suurepäralise looduse suust, ja sina kuuled kihinat ja kohinat, ükSainukene  märguandmine, ja sina tunned jumalikku  kewade õhku. Ja luude ümber kaswab liha, ja tuim, kõwa maasüda hakkab tuksuma. Ja missugune sõna see on, millel niisugune  nõiduslik mõju on? See suur sõna on: „ArmaStus on igawene ülestõusmine." Oh, teie inimesedl kuulake ja waadake ometi: Kui jäämäed wõiwad sulada; kui paljas,  kuiw puu urwasid ajab ja lehte läheb; kui kõrvast maapinnast armsa kewadehüüde pääle jälle taimed ja lilled wälja kaSwawad, kas teie ei taha siis ju ükskord oma südameid puhtale, tõsisele, inimesearmastusele awada? omet-gi ükskord!  sest käsi südame pääle meie oleme weel wäga kaugel sellest, et armastusele siin tõsine  troon malmis oleks. Ka suuremal jaol meie walguse sõpradest ei ole weel niisugune armastusekewade südames alganud, nagu ta, näituseks  meie suurel õpetajat Krietusel südames öõgas. „Armastus" ei ole mitte ainult ristiusu waim ja alus, waid selles ainsas sõnaS on terwe ristiusk ise. ..Armasms" ajab, nagu õrn kewadine õhk, õitsema ja kihutab häädele tegudele. Armastus ei õitse mitte ainult fiis, kui ligimene õnnes istub, waid tema näitab siis ennast õieti, kui tema wenda õnnetuses aidata wõib. Temal on ilka küllalt, tema on rikas, tema on õrn, tema annab häämeelega. Armastusel,  tõsisel, puhtal inimesearmastusel ei ole ühtegi piiri. Tõsine, läielik, puhas inimesearmastus  ei tea ühcstgi takistusest. Tema tahab alati truuimalt, wagasemalt Looja meele järele talitada. Ja tema ei küsi, kas wõib ehk mitte; waid läheb aga oma sihti mööda julgesti edasi; tema peab ju oma sisemise jumaliku loomusunni järele käima. See on „armastus", kui ta rohkem on kui paljas sõna. Tõsine, täielik, puhas inimesearmastus on igawene ülestõusmine. Terwitus Saaremaale! Loodan, et „Saarlane" ise minu terwitused  oma postipauna paneb ning need igale armsale saarlasele kätte saadab, kuni loodus ise jälle teed fiit minu kodukohast Saaremaale tasandab. Küll ei ole Saaremaal praegu nii ilus, kui õitsewal suwe ajal, ja siis lähev tee üle maa ning mere kuni Kuresaarde, sinna kuulsasse linnakesesse, kuS suuremaalased termist otsima ruttawod ja kust mõnigi haige jälle oma täie terwisega tagasi on tulnud. Kuresaare linnast läheb ju õige kaunis tee Kaarma poole, kus liwirikkust ja kadaka küllust silm nõid silmitseda, mille kaunimaks ehteks pahklepuud ja mõrud mctsrovsipõõsasMud silma paistawad. Nii lährb tee jääl looduse lagendikus, mõne wüikse muudatusega, kuni Kaarma kirikutorn silma paistab. Sääl ehib looduse iludus juba rikkalikumalt maad, sääl kaswawad ja kohisewad juba tammikud ning männikud, ja wiljarikkad põllud äratawad inimestes uut lootust. Paarsada sammu Kaarma kirikust eemal on wana Eesti maalinn wöi kindlus, kus meie esiwanemad woenlaste wastu wõitlesiwad ja oma perekondasid kaitscfiwad. UmbeS werst maad eemal on Taara hiis, kus manad eestlased oma jumalale ohwerdastwad. Säält edasi algab  siis juba Saaremaal wiljakam maapind. Nii näeme, et igal pool, siin ning sääl, paremat ning pahemat maapinda olemas on. Kuid keegi ei tohi ütelda, et Saaremaal looduse iludus peaks puuduma, maid ka sääl wõib Eesti laulikuga ütelda: „Siin on ilus elada I" Aga praegusel aasta ajal, kus looduse puhkeaeg meel lõppenud ei ole, kuS meel katusid lumi ning jää maapinda katab ning õrnemaid looduse lapsukesi oma 01l warjab, ei wõi meel seda laulu laulda. Aga loodus ei sure, ja looduse ülestõusmine  on ju ukse ees ning ühes Ülestõusmisega ärkab ka kõik ilm uuele elule. Ärkagu siis kewade ning sume iludusega ka häädus ning üksmeel ilusal Saare pinnal. Seda soowib südamest suurelt maalt Saaremaale A. Weizenberg. Peterburis, IS. märtsil 1909. Audaku s pidalitõbiste kolon ii Saarema ai Tuleb arwata, et see tähendus nende maade kohta käib, mis Daam kuninga Friedrich 11. ajal 1853. a- pidalitõbiste maja haäks anti. Selle hospidali juurde oli kabel püha Joann Armulise nime pääle ehitatud. Kui aga saare elanikud Lutheruse usku heitsiwad, sai see kabel iseseis» wakS kirikuks. Pidalitõbiste kabeli ümbermuutmine  kihelkonna kirikuks sündis lk 75. a., s. o. siis, kui, nagu arwata wõib, tõbi ära lõppes ja pidalitõbileid hospidalis enam ei olnud. Maade eest, mis hospidali jaoks oliwad, pidi Jaani kihelkonna õpetaja haigeid ülewel pidama. Kuid fiisgi nõudis õpetaja, et iga Kaks Dianat. L 3 Prantsuse kirjaniku Aleksander Dumas'e ajaloolik roman kolmes javi. Eesti keelde J. Piklep. Kuid meie armastajad pruukisiwad seda kisa ja kära enda kasuks, et selle warju all üksteisele  oma südame saladust awaldada. Kõige enne HWdfiwad nad ühtteist nimepidi- Siis algaS  paris jutustus. Diana! Gabriele! Kas Teie lähete Franz de Montmorcnclle mehele? Aas Tcie tunnete kuninganna kohta huwitust? Teie kuulsite wist isegi, et ta mind oma juurde kutsus. Aga kas Teis ei tea, et kuningas seda abielu nõuab? Kas Teie sellega nõus olete, Diana? KaS Teie panete Katarina meeletusi tähele, Gabriele? Ainult üks sõnal Ainult üks sõnal ütles Gabriele.  Kas see meel Tciesse puutub, «is teegi teine nvevicrahwas «ind tundma paneb? Kas sellel on Teie kohta miSgi tähendust, mis minu südames sünnib? See humitab mind niisama palju, wastaS Diana, nagu Teid see humitab, mis minu südames  sünnib. Ob, siis, Diana, lubage sind ütelda : teie olete niisama armukade, kui minagi; ja kui see nii oa, fiis armastate miad meeletumalt, ISSMw Wcomts d'Sxmaise, ütleS Diana ja katsus oma sõnadele walju tooni anda, mind kutsutakse hertsoginna de Castroks. Kas ei ole Teie lesk s Kas ei ole Teie waba? Oh! waba, ja. Miks Teie ohkate, Diana. Tunnistage, Diana, et see lapselik tundmus, mis meie noorepõlwe  aastad nii õnnelikuks tegi, weel mitte Teie südamest kustunud ei ole- Tunnistage, et Teie mind meel wähegi armastate. Oh, ärge kartke, et keegi meid kuuleb; kõik panemad hoolega selle weiderdaja tempusid tähele; nad naerawad ja ei kuule muud midagi. Diana, naeratage ja waStags: armastate Teie mind? Tasa . . . KaS Teie ei näe, et esimene järk lõpul o» ? ütles noor nacsterahwas naljatades.  Oodake Vähemalt, kuni uuS waatus pääle hakkab- Wahearg keStis kümme minutit, armastajatele  terwelt kümme aastasada. Õnneks oli kuninganna Maria Stuartiga jutule hallanud ja ei kutsunud Gabrielet enam. Wiimane oleks «ist kuninganna kutsele waStu pannud js iclle läbi ennast hukatusesse saatnud. Kui uus Dr! pääle hakkas, hüüdis Gabriele  keset kära ja naeru uuesti: Diana? Mis ss? Wfis hertsoginna oma korda ja tegi, «aga ei tunneks ta süda midagi. Ah, ja! Teis küsisite wift, kaS ma Teid armastan. Aga ms waStastn Teile just praegu, et ma Teid niisama armastan, nagu Teie mind- Ms Js»«l I Hüüdis Gabriele. Kas Teie teate ka, Diss, »s Teie röögite? KaS Teie teate ka, kui sügaw ja põhjata minu armastus on, millest Teie ütlete, et ta niisamasugune on, kui Teie armastus? Kui Teie tahate, et ma seda peaks teadma, wastas noor silmakirja teener, siis seletage mulle seda. Kuulake siis mind, Diana, ja Teie näete, et selle kuue aasta jooksul, mil ma Teist lahus olin, kõik tunnid minu elus ja kõik minu püüded  ainult selle püäle sihitud oliwad, et Teile ligineda. Kui ma pääle selle, kui Teie Vimou- Lierist lahkusite, Parist tulin, sain ma teada, et Teie kuninga ja madam de Valentinoise tütar olete. Aga Teie kõrge seisus ei hirmutanud  mind, waid see, et Teie hertsoginna de Castro olete, kuna aga ms südame hääl mulle ütles: „See ei tähenda midagi Z Omanda endale kuulsust, ligine temale, kuulgu ta ühel ilusal päewal, kui sinu nime nimetatakse ja olgu ta sinu pääle uhke, kuna teised sind kardawad." Nõnda mõtlesin ma, Diana, kui ma hertsog Giese juurde läksin, kellest ma mõtlesin: »T-ma abiga saad sa kõigcparem seda kuulsust kätte, mida sa püüad." Ja juba järgmisel päewal olin, ma temaga Mctzi müüride wahel, kus meie wäfimata  südidusega kõiki «sigadusi püüdsime ära parandada, mis kuuekümne wiie päewane ümber piiramine oli sünnitanud. Metzis olles kuulsin ma, et Teie abikaasa hertsog de Castro Besdaine all oli surma saanud. Ta ei näinud Teid kordagi enam, Diana I Oh, mul oli temast hale! Kuidas ma Bantp all «võitlesin, wõtte hertsog Giese käest küsida. Siis Mv ms «eel Abbevills,