Sõja päewaraamat. 37. Ärevus Hiinas Täielikus ühenduses Wene-Jaapani sõjaga tõmbafiwad  kuni seniajani tähelepanemist enese Pääle segadused Hiina maakondades, mis sõjaliku tegewuse ligtdal seifiwad ja mis ühesainsamas liigis ette tuliwad:  Hunhuside tegewuses, mis Jaapani sõjaliku tegewuse ja edenemisega suurenes ja kokku Passis. Selle pääle waatamata on aga ärewuS Hiinas palju suurepäralisem, kui meie temast senini kuulu järele oleme aru saanud ja temas peituneb palju rohkem üleüldist saladust. Huansfi ja Huan-duni maakondades  mis Liontguani kuningriik on, on täielik rahwa mäss käimas, mis juba linnade paljaksriisumise,  ametnikude karistamise jne. sündmuste läbi tähelepanemist oma pääle on tõmbanud. Mässu Põhjuseks on üleliigne elanikude pääle pandud maksude  koorem. Tema iseloomus, mis üks kirjasaatja ette toob, mis ühes Hiina ajalehes üleskutsena ära on trükitud ja millega mässajad endid rahwa poole põörawad, on järgmine: „ Paljude aastatuhandate jooksul kestab Hiinas isewalitsew walitsuse kord. Õnneks, hoolitsefiwad wanal ajal keisrid oma riigi õitsemise eest. Selle järeldus  oli rahwa hää käekäik terwes riigis. Rahwas wöttis igakord rõõmuga keisri käsud wastu. Maa ise õnnistas keisrite hääd ülespidamist ja andis riigialamatele ülirikkaid lõikust. Tai-dse kogus rahwa laule ja wanu jutte kokku, et nende järele efiwanemate mõtetega endid tutwustada. Tschik- Fong-Tse õppis rahwa kombeid, et nende järele rahwa soowifid ja nõudmisi ära tunda. Kui rahwa keskel kehwus ilmus, siis tunnistas keiser seda oma süüks Kui rahwas pattu ja kurja tegi, siis süüdistas  keiser selles ainult iseennast, rääkides, et rahwa keskel ei wöi kurjuse juur idaneda. Keiser ise walwas  selle järele, et tema alamad mõistlikult kõik kohused täitsiwad. Tema wöttis sagedaste ootamata järelkatsumisi ette. Korralikud ja sõnakuulelikud saiwad rikkalikult tasutud. Mõnede auuks ehitadi arkid (kummitud wõlwid), kui auusambad järeltulewa  sugule waimu äratuseks. Kõik hääd teod kirjutadi ajaluosse. Keiser ise oli oma rahwale hääduse eeskujuks. Kes wöis sel ajal aimata, et Pärast niisugust toredat walitsuse ajajärku riigi langemine kätte jõuab, kus kõlbmatad ja rumalad endid saawad keiserliku walitsuse riidega ehitama, kuna kõik rahwa kasud hooletuse sisse jääwad, kuna rahwa walitsejad rahwast põlgama saawad ja tema kui mulla põrmukese pääle waata-i vad; kuna nemad ühesuguse külmusega oma alamate  surma kui ka elu Pääle waatawad: kuna teenistuses  kõrgendamine ja ametnikude lahtilaskmine ainult Taewapoja tujudes seisab, kuna tema kodakondsed  ellituses ja toreduses elama saatvad, aga alamaid, kes julgewad riigi ja kodumaa paremuse uuendustest juttu teha, langewad surma karistuse alla Z See kõik on rahtva elu kokkulangemise hakatus. Sellest ajast pSSIe hakati elu, kui rohu Pääle põllul, waatama. Kehwused ja õnnetused hakkafivad  maad nõnda ära neelama, nagu West tõusu ajal kõike oma tee pääl ära neelab. Kurjus pidas pühasid. Hiina sai tema orjaks tehtud! Mandshu valitsuse järguga hakkafiwad korratused ja õnnetused maal kangesti kasvama. Karistused läkfivad palju raskemaks ja valjumaks. Rahva hirmuks võeti surmaga karistamine päevakorrale. Inimese pääle hakati, kui sipelga pääle waatama. Kõigil pool läikisiwad  paljad mõõgad. Piigid seisivad kui paks läbitungimata mets. Leinake ja nutke süütalt surma  mõlstetuid! Et praeguse asjade seisukorrast täielikumalt aru saada, kuulake järgmist: Wõtame need rohked mässud  arutamise alla. Selle walitsuse eeljärgul ei olnud sõjalikku jõuudu. Segadused käifiwad üle kogu maa. Mandshud pruukifiwad seda oma kasuks ja tormafiwad Hiina pääle. Jung-Dshun-Fous wältas tapmine kümme päewa. Ka-Ting-Fous tapsiwad mandshurid  kolm korda elanikka; langenute arw oli hirmus,  kuskil ei ole midagi hirmsamat olnud. Et see Mi aga kahe walitseja wahel sündis, siis ei hakka meie tema Üle waljust otsustama. Praeguse keisri wanaisa Tokwonga walitsuse aeg tuli kütte. Tema walitsuse aja lõpul otsustafiwad  kaks isikut, Hung ja Jena, üleüldist mässu tõsta ja warast mmema kihutada. Palju haritud ja jõuukaid inimest heitis mässajate kllda. Lootus hakkas Hiina poole kalduma. 100 linna ja 26 maabmda  langes mässajate kätte... Rahwas sai vaimustatud  ja ütles, et aeg on kätte jõudnud Mandshu iket enesest ära heita. Päew ja kuu hakkafiwad nagu heledamine paistma. Rahwa wabadus näitas ligi olewat. Kui see afi oleks lõpule wiidud, fiis ei oleks hingede kahju, tema järeldust silmaspidades, mitte päris suur olnud.  Aga, oh õnnetust! Sõjameeste rumalus ajas kõik Unama ja Ontaja juures nurja. Nemad tõrkusiwad  edasi mässamast. Wend sõdis wenna wastu. Lõunapoolsed maakonnad langefiwad uuesti mandshulaste  kätte. See maa jagu jäi jällegi pimeduse sisse. Sarnane lugu wiib meid, hiinlasi, otse hullustusesse.  Mandshulased naerawad meie üle ja räägiwad:  mis te' üksteise wastu meie kasuks sõdite? Mõni aasta tagasi oli bokseride mäss ja ühendatud sõjawäed wöitfiwad Pekingi ära. Kõik tema ümbrus  sai paljaks ja waremateks tehtud. Rahwas põgenes ära, oma elumajast maha jättes. Meie olime allaheidetud ja häbistatud. Kes andis kõige selle asjale põhjust? Mandshulane. Esmalt Püüdls tema ise meid europlaste wastu üles üritada, selle sihiga, et meie neid ära hukkaksime, aga see ei õnnestanud.  Ja mis siis?! Nüüd tahab mandshulane Hiinat ära süüa ja paneb teda europlastele maksust maksma, aga ise puhkab rahulikult. Tema waatab sõja pääle, kui lapse mängu pääle ja sellepärast lueb kõiki meid, hiinlasi, lasteks; tema arwamise järele kõlbame meie ainult selleks, et kiikuda, kui wäikesed lapsed teiste põlwedel ja sellega Mandshu walitsejale  lõbu ja rõõmu teha. Kes ei oleks walmis, kõike seda hukkamõistma? Huansi maakonna mäss on hirmus. Rahwas tapab sääl teineteist. Aga kas selles meie kasuks mingit lootust mandshulase kohta on?!" l 38. Halastajad õed sõjaplatsil. Wenemaa ..halastajad õed see on üks iseäraline  asutus, kellest iga soldat, olgugi et ta kül wäha aega haigemajas on olnud, iseäralise häämeez  lega, palwe huultel, räägib. Mitmesugused on halastajad õed... Nagu ka üleüldse rahwas mitmesugused on. Mõned neist läk'  fiwad, et omale leiba teenida, teised läksiwad moodu pärast, mõned igatsuse pärast, aga kõige wähem jagu, kellest ka siin mitte kõneleda ei taha, haigeid põetama. On aga ka niisugufid ödefi, kes sellepärast läksiwad. et see teisiti wõimalik ei olnud. Ei ole wõimalik kodu jääda ja niisama edasi elada kui nad Habarowskis,  Wladiwostokis ehk Port-Arturis elasiwad,  kuna mehed ja wennad neist kohtadest wälja läksiwad isamaad kaitsema. „ Nemad on hädas, aga meie istume kodus! ? Saage ometi aru, et meil paha meel ja kahju 0n... Ei ole wõimalik kodus elada, kodus on rõhuw... Niisugusel korral ei wöi meie, sõjas olejate naesed, mitte ilma tegewuseta olla. Meie ei wöi mitte mõtelda, sellepärast et mõttes on ainult hirm, kannatus ja surm"... nii rääkis mulle üks halastaja õde, kes rikas ja uhkesti elama oli harjunud.  „Siin, kui ennast puru wäfinuks oled töötanud,  kui jalad all risti käiwad, silmad ja pää segane, siin on kergem... Ei ole kunagi aega mõtlemiseks... Ja ainult siis, kui uni ei tule, kui wõimalik ei ole magama jääda, ainult siis on k01e"... Taga Ljaojani otsas, jutustab P. Krasnow „Rus. Jnw.", paistis ritw, mille külles suur walge lipp ja selle pääl punane rist. Edasi paistfiwad linna müürid silma ja kaugemal linna lähedal küladest ilusad metsa salgad. Siia Magusasse nurka on sõjawäe  liikuw laatsaret asutatud. Haawatuid ei ole siin mitte, waid siin on suuremalt  osalt kopsu haiged, kopsu põletiku põdejad, kes ju talwel sellesse haigusesse jäiwad. Haiged lamewad riietes, kes kuuewäel. kes sinelis.  Nad saawad hääd sööki süüa, neil on kõik saadawal:  tubak, thee ja ka wiin. Neid ravitsetakse. Igas telgis on korrapidaja õde. Tema käib lihtsalt riides, walge pääkate ja walges põlles, mille pääl punane rist on. Tööd on tal palju. Haigeid on tal küllalt rawitseda. I Terwe päew otsa piab ta ümber jooksma, kom- i Pressisid uuendama ja rohtu andma. Waewalt on õde oma korteri jõudnud, theed joonud, lõunat söö- nud ja juba piab ta jälle tööle minema. Jälle uued mured. Tarwis on haigete pesu peseda lasta, j aga pesunaest ei ole, haiged paluwad saia, kuidas saad siin nende soowi täita, kust saia wõtta. Petrow muretse saia - palub õde oma jaoskonna tentschikut. Tema lubab, aga kas tal wõimalik on seda täita?! Juba jõuab õhtu. Pilk igaw õhtu. Telgis Põlevad  petroleumi lambid, kompresside lõhn täidab telli ja fääl lähab meel ägedaks. Wäilene pruuni filedalS lammitud juulstega päälene valutab... See on minu kohus mõtleb õde... Õekene. kuuldub tasane hääl. Keegi terwekS saaja kutsub. Kas ei ole wahest raamatut lugeda ? Seda palwet ..raamatukest lugeda" kuuleb õde täna juba kümnendat korda, aga mis lugeda anda?.. Eila sõitis ta kõik linna läbi, et raamatuid lugemiseks  otsida. Ta käis Winkleri ja Tifontai juures, waksalis ja Armenia magasinis. Raamatuid ei ole kuskil. Haigemajasse saadetakse andeid ehk õigem ütelda ..Punase risti" seltsile. Soldatitele saadetakse kuubefid,  tubakad, theed, suhkurt... Saadetakse wiina,.. Minu armsad Peterburgi tuttawad, teie õmblete ja saadate soldatitele särkifid, aga kas kellegil ei ole ka mitte mõttesse tulnud, sada ehk kakssada raamatud saata? Ei ela ju inimene ainult leiwast. Kolm neljandikku  meie sõjawäest on kirja oskajad, aga kes ise lugeda ei mõista, kuulab hää meelega oma naabri lugemist. Mitte alati ei lame ega hoiga haiged. Walu hood lähawad mööda, haigus lähab kergemaks tõuseb himu üles tõusta, käia, tööd teha, haigemajast ei saa weel ära minna ja sääl tuleb igawus. Ah, missugune see igawus on! Mitu korda ei ole kodu küla pääle mõtelnud, mitu korda naese, laste ja tutwate pääle, isegi ka tuttawat õue koera Murit on mitu korda waimus silitatud, aga siiski lähab aeg pikamisi edasi, rõõmsa mõtete asemele tulewad  kurwad. Und ei 01e... Jgaw... Õekene, andke meile midagi lugeda!.. Teie, kes teie päälinnas ja teistes suurtes linnades  elate, kus teil sadasid raamatu kauplusi ja kauplejaid on, saatke haigemajadesse ja sõja wälja haigemajadesse, mõni sada ehk tuhat raamatut. Muidugi  mitte makulatur paberit, waid midagi waimulikku  ehk ka südant liigutawaid jutu raamatuid. Saatke jutustusi pühade meeste elust, saatke Gogoli jutukesi, kirjeldusi Jaapanimaa üle, reisi kirjeldust Pühal mail, üle, Tolstoi Sewastopoli  jutukesi, würst Serebränõi, saatke Main Riidi ja teiste kirjanikkude jutukesi, ja see kergendab pikke paranemise minutist ja wähendab. ehk kül wäha, õdede waewa... Wiimase wäe laatsareti telgi taga on mustamulla  maa põld; tema pääl kaswawad laiad pirnipuud, selle põllu taga on Hiina hurtsik ja selles on apteek ja õdede elamise ase. Madal klaas akantega hurtsik on peaaegu terwe arschin maa sisse kaevatud. Põrand on laudadest ja õed on mõistnud Hiina hurtsikukese nii korda seada, et niisugust korda ja puhtust ka ohvitseride elumajades  ei ole. kus sagedaste kõik läbisegamine pillutud porised saapad, thee kruus, raamatud ja tubak üksteise  körwal on. Aga. Jumal, kui waene ja lihtne see kõik oli. Mina, waene soldat, ei oska ka sugugi kirjeldada, kes siin härra, kes teener oli, siin on kõigil ühesugune raske... Kuld sarw. O. J. Hanseni jär. wabalt eestist. A. H. Leinbock. Halleuse kuld sarwest kirjutadi aga palju õpetlikku tükkisi, milles ka ühtlasi tänu võlga tema leidja Katarina Sevendsdatterile üles näidati.  Sarwe ennast katsuti kõigest küllest läbi. Tähtsamatele muusikatundjatele ja kõige osavamatele  pasuna puhujatele ja oli kohustatud tema hääle väärtust Proovida. Tema hääl oli väga ilus ja selge; sarv pidi selle järele ülihästi oma kohust sõjas ja jahi pääl täitnud olema. Rosenborgi lossis, Kopenhagenis, hoiti see vanaaja mälestus alal ja näidati vaatamas käijatele 155 aastat. Pääle selle kadus ta mere laenete voolusse jäljetult. Sarwe ärakadumise juures kordas seesama lugu, mis ta leidmise juures sündis: nii kui stis, niisama ka nüüd leidfiwad oma õnne noor armastaja paar. N. See oli märtsi kuu algusel 1784 a. Peaaegu  neli kuud oli juba wali talw loodust vangistanud.  Mõlemad Beltid oliwad jääga kaetud. Wiimaks rauges ometi valju talve võim; puhus  õhtu tuul. 1904 S a k a l a H 77. 631