Saarlane UW Klkiiliiiik palililia ajaleht «aa- ja lia»arah«ale UW i«j 48. Esmaspäewal, 10. detsembril 1901. XVII aastakäik. maksab- Ilmub igaltoMpäe»V«»r. Kuresaares Kaubir-nulttsss »r.! 7. -4>- Siberisse rändamisest. kirjutatakse „Olewikule" pitkem kiri isiku poolt, kes ise Siberi elu ja olu waatamaS on küinud. Et ka Saaremaal praegu mõnel mehel mõte pähe on tulnud „tühjale maale" Siberisse rännata, sits awaldame  selle kirja sarnase mõtte eemale tõrjumiseks: Mõnelgi eestlasel on soow kuhugi pare» mat elukohta otsima minna, iseäranis on wiimascl ajal Siberisse rändajaid olnud. Paljud arwawad, et kus meid ei ole, säül ikka parem on, sellepärast et ei ole ise ...na silmaga teiste kohtade elu ja olu tundma õppinud. Kui kellelgi kodumaal elamine raske näitab olewat, kus elamise raskused tuttawad on, ja sellepärast wälja tahab rännata, et uut, paremat ja ei tea mis elu leida, see on täieste eksiteel. Kes arwab omal kodumaal wõimatu elada olewat rahapuuduse ehk tööstuse suure wõistluse pärast, see näitab oma puudulist tundmist elu kohta; ta arwab sääl puremine  elada wõiwat, kus kõik tundmata on ja midagi pääle hakata ei tea. Seda teab wist juba igaüks, et kuskilt raha maast wõtta ei ole. Et eestlane kaupluses wenelaste kõrwal esimese wõidu saaks, on kahtlane, sest eestlane on loomu poolest kõige kehwcm hangeldaja. Tööarmastuses  wõib küll teda esimeseks lugeda. Saab üks perekond Siberisse rändamiseks  luba, tema reisiraha ulatab ka üle reisi, et wähemalt lehma, hobuse jne. osta saab, siis ehk on raha lõpul. Nüüd on tarwis maja ehitada, sellega läheb aega, kui puud kaugelt wedada on. Tarwis põldu harida, aga ader, mida ise ehk teeb, ei tee Siberis põllupinnale suuremat hüäd kui siin äke söödile- Kõige wähemalt peab kaks tublit hobust saha ees olema, et wähegi Siberi rohu juuri ära rikkuda. Mõtleb keegi sääl üksikult elama asuda, siis ei jõua wist üksgi asuja seda kurbtust wälja kannatada, et ta lagedas stepis ehk metsloomade keskel metsas, 5000 wersta kodumaast kaugel peab olema. Külades elamine on sellepoolest raske, et tuleb 10—30 wersta taha tööle käia ja wilja wedada. Paremad kohad on ammu juba säälsete elanikkude poolt ära wõetud ja uued asunikud  peawad niisuguste kohtadega leppima, mida enne keegi ei ole tahtnud. Läheb asujal midagi tarwiS, kas soola, rauda jne., siis peab ta nende järele kas sadade werStade  taha minema (linnade ligidal on juba ammu elanikud eeS ja linnade wahed on nagu Verlinist Parisi), enne kui saada wõid, mis soowid. Kui ongi ligidamalt saada, siis kalli hinna eest, sest et kaugelt toomine hinna kalliks ajab. On aga asunikul  midagi müüa, siis peab ta odawalt ära müüma ehk ise kaugele müügikohta wedama. Kui wili on õnnistanud, siis on ta nõnda odaw, et 400—500 werSta wedu hobustega kallim tuleb; aga kehwal aaStal, nagu tänawu, wõib nõndasama kaugelt ehk 120 kop. eest puud leiwa jahu oSta. Mitmed kümned tuhanded inimesed on Siberis elada katsunud, lapsed ja nõrgajõulised  perekonna liikmed hauda paiguta- Buuridest. I. Mtotöööuö Üksikult ja kurwalt seisis ühel ööl Krügersdorpi  raudtee ülemineku kohal 12 ingliSpenikoormat õhtupool Johannesburgist  üks inglis wahisoldat ja wahtis tüdinult ööpimedusse. Kott pime ei olnud ta just mitte, waid tähtis taewas laotas ennast tema ja ta künkliku laenete sarnatse seisukoha üle laiale, millest raudtee kui must käis sirgelt üle läks. Wäga lõbus ei olnud temal siin mitte. Pääle langemist ei olnud seekord küll mitte karta, sest lord Kitshener oli juba sagedasti Inglismaale telegrahweerinüd, et buurid olla igale poole laiale pillatud ja pääle seda sõjast ära tüdinenud. Seda usti juba üleüldiselt. Ka ei olnud siinses maakohas kaual ajal buuride salkasid nähtud. Huwitaw ei olnud tema seisukoht sellegi pärast mitte. Wilu tuul puhus üle wälja ja tungis tema riide närudest hoolimata kuni kondini. Raudtee, mis kaitstud pidi saama, oli wäga pitk ja wahid wäga harwad,  nõnda et nad üksteist ei näinud. Wahete wahel tuli üks ratsanik järel waatma,  kas iga waht oma koha pääl on. Billli (nõnda oli selle wahisoldati nimi), mõtted ei wiibinud seda kord just mitte Lõuna-Ahwrikas, waid kaugel kodusaal omakste juures. Oh kuidas igatses ta kodumaad ja omakseid taga l Ja hirmus igaw sõda ei tahtnud ega tahtnud siin lõppeda! Ja sääl juures ei olnud see weel kellegi õige sõda, waid ühtepuhkune ümber rändamine ja kihutamine ühest kohast teise ilma mingisuguse otstarbeta ja taga järjeta. Ka ihu ülespidamisega oli lugu waewaline.  Sagedasti ei olnud õhtusöögiks muud, kui tõmba püksirihm paar auku koomale ja katsu mõtelda, et juba õhtut söönud oled. Need ma' raipe buurid, keda Inglis ohwitserid  juba ammu otsas utlesiwad olewat, mõistfiwad ikka jälle Inglis moona ja toidu moorid kinni püüda ja enestele pidada. Tüdimust tegi see afi igapidi. Terme tunni pidi ta weel siin seisma, enne kui teda ärapäästeti. Mis üks tund seesugusel seisukorral, nagu eespool kirjeldatud, tähendab,  seda oskab ainult fee otsustada, kes niisugust asja ise on läbi teinud. Kui ometi wähemalt järelmaataja ratsanik tuleks,  et paar sõna temaga kõneleda wõiks, see oleks ka midagi. Aga näis nagu oleks jürelwaatamine täna ööse hoopis ära unustatud  olewat. Korraga liikus midagi raudtee ülemineku kohal. Bill pigistas sõrmed kõwemine tuleriista  ümber. Must kogu tuli ikka ligemale  ja Bill tundis järgmisel silmapilgul ära, et see üks ratsawäe soldat oli. Tema kartus näis ilma asjata olewat; ta sõrmed  laskfiwad püssikabja ümbert lahti ja hooletumalt pani ta püssi jälle kaenla alla, sest see oli ju üks tema oma liigimeestest, kes ligemale tuli. Kui ratsanik üsna ligidale oli jõudnud; teretas ta wahisoldati sõbralikult ja päris Florida jääma teed järele, temal olla üks sõnum senna wiia ja ise ei teada ta seda teed mitte selgesti. Bill oli selle ilmumise üle rõõmus ja tahtis häämeelega temaga mõned sõna juttu westa, et seega oma aega löbusamine mööda saata. Ratsanikul näis aga seks wühe aega olewat ja nii pidi Bill siis temale teed ette kujutama. Bill pööriS ennast ümber, ja näitas käega senna poole, kuhu ratsanik sõitma pidi. Waewalt oli ta ennast ümber pöörnud, sääl sai äkitselt tema püss kaenla alt ära tõmmatud. Järgmisel silmapilgul ilmuS püssi otS tema silmade alla ja ratsanik, kes ennast Inglis mundrist ja ladusast JngliSkeelest, mis ta rääkis hoolimata, ennast buuriks muutis, sosistas salaja tema poole: Nii pea kui häält teed, oled sa surnud! oled sa aga mait, siis ei pea sul ühtegi juukse karwa kõweraks murtama. Waata senna! Sääl ühe kalju nurga taga on üks meie meestest, püss palges ja sihib sinu pääle; nii pea kui sa liigud omast paigast, ehk häält teed, siis muljub ta lahti ja laseb sind maha. Sa tead, et meie kütid ialgi märgist mööda ei lase. Bill wäriseS kõigest kehast. Ta waatas senna Lähendatud kalju künka poole, ja tõeste sääl oli mees sihtimas. Selgesti wõis ta üle kalju hariliku buurikübart näha ja tema poole seatud püsfiraud hiilgas öudjalt tähte walgusel. See oli paha seisukoht buuri püssile märgilauaks olla. Tema julges waewalt .Lmlch" tellimise «tiMmine 1902 a. Miile s« mM. Et meie postitulemata jäämise läbi Lsensuri luba kätte ei saanud, sellepärast ei wõinud meie „Saarlast" teifipäewal 4. detsembril wälja anda. ..Saarlase" toimetus.