maid palweid ja usuõpetust pääst pidid mõistma ja seati noorte inimeste leeriõpetus sisse, enne kui neid püha armulauale wöeti. Küladest kutsuti inimesed enne jumalateenistust kiriku juurde ja sääl katsuti neid palwete mõistmises järele, kus juures neil, kes halwaste möistsiwad, kaheks tunniks  käed ja jalad pakku sisse pandi, ja nimelt kiriku juures, terwe rahwa silma eeS; kui teist korda ei mõistetud, siis oli nuhtlus kahe mõrra kestvam. Paku külge köitmist kiriku juures wöeti ka muude kuritööde ja süütegude pärast ette. Alaialistele  anti selle asemel witsu. Wististe sellest ajast saadik hakkasiwadki emad sõna - kuulmataid lapsi nende sõnadega hirmutama: „Oot oot. pastor  tuleb!" Mitmesuguste süütegijate, iseäranis nende naesterahwaste tarwis, kes kuuendamast käsust üle olid astunud, olid kirikus uste juures „häbi° pengid" millede pääl süüdlased kolm pühapäewa järgi mööda pölwili pidid olema. Selle nuhtluse eest mõis endid rahaga lahti osta. Mõnesuguste püüete eest, näituseks kaklemise ja purjutamise eest „?iriku-körtsis" nuheldi süüdlasi „?iriku-postis," kiriku kohtu hääks arwamise järele; kohtunikudels olid pastor ja kiriku wöörmündri härra. See post, pikk, must, kahe ristamisi seatud witsakimbuga ümmarguse, päätoolise tipu kohal, seisis kiriku ukse lähedal; posti küljes olid suured rõngad ja ahelad nuheldawate ülestõstmiseks, keda wahest kiriku wöörmündrid hoidsiwad. (Järgneb.) Politika ringwaatus ja wäljamaa sönumed. TerweS maailmas ei ole praegusel aja! huwitawamat politikalift kõneainet, tui Wenemaa  ja tema konStitutsion. Teatame sellepärast,  laiemalt selle uue konStimtsioni sündimise lugu. KonStitutsioni küsimuse üle arutadi walitsuse  ringkondades juba 4. oktobril. 8. ja 9. oktobril sõitis krahw Witte Peterhofis ja 12. okt. arutadi seda küsimust krahw Solski kommisjonis  õige laialiselt. KonStitutsioni vihane vastane oli kindral-admiral Tshihatschsw, kes järgmisel päeval Peterhofisse lõitis. Läbikäimist  Peterhost ja Peterburgi vahel toimeta di sel ajal aurulaeva ..Onega" abil. 15. oktobril jõudis Tuulast, määratumaid raskusi üleelades. Suurvürst Nikolai Nikolajevitsh siia, ja sõitis selsamal päeval üheS krahw Wittega Peterhofi, kus Witte ettepaneku üle arutadi. Witte programm  tunnistadi vabameelseks ja anti kindraladjutant  Richleri, parun Budbergi ja Keisrikoja  ministri parun Frederiks'i hooleks, maniseSti  kokku seada. Krahw Witte põõris 16. okt. Peterburgisse tagasi ja mõtles väljamaale sõita. Pääministriks pidi kas krahw Jgnatjew ehk J. L. Goremõkin nimetatud saama. Suurvürst  Nikolai Nikolajewitsh, kes Peterhofisse jäi, andis nõuu, mitte krahw Wlttega tülisse minna. 16. ja 17. okt. õõl sõitis Keisrikoja minister ühes oma kantselei valitsusega automobili  pääl Peterburgisse. Pärast kindral Trepowiga  nõuupidamist oli minister Witte juures  ja pidaS temaga kaua aega aru. 17. okt. hommikul kell 4 jõudis parun FrederikS Witte vastusega Peterhofisse tagasi, kuhu mõni tund hiljem ka Witte ise ilmus. Weel kolm tundi aega pidi ta seletama ja tõendama, et tingimatalt  see silmapilk kätte on jõudnud, kuS konslitutfion  alla kirjutatud piab saama. Krahw Witte töendaS, et päev ehk kaks hiljem juba liig hilja on, segadusi rahulikul teel lõpetada. Witte seletused jõudsiwad võidule ja 17. okt. kell 5 p. l. võis ta aurulaeva »Onega" pääl Peterburgisse tagasi tulla, Wenemaa konStitutfion,  allakirjutatult, taskus. Wäljamaa lehtede sõnumesaatjad jutustavad  sellest raskest võitlusest, miS enne seda peeti, kui Majesteet Keiser sule kätte võttis, et manifestile alla kirjutada. Paljudes väljamaa lehtedes ilmus 19. oktobr. järgmine elegramm: Enne manifesti väljakuulutamist oli kange wõitlus Witte ja Trepowt parteide wahel ; kaua aega olid mõlemad parteid ühe mõjulisel) ja raske oli ette ütelda, kumb neist wõidab. Seadufed  tehti malmis ja kustutadi silmapilk jälle ära; ühed kasud teiste järele antt wälja, mis i täitsa üksteise wastu käisid. Weel 15. okt. oli 'wõitlus niisuguses kõikumas olekus, et Witte mõtles, kõik sinnasamasse jätta ja väljamaale sõita; viimasel silmapilgul lükkas aga Keiser kõik kahtlused kõrvale ja, kuulatas rahulikult Wilte nõuuandmisi ja lõpuks sai see allakirjutatud,  mida esialgu tagasi lükati." Sel ajal, kui terme Wenemaa mässu leelides  hõõgas, nii teatab üks teine telegramm —, wiis wäikene aurulaew krahm Wittet ja parun Frederiks'i Petcrhofisse. Eelkäiwate päewade  jooksul tunti Peterhofi palees kangesti endise walitsuse.miisi paämeeste mõju, kellede eesotsas krahm Jgnatjew oli. nii et Tsaar kaht lema hakkaS ja Witte nõuuandeid ja seletusi wastu ei wõtnud. Kui krahm Witte parun Frederiks'iga paleesse tuli, siis teati aga juba, et Tsaar otsusele on jõudnud. Esiotsa rääkis Keiser wähem tähtsatest asjadest, pooris ennast siis järäku krahm Witte poole ja ütles, ct Ta ainult rahwa kasude pärast isevalitsusest kinni on pidanud; nüüd on Ta aga otsusele jõudnud,  et niisugune walitsuse wiis juba aja ärc «.n elanud ja sellepärast otsustab Ta, osa omast wõimust käest ära anda. Keisri kaaskond ootas palavikulise ja kõige suurema põnevusega Keisri otsust. Witte ja Frederiks läksid, pisaratest niiskeil silmil. Keisri juurest ära, kuna Keiser aga täitsa rahulikult saalis edasi-tagasi jalutas, nagu ei oleks midagi iseäralikku sündinud. Peaaegu üleüldiselt on wäljamaa ajakirjandus  selles arwamises, et Wenemaad wistifi meel rasked tormid enne wapustawad ja palju merd voolama saab, kui uus, õiglane riigikord tõelikult sisse saab seatud. Parist lehed lähendawad  rõhuga, et kui rahwale wabadusi ja oi' gusi, mis 17. okt. mamfeStis tähendatud, mii' bimatalt kätte ei anta, siis täielik anarhii lahti lähab. Wiini leht «Zeit" kirjutab: Praegusel pilgul pole Wene rahvas veel mingisugust õigusi  saanud; tale lubati ainult õigusi; ei ole ka konslitutsioni, vaid tähendatakse ainult konstitutsioni  paale. Kas see tähendus täidetud saab, on weel raske otsustada. Senise valitsuse  moralilik usaldatavus ei paku selles asjas küllalt kindlat panti. Lõpuks ei ole see kellegi saladus, et otsustavaks võimuks nutte tarkade nõuuandjate seletused ei olnud, vaid wäljamaa rahameeste kinnised rahapungad. Uue laenu läbirääkimised pidid seisma jäetud saama ja nende uuendamine seisis selles, kui palju vabaduste  andmises järele antud saab. Krahv Witte oleks Keisrile ütelda võinud: «Kui ei ole konstitutfioni, ei ole ka raha." Konslitutfion, mida vägivaldselt pangapidajate poolt wälja kistud, ei või suuremat usaldust äratada. Ometi annab see wäljakiskumine Wenemaa rahwa seltskondlisest  jvunst tunnistust. Niikaua, kui Trepowi  taolised mehed walitsuse eesotsas on, ei või mingisugust lubadusi uSkuda. Olgu sellele juurde lisatud, et nüüd, kus Trepow, ka Suurvürst Wladimir ja hulk endist ministrist ametitest ära on, uuendusi rutem oodata  võib; kui ruttu, kui täielikult aga uuendused  maksma pannakse, on ometi praegusel pilgul  siiski selgunemata. Saksamaa. UStawast hallikatest BerliniSon teada saadud,  et mitmed wäljamaa riikide walitsused, nende hulgas ka Saksamaa, oma alamate kaitsmise  pärast PeterburgiS ettepanekuid on teinud. Praeguste asjaolude juures on see täitsa 100- mulit. Wõõra riikide alamate kaitsmine praeguse!  pilgul on aga wäga täbar asi. Nende majade elle pannakse kiil soldatist wahtideks ja ja püütakse ka sõjawae patrullide abil nende elu ja omandust taitSta, aga muidugi on küsitaw,  kas see igakord siiski wöimalik on. Inglismaal tulewad teated, et Saksa ja Prantsuse  konsulid nõudsid, et nende riikide sõjalaewad  Bosporusest läbi Odessa alla saaks saadetud.  Selle paale läks ka säälne Inglise kvn« sul linnapaä juurde ja nõudis, et inglaste majade ?tle kaitsewahid wälja saaks pandud. Kuninga Salomoni kaewandused. 16 R. Haggardi järele J. lossmann. wastas see tumedalt, ma ei läha mitte; aga talitse oma keelt, Hahuul ja pia meeles, kui üks juukse karw walgete pääst sinu süü läbi piaks langema, siis piad sina kõige eest wastutama ja kui sa ka wnskümmend korda nõid oled, surman ma sind siiski! Kas kuuled, wanamoor? Kuulen, Jnfadus! Ma tunnen sind, sa armastasid  ikka sõnadega kiideldakui sa alles laps olid, ähwardasid sa oma ema! Ära karda walgete meeste pärast, ma elan üksnes sellepärast, et kuninga käsku täita. Ma olen mitme kuninga käsku niikaua täitnud, kuni nad wiimaks minu käsku täitma hakkasiwad.  Nüüd tahan neid ja Twalat weel kord näha! Nüüd lähme! siin on walgustaja ja ta andis meile ühe pudeli õliga, mille seest taht wälja paistis. Fulata, kas sa meiega ühes tuled? küsis Hud tüdrukult, kes kartlikult enese ümber wahtis. Ma kardan, mu käskija! Aga kuhu sina lähad, sinna lähan mina ka! Hahuul astus ees, meie tema järele, musta awause sisse. Meie eneste sammud kostsiwad meile kohutawalt wastu. Mõne minutilise käigu järele Pool pimedas kitsas käigus, jõudsime ühte suurde ümmargusesse saali, millel kuple sarnane lagi oli, walguse ja õhu aukudega. See oli suurem, kui ükski kirik, mis inimeste käed ehitanud on. Sisemist ruumi täitsiwad hiigla stalaktite sambad. Aeg ajalt kukkusiwad  kõrgest laest wee tilgad alla, uusi sambaid aasta sadade jooksul sünnitades. Suure saali ümber oliwad wähemad ruumid ja koopad, niisamasuguste sammastega ehitatud. Ma oleksin häämeelega teada tahtnud, kas walguse augud ülewal wõlwi sees looduse, wõi inimeste  kätte töö on, aga wana Hahuul ei annud meile selleks aega, ta ruttas kuninga käsku, meile kõik näidata, ruttu ära täitma. Meil ei jäänud muud teha, kui tema järel minna, lootes, et tagasi tulles meil rohkem aega on selles ruumis wiibida ja looduse  imetööd Maadelda. Edasi minnes wiis meid nõid ühte teise nelja nurgelisse, wähemasse saali, mis wana egiptlaste templi sarnane oli. -- Kas olete Malmis „surmapaika" astuda, Walged inimesed? Wii meid. wii meid sinna! hüüdis Hud, kuna wärisew Fulata tema käest kinni hakkas, temalt  kaitsemist ja tuetust otsides. Wanamoor tuigerdas ees edasi oma karguga waljuste kiwise põrmanda Pihta Põrutades. Iseäralik  erutus, nagu liginewa hädaohu aimamine täitis mu südant ja wiiwitas mu sammu. Paarikümne sammu järele olime jälle ühes saalis, mis wäiksem, madalam, pimedam ja kohutawam oli, kui endised, siiski umbes 50 sammu pikk, 30 lai ja niisama kõrge, arwatawaste inimeste käte töö ja juba mõni tuhat aastat wana. Hakatuses ei olnud meie silmad siin walitsewa pimedusega harjunud ja sellepärast ei näinud  meie sääl esiotsa muud midagi, kui üht suurt lauda, mis saali pikkune oli. Laua tagumises otsas oli walge kuju, laua ümber oliwad mitmed, niisama sugused inimese suurused kujud rias. Keset lauda istus hiigla suur, kollakas hall kuju ja wiimaks,  kui mu silmad pimedusega harjunud oliwad. nägin ma, et need kujud surnukehad oliwad. Laua keskel olew kuju esiteles surma, kellel suur, 15 jalga pikk piik wiskamiseks käes walmis oli. Keha oli temal wäha ette poole, suu oli wäha awatud, kui tahaks ta meile midagi ütelda! Suur Jumal, mis see on? hüüdis fir Henri laua pääl istuwat hiigla kuju waadeldes. Hi, hi, hi! naeris Hahuul. Igal ühel, kes siia surma riiki astub, sünnib õnnetus! Hi, hi, hi! Tule siia, Jnkubu, wahwa sõjamees, waata seda, 1905. S a k a l a öz 81. 643