Siin piataS brahmin ja hakkas käsa waStu rindu tagudes arusaamataid palweid ümisema. Wiimati laks ta august sisse. Inglise ohwitseridel  oli siin saladuSlises poolpimedas maaaluses ruumis weidi kartus. Mõnekorra oliwad käigud nii kitsad, et ilma kummardamata läbi ei pääsenud.  Aga ümberwaatamata läks Aitar edasi. Määratumad kaljurahnud, mis Schiwa jumalakujudega  ilustatud oliwad, kerkisiwad mõlemil pool teed mitme saja jala kõrgusele üleS. Jng- laste otsaesiStele ilmus higi. ainult doktor Nimeta ei näinud hirmu tundma. Anoor surus kartlikult  Rohufirtsu waStu, kes teda uhkesti käekörwal  wiis. Julge pois ei tundnud hirmu. Temale näisiwad kõik need käigud ja kujutused ainult hiigla naljalehe kiwine weerg olema. Korraga kajas tume möirgamine läbi maaaluse  ruumi. Äkitselt piatadeS haarasiwad inglased  mõegad pihku. Meed on Schiwa pantrid!" hüüdis Aitar. „Ma kuulen!" ütleS doktor külmawereliselt, „see tähendab, et me pea wiimsesse maalusesse kambrisse aStume, mis Kailase templi, India imede ime ees on. Noh edasi!" JmeStateS waatas brahmin doktori otsa. „Kas sa ei tea, et nad lahti ja näljas on?" „Mis sellest?" küsis doktor hooletult ja lisas Ludwigi pihta patsutades juurde: „See on juba sinu asi, neid nende urgastesse ajada." RohusirtS ei wõinud naeru pidada. Wäike karu saaks terwet kiskjate karja laiali ajama! Nimeta silmitses kahtlewaid inglasi ja lustilist  Rohufirtsu, ja tahtmata wordluse mõju all ümises ta iseeneses: „OH prantslased, prantslased! Julge, wapper  ja rõõmus rahwas, miks ei ole need indud teie laadi..." Aga järsku ütles ta waljusti: „Noh, edasi!" Aitar sammus edasi, kõik tema järele. Nüüd kölaS kiskjate möirgamine lähemalt pimeda koopa wölwi alt. Metsloomad tundsiwad wistiSti saagi lõhna. Anoor wärises hirmus ja teisedki tundsiwad  midagi, mis wäga hirmu sarnane oli. WarSti jöudfiwad nad ühte hiigla sammassaali. „Siin on Schiwa wahid," ütles brahmin, »aga meie wöime weel tagasi pöörata " „Mina ei tagane ialgi!" oli doktori kuiw waStus. „Edafi!" Raske malm uks, esimene, mis ette tulnud oli, keeras kärisedes hingede pääl ringi. Paremal  pool ukse taga oli terwe rida suuri, lahlifid raudpuurisid. Oli määratu päewawalge saal, mille kiwi põrandal kirjutäpilised kiskjad lamefiwad.  Kiskjad sirutasiwad sisseastujate poole kaela ja pekstwad koledalt möirgadeS sabadega maad. „Ba!aam! Balaam?" kisendas brahmin ja jooksis Nimeta taha peitu. Aitari hääl näis kiskjaid loomi weel enam äritama; nad kargastwad püsti, aga doktor tõukas Ludwigi nende keskele. Ime! Kiskjate salk, keS waikest karu silmapilgul puruks kiskuda oleks wöinud, taganes warisedeS ju kaeblikult hulgudeS puuridesse. Kõikumata rahuga läks Nimeta nende järele ja keeras puurid lukku. TummaS imeStuseS waatastwad inglased ja brahminid aruldaft meest, kes nii külmawerelifelt kardetavate asjadega talitas. Wihane Aitar ei aimanudki, et wöidu tooja „CaetuS HorriduS Boutanensis'e" äädikas oli, kelle lõhu» kõik kassisugu loomad ei kannata. Ebausklik brahmin nägi siin Wischnu kittt. „Wischuu! Wischnu!" ümises ta. »Aeg lähab mööda! Edast, Aitar!" ütles doktor Nimeta, „nagu näete, mu härrad, pole siin ühtegi hädaohtu!" Aitar aStuS üle saali, kus samasugune trepp, kui esiti ükeS, nüüd alla wiis. Seda iluStafiwad tiigrite pääd. , / Trepist alla jõudeS oliwad nad jölle maatasa.  Siin pidi uuesti pimedas mindama. Ainult ülewelt paistis loogeldaw ribake sinist taewast. Aga wiimati läks käik laiemaks, kuni wiimati lage, walge ruum kätte jõudis ja sääl  muistseaja  imede ime, Kailase tempel! Wanaaegfed ehitaja meistrid oliwad 64 sülda pika, 30 sülda laia ja 15 sülda kõrge kaewu mäe sisse raiunud. Keset kaewu oliwad nad 50 sülda pika ja 25 sülda laia kiwi tombu jätnud. Sellest tombust oliwad nad wiimati toreda templi tahunud. Ülewel oli kuplisarnane torn jäetud, ringi käisiwad saledad tornid ja obeliskid, all oliwad ruumikad saalid ja sammaSkäigud.  Üleüldiselt üeldud, sai see 150 tubikmeetrit  suur kalju osawate käte läbi kõige ilusamaks  muinasilmliseks templiks muudetud, kuhu pärastised pölwed iluasju ja kujusid kokku tõiwad.  Kuskil maal ei ole teist nii toredat ehitust. yOn su süda küllalt tugew, et puha ruumi astuda wöid?" küsis br ahmin Nimetalt. „See ei ole sinu asi, sina juhi teed!" „Pia, ma pian sind esite seatud kombetega tutwustama. Kailas on kolme jakku jaotatud. Esimeses jaos on puhastuse tuad, kus usklikud ennast woolawas wees pattudest puhtaks pesewad; teises jaos tuuakse Kõigekõrgemale palwet; kolmandas,  mis pühade püha on. elab fakir Beylad, sinna ei ole siiamaani ükski pühaduseta sisse saanud,  seda walwab suur tiiger. Aga sind üksi wöib pühade pühasse lasta, karu on roojane ja piab maha jääma. Nimeta naeris waljusti. „Ma ei saa sust aru, brahmin!" hüüdis ta. „Sa arwad. et ma karu kaitseta tiigrist lõhki kistud saan? Sündigu sinu tahtmine, aga selleläbi  sureb tiiger!" Pääd kõrgel hoides pööra? doktor nõndanimetatud  Schiwa wärawa poole. (Järgneb.) Üli-nukra luule-linnu H—le. Sa laulad ikka leina wiit Ja otsid õnnetusi siit, Kui oleks terve ilmamaa Suur vangikoda põrguga Kus sinu vaim on ahelas Ning Pahad waimud punamas! See üli-nukrus, neiuke On haiguseks su hingele: Sa Üllwad kõrbe ohakaid Ning tallad õitsel lillemaid Maast pilwe pääle, taewasse. Ei, nõnda mõtleb nõdrake! Sa arwad: Usu unistus On luule wõimu tunnistus? Et neil on anded kõrgemad Kes jumaluses jandawad? Ei, nõnda mõtleb nüri meel, Kel' ilm ja taewas wöõrad weel! Maailm ja taewas ära sa Neid kergel meelel vaheta, Sa hoia omal' mõlemaid Ja õnnista, mis kätte said, Sest ilm ja elu Jumalast Miks sajatame sõgedast? Kül toob meil elu mõndagi, Ka määramata raskusi, Ei noorus siiski noruta, Waid lähab julgest wõitlema, Sest üles' üles isamaa. Sul pole aega unista! Õrn linnukene lõõrita Kui lõu pilwe piirilta: Sa hõiSka ilma iludest Ning õnne põlwest, priiusest Ja wabaduse valgest a ast, Ning oma püha isamaast! A. K. Ülestõusmine. Krahw K. Tolstoi kolmejärguline roman. 30 Eestistanud A. Wull'. Kõik maa on üleüldine omandus. Igaühel on tema kohta niipalju õigust, kui teiselgi. Aga on paremat ja halwemat maad olemas. Igaüks aga soowib paremat. Kuidas siis seda asja korraldada, kuidas ühiseks tasandada? Sellepärast piaks see, kellel maa on, sellele, kellel maad ei ole, oma maa wäärtuse järele maksma. Aga et raske äramäärata on, kes kellelegi maksma piab, ja et kogukondliku  elu ülespidamiseks raha tarwis on, siis on tarwls teha, et see, kellel maa on, piab kogukondliste tvajaduste pääle maksust maksma, selle järele, kuidas maa wäärtus on. Nõnda tuleb kõigil ühiselt wälja. Tahad maad pidada  maksa hää maa eest rohkem, aga halwa eest wähem.  Aga kui maad ei Pia —ei ole ka midagi maksta; kogukonna wajaduste maksust maksab sinu eest see, kes maad Piab. . - See on seaduslik, tähendas ahjutegija kulmust liigutades. Kellel parem maa, see maksku rohkem. Aga nupumees on see Shorsha olnud, kiitis pääwanemlik keerushabemega wana mees. Kui aga maks ülejõuu ei käiks, ütles pikk passihääleline, arwatawaste juba arusaades, kuhu poole asja juhitakse. Maks Piab niisugune olema, et ta ei kõrge ega madal ei oleks... On ta liig kõrge, siis jääb mõnikord maksmata ja sellest tuleb kahju, aga on ta liig madal, siis hakkawad maapidajad üksteise maid äraostma ja maa saab kaupluse asjaks. Sedap ma siin tahtsingi korraldada. See on õige, see on korralik. Mis siis? sellel asjal Pole wiga, kiitsitvad mehed, kes nüüd täiesti arufaiwad,  mis Nehljudow teha tahtis. Näete, kus pää! kordas keerushabemega wana mees. Shorsha! Waata, mis ta wälja mõistis mõtelda! Noh, aga kuidas siis lugu on, kui mina ka maad soowin? küsis walitseja naeratades. Kui waba tükk teie jaoks järele jääb, wõtke ja töötage, wastas Nehljudow. Mis sina temaga teed? Sinu kõht on muidugi täis, ütles rõõmsate silmadega wana mees. Sellega lõppes nõuupidamine. Nehljudow kordas oma ettepanekut, aga ei nõudnujt mitte kohe wastust, waid soowitas, et mehed kodus kõige teistega  läbiräägiksiwad ja siis alles temale wastuse tooksiwad. Mehed wastastwad, et kül nad könelewad teistega läbi ja toowad kindla wastuse, jätfiwad siis jumalaga ja sammusiwad üritatud tundmustel kodu poole. Teelt kuuldi weel kaua nende walju kõne kõma, mis pikkamööda kaugemale  wajus. Kuni hiliseni õhtuni heljusiwad nende hääled  jõe kaudu Mast mõisani. Järgmisel päewal ei läinud mehed mitte töösse, waid pidafiwad mõisa härra ettepaneku kallal aru. Kogukond zagunes kahte osasseüks Pidas mõisa härra ettepanekut kasulikuks ja julgeks, teine aga Pidas seda kawalaks lõksuks, mille vigurist praegu aru ei saa, ja mis sellepärast weel õige kardetav oUa. Kolmandamal Päewal oliwad aga kõrk maawõtmisega nöuus, ja mehed tuliwad Nehljudowile kogukonna otsust teadustama. Nõuusolekuks aga andis suurt Hoogu ühe wanaeide seletetus, et härra olla oma hinge Pääle mõtlema hakkanud ja sellepärast ka maa andmise juures ei olla pettusest mõtetki. Wanaeide seletusele oliwad need mitmed ja rikkalikud rahalised kingitused tueks, mis härra kehwematele wäljajaganud. Raha aga oli Nehljudov  selle tõttu wälja jaganud, et nüüd esimest korda elus nägi, kui wiletsa seisukorra ja sügawa waesuse sisse tema mõisa talupojad wajuuud oliwad, ja, selle kurwa nähtawuse  üle ärakohkudes, ei võinud ta viletsatele oma rahalist abi andmata jätta, kuna tal praegu raha rohkesti käes oli, sest et ta Kusminskojes metsa eest, mis mineval aastal  müüdud sai, hinna kätte oli saanud ja pääle selle weel müüdawa liikuwa waranduse käsiraha. Niipea aga, kui jutt laiali lagunes, et härra palujatele  raha anda, haÄasiwad inimeste, iseäranis naeste parwed igalt poolt kokkuwoolama ja armuandeid paluma. Nehljudow oli õieti kimbatuses, et ei teadnud, kuidas neude wastu olla, mis teha, kellele ja kui palju anda. Ta tundis, et waesid palujaid, keda nende seas hulgana oli, ilma /" jätta ei wõinud. Kõigile aga anda. selleks oli neid palju. Juhtumise järele vaesemaid wäljawalida, oli weel kõige võimatum. Ainukene võimalik abinöuu, kahtlasest seisukorrast pääsemiseks oli, võimalikult ruttu ära sõita. Seda ta ruttaski tegema. Oma viimasel Panowis olemise päewal läks Nehljudow  maja sisemiste ruumidesse ja korraldas sääl olevaw asju. Sellejuures leidis ta tädide vanast, punasest puust tehtud, brongsist rõngastega ja lõvi päädega ehitatud kõhukase  riidekapi alumisest laekast hulk kirju za nende keskelt päevapildi, tus järgmised inimesed üleswõewd oliwad 42 Sakalas 4 1904