Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal s ja lanpäewal. Toiiiicnis on Knrrsoares, Pikas nukitsas, TrcffkNi mojaS nr. IS. Kuulutuste ttiastnwõtuiitie kimi lella lpä-wal Kuulutuste pciit.rida S k., lshc eeSotsaS KK t. AdtcSfi muutmise eest tv kop. Tellimisehmd: kcooilupaStiga: aaSlaS . . S rbl. - kop. „ SS .. V. .. . . - .. ?s „ maapostiga: „ . . l „ S« >, >/p .. . . t - >. '/« >. . . - „Sv „ Üksik number maksab S kop. M «v. Laupäewal, 33. augustil 1909. XXV. aastakiiik Walewanne wõtab rahwa seas ikka ja ikka enam maad. Peaaegu igal kohtu koosistumisel kuuled, kudas ühes ja sessamas asjas ühe poole tunnistajad sedawiist, ja teise poole tunnistajad just ümberpöörtult  tunnistawad. Ühed nendest peawad siis tõesti «valetanud olema. Ja sedagi weel wande all I Ei kohuta neid see asjalugu, et «vaimulik tunnistajat tulemase kohtu karistusega ja kohtunik ilmliku kohtu nuhtluse «valjusega iihwardab. On isikuid, kes waletunnistust kohtus  kui enese äriasjaks peawad. Mitmed on küll ka juba kohtus walewande pärast raske karistuse alla sattunud. Kuid see on ikka üksikutel juhtumistel. Rohkematel kordadel  jääwad walcwandujad, kui tal oma südametunnistuse  piina kanda ei ole, ilma karistuseta. Paljude wastu pole süütõstmist mitte algatud, ja paljude wastu polegi midagi teha, sest et walewandumist mitte selgeks teha ei saa. Wanasti waadeti walewanduja pääle põlgtusega.  Tema pääle waadeti kui kombeliselt ja usuliselt langenud isiku pääle, kes enese «hinge" ära mandunud on. See põlgtus walewanduja kohta hatkab aga rahwa seas kaduma. Kohtuasjades tuleb enamasti ikka sellele woit, kellel «paremad" tunnistajad. Kohtuskäija  ei nõua mitte tunnistajalt, et ta tõtt räägiks, waid et ta tema kasuks tõendaks. Äa selle läbi kaobgi ajajooksul tunne tnnnistusemehe  õige tähenduse kohta ära. Julgeb keegi tõtt rääkida, siis on see, kelle wastu tunnistaja tõtt rääkinud on, pahane, ja austamisewääriline tunnistaja saab nii mõnigi kord siunamist kuulda: «Kudas sa k- tohtisid minu wastu tunnistada!" Ja niisugust olekut ei leidu mitte ülsi madalates, harimata seltskonna kihtides, wmd ka nii mitmegi haritlase juures. Meie mäletame weel Saaremaa liikumijeasja protsessi, kus mõni tunnistaja oma sisemise tunde põhjusel tõtt oli sunnitud rääkima, mida aga mõnegi haritlase poolt pahaks pandi ja mille järeldusel mõnigi weel praegu alles tunnistaja wastu oma südames wiha kannab. Kui siin juba toore puuga nii sünnib, mis peab siis weel kuiwa puuga sündima! Nagu tähendasin, on kohtuasjades tunnis» tajate ütelustel wäga suur tähtsus, iseäranis weel meil, Vallimaal, kus peaaegu kõikide lepingute  tegemist l« nende täitmist tunnistajate läbi tõendada wõlb. Ja tunnistajaks kohtu ette tulemine on ka üks seltskondline kohus, ja wäga tähtis seltskondline kohus, mille läbi ligjmise au sa warandus wvib temalt kas ära rööwitud ehk jalule seatud saada. Ja selle jeltskondlise kohuse õigele korrale wiimiseks peaks seltskond ise töötama hakkama. Osalt mõjuks ka juba see, kui seltskond nende wastu, kes walet wannuwad ehk walewandujate poolt on, feltskondlist põlgtust awaldab ja tõetunnistuse andmist igaühe seltskonnaliikme awaliseks aukohuseks  peab. Kunstsõnnikute katsetest. S. E. Põllumeeste Seltsi soowi pääle mõtsin mina sel kewadcl mitmesugused täielisemad kunstsõnniku  katsed käsile. Olen selleks kolme liiki rammutusi, s. o. lämmastiku-, wosmorhapu- ja kaalisõnnikuid tarwitanud. Külwasin kartuli-, odra- ja naeripõldude pääle kaalisoola, toomasjahu,  ja chilisalpetrit kõiki kolme üksikult,  siis kahte ja wiimaks kolme sõnnikut koos. Katsepöllukesed on täiesti ühesuuruseks mõõdetud.  Toomasjahu and ei ole wilja kaswu juures  senini weel mingisugust mõju awaldanud, kuna kaalisoola, iseäranis aga chiiifalpetri tarwitus  wiljade kaswu juures hästi nähtawale tuleb. Iseäranis huwitust pqkuwad need kohad ja põllud, kuhu chilisalpetrit külwatud on. Oder on selles kohas sinine, pikema kõrre ja pääga, kartuli lehed on sinised, warred jämedamad ja palju pikemad, kui tormal seiSwad ilma rammuta  kaSwud. NairiSte lehed on suuremad ja tugewamad, nagu oleks neil teine maapõhi all, kui teistel taimedel. Ka kapsastele näitab kunstsõnnikuwecga  kastmine maga kasulik olewat. Lootuse järele saab saak sügisel kindlaid wahefi tegema, missuguste kunstsõnnikute tarwitus  kõige kasulikum on. Kui elu ja termist on, tahan siis ka nende üle ajalehtedes lähemaid teateid anda. Anseküla kihelkonnas on sellel komadel  ka meel hra Kaju, Tiinusel, oma talukoha pääl kartulipõllul kunstsõnnikuga tähtsaid katseid  teinud, millel wäga hääd tagajärjed nähtumale  on tulnud. Peaks aga keegi põllumees huwitust  tundma, kunftsõnniku mõju tagajärgesid wiljade  käsmu juures oma silmaga näga saada, fiis wõib uudishimulike neid Tiirimetsa mõisas ehk hr. Kaju juures Tiinusel näha. Ma olen neid ridasid sellepärast kirjutanud, et meie Väikepõllumehed kunstsõnnikute tarwitamise wastu meel wäga uskmatad on. Keegi põllumees ütles mulle kunstsõnnikute üle kõneledes: „Kulla sõber, ärge  rääkige mulle niisugust juttu, see wõib mind wihaStada. Mis peaks see tolmupõrm põllule andma, kuna meie laudasõnnikut enne paksu korra põllule peame wiima, kui sellest.kasu näeme  ja saame." Ometigi on ast sagedasti nõnda,  et kunftsõnniku tolmupõrm põldu rohkem rammutab, kui pais kord lahjat laudasõnnikut. Laudasõnnik on lämmastikust waene, iseäranis weei siis, kui loomadele mitte tarwilist ja kohalist aluspõhku ei anta, mis loomade wefiseid wäljaheiteid  kinni peab ehk kinni seob. Ll. N. Kodumaalt. Kuresaarest. 1. septembril peetakse Saaremaa  Eesti Põllumeeste Seltsi liikmete koosolekut.  Sellel koosolekul tulevad ainult küsimused  mesilaste pidamise aSjuS läbirääkimisele. Koosoleku päevakorraks o«: 1) läbirääkimine mefilaStessakonna asutamise üle, 2) hr. Ratase kõne mesilaste talwetamiseft, 3) läbirääkimine  mesilaste söötmisest tänawuse waese meeaasta pärast, 4) ilma aktfisita sukru tellimine  ja S) muud läbirääkimised. Nagu sellest Kaks Dianat. K 0 Pranlsuse kirjaniku Aleksander Dumas ajaloolik roman kolmes jaos. Eesti keelde J. Plkl ep. Gabriele teadis rohkem: ta oli juba » estmeje waStutuleja käest seda teada saanud, mis Martin praegu tale jutustas. Gabriele küsis tema käest kloostri eestseisjanna nime ja kust la seda püha naeSterahwast leida wõiks. Kõige kardetawamas kohas, oli wastus- Gabriele läks Jlle olemisse, kust ta ka tõepoolest eestseisjanna leidis. Abtinna oli juba rahwa käest d' Exmaisest kuulnud, kuidas ta raatuses oli kõnet pidanud ja ims ta St. Quentinis tahab teha. Ta mõttkS teda nagu kuninga saadikut ja linna päästjat waSru. Teie ei pane wist mitte imeks, ütles, Gabriele, kui ma nagu kuninga saadik Teilt kõrguse tütre, madam Diana de Castro üle teateid  palun. Lootuse järele on ta terme? Ja, herra moonile, waStaS abtinna; ma palusin, et ka tüna kloostrisse jääks ja natuke puhkaks, sest keegi ei wõi mehisuse ja eneseohwerdamije  poolest temaga 'wõistelda. Ta oli igal pool ja igal ajal malmis, ta töötas  kõik tunnid ja igoS kohas iseäranis hää meelega ja elamusega, kõikidest on ta oma inimesearmastuse  poolest ette. Prantsuse kuningas  wõib oma tütre pääle uhke olla! Ta ei soowinud, et seda oleks teada saadud, kes ta on, Oma suurtsugu seisust marjates et mõi- nud ta aga oma häädllst marjata ja kõik kannatajad  tuimemad tema inglinägu, mis nende keskele, nagu jumalik lootus ilmub. Ta wõttis omale meie kloostri nime nimeks: õde Bensdikte, aga meie hoomatud, kes ladina keelt ci oSka, kutjuwod teda lihtsalt õde Beny, s. o. Õnnistatud. Sce nimi on ülem, kui hertsoginna aunimi  I hüüdis Gabriele, kes tundis, kuida südame liigutus ta ripsmed niiskeks tegi. Nõnda siis, ütles ta, wöin ma teda homme näha saada, kui ma linna tagasi peaks tulema? Teie tulete tagasi, mu wend, waStas abtinna,  ja süält kus Teie kõige rohkem kära ja hoigamist kuulete, teadke, et Teie sääl õe B-ny leiate. Siis ruttas Gabriele Martini juurde. Ta süda oli julgust ja lootust täis, et ta selle öö ähwardawaft hädaohust terwelt ja kahjuta läbi tuleb ja homme, kui see Jumala tahtmine on, oma armsamat näha saab. Martin Sõdija lõksus. Gabriele oli st. Quentini ümbruskonna wäga hästi tundma õppinud, et mitte ära eksida. Öö pimedusel läks ta Martin Sõdijaga maaalust käiku mööda takistamata linnast wälja. Mõlemad  oliwad pikkade mantlite sisse mässitud ja nad libisefiwad nagu marjud müüri lõhest ja kraamist läbi lagedale. Aga kõige suurem takistus  oli meel ees. Waenlase salgad sõitsiwad ööd ja päewad linna lähedal ümber; nende laagrid oliwad siin ja sääl ümber linna laiali ja iga vaenlasega kokk» puutumine oleks meie rändajatele kardetav olnud. Kõige väiksem viivitus oleks nende ettevõtte nurja ajanud. Kui nad pooketunnilise käigu järele teeharudele  jõudstwad, kus teed lahku läkfimad, jäi Gabriele mõtetes seisma. Ka Martin Sõdija jäi seisma, aga tal ei olnud misgi mõtet. Ta oli harjunud kõik lootust oma peremehe pääle panema. Martin Sõdija pidas oma peremehe pääks, aga ennast tema paremaks käeks. Mart-n, ütles Gabriele wähese waikimise järele, meie ees on siin kaks teed, mis mõlemad Angimone metsa juurde wiiwad, kus baron de Wolperg meid ootab. Kui meie mõlemad seltsis läheme, võib olla, et meid fiis ka mõlemaid kinni võetakse. Lähme igaüks ise teed. Sina mine seda, mis pikem, aga admirali arvamise järele vähem kardetav on. Warfi jõuad sa wallonlaste telkide juurde, kus herra Montmorenci  vangis on! Mine eemalt nende ümbert läbi, nagu meie mineva ööse tegime. Ole külmevereline. Kui keegi sind näeb, ehk sulle vastu juhtub, ütle et sa Angimone talupoeg oled, kes hispanlaste laagrisse toidu kraami on viimas käinud, hiljaks jäänud ja nüüd kodu lagast minemas on. Räägi niipalju kui sa oskad Picardie keelemurrakul. Parem ole jultunud, kui kohmetu. Nägu olgu tõsine. Niipea  kui sa kahtled, läheb sul pahasti. Oh, olge mureta, herra, vastas Martin. Meie ei ole nii lihtlabased, nagu meie välja näeme. Ma oskan neid petta. Hää küll, Martin. Mina lähen aga lühemat  ja rohkem kardetavat teed, WSLb olla, eh