Saarlane UM Ilealdine xolitika ajaleht Maa' ja tinnarahlvale. UU M 10 Teisipäeval, 9. Mrtsil 1904. XX. aastakiiik. maksab: Saaremaal . . 1 rbl. 60 kp. Pooles aastas 1 „ 2S „ Ilmub igaltsi.fi,pä,osis«»r. KuresaareS Kauba uulitsas nr IZ. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutust r priit rida maksab S k. KaMM Idasse sõjaväljale meie HMytztute ja haigete soldatite hütiks «võtab andeid waStu „Saarlase trükikoda. Meie wiljapuud. Kirjutanud E. Peters. Km meie, kord selle pääle waatame, kui palju puuwilja, iseäranis õuni meile näljast sisse weetakse ning selle eest tuhanded  rublad meie kodumaalt wälja wiiakse, siis peaksime küll küsima, miks meie ise puuwilja ei kasivata? Meie turu on puuwiljast peaaegu tühi- Küll näeme mõnel hääl puuwiljasaagi aastal wara sügisel ka Luni, aga missuguseid!? Ussidest läbipuuritud,  ära klopitud, ühes puuokste ning lehtedega on nad kasti ehk wankri sisse loobitud ning nõnda tuuakse neid turule et hääd hinda saada. See kaup küll ostjale iseäranis ei meeldi, siisgi meie linnalised  ei ole paremaga harjunud, ostetakse  ning maksetakse üsna hääd hinda halwa kauba eest. Talwel ei ole meie turul ühtegi õuna näha, neid saame mõnikord  ainult suurematest kauplustest, kus neid Krimmist ehk wäljamaalt tellitakse. Need õunad on ilusad, häü maiguga ning ilma Plekkideta. Tahantz ühte niisugust õuna omandada, siis Aeanee tema eest kümme kakskümmend kopikat maksma. See on küll palju enam kui meie kodumaa  õunte eest maksetakse. Sellest selgub, mis kasu puuwilja kaswatus wõib tuua, kui seda õieti ning hoolega toimetatakse. Puuwilja kaswatus ei too meile mitte üksi tublit rahalikku tulu, waid ta harib ka inimese waimu. Sääl, kus wiljapnu kaswatus õitswal järjel on, ei tule mitte wargust ega riidlemist nii sagedasti ette, kui sääl, kus wiljapnu taswatust ei tunta. Lapsed ei murra sääl mitte noorte puude ladwasid päält ära ega lõhu linnupesasid. Nende maimus on juba noorespõlwes auukartus  Looja ning looduse waStu aset leidnud Korralik wiljapuuaed on armsam koht meie maja juures, kus pärast päewawäsimust  oma keha ning oma waimu wõime karas-tada. Wäga kahju on, et meie wiljapuu kõlvatuses  nii wähe teeme ehk weel mitte midagi pole teinud. See tuleb sellest, et meie wiljapuu kaswatamist õieti ei mõista ega selle tulu ei tunne. Ühed ütlewad, et wiljapuude ning nende harimine olla asjata ajawiitmine, puud siin halwas maas hästi ei kaswada ega wilja ei kanda, kui nad mõni kord ka wilja kannawad, siis 01l igal pool seda jälle niipalju, et selle eest midagi ei makseta. Teised arwawad, meie kliima olla nii kare, et siin häid wiljapuu sortisid, mille eest ehk kõrgemat hinda maksetaks, kaswatada ei wõi, olla isegi meie omas kliimas sündinud  puud üleni samblis põletiku haawu täis, igal kewadel sööda ussid neil lehed päält ära, wilm kandmisest pole juttugi. Wõib siis üks wiljapuu, mis ehk istutamisega paar labida täit komposti mulda (enamast mitte midagi) juurte pääle sai, selle rammuga  30 wõib olla 70 aastat wisja kanda? Seisab ta ometi ühe paiga pääl ega wõi omale nii kui loomad, kaugemalt toidust otsida? Missugune põllumees külmab nisud 30 aastat järge mööda ühe ning sellesamma põllu pääle, ilma et seda rammukaks, ja mida saaks ta säält lõikama? Kas see pole mitte otse auuwäürt, et wiljapuu, nii wiletsa harimise pääle waatamata, mõnel aastal weel kaunis hääd saaki annab! Wiljapuu, mida hästi rammutatakse, õigem ütelda, hästi toidetakse, annab palju ilusamat, suuremat ning maitsewamat wilja, kui see puu, mis nälga kannatab. Kui nende wilja Patu läbi õnnistusele! 10 Jeannot Emil von Grotthuss'i jutustus. E-StiStanud G. Markus. Robert, mu waene Robert anna talle armu minu pärast sa ei tohi seda mitte kas kuuled Roobert? Oh, Scnst, mikspärast oled sa mulle seda teinud? ma armastan sind nii wäga, wäga. Natukese aja pärast: Mikspärast sa tule ära kustutasid? Ah, kui pime. Aga nüüd. nüüd on jälle walge, ah, kui kna ja ilus walgus. Ernst, mu Ernst ah Kramplik liigutus kõige kehaga, sügawam hinge tõmbamine, millel iseäraline röhin järgnes ning nüüd jäi ta täiesti wogusi wagusi ja ei tõmbanud enam hinge. Ma tõmbasin akna eeskatte ära- Kahwatanud  sügisese hommiku päewa walgus paistis tuppa. See oli septembri kuuS. Jah, siin oli nüüd imetegu sündinud, mis ma Jumalalt omale palusin. Ma panin käe rusikasse ning tõstsin selle taewa poole. Ma Kaotasin Gertrudi pääle, ta nägu vii aga rahulik lahke ja täis armastust . . - Paari päewa pärast puhkas ta juba kirstus ning mitmesuguste lilledega ja pärgadega ehitud ümbruses. Täna pärast lõunat oli matmise tund. Mitmed kaasleinajad  oliwad kokku tulnud. Ilm oli wihmane. Eeskoda oli lahti löödud wihmawarjudega  täidetud. WarSti tuli ka õpetaja,  kelle järele tükkmaad köster sammus. Ta läks kirstu pääotfa, waatis kord nagu uuriwalt surnu pääle, pani fiis käed kokku, lõi silmad maha ning palwetas iseenneses. Selle järele tõstis ta pää jälle üles, waatis kord koosolijate otsa ning algas oma kõnet järmise sõnadega: Kui ma inimeste ja t»gli keeltega räägiksin  ning mul ei oleks armastust, siis oleks ma kui wask mis kumiseb ning kelluke, mis heliseb. Onnis oled sa, kes sa siin kirstus puhkad, sa truu naene, sest sa oled armastust külmanud ning saad ka armastust  lõikama. Kui ka mitte siin häda orgus ja pimeduses, kus silmawett mölatakse  ning hirmsal musil eksitakse, kus maailma  kõrkus ja kurjus walitsewad, siis ometegi ülemal walguse riigis, kus pimedad nägijateks saamad ning kurdid kuulma halkamad. Õnsod on need, kes lahtise silmadega igamese armastuse walguse piiride sisse wõiwad waadata. Õnsad on need, kes sääl oma körwadega taewa inglite rõõmust laulu kuulewad, aga mitte igamese hukkamõistmise  hirmust häält. Uskuge, armsad hinged Kristuse sees, et meie inimlikud püüdmised, kohuste täitmised, ilmlik auu ja kõrkus midagi wäärt ei ole, kui meil pole armastust. Tõesti, ma ütlen teile, nende palk on juba käes, keS maailma auu, uhkust, edemust  ja enese õigust taga ajawad . . . . Ning kui ma kõik oma waranduse waestcle annaksin ning ka oma ihu ära põletada laseksin ning mul ei oleks armastust, siis ei saadaks see mulle mingisugust kasu. Mitmed annawad oma waranduse waestcle laoteS, et nad sellega taewa õnnistust ära teeniwad, oga ma ütlen teile, kui neil ei ole armastust, siis on nad Paabeli torni ehitajad, keda Issand laiali pillab ning maha murrab nagu pillirooga. Ilma armastuseta ei jõua meie midagi ärateha, ei ka kedagi patust õigele teele juhatada. Kes teist ehk iseennast edewa ilmliku auu riisumise pärast tapab, see ei ole mitte wäärt, et ta sündinud oleks, sest Jumal on meile elu annud ning tema üksi wõib seda jälle meie käest ärawõtta- Meie ei tohi kellegile kätte maksta, sest Jumala päralt on kättemaksmine, ütleb tema püha sõna. Issand on neid pimedusega löönud, keS oma kõige kallimat wenda, sõsarat ning abikaasat tapawad. Igawese kohtu, mõistja hääl saab nende südame põhjas ööd ja päewad kisendama ning ei maike ialgi. Elsdorf I Ma nägin teda jälle oma meres maas lamawat. Oli see nüüd matmise kõne? Ei koguni mitte. See oli karistuse jutlus ühele patusele,  kellel mere süü oli. Näha oli, et ta kõik ära teadis, wift oli tante talle seda Aga surnul kirstus oli lahke naerataw nägu .... Armastus on pitka meelega ning armuline,  ta ei nõua mitte oma kasu, teda ei wõi mitte pahandada, ta ei püüa mitte kahju teha ega kätte maksta . . . Oh, Issand, meie õnnistegija, kes sa ise armastus oled, heida armu selle surnu pääle! Ära waata mitte tema pattude hulga pääle! sest ta oli nõder inimeselaps,  keda sa, Issand, wäärt arwasid olewat risti enese pääle wõtma ning kannatuse  karikast wälja jooma kuni põhjani. Waata, Issand tema armastuse pääle! On ta pattu teinud siis on ta seda üleliigses armastuses teinud — > on ta