Saarlane lk s. Teisipäewal, 4. - webruaril 1903. XIX. aastakäik. maksab - saaremaal aastas . . 1 rbl. 20 kp> Postiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastas 1 „ 22 „ Ilmub igaltoistpÄS»V«»r. toimetus ja wäljsandmine Kmresaares Kauba-uulitsas nr.l 7. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste xetit rida maksab A k. Mlciildiic Politika lijaleht >»«. ja liaaarahaialt. Külgehakkawatest haigustest. (Järg.) Ühe nähtuse pääle tahan ma tähelepanemist juhtida, mis meile pea igalord wöimalikuks teeb, külgehakkawate ja muude haiguste wahel wahet teha, see on jee nähtus, et suurem osa külgehakkawatest  haigustest lühikese aja jooksul paljude inimeste ehk loomade juures nähtawaie tulswb. Mõned nendest wiiwad lühikese aja sees tuhandeid hauda, nii kui kolera haigus ja Asta maal mvllaw India katk ehk muhutõdi, seesama haigus, mis 14. aastasajal „wuSla surma" nime all ka meie Saaremaa ära laastas; teised nõuawad wähem ohwrid, nii kui rõugehaigus, sarlak, laste kurgutõbi, palawtöbi, loomade põrimlõbi ja sigade punanetöbi. On aga ka niisuguseid, mis üksikutele surma tovwad, aga wahetpidamata  meie keskel oma taastawat tööd teemad, nii kui tiisikus ja pidalitõbi. Uuema aja uurimised on teadusemeestele weei ühe külgehakkawate haiguste tundemärgi toonud, mille abil meil ka üksikule isikule haigeksjäämise korral kerge on haigust ära tunda. Aga sellega läheneme meie teisele küsimisele: Missugune on see olu, mis külgehakkawaid haigust ühest isikust teiste terwete juurde kannab, ehk mis on külgehakkawate haiguste põhjus, nende sünnitaja. Juba manast saadik paniwad mõtlejad mehed enesele seda küsimist ette ja oma uurimiste põhjusel süüdistafiwad ühed luult, teised mett; aga missugune see haiguste sünnitaja tuule ehk wee -sess oli, selle üle ei wõinud ükSgi oru anda ja teadused selle küsimise kohta jäiwad wöga segaseks, kuni meie uurimiste abinõud, niumr suureks tegewad klaasid, paremale korrale seati. Umbes 50-ne aasta eest leidsiwad mitu teadusemeest  põrnatõbes haigete ehk sellesse haigusesse surnud loomade mere sees, kui nad seda merd suureks tegewate klaaside all wacttasiwad, palju isesuguseid allusid, mida nad lerwele loomade were sees kunagi polnud näinud. Need ollused näilasiwad  hallikarwa lühikesed ja paksud lunatombukesed  olema, umbes LVo korda pitkenmd kui paksud ja nii pisikesed, et kui meie nad ots visa waslu reaSse seakstinc, neid umbes 5000 tükki ühe tolli pääle läheks. Nende keha wormlst wõiksime meie enesele elle kujutuse leha, kui meie lerawa noaga ühe tiku risli läbi 6—B tükiks kalki lõikaks. Järeituiewatc uurimiste juures leidsiwad need teadusemehed igu põrnatõbes haige looma were sees niisuguseid allusid, aga nad ei teadnud weei, kui suur tähtsus nendel ollustel põrualõbe sündimise  juures oli, ja ennegi kümne aastase wäsimata  uurimise järele tuli Pranisusemaa teadusemees  Davaine (loe Daween) sellele otsusele, et just need ollused põrnatõbe sünnitajad on, sest ta wõis nende olluste abil loomade juures igatahes põrna tõbe sünnitada. Davaiiüi leidused tunnistati  kõikide teiste uurijate poolt iõeks ja oli sellega kahtlemata selgeks saaniiö, kl põruaiõbi nende olluste läbi sünnitatakse. Neid ollust nimetati nende keha wormi järele põrnatõbe batsillusteks. Niisuguse tähtsa leiduse järele polnud mitte imeks panna, et teadusemehed järele hakkasiwad uurima, kas tõesti külgehakkawate haiguste sünnitajad  ka mitte niisamasugused batsillused ehk nende sarnased ollused ei ole. (Järg tuleb.) Kirjandus „Mis pean ma uskuma?": R, Hansani luule. Wiljandis trükitud A Peeti kirjadega 1902. 30 lhk. hind 15 kop> Nmetatud luules waadatakse pessimistliku pilguga ilma ja elu pääle. Tõtt ega uSku ei leia luuletaja ilmas, waid ta peab hüüdma: „OH tõde, kus on sinu kodu, Kus elaw usk su altar on?" Ühede poolt näeb Hanson teiste rõhumist, kus juures esimised selle järele käia: „Taewas  saagu teile mammon meile." Armastust kuulutatakse, aga ainult silmakirjaks  : Armastus sul kõnes ala mõttepilt Käsutäitmine su poe uksesilt Aga naaber eila tulega Päisel päewal otsis neid sult asjata!" Wanemate auustamist polla ka näha. Isegi  Eesti soost herrased lasta isa ja ema köökis süüa ja õlgede pääl magada. 55 Mamsel Ilmaaegne. Rorttger oli wiimaks kui meeletu jooksnud  ja leidis ennast korraga lähema küla tänamast. Sääl külas oli temal üks raskesti haige naene toherdada, aga suregu tema wõi mitte, mis see temasse täna puutus? I Järsult pööris tema ümber ja Laytts tagasi minema hakkada, kui wäike walgepääline poisike teda hõlmapidi tõmbades ütles: Tohtri herra, tule ometi ühtlasi emat waatama,  tema ootab sinu tulekut. Ja õnnetule mehele tuli enese wäikene laps meele ja tardunud pilgul sammus tema wäiksele järele, selle haige ema juurde. Haige juurest tulles läks tema kõige otsemat teed mööda koju; temal oli oma laps meeles ja tema silmad löiwad niiskeks  lapse pääle mõteldes. Linna jõudes olets tema kohe märkama pidanud, et Ml midagi iseäralikku, päälegi tema enesesse puutuwat, juhtunud pidi olema, sest kust tema lübt laks jäi igamees seisma ja temale otsa ja järele wahtima. Ühest kalamehe hurtsikust, jõe kaldalt, tuli temale mana, hallide juukstega mees põigiti tee pääle ette- Tema tilkus meest ja oli ilma mütsita- Tohtri herra, mina arwan, et teid kodusse oodetakse, kogeldas tema. Mind kodusse? Jah tohtri herra; igal pool sai teid otsitud sellepärast, et --- aga ärge kohkuge, herra, mina tahtsin teile ainult nimetada, et keegi teie kodakondsetest haige on. Tohter kergitas mehanilikult kübarat ja ruttas täis surma hirmu koju- Selja tagant kuulis tema weel ühte wanat naest Alewat: Oh Jumal, tema naha sees ei tahaks mina mitte praegu olla! Nüüd teadis tema, et kodus misgit õnnetust sündinud oli. Trepi päälmiseft saadik nägi tema laia märga rada majasse minewat.  Trepi pääl seisis wana Krautner. Wana herra pigistas sõnalausumatalt wäimehe käsiwart, tema tahtis rääkida, ei saanud aga sõnagi suust; palawad pisarad  woolastwad temal põski mööda maha. Nemad on saalis, ära ole temaga wäga wali, tema on juba raskesti küllalt nuheldud,  ütles wana herra wiimaks. Toredas sinises toas seisis lapse woodi uhke linaga kaetud laua körwal, mille pääle märgi riideid ja rätikuid hoolimatult wifatud  oli. Suur, tugew mees kõikus korraga ja langes jõutult üle wäikcse woodi. Sina oled see! Miks just sina sie pidid olema? ! kisendas tema meeleheitlikult ja tömbaS last woodist kaenlasse. Woodi teisel pool küljes oli Tereess kummuli maas; tema liskus oma juukseid pääst ta nuuksus kramplikult. Anna andets Fritz, anna andeks! ägas tema. Mees ei waatnud tema paalegi, waid uuris ainult lapse kangeks tõmbanud näojooni;  häkitselt kattis tema wäikest surnut rätikuga kinni ja läks temaga toast wälja. Alla oma töö tuba kandis ta tema wäikest keha ja pani teda sinna sohwa pääle; siis läks tema ukse juure ja keeras selle luku. Ja nüüd heitis tema wäikese keha üle kummuli ja kuulatas otsegu nõdrameelse põnewusega, kas ehk wäikse südame tasast tuksumist kuulda ei ole kuid asjata kõik asjata! Miks sina just see pidid olema! kisendas  tema meel korra. Tema ei pärinudgi järele, mill wiifil hirmus õnnetus sündinud oli ja ei kostnudgi kui ukse taga koputamas ja teda hüüdmas käidi. Wiimaks, hilja õhtul, kui ema jälle ukse taga oli ja hüüdis: tule ometi wähemast kordagi Juliat waatama, temal läheb hädasti  sinu abi tarwis, siis tegi ta ukse lahti ja astus läwele. Wana proua kohkus poja nägu nähes. Jumal taewas Fritz, hoia oma mõistus koos ja mõtle selle pääle, et sa oma wana ema ainus laps oled, nuuksus tema- Mis lugu Juliaga on? päris tema kalgilt.  Armas Jumal, tema pidi ju last päästa tahtes ise ära upuma! Oli küll korra juba natukese aja eest meelemõistuse juures, aga praegu on tema jälle üsna mõistuseta. Roettger pühkis käega üle näo ja läks Julia tuppa. Kummuti pääl põlew küünal walgustas Julia surmani kahwatanud nägu, mis just kui kiwistanud wälja nägi. Julia, hüüdis Roettger teda tasakesti puututades. Neiu lõi silmad lahti ja tema pilgust oli näha, et tema teda ära tundis. Fritz, kui hää meelega oleksin mina tema asemel surnud! hüüdis tema mõlemaid käsa temale wasta sirutades, kuna palawad pisarad  tema filmist wälja purskastwad. Roettger ei lausunud sõnagi, tummalt tõmbas tema Julia käe oma pihku ja surus omad palawad huuled sinna wastu. Pool tundi hiljem, kui wana Dooris oma wäikese lapse kirstu oli pannud, ütles proua Minna oma pojale: tead sa Fritz, kui ma teda wiimast korda nägin, oli tema oma ema küekõrwal, just koja ukse wahel, ja mina ütlesin meel: Tereese, tahad sa