Saarlane «M Klkjildine xolitika lijlllch! MW- j» kUW Teisipäewal, 39. oktovril 1903. XVlll. aastakiiik. maksab - Saarimaal aastas rbl. 30 kp. Pooles aõßtas ..... 1 „23 „ Ilmub igaltoifiP»ä-S»Vt»l. ~Saarlafe" toimetus ja wäljaandmine Kuresaares Kanba-uulitsas nr.l 7. Kirjad täiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste xetit rida maksab L k' Enam ühtemeelt! See on ju wana asi, et Eestis wähe ühendust on. Ses on nagu Eesti awalise elu tundemärk, et „mis üks ehitab, seda teine lammutab." See oli endisel, nõnda nimetatud „Jakobsoni ajal", see on ka weel nüüd. Ühemeele all ei mõtle meie mitte seda, et kõik peaksiwad ühte pilli puhuma. Arwamised  ja asjade harutused wõiwad ju mitmesugused olla ja igal ühel olgu oma hääle õigus. See selgitab asja. Aga et oma arwamiste ja asja harutuste juures wihameelt ja waenu üksteise wastu awaldatakse,  see on kurb nähtus meie juures. Kahju toob see üleüldisele asjale, kahju kisajale enesele. Wiimasel ajal oli „Olewik" hr. Grenzsteini  tegewusel tiidus teiste kallale kargama. Mis on ta selle läbi kätte saanud ? See wiis asja nii kaugele, et „Olewiku" esimest lehekülge wiimaks kuulutus ehtis «Trükikoda ja kirjastus on müüa" ja et toimetaja ise «Pariisi" putkama pani ning säält nüüd nutulaulusid paari Eesti ajalehele  kirjutav. Rahwale tema tegewus ei meeldinud. Uus Eesti päewaleht ~ Teataja" püüab ..Olewiku" jälgedes käia. Ei ole temalgi wiisakat olekut oma ameti wcndade wastu, maid arwab enesele suurel»» auuasjaks, kui neid mõnitada wõib. Selleks on ta isegi iseäralise „Nalja lisa" wäljaarwanud, kus sagedasti toorest tölpluste nalja awaldatakse,  millel mingisugust mõtte terawust sees ei ole. Öeldakse küll. et „nali ei toida." Mõnus nali on aga siisgi kasulik,  sest mõnusas naljas on sagedasti mõttetera  marjul Aga ..Teataja" „Nalja lisa" on peaaegu teiste teotamiseks, mida niihästi sõnatu kui ka piltide läbi toime pannakse. Et säül õiget nalja ll ida oleks, seda on mähe. Ühes numbris näituseks tõi „Teataja" pildi, kudas Tõnise Jaan Kolga Reinu juurde wõõrsile läheb Pildi pääl on meesterahwas hobuse selgas näha. Mis sääl siis „ naljaks" on? Meil nätsutakse  ju igal pool hobustega. Oleks „Teataja" pildi toonud, kus keegi pätsu selgas sõidab, noh see oleks ehk rohkem nalja teinud. Kui „Teataja" elusse tõusmise ajal Eesti rahwuslise iseseiswuse üle waidlus tekkis, siis tuli ..Teataja" nähtumalt targa näoga mälja ja kuulutas, et tema tahta „wennastuse" ideali hääks töötada. Ons see siis see. kiidetud „wennastus", kui nüüd „ Teataja" Eesti tähtsamaid tegelasi mõnitab, kelle kingapaelugi ..majanduse mehed" wäärt ei ole lahti päästma. Eesti leht peab Eesti häälekandja olema. Ta peab rahwa pühamaid tundmusi edendada  püüdma, aga neid mitte takistama. Rahwa pühamate tundmuste alla tuleb muidugi armastus isamaa ja rahwa tähtsamate  meeste wastu lugeda. Kes selle wastu töötab on rahwa waenlane. „Rahu kosutab, waen kaotab" ütleb wanasõna. Kes asjata tüli awalikkus elus üles tõstab, kes rahwuslistes asjades ühtemeelt taga ei püüa, erakasu pärast rahu rikub ja waenu sünnitab, see on rahwa kurnaja. Tülitsejad peaksiwad meie maa Saksa ajakirjandust eeskujuks wõtma. Missugune ilus ühendus on sääl. Kõikidel lehtedel on ühesugune eesmärk, kõikidel ühesugune tee, kõikidel wennastuse waim walitsemas. Kõiki kutsutakse ühendusele, milleks hiljutigi tuttaw üleskutse Saksa lehtedes ilmus. Ja sellepärast jõudwad Saksa naabrid ikka meel kõigile nähtustele wastu panna ja seda ära wõita, mis nende kasusid rikub. »2 Mamsel Ilmaaegne. Kes sinule sarnast juttu, et tema mind armastada, ülepää rääkinud on? päris tema, Juliast kingitud seinaehet silmitsedes. Minu oma mõistuse natuke, ja sinu oma ema. Soh- Tohter köhatas ja walas omale wiina klaasi; siis ütles tema selge häälega: Soh, feega on siis asi kindel, et laps minu ja Dorisse hoole alla jääb. Tereese waatis nurifewalt mehe otsa, kui aga tema silmist ja kõigest näost midagi muud kui järeleandmata kindlust ei leidnud, waikis ka tema. Sügawalt õhkades ütles tema hulga aja järele wiimaks: Siis pean mina see kord sellega leppima, et mina see targem olen, kes järele annab. See on tark tegu sinust, wäike naesukel Kas see sind ei rõõmusta, et mina sugugi armukade ei ole selle selle Julia pääle? küsis Tereese naeratades, kuna ise mehele poolt kooritud õuna pakkus. Mina ei leia säält mingit põhjust rõõmus  olla, mina rõõmustaksin ainult selle üle kui tema armukade ei ole. Sina tead ometi, et sina üksi minu terwet südant nõnda täidad, et fääl sees ühelgil muul, ainult laps mahaarwatud, enam ruumi sees ei ole. Tereese tõusis ülesse ja tuli ümbert laua oma mehe juurde, pani käed tema pää ückber, suudles tema otsaesist ja ütles: Sina oled ometi üks tükis hää kuid natuke narrilik meheke. Fritz tõmbas teda sülle ja ütles: Lootuse järele on sul ka nii wäike ja kitsas süda, et sinna keegi teine pääse minu ja lapse sisse ei mahu? Tereese pööris pääkese kõrwale ja ütles edewalt: selle pääle ei wõi üsna kindel olla. Tereese! sarnase asja üle ei tohi sina mitte naljatadesg! rääkida. Ei, ei, jonnis noor naene edasi, ütle mulle mida sina siis teeksid, kui sina teada saaksid, et mina sinu kõrwal weel ühte teist meest Roettger ei lausunud sõnagi, tema nägu ja olek oliwad häkitselt hoopis wõõraks muutnud, otsekui tarrctanutt waatis tema oma ette maha. Jumala pärast Fritz, mina naljatasin ju ainult! hüüdis Tereese kahwatanud huultega  ja raputas meest õladest. Mina ei tea mitte, mida mina niisugusel silmapilgul teeksin, aga et sarnasel juhtumisel  inimene üsna kergesti mõrtsukaks ivõib saada, on minule üsna arusaadaw asi. Tereese tõusis püsti, äge wärin käis temal terwest kehast läbi. Mees püüdis teda nüüd igapidi rahustada.  See tuleb niisugusest passimata naljatamisest, ütles tema «viimaks. Mikspärast  asju harutada, mis wõimaluse piirisgi  ei ole? Tule, joo klaas weini, mine papa juurde ja ütle temale, et tema minu kõige kallima «varanduse oma hoole alla kõigeks reisu ajaks wötaks. Ja, reisige pea, et see aeg ka warsti mööda oleks ja sina, minu warandus, mul jälle kodus oled. Ja abikaasat weel korra südameliku suudlemisega jumalaga jättes, läks tema toast wälja. Julia istus aedas suure pähklepuu all tädi Rieke lüketooli körwal ja lugeS ajalehest  ette. Proua Minna istus laua ääres ja lõikas oa kauni, aga tema silmad miibifiwad sagedamine lapserataste pääle, mida Doris tükk maad nendest eemal palama päikese ees edasi tagasi lükkas. Proua nõuniku nägu oli pahane kui sinna poole waatis ja Doris nägi wälja kui emalõwi, kelle poega ära wõtta tahetakse.  Eile oli proua Tercese reisinud ja täna homikul oliwad mana proua ja Doris lapse riidessepanemise ajal juba tülisse läinud; tohtril oli suure waewa järele korda läinud, rahutuid meeli wähegi Vaigistada. Korraga kisendas proua Minna läbilõikawa  häälega Julia lugemise sekka: Minge lapsega säält kohast ära, teie tahate teda wist päikesepistega surmata! Doris tegi aga nõnda, kui ei oleks tema seda kuulnudgi ja rääkis oma juttu lapsega ikka edasi. Kui see naesterahwas ära ei aeta, wihaStab tema mind meel surnuks! hüüdis proua nõunik. Julia oli seni lugemise käsile jätnud, nüüd luges tema jälle edasi. Waata kord teise külje pääle, ehk on sääl ometi midagi Ahwrikast leida, soowis preili Rieke. Mina waatasin juba, ei leidnud aga midagi. Kas uuemate sõnumite seast ka mitte? Julia hakkas säält otsima. Pariis London Madrid. „Sansibar", sosistas  Julia ja häkitselt tõstis tema suure lehe just oma näo ette kõrgesse, kuna leht tema käes mürises. Miks sina wärised? päris tädi. Kas ma wärisesin? Ei, siin ei ole ka mitte midagi Ahwrikast leida. Sell silmapilgul jooksis proua Roettger täies wihas Dorisse poole, et temaga silm silma wasta riielda, ja tädi Rieke waatas üksisilmi Julia otsa.