Ajutiselt kuuldus ööwaiksuses tume mürin ja paukumine, mille järeldusel mere lahes jäässe pragu tekkis, mõnikord penikoorma pikkuselt. Ranna äärsed laewa- ja kalamehed, kes nii kaua ilma tööta oliwad olnud, röömustasiwad selle esimese kewade tuleku ettekuulutuse märkide üle. Ettewaatlikud inimesed jätsiwad kardetawa jääseisu  pärast merel käimise seisma, aga siiski ei jätnud mõned julged oma lõbureisist järele. Kopenhageni sadama sissekäigu juures seisab  Amaki ehk Amageri saar, mis päälinnale aiawilja annab. Aiapidamine õitseb fääl juba mitu aastasada. Amaki pääl elutsewad pääasjalikult  Hollandi kolonistide järeltulejad, kes Daanimaale walju Kristjan li. walisuse ajal kutsutud faiwad. Hommiku-löuna poolsel saare sõrwal seisab wana kohakene, nimega Dragör, kus mõni linnaelanik,  paadi- ja kalamehed elutsewad, suuremalt  jaolt kõik wanaaegsed Daanimaa elanikud. Kaugemal keset lahte Kopenhageni ja Malmöö wahel seisab tasane Saltholmi saarekene,  mis wäga wäha merepinnast kõrgemale ulatab. Selsamal ajal, kui jää olek kardetawasse seisukorda muutus, tuli Kopenhagenist Dragörisse  üks suur - kaupmees. Tema otsis julget käskjalga, kes jääd mööda Malmöö tollimaja pankirile tähtsa asjaajamise kirja wiimise enese Pääle wõtaks. Kui ta soow Dragöris teatawaks sai, ilmus  tema juurde wõõrastemajasse noor kalamees. Kui palju teie maksate selle käigu eest, härra? küsis noormees. Kümme riigitaaldrit ette ja kümme pääle selle, kui mulle wastuse tagasi toote, kostis kopenhaglane. Mina ootan wastust Peeter Gint wõõrastemajas. Hää kül, härra, mina tahan, seda oma toimetada wõtta. Aga kuidas teie nime on ? Harald Bille. Sähke, siin on kiri ja raha. Kuidas mõtlete siis õieti sinna saada, kas kelgu ehk uisuraudade pääl ? Uisuraudade pääl. Tähendab, et teie ei arwa seda üleminemist  mitte sugugi nii kardetawaks, kui teised,  kellede poole ma asjata oma palwega pöörsin? Ta on wäga kardetaw, härra. Jää wõib iga minut ära laguneda ja lagunenud tükid wõiwad mere woolu läbi lõuna Poole, Balti merde aetud saada. Ja teie otsustate siiski seda käiku ette wõtta? Jah, tõendas kalamees mureliku naeratusega. Mina ei pia oma elu kalliks. Ta läks wälja. Kopenhageni suur-kaupmees jäi siiski selle üle järele mõtlema. Ta küsis wõörastemaja peremehelt, kas tema ehk selle põhjusi ei tea, mikspärast sellel noorel mehel tahtmine elust nii täis näitab saanud olema. Peeter Gint wastas: Kõige selle põhjuseks ei ole muud midagi,  kui õnnetu armastus, härra. Siin elab kalamees Sören Hammel; sellel on wägailus tütar Sigrit, ja Harald Bille hakkas Sigriti armastama. Nad saiwad juba kihlatud, aga hilja aegu murdis Sören Hammel kihluse. Aga mikspärast ? Hammel sai oma wenna poolt mõni tuhat riigi taaldrit pärandust, kes Õhtu-Jndias ära suri; nüüd mõtleb oma tütart paremasse kohta mehele panna. Selle aja sees kihutas Harald Bille juba jääd mööda edasi. Sääl ja tääl oli kardeta- Waid kohtas: näha; tuli tihti kõwerdusi teha, et nendest mööda Pääseda. Ajuti pragisesjää; kõigel pool oli pragusid näha. Ilma pikema mõtlemiseta hüppas ta kitsastest pragudest üle, kuna laiadest mööda läks. Laialise jää lagendiku pääl, Pääle julge uisu jooksja, ei olnud mitte ühte elawat hingegi  näha. Hakkas ümarikuks minema. Õhtu kella üheksaks jõudis Harald Bille õnnelikult Malmöösse. Wiibimata läks ta temale juhatatud koha pääle kirja ära andma. Kopenhageni suur - kaupmehe kiri, päält nägemise järele, huwitas wäga pankiri. Harald sai wastuse kirja tagasitoomiseks kell 11 õhtul kätte. Kas teie kohe tagasi lähate? küsis pankir. Jah, wastas noormees. Aga kas jää weel nii kindel on? Ma kuulsin, et ülekäimine on juba seisma pandud. Ma jõudsin õnnelikult siia ja loodan niisama õnnelikult tagasi jõuda. Siis jumalaga! Harald ruttas sadamasse ja kinnitas uuesti  uisurauad jalgade alla. Manamees, waht, kes tale wastu juhtus tulema, hoiatas teda tungiwalt, mitte oma elu mängu pääle panna. Kuid ilma kartuseta noormees ei tahtnud miskit  kuulda: Mul on tarwis teisele poole kaldale saada, ma olen seda lubanud. Ja tema liugles jäälagendikku mööda, seekord  õhtu poole, wasta tuult, mis tugevamalt puhuma hakkas. Sula läks suuremaks. Peenikene  udu kattis kõike ümbrust oma hõlma, aga kuu valgus tungis siiski sellest läbi ja valgustas Haraldile teed. Kui rohkem pool teed käidud oli, jäi ta kohkudes seisma. Jää paindus juba ta jalgade all. Wiibimata liikus ta weel natukene edasi ja nägi vett wastu mustavat.  Oli selge: ta seisis määratu suure jäätüki  pääl, mis lõuna Poole liikus Jää lagunes. Harald jäi järelemõtlema: ta vaatas tähelepanelikult  ümber, enesele õiget pääseteed otsides. Kahvatanud kuu valgusel nägi ta Saltholmi saare kallast tumedalt paistma. Ujuva jäätüki ja kalda vahe ei olnud liiga suur. Ta võttis uisurauad ära, läks jäätüki ääre pääle ja hakkas ootama, kuni temale  teine ligi jõudis; selle päält hüppas ta teise ja säält kolmanda pääle edasi, jõudis viimaks  ometi kindla kalda äärse pääle, mida mööda ta saare pääle jõudis. (Järgneb.) Murtud kõrwaga mees. Prantsuse kirjaniku Edmund About'i roman. 13 EeSti keelde L, «rossschmidt. Teisel hommikul tuli Rollon vaatama. kaS Fougas ta juurde pruugostile suudab tulla, ehk on ta jällegi saunas. Aga päälik oli viisakas nagu roosinupp. Ta ajas Leoni nuaga habet, oli auupaklik majarahwa waStu ja trallitaS  ise üht rõõmust wiifi. Niipea, kui ta ära oli läinud, ruttas Leon Klementine poole. .Kõik lähab HSSti," ütleS ta. „Päälik on palju mõistlikum. Ta lubaS koguni, et ta täna weel Parist reisib, nii wöime endid siis homme laulatada laSta." Tädil oli selle teate üle HSSmeel, et mitte ühe narri, wõi tondi tujude pärast pulmad pidamata ei jäe. Klementine aga hakkas nutma ja ütleS, et ta ilma FougaSse lubata Leonile ei läha. Ta lubaS päälikut pölwili maas paluda, kuni ta luba annaks. Kõik seletasiwad tale. et ta nõdrameelne on Wiimaks ometi andis ta järele, aga sel sil- mapilgul aStuS Audret tuppa ja teatas, et paSli?  Fougas küraSseeri ohwitser Marnetiga kahewöitlusele  minnad Nagu välgust rabatud, langes  tütarlaps Leoni kätte wahele. „Zumal nuhtleb mind," ütleS ta. „KaS tahate  mind laulatusele sundida, kui tema elu mängu pääl seisab!" Leon soovis südame põhjast, et wöit küraSseeride  päälikule jääks. See oli kül nii mõtelda, aga missugune armastaja ei oleks niisama  mõtelnud. Kuidas aga elas päälik Fougas selle päewa üle? Päälik Rollon ja palju teisi ohwitserifi wötsiwad  meie kuulust kodukäijat waStu. Soldatid seisivad riaS ja andsiwad ta ilmumisel auu. Rügemendi lipp lehvitas lipujunkru käes ja muusikakoor  mängis kuulust marSseljeset. Soldatid hüüdsiwad: „Elagu päälik FougaS!" ja ohvitserid  läksiwad teda teretama. See ei olnud kül neude kohuS, aga nad möistfiwad omast vanast rügemendi isast lugupidava. FougaS pigistas südamlikult ohvitseride käsa, nagu oleks ta vanu tuttavaid jälle leidnud. Usaldavalt tervitas ta unterohwitserisi ja sol* datisi, läks siis lipu junrde, laskis ühe põlve pääle. tõusis siis jälle uhkesti üles ja ütleS: „Auu olgu sulle, sina, mu isamaa möttepilt.  Neljakümnekuue aastase vangistuse järele leian ma sind jälle ülesse, sa mu endiste võitude  vana seltsimees. Sinu hiilgav kotkaS on üle väriseva Europa heljunud ja ilma valitsejatele hirmu sünnitanud. Auu sulle, kes sa meid võitudele  viisid ja meele äraheitmise eest kaitsesidj! Ma nägin sind kõige suurema hädaohtude korral püSti seisvat, la mu isamaa uhke lipp! langesivad nagu wiljapääd su ümber, aga sina üksi seisid püSti ja olid vaenlase ees paindumata. Suurtüki ja püssi kuulid on haavu su sisse lõhkunud,  aga ialgi ei ole vaenlane käsi su külgi pannud. Palmigu tulevik su ümber uusi wöidupärgafid.  Suur aeg piab jällegi tagasi tulema; usu ühe soldati juttu, keS hauast välja on tulnud,  et sulle „edasi!" hüüda! Ma vannun selle auu juures, kes meid Wagrami juures juhataS: Prantsusemaale piawad kuulsad päevad tulema, niikaua kui sina oma kuulsusrikaste voltidega meie kahtekümmend-kolmandamat kaitsed!" See isamaalik kõne vaimustas kõiki. Tale plaksutati käsa, karjuti hurraa, suudeldi ja kanti nagu võidukäigus pidusaali. Pidulauas sõi ja jõi ta tubliSte ja kõneles sääl juures palju. Mitu pudellt tühjendas ta ära, enne, kui see ta pääle mõjus. Söögi juures  peeti hulk kõnesid, mis aga lugejat suurt ei huvita. Pääle sööki mindi klubisse, kus jällegi tubliSte tallati. Ka kürasseeride rügemendi kõrgemad  ohvitserid oliwad pidule palutud. WaimuStatult  andis FougaS igaühele kätt. Aga ehk ta kül purjuõ oli, tundis ta päälik Marneti näo, kes Klementinet armastas ja keS õhtul tale Klementinet kodu saates vaStu oli tulnud, ära, ja ta vaatas tale vihaselt otsa. FougaS jõi kõikidega kokku, aga mitte hra Marnetiga. Jutuajamisel tuli jala ja ratsaväest jutt. FougaS tahtis Marneti kõigiti pilgata ja püüdis ratsowäge alatuks teha. Marnet hakkas selle V vastu vaidlema, ja ka teised ratsaväe ohvitserid  tuetastd ta mõtteid. Marnet tõrjus nad tagasi  ja ütleS, et ta üksinda FougaSsele vastata tahab. „Kui ma sõjamäe ülemjuhataja oleksin, seaksin ma ratsaväe ikka kõrvale," ütles FougaS. „3a mispärast, kui küsida tohin, seaksite ratsaväe kõrvale?" et ratsawäelane mitte täielik soldat ei ole!" Mitte täielik soldat!" 632 S a ? a l a. Xs 77 1904