Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal lj ja lanpäewal. 1 Toimetus o« Kuresaares, PikaS uulitfaö, Trcffeni majas nr. IZ. KuutlltuStc UiaStutvõtMiue kuni kella I pSewal Kuulutuste x-tlt-rida L k,, lehe eesotsas 30 k. Adresfi muutmise eest itO kop. Tellimisehind: v- » . . » „ss I >. . . - . 7S „ maapostiga: „ . . »„so „ .. . . - . so .. üksik number makfab z kop. w 71. Kesknädalal, 30. septembril 1909. XXV. aastakiiik Kuresaare supeluselu 1909 a. Wannistd on üleüldse maetud 1) Mudawanntfid, enamisti soolaga ja muude lisandustega 4241, 2) ilma mudata, männa ekstraktiga, soolaga jne. 972, 3) söe» hapu wannifid 124, 4) puhtaid wannistd 643. Kottu 5985. Nendest mannidest oliwad 533 ilma maksuta. LinnawalitsuS peab tormiliseks selleks abinõusid  tarwitada, et ta tulewal aastal ka teiste  supelmajade üle teateid saab ja et pääle selle ka nende haiguste üle teated oletsiwad korjatud, millede waslu wannifid wõeti. Külmas jupeluSmajas oli 3240 ühekorralist  ja 14 kuupiletit ning 7 piletit terme sume pääle mõetud. Supelusmajast, mis hra Weidenbaumi  käest oStetud, on järgmiselt sisse tulnud: 1) Soojade mannide eest 4900 rbl. 52 k., 2) külmade mannide eest 291 rbl. 20 kop., 3) maksuta mannide eest kapitali kasusid 78 r. 67 kop., 4) heinamaa eest 15 rbl. Kokku 5195 rbl. 99 kop. Wälja on antud ja tuleb meel mälja anda 1909 e.: 1) R. Weidenbaumile aastamaksu 800 rbl., 2) teenijate palk: supelusmaja järelwaatajale 160 rbl., tema kahele abilisele 195 rbl., kahele weepumpajale 90 rbl., masinameistrile 84 rbl., pesunaesele 54 rbl., mannide tegijatele 260 rbl., wahile aastas 181 rbl., kingitused K rbl. 50 kop., külmade supelusmajade wahile 80 rbl., 3) kasud laenatud raha päält 180 rbl., 4) puude toomine Lcmmala «visast 92 rbl. 50 kop., Esserile puude eest 94 rbl. 50 kop., söehapu eest 52 rbl. 70 kop., ekstrakti eest 96 rbl. 26 kop., mudawedu 196 rbl. 80 kop., muda eest maksetud 106 rbl. 80 kop., fillamaksu 14 rbl. 20 kop., soola eest 210 rbl., mitmesuguste  muude asjade eest 30 rbl. 78 kop., 5) kuulutused 103 rbl. 54 kop, 6) tulewastu kinnitamine 105 rbl. 99 kop. 7) uue weejooksu sisseseadmise plaan 65 rbl. 25 kop , 8) arsti- dels sõidu- ja korteri raha 376 rbl. 86 kop., 9) parandused 609 rbl. 16 kop., 10) ajalehed  12 rbl., uurid 6 rbl. 60 kop, silt 6 rbl., wäljakäikude puhastamine 3 rbl. 60 kop. Kokku 4243 rbl. 83 kop. Pääle nende wäljaanete tuleb weel tähelepanna,  et oma metsa puud 55 rbl. 50 kop. maksamad,  ning kui supelusmaja mitte linnaomandus ei oleks, et siis piletite eest 71 rbl. 20 kop., maamaksu 25 rbl. 58 kop., linnamaksu 95 rbl. 73 kop., kokku aga 248 rbl. 01 kop. sisse oleks tulnud, missugune summa ka kulude hulka arwata tuleb, nii et kulud üleüldse 4491 rbl. 84 kop. wälja teemad. Seega on supelusmajade puhas fissetuleks 703 rbl- 55 kop. Niisugust sissetulekut loeb linnawalitsuS wüga hääks ja wõib tulewikus weel paremat loota, haigete armu rohkemist oodates. (Lõpp.) Tülid Mandshurias. Keegi kaugest Idast tagasi tulnud ohwitser kujutab jäülset olukorda kõige mustemates wärwides.  MandshuriaS wõiwat igamees teha ja jätta, mis ta iganes hääks arwab. Küll ole« wat Wene walitjuS Hiinamaaga lepinguid teinud,  aga üksgi mandarin ei hooli lep''.gutest põrmugi. Wähe haawal on otsekohene rufikaõiguS  Mandshurias jälle wõimust wõtmas-1897.  aastal walmistatud lepingute järele käib Mnndjhuria raudtee maa tingimata Wene kohtute wõimupiiri. Nii häSti politsei kui ka kohus peawad jääl Wene -omad olema, stisgi õiendab igamees oma era asju täitsa enda tahtmist  mööda ja põikab iga maksmise eest kõrwale. Isegi kohtu otsused jäetakse tähele panemata. Hiinlased, kes enne sõda päris alanduse eeskujud  olnud, ilmutawad nüüd ülemeelsust ja häbematust;  nad tungiwad suurtes salkades üle piiri ning wõtawad oma odawate tööhindadega igasuguse teemöwse Wene raudteetööliStelt ära. WenelaStel on elmsrwitused märksa suuremad kui hiinlastel, sellepärast ei wõi nad nii odawa palga eest tööd teha, kui hiinlased. Tuhandetena  kaubeldakse hiinlasi Amuri raudtee ehitajate,  enamasti juutide ja poolakate poolt töösse ning kõik abinõud, mida kindralkuberner Unterberger  foowimata sisserändajate wastu tarwitada katsub, jääwad tagajärjeta. Muidugi Mwad hiinlased ka pääle raudtee «valmissaamist ümbruskonda  elama, sest Jda-Siberis leiawad nad ikkagi tulusamat teenistust kui kodumaal, kus üksteise kukil elatakse. Kui hiinlased end ümberrahwuStada,  äraweneStada lajekfiwad, siis saaks neist ehk üsna kõlbulisi kodanikkusi, aga õnnetuseks  on just see, et nad ikka hiinlaSteks jääwad ja politikaliselt täitsa kohilasteks. Uue sõja puhul, mis Japaniga tekkida wõiks, awaldaksiwad  nad kõige suurema rõõmuga kõiki saladust, mis neil iganes teada, kui nad aga wäikestgi waranduslist tulu leiawad. See on kõige tähtsamaks  põhjuseks, miks neid töökaid ja odawaid inimesi suurest tööliste puudusest hoolimata Amuri maale lasta ei taheta. Weel kurjemateks seltsilisteks on japanlased,  kes Jda-Afias igale poole sisse hiilawad ja iga stSsetulelu-hallikat hoolega tundma õpiwad.  Nad on ju merel terme kalapüüdmise oma kätte kiskunud. Sõna lausumata, aga raudse järjekindlusega püüawad nad kõrge sihi poole, mida kuum isamaalsus neile ette määrab. Kardetakse uusi waenlust Wenemaa ja Japani wahel kõige ligema aja jooksul, igatahes enne Amuri raudtee walmissaamist ja Siberi raudteele  teiste roobaste seadmist. lapan hoiab Koreat täitsa oma küüsis ja püüab ka Hiinat nii ruttu kui iganes wõimalik omale sõnakuulelikuks  teha. Hiinlased on ju palju rohkearwulisemad  ja tugcwamad, kui agarad ja kärmed saare-rahwas, kes omal ajal Europa sõjaostust omandanud ja seda nüüd hiinlastele kätte õpetawad.  Muidugi saamad nad hiinlastega suureks sõbraks ja jõuawad ka oma tarkust teistele ära õpetada. Siis aga oleks europlastel liig hilja kollase hädaohu waStu wõitlust algada. Juba Kaks Dianat. 71 Pranisuse kirjaniku Aleksander DuwaS ajaloolik roman jaos. Eesti keelde J. Piki ep. Aga kõigekõrgema juhatuse järele oli Gabriele  fiin. Sans kui teine hispanlane oma surnud  seltsimehe seltsis jõudis mallilt maha hüpata,  haaras Gabriele oma tugema kätega müüri najale pandud redelist kinni ja kümme ümberpiirajat  «vaenlast, kes redeli pääl oliwad, kukkufiwad  alla. Nende walukisa ühendas end Gabriele  appihüüdmisega. Kuid kakskümmend sammu  edasi minna oli teine redel müüri najale pandud, kus Gabriele! wõimalik ei. olnud seda maha tõugata. Õnneks nägi ta oma lähedal suure kiwi ja häda andis tale jõudu, ta tõstis  kiwi oma rinna kõrguseni ja wiskos ta redeli  püüle, mille määratuma raskuse all redel kaheks murdus ja selle pääl olejad surnult ja haawatult wallikraawi kulkufiwad. Selle aja sees oli juba kõik liun jalul, trummid põrisefiwad, tornis löödi kella ja waenlase  pSäletungimise teade lagunes wälgu kiirusel  laiali. Wiie minuti pärast oli juba enam kui sada meest mcomte d'Exmaise kõrwal, kes malmis oliwad waenlafi tagasi lõõma. Hispanlaste julge pääletungimine oli nurjas.  Nad oliwad seda kohta, kus kaitsjaid püewal  mähe oti, tähele pannud ja lootfiwad õnneliku  kordamineku pääle. Aga Gabriele, kes fiin oli, rikkus nende plaani ära. PSSIc tungijatel ei jäänud muud üle, kui taganeda, mida nad ka warfi tegiwad, kus juures palju surnud maha  jäi, kuna haawatud kaasa wõeti. Weel kord oli linn Gabriele läbi päästetud.  Aga weel oli neli pitka päewa wastu pidada, et kuningale antud tõotust täita. XXXIV. Wõidurikas lahing. Ootamata õnnetus ehmatas ümberpiirajaid. Kolme päewa jooksul ei wõetud uut tormijooksu ette, aga nende patareid ja miinid töötafiwad «vahetpidamata. Inimesed, kes kindlust kaitsestwad,  viitvad «vaenlaste meelest ärawõitmatad ja nende rinnad nähti tugewamad olewat, kui linna müürid. Tornid langefiwad rusuks, kraamid  oliwad täis ja kõik müür lagunes tükk tükilt. Neli päewa pärast öösist püäletungimist julgefiwad hispanlased uue tormijooksu ette wõtto. See oli kaheksas ja seega ka wiimane päew, mis Gabriele oli Heinrich 11. lubanud. Kui tänane pääletvngimine tagasi löödakfe, siis on tema isa, kui ka linu päästetud; kui mitte, siis on kõik tema jõud ja waew aSjata olnud ja ta isa, Diana ja ta ise on kadunud. Wiimasel  päewal väitis ta hulljulget wahwust üles. Raske on ette seada, kuidas ühe inimese kehas ja waimu» niipalju waStupidawust ja jõudu olla wõib. Ta ei pannud hädaohtu ega surma tähele, said mõtles ainult oma isa ja pruudi pääle; ts läks odadele, kuulidele ja pommidele niisuguse julgusega wastu, nagu oleks ta ilmsursmata. Kiwi tükk trehwas tale külje pihta, odaga haawati teda pääst, aga ta ei pannud hsswu tähele, ega tunnud «olu! Ta oli wahwusest nagu joobnud; ta käis, jooksis,  raius nagu meeletu ja julgustas oma soldatifi.  Ta oli igas kohas, kus kõige enam hädaohtu oli. Nagu hing ihu elustab, nii elustas,  ta linna; ta üksi oli kümne eest, tihti ka kahekümne, luni saja mehe eest. Ja kõige selle meeletuma segaduse sees ei kaotanud ta oma külma merd ega ettewaatuft. Ühe ainsa pilguga  märkas ta hädaohtu ja oli silmapilk jääl abiks. Kus hispanlased taganesiwad ja prantslased,  kellede pääle ka Gabriele wahwus imelikul  wiifil mõjus, wõitfiwad, jäält jooksis ta ruttu jälle teise kohta, kus waenlane kangem oli ja tegi ilma taganemata oma wägimehe tööd edasi. Nõnda wõideldi kuus tundi, kellu ühest, kuni seitsmeni. Kellu seitse jäi pimedaks ja waenlased hakkafiwad taganema. Oma purustatud müüridega, ja tornidega ning oma haawatud soldatitega pidas St. Quentin  «eel päewa wastu, ühe kõige hirmsama päewa. Kui wiimane waenlase soldat kindlusest eemale tõrjutud oli, langes Gabriele surmani wäfinult ja rõõmu pärast mürisedes oma seltsimeeste  küte pääle. Rõõmu hõiskel kauti teda raatuftsse. Ta haawad oliwad kerged ja tema minestus  ei kestnud kaua. Kui ta mõistusele Mi. nägi ta admiral de Colignet oma kõrwal, kelle nägu rõõmust hiilgas. Admiral, oliwad Gabriele esimesed sõnad, kaS ma tõesti seda kõik unes nägin? KaS täna  tõesti hirmus tormizooks oli, mida «ei? Ms tagasi lõime?