laened lõid laksu, taewa all ilmusiwad vihma pilved, miS maapinda kosutawalt niisutafiwad, fiin sa saal tarkasivad  metsatukad, wiimakS ilmufiwad ka inimesed, elajad ja linnud. Aga et kõik elavad olewused wöiksivad sigineda ja rohkeneda, selleks lõi hää Jumal ArmaStuse, mis ka LhekS õnneks pidi olema. Siis kutsus Brahma Wischnu enese juurde ja ütles: Sul ei ole maa pää! enam midagit täielisemat  wälja mõtelda, sest et ma ju waremine taewa malmis lõin, sellepärast puhka ja last need olewused, keda sa inimesteks nimetasid, ketrawad Elu niiti omal jöuul ilma mingisuguse kõrvalise abita. Wischnu tegi Brahma käsu järele, ja sellest ajast pääle hakkafiwad inimesed igaüks iseenese ette mõtlema. Nende häädeft matedest sündis rõõm, aga halbadest kurbtuö. Inimesed paniwad imestades tähele, et Elu mitte alatine lõbutsemine ei ole, ja et seda tema niiti, millest Brahma rääkis, just kui kaks ketrajat ketrasiwad, kelledest ühel nägu naerul, aga teisel pisarad silmis on. Inimesed läksiwad Wischnu juurde ja kaebasiwad temale: Issand, raske on elu kurbtuses. Wischnu wastaS nendele: Armastus trööstigu teid. Kui inimesed seda kuulsiwad, läksiwad nad rahustatult  ära, sest et Armastus tõesti kurbtusi laiali ajas, mis õnnega võrreldes, mida tema annab, nendele nii tähtsuseta näitasivad olema, et neid tähelegi ei oleks maksnud panna. ArmaStus on aga ka suur Elu sünnitaja. Ehk kül maa, kus Wischnu walitses, wäga suur ja laialine oli, siiski sigines sääl nõnda palju inimesi.et nende! metsa marjadest, weest ja puuviljadest puudus kätte tuli. Siis hakkafiwad kõige targemad inimesed puid üles suurima,  ning tegiwad nende all olevast maast põllud, nende põldude pääle külwasiwad nad teravilja ja saiwad enestele  sel kombel ülespidamist Niiwiifi tekkis maa pääle töö, mida peagi kõik inimesed oliwad tegema sunnitud, nii sai töö ajajooksul mitte ainult Elu aluseks, waid peaaegu Eluks eneseks Tööst sündis Waewanägemine, oga Vaevanägemisest  Wäsimus. Jällegi ilmusiwad inimeste hulgad Wischnu trooni ette. Issand! hüüdsiwad nad käsa ringutades, Waew ja Wäsimus on meie kehad vaga ära nõrgestanud, meie tahatfime puhata, kuna aga E>u meid töötama sunnib. Selle pääle lausus Wischnu: Suur Brahma ei lubanud mulle enam edeSpidise Elu edenemise eest mingit hoolt kanda, aga ma taban midagit sarnast luua, miS teile töös vaheajaks ja üheS ka puhkamiseks on. Ja Wischnu lõi Une. Inimesed wõtfiwad seda uut tingitust suure rõõmuga  vastu ja peagi pidosiwad nad teda üheks kõige kallimaks anniks, mida nad ialgi Jumala käest saanud. Une hölmaS viibides oliwad köit päevased mured ja lootuste nurjaminekud unustud, uni kinnitas nende kehalikku  jõudu, uni oli nendele kui hääks emakeseks, kes nende palgilt kurbtuse pisarad ära kuivatas ja magajate päid just tui vaikse unustuse uduga kinni kattis. Inimesed laulsiwad unele kiituse laulusid ja ütlefiwad:  Ole õnnistud, sest et sa elust parem oled. Amult üheS aSjaS ei olnud nad temaga rahul, ja nimelt selles, et tema mitte igavene ei ole. sest tema järele tuleb ärkamine, aga ärkamise järele töö ning selle paale jälle uued mured ja uuS väsimus, See mõte hakkas neid nii kangeste piinama, et nad juba kolmat korda Wischnu palge ette ilmufiwad JSsand, rääkifiwad nad sa andsid meile kül suure ja ülesraäkimota haä anni, aga see ei ole fiiSki ikka mitte täielik. Tee JSsand nõnda, et uni igavene  oleks. W jchnu tõmbaS omad jumalikud kulmud kortsu, just kui oleks ta nende päale käimise läbi wihaStatud. ja ütleS: Seda ei või ma enam teile anda, sest et see mltte minu wõimuseS ei seisa, aga minge üle ojakese ja sääl teisel pool wõite teie seda leida, mis otsite. Inimesed wõtfiwad jumaluse häält kuulda; suurteS hulkades rutta fiwad nad järvekese juurde ja hakkafivad säält waStuseiSwat kallast silmitsema. (Särgmb.) Mõndasugust. Mis soomlased AmerikaS teewad? Selle paalkirja all toob Soome amekk Wene leht „Finljandsk. Gaseta" järgmise kirjatüki: Wäljamaa, iseäranis Rootsi ajalehtedes ilmuwad juba ammugi teated Ameritast, et säälsed Soome Väljarändajad wäejagu asutavad, keS jaapanlastele appi lähab. Nii näituseks jutustatakse üheS leheS, et põhja AmerikaS salaseltS on asutatud ja nagu oleks Jaapan! usaldusmees Soome asunduSteS käinud. Kõike seda ettevõtet toimetatavat suureS saladuses ja ligi 4W meest olla juba valmis, keS Jaapani maawäeS Soome rügemendis venelaste waStu võitlema hakkavad. Pääle selle laotatakse Soome keelseid üleskutseid laiali, milledes seletatakse, et nüüd paras aeg on kätte tulnud, millal võimalik on, venelastele Soomemaa ja ta vabadust armastaja rahva rusumise eest kätte tasuda ja et see kättetasumise viis kõige parem on. Pääle selle teatatakse, et soomlased New-Jorki ligidal iseäralise seltsi asutanud, keS haawatud ja puudust  kannatavatele Jaapani soldatitele abi annab, mis tarvis juba suur summa raha kokku on korjatud. Selle seltsi eestseisuseks on ka mõned niisugused inimesed valitud,  kellele Soomemaal elamine on ära keelatud. Kirjutatakse ka, et endine KaSke linna bürgermeister  pika kõne pidanud, milleS ta muu seas seletanud,  et soomemaalased, niisamuti kui juudid venelaste rusumist kõige rohkem tunnevad ja sellepärast nendel kohuseks on jaapanlastele võitluses abi anda. Koosolek, mille pääl seda kõnet on peetud, olla Jaapani saadikule Washingtonis telegrammi saatnud ja koosolekul arutatud asjadest teatanud. Pääle selle on otsuseks tehtud, suur koosolek toime panna, et jaapanlastele  kaastundmust avaldada. Teises ajakirjas jutustatakse, kuidas krahv Mannerheim  (Soomemaalt väljaaetud pangapidaja) Amerika leheS „Ereinng Post" käredalt Wene politika kallale kippub. Laialt ja pikalt räägitakse viimastest sündmustest  Soomes. Wene politika pää eesmärk olevat Soomes Wene ametnikudele häid kohtasid muretseda, ja pääle selle Soomemaal hääd sõjalist seisukohta Rootsimaa vastu sisse seadida. Krahv Monnerheim piab vaga võimalikuks, et Wenemaal pärast sõda suured  segadused lahti lähawad, ja hoiatab ameriklafi, et nad telegrammide pääle suurt rõhku ei pane, mis venelaste  kaudu tulevad, iseäranis veel nende pääle, mis Wene rahva vaimustusest sõja waStu räägivad. Kui nad juba Wenemaa kohta ebatõeuäolised on, ütleb ta, siiS on nad Soomemaa kohta päris valed. Weel on kuulda, et krohv Mannerheim ka esimehe  Rooseveldti jutul on käinud. Nii wäha, kui neid juttusid ka uskuda võib, siiski paris wöimataks ei või neid sündmusi ka mitte pidada. Soomlaste viletsat seisukorda silmas pidades, kuidas nad pool nälgides mere tapa elavad, ei või imeks panna, kui nad jaapanlaste suurde teenistusesse tikuvad ja isegi ratsanikude salka koguvad, et jaapanlaste nõrka hobuse väge tuetada. Lõpuks arvab „Finl. Gaseta," et niisuguste wäejagude  asutamine erapooletu riigis vististe võimalik ei ole. Kodu. kodu!... kodu!... magas sõna! Kodu ilas, armas sa! Isamaja kää ja kena Valju sulle võlga ma! kodu kallis, kaunikene, kus ma saareks sirgasio, kus ma kellal ema koolvl klu vasta virgusin! Isa koda armsam ass, Armsam ülo ilmamaa! Vaevas oma pilka lase Vswa Ao valvata! kas sa, paike, võisid näka Ilusamaid ilma pääl Õisi, millest pärga päka Sõlmida võid suvel sääl. kui ma koäakoka kannid, kaunid, kuldsed, kvidasod, I.ooja lakked armuavnid, kiida sa vii imvtsed? kus sa. kuuke, taevatelgil kelk» kaunimaid, kiida vädvs armu kolgil Salad süda sedamaid. kuulen koda kopli sörval, kena karjamaade päält, kaaaikoasa viidu kõrval Litsilinou laolukäält? kodu!., kodu!., magus sõna! üle ilmamaa, kokt nii kallis, kaunis, kena: Õitse, kosu, kasva sa! Ülestõusmine. Krahw 5. Tslstoi kolmejärguline roman. 55 Eestistanud A. Wull. Nehljudow läks soldati juhatusel säält mööda ja kolmandama  waguni akna juurde. Aknast lõi palav leitsak wastu, mis paksult inimese kehast wäljaaurawat haisu täis oli, ja kihvtiselt kuuldusiwad naeste kiunuvad hääled. Kõikide penkide pääl istusiwad punetavad, higised naeste-- rahvad vammustes ja jakides ja jutustasivad valju häälega.  Akna ette ilmuv Nehljudowi nägu äratas üleüldist tähelepanekut. Lähedamad jäivad vait ja nihkusivad ligemale.  Maslowa istus jaki väel ja ilma päärätikuta, teisel Pool seinas istus naeratav Feodosja. Nehljudovi nähes müksas ta Maslovale külge ja näitas käega akna poole. Maslowa tõusis ruttu püsti, viskas rätiku oma mustade juukste pääle, tungis rõõmsal, punetaval ja higisel  näol akna juurde ja võttis võrest kinni. Kül on palaw! - ütles ta, rõõmsaste naeratades. Kas saite asjad kätte? Sain kül; tänan. Kas ehk midagi vaja ei ole? küsis Nehljudow,  kellele palavast vagunist just kui keressist leili näkku voolas. Pole midagi tarvis; tänan. Kui juua saaks, ütles Feodosja. Jah, juua, kordas Maslowa. teil siis vett ei ole? Toodi, aga otsa sai. Kohe, ütles Nehljudow. Ma palun vedajaid.  Nüüd enne Nishnõisfe jõudmist me üksteist ei näe. Kas teie siis ikka sõidate? küsis Maslowa, nagu ei teakski ta seda, rõõmsaste Nehljudovi pääle vaadates. Sõidan järgmise rongiga. Maslowa ei vastanud midagi, vaid ohkas mõne sekundi pärast sügavalt. Kas on, härra, tõsi, et vangidest 12 meest teel surnuks väsitatud? küsis üks vana, tugev naene jämedal  mehe häälel. See oli Korabljova. Ma ei kuulnud, et kaksteistkümmend. Nägin aga kahte, vastas Nehljudow. Räägitakse kaksteistkümmend. Kas neile selle eest midagi ei tule? Niisugused kuradid! Aga kas naestest ei ole keegi haigeks jäänud? küsis Nehljudow. Naesed on kõvemad, vastas üks teine väikene  naesterahvas naeratades. Ainult üks on väljamõtelnud,  sünnitama hakata. Kuulete, kuidas kilkab! ütles ta naabri waguni poole näidates, kust hoigamine edasi kostis. Teie küsite, et kas midagi vaja ei ole? ütles Maslowa, huuli naeratuselt tagasihoida püüdes: KaS ei oleks võimalik, seda naest maha jätta, tema on siin väga vaeval. Kui teie valitsusele ütleksite. Kül ma ütlen. - Ja weel, kas ta ei saa Tarast, oma meest, näha, lisas ta juurde, silmadega häbeliku Feodosja poole näidates.  Ta ju sõidab ühes teiega. Härra, ei tohi rääkida, keelis vangiweo unterohvitser.  See ei olnud mitte see, kes Nehljudowi Mi oli lasknud. Nehljudow läks säält ära ja hakkas valitsust otsima, et sellele sünnitava naese pärast palvet ette panna ja ka Tarasse kokkusaamist muretseda, kuid hulgal ajal ei jõudnud  ta teda üles leida ja wangiwedajatelt õiget vastust saada. Need oliwad kõik kibedas talituses: ühed talutafiwad  kedagi vangi kuhugi, teised jooksivad toidukraami ostma ja oma asju vagunitesse mahutama, kolmandamad täitfivad selle naesterahwa käskufi, kes vangiwedaja ohvitseri  kaasas sõitis, ja vastafiwad Nehljudowi küsimiste pääle vastu tahtmist. Nehjudow nägi vangiweo ohvitseri alles pärast teist kella. Ohvitser kohendas oma lühikese käega vuntsist ja pahandas miski asja pärast seldwebliga. Ms teil õige tarvis on? küsis ta Nehljudovi  käest. Wagunis on üks naesterahvas sünnitamisel, ma arvan, et tarvis oleks... Noh. las' ta sünnitab. Siis ep näha tuleb, vastas vangiweo päälik, enese vagunisse minnes ja oma lühikeste kätega usinaste vehkledes. Sel ajal ilmus konduktor, vile käes: kuuldus viimane  kell, vile, ja saatjate seast platvormilt ja naeSte vagunitest nutt ja jumalaga jätmised. Nehljudow seists Tarasfi kõrval platvormil ja vaatas, kuidas wõreliSte aknatega vagunid üksteise järele mööda sõitfiwad, kust paljaksaetud meeste pääd näha olivad. Siis tuli esimene naeste vagun, kust rätikutega ja ilma rätikuteta naeSte pääd välja wahtifiwad. siis teine vagun, kus Maslowa oli. ühes teistega seisis ta akna juures, vaatas Nehljudowi  pääle ja naeratas haledalt tema poole. 254 S a ? a l a U 30. ISO4