juure pannakse. Rohkem kui 3 naela suhkrut ühe toobi sahwtile ei maksa panna, sest siis takistaks üleliigne suhkur ainult käärimist. Sahwt, millele tarwilik osa wett ning suhkrut juure on lisatud, -valatakse  hoolsasti puhastatud aniruSse. (Kõige mõnusamad selleks on 36-ne toobilised weini ankrud, mida -veinikauplustest osta saab.) Ankrut ei walata aga mitte suuni täis, maid jäetakse -vedelik paar tolli prundi august madalamasse, et käärimise ajal, kui wedelik ankrus tõuseb, mitte -väga palju wälja ei ajaks- Pääle ankru täitmise on türmis meel üks 2V» toobine lähker -või pudel sellesama suguse -vedelikuga täita, et pärast ankrusse juure panna oleks. On ankur ja pudel wöi lähker niiwiisi täidetud, siis -viiakse nad niisugusesse ruumi, kus alati 12—15° R. sooja ning puhas õhk on. Käärimine algab juba mõne tunni pärast, -vahel ka teisel päewal ning on esiotsa wäga tormiline, mille pärast seda tormiliseks käärimiseks nimetatakse  Kääriwat  -vedelikku on tarivis õhuga kokku puutumise eest hoida, kuid nõnda, et käärimisel  tekkiw söehapu gaas -vabalt wälja pääseks. Õhuga kokku puutudes läheb wein hapuks ning kaotab marjade omase ilusa lõhna ära. Tormilise käärimise ajal, mis enamisti ühe nädala kestab, olgu ankru prundiauk liiwa kotikesega kaetud. Pärast tormilist käärimist, kui prundi august -vahu wälja ajamine lõpnud, pannakse ankrule käärimise toru pääle, mis kuni käärimise lõpuni pääle jääb. Pääle selle -viiakse ankur -vilumasse kohta, kus B—l 6° R- sooja on, ning täidetakse pudelisse pandud -vedelikuga peaaegu suuni täis. Seda täitmist peab igas kuus kord toimetama, sest et kehas olem wedelik käärimise ja läbi keha laudade wähese auramise mõjul ikka weel kahaneb. Kewadel märtsi ehk aprilli kuul on wein juba niipalju selginud, et seda ankru põhja waibunud paksu päält ära teise puhtasse ankrusse wõib lasta. Weini ühest ankrust teise laskmine sünnib gummi toru läbi, nõnda ettewaatlikult, et paks, mis ankru põhja waibunud, mitte weiniga ühes teise ankrusse ei läheks. Ankur täidetakse tagawara pudelist jälle suuni täis ning lüüakse tale prunt kõwasti püüle. Ühe kuk seismise järele on wein juba täiesti selginud ja wõib teda siis gummi toru läbi pudelitesse täita, ehk tarwitamiseni selles sammas ankrus alal hoida. Pudelid korgitakse kõwasti kinni, korgid kaetakse lakiga ning hoitakse weinipudelid  wilus kohas alal- Sel wiisil wõib igaüks kodusel wiisil kodumaal kaswanud marjadest jooki muretseda.  millel oma odawuse körwal weel arstliselt suur tähtsus on. Kes sellest asjast rohkem teadust soowib, muretsegu omale raamat „Kodumaa marjad", kust ta weini tegemist ning teisi marjade tarwitamise  wiisisid wõib õppida-0.  ?ult2. liikus, lähkre wõttis ning säält feest jõi, kõik liikumised tunnistasiwad, et see Mihkel peaks olema. Peaks ma ta häält kuulma, mõtles ta ifeenfes. Wiimaks hõiskas ta üle aia kaunis waljult: Jõudu tööle! Noormees  wastas: Jõud on häü! ning waatas wõõra otsa. Nüüd tundis ta selgesti, et see Mihkel oli, ta filmist tundis ta teda ära- Mihkel, kas sa mind ei tunne, ma olen ju su endine kooliwend Peeter, tulen praegu wõõcalt maalt tagasi. Wiimaste sõnade juures mürises ta hääl üritusest. Noormees jäi mõtlema, ta astub üle aia. Peeter? Ta waatab, ning waatab wõõra otsa. Nüüd läks ta nägu rõõmsaks, ta tundis reisija ära. Tule Jumal appi, on ka tõesti Peeter, anna mulle kätt! Nad sirutasiwad käed teine teisele ivastu ning tcrctasiwad üksteist mitmesuguste rõõmu awaldustega- Teised töölised waatasiwad esiteks nende kahe tutwustuft imeteles päält, aga niipea kui kuulsiwad, et see wõõras Peeter olla, ruttafiwad nad ta juurde teda tcrwitama. Rõõm oli igapidi ütlemata suur, kui nad üksteist jälle nägiwad, ning endisid lapse põime päiwi meelde tuletasiwad- Peetri rõõm oli suur, kui ta siin oma cndisid tuttawaid jälle nägi, kellega ta omas noores põlwes koos mänginud ole. Ta oli ju nüüd kodus, kus kõik kohad ning inimesedgi talle tuttawitd oliwad. Aga säält tuli meel üks ivirk tööline rutates punase põskedega ja ergu silmadega Peetri juurde üteldes: Oled sa tõesti Peeter?  Tere tulemast Peeter! —kus juures ta Peetrile lahkel ja naerulikul näol kätt pakkus. Sa ei tunne mind enam, ma olen ju u endine Tio. Imestuses waatab Peeter noore neiu otsa. Just seesamina Tio, musta juukstega, pruuni silmadega, ja kena näo joondega, weel palju, palju ilusam kui enne lapse põlweS. Ta pitsitab mitu korda Tio kätt ilma et ta talle midagi ütelnud oleks- Kui teised põllule töö juurde tagasi läksiwad, oli Tio wiimane, kes Peetriga weel jutustas. Kuuled sa, Peeter, ütleb ta weel kord ümber pöördes ja punastades, kui sa mitte liig uhke ei ole, siis wõiksid sa mulle küll natuke abiks tulla wihkusid siduma. See ütelus meeldis Peetrile wäga, ta süda läks soemaks, tundmused ergumaks nõnda, et pitka reisi wäsimus hoopis ära kadus. Tulen wäga hää meelega wastas ta. Ta wiskas kuue maha ja läks Tiole appi. Sidumise juures pani ta aga enam Tiot tähele, kui tööd ning imetles iseeneses,  mis ilus neiu endisest Väikesest Tiost oli kaSwanud. Õhtul magama minnes ning õlgede pääle maha langedes tundis ta ennast täis rõõmu olewat. Mu kallis kodumaa, kui ilus oled su! ütles ta. Unes nägi aga ta jälle, kuidas ta Tioga maasikaid noppima läks, üksnes see wahe oli, et Tio mitte enam wüikene lapsuke ei olnud, maid täiskaswanud  tüdruk, nagu ta teda täna näinud oli. Ilm oli pilwes, öö käes, õhk soe, kui kõrtsi wäikestest akendest natuke walgust õuetee ja rohu pääle paistis. Kõrtsist kuuldi müra ja kära, harmoonika mänguga segamine. Õues oliwad ainult kolm inimest, üks täis purjus, kes kodu poole tuigerdas ning kaks inimest, soldat ühe naesterahwaga, kelle nägu suuremalt jaolt rätiku sisse oli mässitud, seisiwad teine teise kõrwas ning ajafiwad sala juttu. Soldat hoidis naesterahwa kätt oma käes kaunis wajnlt üteldes: Jällenägemiseni, Tio! Soldat haaras kord Tio ümbert kinni, astufiwad natuke teine teisest eemale ning läksiwad siis mõlemad Me kõrtsi, kust nad tulnud oliwad. (J. t.) Isamaalt. Kuresaarest. Üks töömees, kes linnapääl  töös oli, on neil päiwil linnapäü kraami kukkunud ja säül ära uopunud. Näitemäng „Rätsepp Õhk" oli 2. nowembri! häsli rohkesti kuuljaid Bürgermusse  saali kokku suutnud kutsuda. Oli ta üsna kuulmise ja waatamise wäärtgi. Pakub ta ju hääl ettekandel rohkesti huwitust.  Ja ettekandega wõis üleüldiselt rahul olla. Üks asi ei meeldi selles näitemängus  aga mitte ja nimelt see, et sääl rätsepa seisust palju haawawalt kirjelda» takse. Olgu küll, et seda pärast jälle hääks püütakse teha, siisgi oleks wõidud wähemalt ka läbi saada. 3. nowembril pidas Saaremaa Eesti Põllumeeste Selts liikmete koosolekut. Kõnet pidas hr- kooliõpetaja Palts weinitegemisest  kodumaa marjadest- Kõne sünnitas  pärast elawat läbirääkimist. Soowiti wiljaaedade asutamist. Sääl juures puuduks  ka Saaremaa rendi olusid, mis juures waielus hästi elamaks läks Sest et põlluasjanduse  kontur weel mitte käimas ei ole, waliti ja paluti kaupmees K- Bergmann seltsi liikmetele seemnete tellimiste toimetajaks. Ka tehti hr- Bergmanniga maha, et ta seltsi liikmetele kaupa ö°/° odawamini müüb, sääl juures kauba hääduse pääle suurt rõhku pannes. Seega on põllumeeste seltsi liikmetele juba nüüd kõiki kaupasid wõimalik odawamalt saada, mis aasta jooksul rohkem  wälja teeb, kui liikme raha suurus on—  Hiljuti kirjutati „Saarlases" majade ehitamise kohta KuresaareS, kus juures selle pääle tähendati et wäikesi kiinist juurdeehitust  puust majade juurde mitte asjakohane ei ole. Nagu selle ilustuseks tahtsin siin järgmist juhtumist „Saarlase" lugejatele teatada. Keegi T- ehitas omale Kuresaarde puust maja. Maja on täiesti wäike. Pitkus 4 ja laius 2Ve sülda- Sellele majale tahtis T. wäikese koja pool sülda suuruti juurde ehitada. Et aga maja õnnetuseks niisugusel uulitsal 0», kus uued majad kiivist peab ehitatama, siis Naljaks. Wäikesel Ernal kukub wõileib maha, muidugi wõi pool alla poole; laps jookseb nuttes ema juurde. Noor majaperenaine läheb köögi, tüdruku juurde: „Ma pean teid paluma, et kui te lastele wõileiba annate, te wõid mitte aim misele poolele ei määriks." Üks aeg. Linnast kodutuleja (seinakella pääle waadotes): „Küll on Meie kell õige! Linnas oli raalusekell just punkt 12 ja nüüd kodus kah 12." Külmawereiine. Röõwel: „Seiske, wõi ma annan tuld!" Teeline: „Tänan wäga, ma ei suitseta!" Wiimane soow. Kui ma suren, oh mu kallid Minu kirstu ehtige. Pange pääle lilled, pärjad, Wiimseks andeks minule. Kurwaks teeb mu südant ikka. Kui näen paljast kirstu ma. See nii mahajäetud näha. Kole ilma lille'ta. Õnnetult wist elus elas. Kes sääi hingab kirStuSsa; Õnnetu ta ka nüüd surmas: Wiiaks' mulda pärjata. Kui ma suren, kell' ma armas. Kell' ma kallis wähegi: See mull toogu wiimseks andeks Kirstu pääle lillesi! WssÄs» M 46 Saarlane 1903,