Palume, palume. Kestwad kiiduavaldused keskelt ja pahemalt paolt.) Duuma läheb ühest usust teise minemise seaduse-eelnõu harutamisele üle. Preester Gaushulewitsh tähendab ristitähte otse ette tehes, et seda häbi ja walus kuulda on, kui rahwa asemikud, kes endid õigeusu kiriku  poegadeks peawad, õigeusule pääle kipuwad. Kowalenko 11. tähendab, et keisri poolt kingitud wabadusest, nagu tarwiS, arusaada tuleb. Pimedad rahwahulgad ei saa sellest aga nõnda aru. Waba üleminek ühest usust teise nõrgendab  õiget üsku. Juhatama hakkab würst Wolkonski. Markow 11. teatab, et ta mitte fraktsioni, maid enese nimel kõneleb. Iga mõistlik riik püüab selle poole, et tema rahwaS were ja «aimu poolest ühine oleks- Sellepärast on ajalooliselt õigeusulisele riigile idealiks sinna poole püüda, et kõik rahwaS wiimse inimeseni were poolest wenelane, waimu poolest õigcusuline  oleks. (Kiiduawaldused paremalt poolt). Kahtlemata on ajalugu ja elu Wenemaal sellest idealist wäga kaugele wiinud. Kolmas osa rahmast  on mitte-wenelased ja mitte-Zigeusuliscd. Selle olukorraga peab leppima ja muulaste waStu kannatlik olema. Inimlikkus nõuab, et kõikidel ühesugused õigused oleks. See on üliinimlik.  Kui majaperemees üüriliZtele enesega ühesugused õigused annaks, fiiS oleks see inimlik  ja wäga rumal. Räägiti, et õigus ülem olewat kui wõim. See on lapsik ebatöbe. Wägiwallast  kõnelemata peab tunnistama, et kui wõim õigust ei toetaks, siis ei tuleks sellest õigusest  midagi wälja. (Hääled pahemalt poolt: Õige! Naer.) Seaduse-eelnõu pääle üle minnes  seletab kõneleja, et ta walmis oleks usutunnistuse  kommisjoni seaduse-eelnõu poolt hääletama,  äheS parandustega jumalasalgamise seaduslikuks  tunnistamise asjus, et Wene rahwas lõpulikku eeSmärka näeks, mis seaduse-eelnõu kokkuseadjad ette ära määranud. Aga et sotfialdemokratisid  mitte segadusesse saata, ei hakka ta seda ettepanekut sisse andma, sest et sellest wast aru ei saada. Juhataja kahetseb pärast Markowi 11. kõnet, et ta kõne ajal seda teinud ei ole, mis ta oleks tegema pidanud. Markowi kqneS on lauseid ette tulnud, mis kodukorra 115 paragrafi mõttega  kokku ei käi. Sellepärast teeb juhataja nüüd märkuse. Baron Fölkersahm leiab kahjatscdeS, et paljud kõnelejad Kõigekõrgemalt poolt kingitud usuwabadust kitsendada on tahtnud. Wähemalt usu asjus walitfegu maa pääl häü tahtmine. Roditshew arwab, et hädaohtlikumalt sofismust  ei ole, kui see, et õigluse mõistele riikluse kosu mõiste waStu seatakse. Kui see era elus nii õige on, siis mitte sugugi riikliseS elus, kus need mõisted ühte langemad. Usu aSjuS on duuma kohus ütelda: Küllalt wägiwallast, «ihkamisest- Walitsegu üheõiguslus ja wabaduS, mis südametunnistuse küsimuses kitsendamata peab olema. Duuma peab juhtumist tarwitama ja kohust Wene rahwa ees täitma, peab mao pääd rõhuma, sest tema pääl ei lange waStutuS  mitte üksnes praeguse põlwe ees- Ta peab Wene elu sellest porist puhastama, peab wastaStjku  wihkamise tunded ürakaotama, peab moraliiise  jõu looma, mille ceS parempoolsete poolt väljakuulutatud kehalisel jõul mingit tähendust  ei ole- (Kiiduavaldused waStasrinnal). Pärast waheaegu seletab preester Wolkow I. põhjuseid, mispärast pöhjuSseaduSteS õigeusu kirikule esimene tähtsus antud. Lõpuks kutsub kõneleja duumat üles erakondlifi põhjuseid unustama,  mille pärast usutunnistuse seaduse-eelnöud nii sihilikult üksteise järel esimesesse ritta asendatakse.  (Kestwad kiiduawaldujed paremalt poolt, ojalt keskelt ) Saharow 1. arwab, et mitme miljoniline rahwaS südametunnistuse vabadust juba maitsta on saanud. Selle pääleklppumised ei kõiguta enam usaldust keisri sõnade waStu. Mstowilow tähendab, et küsimus, mis nii palawaid waielufi wälja kutsunud, istumise järgu lõpul harutusele wõetud. See ei ole im?, sest südametunnistuse ja usu küsimused liigutawad iga ühte. Kõneleja palub duuznat harutusel olema küsimuse otsustamisega Mitte rutata, maid seda kuni sügiseni edasi lükata, mil duuma koosolekutest jälle rohkem osa wös» takse. (Kiiduawaldused paremalt poolt.) Markow 11. waStab isikliseS asjas Fölkershamile.  Karaulöw tänab Markow 11., et see temast nii hääS arwamiseS on. Juhataja teatab, et juhataja tegewuse waStu  eilasel ja tänasel koosolekul protest ksle on antud. Koosolek lõpeb kell 5,52 min. Järgmine koosolek 26. mail. tõusis ise istukile ja wõltis rohu waStu, mis Nostradamus temale andis. Wästmata Aloife ei läinud tema moodi juurest ära. Teise nädali lõpul mõis Gabriele juba rääkida. Ta mõistus oli aga meel täiesti segane, sest ta rääkis üksikuid, ilma mõtteta sõnu, millel fiisgi tema möödaläinud elu sündmuste  kohta mähe aimu sees oli. Aloise oli aga möga rahuta, kui arst siin oli, sest ta kartis,  et haige oma elu saladustest misgi «maldab.  Ja ta ei eksinud oma aimamises. Üks kord hüüdis Gabriele omas jampsi tujus, kui Nostradamus ta juures oli: Nemad arwawad, et minu nimi vicomte d'Ex maise on. Ei, hoidke endid! Mina olen krähw de Mongommeri. Krahw de Mongommeri! kordas doktor ja tema mälestuses nähti midagi üleS ärkama. Olge mait! ütles Aloise ja pani sõrme suu pääle. Aga Nostradamus läks enne ära, kui Gabriele õleks jõudnud meel miSgi ütelda; teisel ega ka järgmisel päewal ei küsinud doktor  midagi neist sõnadest, mis' haige oli rääkinud  jä nõnda unus see juhtumine nühtawaSti ära. Gabriele paranes päew päewalt- Ta tundis  Aloise ja Martin Sõdija ära; küsis seda, mis tal tarwis oli; rääkis kurwalt ja taja, nii et ärwama pidi, et ta mõistus on tagasi tulnud. Üks kord hommikul, sel päewal, kui ta esimest korda üles tõusis, küsis ta Nloiselt: Kasuema, kuidas sõjaga lugu on? Missuguse sõjaga? Hispania ja Inglismaa? Oh kõrgus, sõjast räägitakse kurbi, uudifid: hispanlased, keS inglaste poolt 12 tuhat meest lisaks saanud, on kuulu järele PicardieSse fisse tunginud- Sõda on igal pool. Seda parem! ütles Gabriele. Aloise armaS need sõnad weel jampsimiseks. Aga teisel päewal ütleS Gabriele: Ma ei küsinud eila, kaS hertsog Giese on Jtaliaft tagasi tulnud? (Järgneb.) Äraandja kuuenööp. Eeslimanud J. A. W, See oli 1852 aastal, kui ühel püewal wüikese B. asumise kohas ThüringiS suur kihi» ja kahin rahwa seaS oli tõusnud. Sest nimetatud  linna lähekorral oli jäältsama jaoskonna metsa walitseja abiline, nimega Händel) kes mõni päew kadunud oli, surnult metsast üles leitud. Puuraijujad oliwad tema keha üles leidnud ja seda koledat sõnumit linna wiinud; keS seda sõnumid juhtus kuulma, see kohe sinna surnukeha waatama ruttas- Händel oli nimelt üks neist suurematest wihatud inimestest B-s olnud, ja tema surmast kahetsejatest osawõtjatest, kelledel selle üle kahju oli, oli üks wäga pisuiene osakond hulga rahwa kohta. Üksi uudishimu ajas neid seda linnast wälja waatama, ja nimelt sellepärast, kas see inimene ka tõesti peaks surnud olema, kes nii mitmele palju ülekohut ja kursaStust kaela oli saatnud, et aga oma au ja kasu üksnes enesele püüda. Händel oli sarnane inimene: oli waeStel inimestel  iga nädalis kaks päewa lubatud, enestele  metsast kuiwi raagu ehk kuiwt puuoksi korjata,  mis tuul maha murdnud, mille pääle neile  ka lubasedel ehk täht ilma hinnata antud oli. Muidugi teada, et jääl ta ühe kui teise puuderaagude korjaja juures seda ette tuli, et oksade  kiskumisel, kas meelega ehk kogemata, ka mõni toores oks ligi langes, mida kuiwade sekka katki murtud musil ära peidetud wankri ehk wäikese käfiwankri pääle pandu Tuli metsawalitseja  ise niisugustele waeStele inimestele «astu, siis läks tema rahulikult mööda, ega teinud kellegile ilma asjata takistust. Aga tema abiline Händel oli hoopis teist laadi mees. Igat wana emakest ehk ka teisi, keS puuraa koormaga metsast tulles temale waStu juhtusiwad,  pidas ta walju sõnaga kinni, käskis koorma  maha laduda ja otsis siis läbi, kaS ehk mitte mõnda toorest oksa Srapsidetud ei oleks, Luhtus seda olema, siis pidi süüdlane koorma metsawalitseja Suue maha laduma ja tema nimi tähendati trahwiraamatusse üles. Kui seda edespidi meel ette tuli, pidi see inimene 3—B päewa trahwiks metsas tööd tegema ehk mängis  oma tehtud tegu kahetsema. Metsawalitsejal, kes ligemtie armastaja ja hästi lahke igaühe maStu, oli seesugune Ülekohtu  tegu ja waeSte inimeste waewamlne ka juba wastumeelt; aga ta ei wõinud oma abilisele sellepärast midagi teha, sest et see ülemate poolt päälegi meel kiita sai, mille pärast ta oma abikaasale  mitu korda Ütles: „Pane tähele, Händeli  elu ei saa mitte hästi minema. Walidad isandad ei walttse mitte kaua ja tema maStu on siinsed elanikud juba tõik! Mitte üksi waesed,  maid rikkad wihtawad teda südamest." Metsawalitseja aimamine oli ka õlge. Kui jälle waestel inimestel raagude korjamise  päew oli, oli ka Händel metsa läinud, et jääl mõnda ohwrit oma altari pääle linal tabada. Sääl juhtus üks noor, ilus ja priske neiu oma koormaga temale kõige esiti maStu tulema. See oli Altmäe Simo 2V-aaStane tütar Anna Sahl- See tütarlaps, nii kui kuulda,  oli üks netst kõige armsamatest ja kaunimatest  oma eluwiistde, kombede ja oleku pärast sääl kohas. Paar pruuni pilka juukse palmi rippufimad temal selga kaudu maha; tema riided  oliwad üsna lihtlabased, oga häSli puhtad, mille lühikestest täistest laks tublit ja ilusat käewart wälja firgufiwad. Kui neiu oma koormaga Händeli lähedale oli jõudnud, teretas ta teda julge häälega, mille teretust Händel pooliülmalt waStu wöttis ja siis ,pea kuini!" hüüdis. Kas need on ka tõik kuiwad otsad ehk raad, mis sul siin on? küsi» Händel koorma juure astudes. Ja muidugi kuiwad, wastas tüdruk, kuna ta mäikse wankri paela õlalt lahti püättid. No küll ma näen, ütles EI teiesugusid  ei wöi ju seesuguse tee pääl palju uS« kuda. Tee koorm lahti! (Järgneb.) Kodumaalt. Kuresaarest. Saaremaa rahukohtukogus oliwad 27. mail muude seas järgmised süüasjad harutusel: 1) Jüri ja Anna Kõwa ning. Aleksei Lõoke olnud 1907 a. Karja mõisa metsas puid raiumas  ja juurimaS. Töö eest olnud neil luba puu ladwad, mis alla 3 tolli jämed, omale wõtta. Nad oliwad aga jämemaid puid ka wõtnud,  mille tõttu nad warguse pärast kohtu alla anti. Rahukohtunik oli tähendatud isikud õigeks mõistnud, rahukohtukogus mõisteti aga Lõoke puu tüki warguse pärast, mille wägrtuS alla 50 kop. on, Jüri Kõwa 2 puutüki warguse pärast, mille wäärtuS 50 kop., ning Anna Kõwa sellest wargusest ojawõlmise pärast igaüks IV» kuuks türmi. 2) WaSfili Koppel, Kärgist, Torgu «allast, 26 a., oli ISOB a. septembn kuus oma «enna juures Saueras läinud ja jäält ära minnes hommiku wara Johan Tamme õunapuuaiast üheS alaealise Alekjander Koppeliga õunu «varastanud,  kus juures nende käest kotitäis õunu ära oli wöetud. Rahukohtukogu mõistis WaSfili Koppeli selle eest IV, kuuks türmi, kuna Aleksander  Koppel, kellel isa ja ema surnud, tema kaSwataja Mchait Koppeli waStutawa järel- 3B, Saarlane 190 S