Saarlane Ik s Teisipäeval, 13. jamani 1904. XX. aastakäik. maksab - Postiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastas 1 „ 2S „ --S Ilmub igaltsifip«SsV«»,r. ~Saarlase" toimetus ja «väljaandmine Kar-saares Kaaba-imlitsas nr.Z.7. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste xetit rida maksab 3 k> UD Üleüldine politika ajaleht Naa- ja linnarahmle. UM Kas on wallakoolmeistrid wallamaksudest  priid? See küsimus on mitukorda ajalehtedes jutuaineks olnud. Ühed seletawad, et wallakoolmeistrid peawad wallamaksusid maksma, teised et nende käest nimetatud maksude maksmist mitte ei wõi nõuda. Hiljuti on see küsimus Walitseiva senati teises departamangus ees olnud. Wiljandi kreisi T. walla walitsus oli ühelt oma liikmelt  J. M. wallamaksude maksmist nõudnud selle aja eest, mis J. M. Paide kreisis, Salla wallas rahwa koolmeistriks oli olnud. J. M. ei olnud tähendatud nõudmisega  rahul ja tõstis kaebtust. Asi läks kuni senatini. Asja läbi waadates on senat leidnud, et walla rahwakoolmeiftrid peawad oma teenistuse ajal neist wallamaksude maksmisest wabad olema, mis hingede pääle ära jaotatakse ja on, sisemiste asjade ministriga  ühel nõul olles, otsustanud kubermangu-valitsuse  määruse, mille järele wallawalitsuse  nõudmine õigeks oli tunnistatud, maha kustutada. Nõnda on siis asi kord ometi lõpulikult otsustatud ja wallawalitsustel on teada, mis nad rahwa koolmeistritelt nõuda wõiwad ja wallakoolmeistrid teadwad, mis neil maksta on. Kuid wiimased pidagu iga- tahes seda meeles, et nad ainult nendest maksudest wabastatud on, mis hingede pääle ära jagatakse, kõiki teisi maksusid peawad nad niisama, kui teisedgi wallaliikmed, maksma. Nõnda on siis wallakoolmeistrid wabad maksudest mis walla ülemal pidamiseks nõutakse; on aga keegi rahwakoolmeister wallapiiris olewa maa omanik, siis ei ole ta nende maksude maksmisest mitte prii, mis tema maa pääle langemad. Patu läbi õnnistusele! 2 Jeannot Emil von Grotthuss'i jutustus. Eestistanud G. M s r.l u s. Mul ei olnud aga selleks sugugi himu ega lusti, ma armastasin enam teadust kui midagi muud. WaStu meelt ning «võitlusega lubaS isa wiimaks mind tohtri ametit õppida. Et aga Edgar ka meel midagi muud ette oleks wõtnud, kui ohwitseriks halkata, seda ei wõinud isa enam kannatada- Edgaril ei olnud selle wastu ka midagi enam ütelda, ta oli sõnakuulelik, järelandja ning hää südamega kõikide wastu. Edgar oli kümme aastat noorem kui mina ning just parajasti wüe teenistuse s. o. kadeti koolis, kui isa ära suri. Muidugi pidin ma nüüd ka isa kohusid tema wastu täitma. Ma armastasin oma wenda kõigest südamest.  Ta oli ka tõesti kena poiss, pääle seda hää südamega- Ta kenad sinised silmad, walwakad lokkis juuksed ning ta lapselik wagune wiisakus tegiwad poisikese minu meelest nii armsaks, et ma teda ikka jälle näha tahtsin, wahete wahel teda enese wastu rinda tõmbasin, teda kaisutasin ning musutafin,  ja ma olin otse selle pääle uhke, et ma tema wend, ühtlasi ka tema isa olin; ma lootsin ja ootsin temast palju hääd. Mõned aastad pärast isa surma oliwad juba mööda läinud, kui ta ühel päewal ohwitseri mundrit kandes esimest korda minu ette astus. Ma olin siis juba ammugi arst, kellel palju tegemist oli. Ah, ja, minu rõõm selle ilusa mundri üle oli aga lühike. Seda üteldes õhkas tohter ise kaunis sügawasti, wõttis klaasi, sirutas suu ääre ja selle seest natuke rüübates ning kõneles siis jälle edasi. Minu hsrrad, lühidelt üteldes: Edgar läks kergemeelseks- Seltskondades, tuttawate  juures ning igal pool peeti niisugusest  ilusast ja wiisakast mehest palju lugu, ja iseäralist armastust leidis ta weel pea kõikide naesterahwads juurest, mitmed preilid oliwad õnnelikud, kui nad aga temaga kokku saiwad j, n. e. See rikkus aga noore mehe nõnda ära, et ta ise enesest liiga palju lugu hakkas pidama, keegi polnud  ta meelest nii hää, wiisakas ja ilus kui tema, keegi teine ei wõinud seda rõõmu maitsta, mis ilma elu temale pakkus, ja wiimaks ei olnudgi tal muud rõõmu, kui pidusid pidada ja prillata, selle pääle sugugi mõteldes, et see tale palju kulu tegi ning warandust raiskas. Warsti oliwad ka need tuhanded, mis ta isast päris, läbi löödud. Nüüd tungis aga raha puudus ta kallale, ta ei jõudnud oma kohusid enam täita. Wiimaks tuli ta hädaldes minu juurde ning tunnistas mulle kõik, mis ta teinud oli. Ma kohkusin sellest nagu oleks kange kõu mind hirmutanud. Aga kui ta nii alandliku, patutunnistawa ja kahetsema näoga minu ees seisis ning haledalt minu otsa waatas, ei suutnud ma talle midagi ütelda. Ma andsin taie raha ning palusin  teda, et ta seda mitte jälle kergel meelel  ära ei raiskaks, oma endist elu parandaks  ning edespidi mõistlikult elaks. Aga, paraku ei olnud sellest noomitusest mingisugust kasu. Ikka jälle tuli ta minu ° käest raha paluma. Wõtte isegi, minu herrad, arwata, et ma ta wastu nüüd enam nii sõbralik ei olnud, kui esimesel korral- Wendade seisukord teine teise wastu läks ikka päew päewalt halwemaks. Mis weel kõige halwem ja hullem, kui kõik, oli see, et Edgar kaardi mängu kuradist kuidagi lahti ei saanud. Natuke naeratades ütles tohter: Armastuses  oli Edgaril palju õnne, aga kaardimängus  seda enam õnnetust. Kui need summad, mis ta sagedasti mängus kaotas, just mitte wäga liiga suured ei olnud, tegiwad nad mulle siisgi palju tüli ja pahandust.  Wiimaks tuli weel rügimendi koandeer  ning noomis mind kõwasti raha andmise  pärast. Nüüd oli aga minu kannatus  ka otsaS, ma wõtfin nõuks ning tegin kindlaks, edespidi talle mitte enam Ühte punast krossi anda. Siisgi aitasin teda jälle kord ühest tulisest  kitsikusest wälja, mille juures ta mulle oma kindla auusöna andis, mitte ialgi enam ühte kaarti oma näppude wahele wõtta. Ma ütlesin talle selle pääle: Wend, kui sa oma sõna murrad, siis ei pea ma sind mitte enam oma wennaks, pea seda meeles' ning mõtle selle pääle, et mina oma sõna pean. Ühel talwisel õhtul, arwata kolm kuud pärast praegu räägitud sündmust, istusin ma oma kambris lambi tule juures üht teaduslikku tööd tehjes, kui korraga uks lahti tehti ning kes astus sisse? Edgar waarus minu poole, ta nägu oli hirmus kahwatanud, ta mood ja olek oli nagu oleks ta meele ära heitmises. Kohkudes kargasin ma tooli päält püSti; enne weel kui ta sõna suust sai ütelda, wõisin ma arwata, mis sündinud oli. Sa oled jälle kaarta mänginud, karjusin ma talle walu ja wihaga segatud häälega waStu. Isamaalt. Kuresaarest. Wäga kena wiis ja kombe on see, kui inimesed jõulupühade aiaks üks teisele ootamata rõõmu walmistawad.  See rõõmu Valmistamine täidab juba walmistaja südant magusa rõõmuga, aga weel suurem on selle rõõm, kellele see walmistus osaks saab. Meie Eesti kogudusele  sai sel jöulul sarnane ootamata rõõm „Lyra" pasuna koori poolt osaks selle läbi, et nimetatud koor pühal Jõulu õhtul kirikust wälja tulemise ajal EeStikogudust  „Ma tulen taewast ülewelt" mängimisega terwitas ja esimesel lauluwiisi pühal terwe päälaulu orelile kaasa mängis. Hääled kõlasuvav oreliga ilusasti kokku, mille läbi terwe mäng ja laul südant ülendawalt mõjus. See on esimene kord meie kirikus olnud, et Eesti koguduse jumalateenistust pasuna koor ilustanud on, kuna seda Saksa kogudusele  iga suurte pilh ade ajal sünnib. Tuhat tänu siis, nii hästi koori juhatajale,  kui ka iga üksikule koori liikmele selle ilusa jõulukingituse eest! D. W. Nagu juba teatasime, lahkus 13. detsembril m. a. Saaremaa kreisi loomatohter  hr. Kelder siit ilmest. Tema lahkumisega on Saaremaa üleüldse ja Kuresaare  Eesti elu iseäranis ühe tubli tegelase kaotanud,  sest hr. Kelder ei olnud mitte üksnes  tubli omas ametis, waid ka südi Eesti asja edendaja. Kõigerohkem on Saaremaa Eesti Põllumeeste Selts tema mõjuma tegewuse osaliseks saanud. Seltsi kirjatoimetajana on ta Seltsi kasuks palju tähtsat tööd teinud- Ka kohast Karskuse Seltsi on ta oma tööga awitada püüdnud. Lahkunu ei armastanud mitte oma tegewusega  hiilgada, ta töötas tasa, ja sellepärast  oligi tema tegewus tähtis. Pääle selle oli lahkunu oma tasase loomu, õiglase oleku ja meele auususe tõttu lõbus ja armas sõber igal pool, olgu seltsides ehk era elus- Sellest ka tuli, et ta enesele  lühikese aja jooksul siin hulga sõpru oli jõudnud koguda.