walt ükski teine enne seda. Kashemirist, Dalufiast,  Pakkalist ja Malerkotlist tulewad suurte purustamiSte. määratu suurte kahjude ja ini' meSte ohwrite üle teated. Telegrahw ei tööta haSti. Kalkuttas ja Bombais oli maawärisemine  nõrk ja ei teinud suuremat kahju. LahoreS  on suured kroonu majad ära purustatud. Damusalas on sõjamäe kasarmud ja sõja» ja tfiwil walitsuse hooned pea täitsa hawitatud majad ja kauplused on maatasa. Simlas on ka kahjud suured: isegi India asekuninga lord Curzoni proua oli hädaohus: selleS tuaS. kus ta asus, langes korSten sisse. DamusalaS said 1400 inimest haawatud, wiimaSte hulgaS 400 soldatit. Pärisrahwa linna jagudes oli hälvituS  hirmus; waremete all on sadanded surnukehad.  Mujalt saadud teated on Meel puudulikud.  Kuulub, et põhjapoolsetes ringkondades inimesi'tuhandete kaupa surma on saanud. Põhjapoolses  Indias on igal pool maa wärisemist tuntud. Et Kashemirist, Beludshistanist ja Tshitralist senini pea mingisugust teated pole saadud, siis arwatakse, et maa wärisemise keskkoht  neis maakondades oli ja et terwe kesk- Asia kõrgustik wabiseS. Kahtlematalt on ka Hiina TurkeStaniö kahjud määratumad. Sõja päewaraamat. 83. Ljaojani mälestused. (Nemirowitsh-Dantshenko kirjadest.) Meie andsime omad esimesed Ljaojani kindlustuste  liinid, s. o. mäe seisukohad, ära ja läksime teiste Mallide ja kindlustuste pääle. üsna lapselikult mõteldes, et meil ei maksa linna ega tema ümbrust oma käes pidada. Lapselik juhmus. Ma saan juhatajast  wäga hästi aru, kes ülesandeks oli teinud, Kurokit lüüa. Siis, muidugi teada, oleks ka kõik Jaapani Mägi tagasi läinud. Nagu praegu mäletan, tulin ma jaama pääle, oli tarwis kellegiga kokku saada. Ma ei saanud platwormi pääl Meel mõnda sammugi edasi minna, kui häkitselt midagi ülewal sumises, suure pragisemisega maa sisse lõi, ennast nagu pikse pilwega kattes, ja eespool lendasiwad rauakillud maa sisse. Mis see on? Kust? Meie ei suutnud Meel enese ümber waadata, kui juba teine „tulepomm", otsegu suur pall meie kohal lendas ja jaama taga lõhkes. Lausa pilMena pölefiwad ja kiunufiMad  shrapnellid ülewal, kust keegi nagu suure kamalu täie tinapähkleid maa pääle maha wiskas. Umberingi lõikafiwad kui terase piitsa hoobid läbi õhu. Jaapanlaste paugud lendasiwad Baitasi juures ja mürisesiwad wastu Ljaojani müürisi. Tarwis oli näha, mis jaamas sündis! Mitu rongi söitstwad nüüdsama põhja poole. Harilik joobnud ja kisendaja jaama rahwas sai korraga kaineks. Ainult üks paks tohter ei kohkunud mitte. Teda trehwafin ma juba sõja algul Wasangous, Dashitshaos ja Jnkous ja pian tõtt ütlema, igal pool ja alati oli ta joobnud. Puhweti peremees, teades, et tal oma materjali  siit enam wöimalik pole ärawedada, awas omad kopid ja tagawara kambrid: wötke, kes tahab ja kes wöib. Seda just tohter ootaski. Kui jänunenud põder tormas ta weehallikate kallale. Tema jõi kõik, millel aga ennegi kael oli: fhampanjeri, pärast sham- Panjeri õlut, Pärast õlut likeeri, pärast likeeri wa karjajaaku, pärast seda jälle shampanjeri. Näitas, nagu oleks tema sees tulepurskaw mägi lahti läinud, mida ka kõige ilma keldrid ei oleks kustutada jõudnud.  Soldatld ei tea. kust neile see hais ninasse oli läinud jookfiwad salkade kaupa kokku. Suuremeeleline  peremees kordas joowastufes ühte ja neidsamu  sõnu: „Wõtke, wõtke lapsed, et mitte jaapanlastele  ei saaks. Wötke minu kulu pääle!" Ei lastudki  ka ennast paluda. Tohtril olid kõik taskud pudelist täis. Ohwitseride auuks, ei olnud neid ühtegi selle rikka puhweti hirmsa riisumise juures. Soldatid jõiwad fäälfamas, ilma et kaugemale körwale  oleks läinud, kõiksugust neile tundmata jälkust sisse. Ma ei mäleta midagi wastumeelsemat, ja fäälfamas sügawaste liigutaw pilt kest seda hirmust  joomapidu ilmufiwad ka mõned halastajad õed. Nemad ruttawad haawawte juurde, läbi metslikude soldatite hulga tungides, kes siia kõigelt poolt kokku jookstwad. Ilks granat lõhkes tütarlaste juures, kes iseenese salgawalt edasi sammufiwad. Teine lõhkes ja täitis ka platwormi lükastawa suitsuga. Tema mürisemises ja tükkide wingumises ei kuulnud keski haiglast hoigamist. Kui suits laiali läks, wähkres plattvormi pääl üks õde oma were sees maas, -- üks tõsine naiskangelane, keda siin juba ammugi kui kõige suuremeelelisemat ja wäfimatat „punase-risti" töötajat tähele oli pandud. Granati tükk oli preili Jakowenko Jakowlewa puusa ära purustanud ja ta keha oli suure wereloigu sees maas. Õde wõeti üles ja wiidi ära. Aga granatid jooksiwad ikka tveel jaama, Ljaojani ja m:ie majakeste pääle. Spiridonotvi  rong jäi üksi weel rööbaste pääle: tema oli esimene eeswägede juures ja ka wiimane taganemise juures. Kõik puhweti ja wiina hoiupaikade hirmus laastamise pilt seisis meie silmade ees. Ükski jõud ei oleks nüüd soldatisi seisma pannud. Tohter oli aga niisugusesse jootvastatvasse olekusse langenud, millest teda ülesäratada ühtegi wõimalust ei olnud. Pääle selle lames ta siin kui surnu maas, ja kui meie Ljaojani üsna maha jätsime, jäi ta kui sõja wöidutäht jaapanlaste kätte. Need tegiwad teda muidugi karskeks, ja kui uskuda wõib, teadustasiwad temale oma sõja saladusi ja sootvimisi, näituseks: nagu soowiks mikado suuremeelelise Wenemaa poolt rahu paluda, mille juures meile poolt Asiat ei olekski saanud. Ma läksin jälle jaama pääle ja trehwasin üsna ootamata juhtumisega kokku. Kui mulle keegi seda oleks jutustanud, ma ei oleks seda mitte uskunud. Siin olid suured sõitjate kraamiladud. Nad olid kui suured mäed. Muidugi teada, kui seda siia jätta, jääks ta jaapanlastele. Ma arwasin, et seda waja ära põletada on, aga ei ühelgi tingimisel soldatitele lubada, et igaüks wötaks, mis tvõib. Kui neile rumal, metsik kraamiladude  riisumine lubataks, ma ei saa aru, kuidas siis selle järele raudtee ametnikud piaks toimetama.  Wälimine tagawara ait, mille ees harilikult tunnimehed seifiwad, mis kui suur walge jäämägi oli, kuhu kõik tulnud kaubad kokku olid pandud, sai riisumiseks lubatud. Ma xi unusta ilmaski neid piltifi,  mis ma siin nägin. Kastid murti siinsamas platwormi pääl lahti. Nende seest wõttis igaüks, mis keski aga wõis, sagedaste mida sugugi tarwiski ei olnud. Soldatid kandsiwad rõõmsa naeru ja walju kisaga summatanisi seljas. Joobnud inimesed tungisiwad  kraamiladudesse ja mängisiwad sääl peremeest,  kui kodus. Paeladega julge noormees noppaS ühe kole suure nahkse eluka, wiskas üle küüru ja pistis temaga plehku; tema järele kihutab teine enam põhjalikum, murdis enne kaane lahti ja tutwustab ennast wõõra kasti fisekonnaga: kas seda ka maksab weel edasi tassida? Waheajal lähab riisumine oma soodu edasi. Soldatist jääb ikka rohkem ja rohkem joobnuks. Nemad ei lepi nüüd enam lubatud kraamiga, waid soriwad ka mõnd ligidal olewat kraami. Nagu tunda, ei saa neid enam ühegi jõuuga seisma sundida. Metsloom on ülesärkanud ja kettidest lahti lastud hoidke tema juures tee Pääl seismast! Need suured  inimeste riad käiwad wõõra waraga üksteisest läbi, põrkawad teineteist wastu, sõnelewad, kisuwad metsliku sõimamisega üksteise käest kaubapakkisi ära, oma riisumise õigust otsides, omaniku metsliku wihatuju  tundes, kelle käest tema werewaew ära WSetakse. Päike wajub aegamööda alla poole. Kõik ühes wajub  tema kuklastesse toonidesse. Selle hirmsa jooma ja riisumise ajal mürisewad  shrapnellid ja pauguwad hirmsa kiunumisega tulepommid.  Kuskil läks sõjatuli jälle lahti ja köwa püsside mürin tuli kuuldawale. Ida poolt ligineb saladuslikult ja mõistatuslikult öö ligemale ja tema esimeses widewikus paistawad kuskilt kõikudes kaswawad  tulekahju keeled. Metslikud kisendamised. kergemeelsed  laulud kõlawad jaama Poolt. Wiimati ilmus komandu walitsus ja kihutas selle joodikute ordu säält wälja. Aga ma mäletan, et weel eila seesama soldat lahingu platsil suri, tema oli näljane,  külmetas ja wärises kaitsewalli taga. ja mu keel ei paendunud mitte teda wäga süüdistama. Pidas kangesti prasnikut, et sellega rasket hingei  ahastust mööda saata, jõi uimastawat kihwti sisse, mis > temal kül aitas tunniks ehk paariks seda tõelikku hirmu äraunustada. Kas wöime teda sellepärast süüdistada? Ennemine neid, kes lubafiwad selle ladu riisumist ja sellekohast raudtee seaduste luba. Kui öö tuli nägin ma juhtumist, mis mulle keskaja imesündmufi sõjas ärawõetud ja riisutud linnadest meelde tuletas. Metsikud inimesed, nagu räägitakse, süütafiwad patroni kaStid Põlema, mis suure müra ja paukude kärgatamistega laiali jookfiwad. Selle hirmsa tööle oli tarwis garnisoni juhatajal  Maslowil julgel Turkestani ohwitseril. mis minewast sõjast meelde tuleb, ots pääle teha, kõigele selle korratusele ja kättejäänud linnas kord sisse seada. Ma telegrahweerisin teile juba ligemalt temast ja tema tegudest siin. Kui teda ei oleks olnud,  siis oleks meie Ljaojanist väljaminemise lugu lõpul olnud. Ja siinsamas selles joomapidus ka kõik imelikud soldatite hulgad. Meie läksime siit juba ära tühi külale ootab waikides uusi peremehi  jaapanlasi. Kindlustused said kõik ärapurustatud.  siia ei jäänud midagi. Kogemata, nagu eksi kombel, lähab komandu säält weel läbi ja näeb, et kiriku juures meie tunnimees seisab. Näljane, kuni surmani wäsinud, aga seisab siiski oma koha pääl. Mis sa siin teed ? Miks sa ära ei läha? Ootan wahikorra wahetust! Kui kaua sa juba siin oled olnud? Juba teine öö-päew Z Waewalt jõudsime teda äraminekule meelitada. Aga söjawäe moona ülem järelwaataja? Tema on haawatud, tema ladu põles ära, aga tema ei tahtnud mitte siit ära minna: „Mind pandi siia, ma ei wöi mitte! Ma pian siin olema Z" Aga dentshik! Ma mäletan ta unustas härrade theemasina ühte majakesesse maha. Auulifed härrad armastawad tväga theed... Ilma.theemasinata ei saa kuidagi läbi! Ühelt poolt tulid siia sisse juba jaapanlased, aga teiselt poolt läks ta Wene külasse, otsis maja üles ja meelepahaga rääkis ikka: Nad kelmid on theemasina ärawiinud! Nõnda wöttis ta asjata niisuguse katsetüki ette, kus ta oma pää oleks wöinud kaotada. Kes seda tegi? Kes muud kui mitte soldatid? ~ Aga wõib olla. hiinlased? Noh, mis weel.. Hiinlasel ei ole nõnda kindlat  meelt, et suuretüki tule all midagi wöiks korda saata selle asemel wötame meie. Meie meest ei pia ükski tuli kinni. Aga hiinlane, kus seda, temal on wäga kartlik hing. Kuritöö wangistuses. 2S vteinhold Ortmanni romani järele J. Lill. Sandori laskis teda kuni ukseni minna; siis aga ajas ta enese istukile ja hüüdis.- ..Kuulge, minu armas härra Ruthard, jääge weel veidi ajaks siia! Kuna mina kõigi teie küsimiste pääle parema teadmise  ja südametunnistuse järele kosisin, tahaksin ma nüüd ka ise teie poolt mõnda teada saada. Aga teie piate mulle kohe ette tõendama, et teie mind oma sõbraks oma õiglaseks sõbraks piate. Kas wöite seda töutada?" „Kas teie seda siis mitte teotuseks ei piaks arvama,  kui mina eitaksin?" „Noh siis! Ja kui teie sõber teeksin mina otse Pattu, kui ma teid niisugusel meeleolul laseksin ära minna. See on ju otse halatsemise wäärt, kui sügawasse  teie seda asja südamesse võtate. Et lugu teiega juba nõnda kaugel oleks, seda ei wöinud ma mitte aimata." „Aga teie eksite," kogeles Sigismund, „mina tõendan teile, et —" „Tühi kõik!" tõrjus Sandori tagasi. „Kas teie arwate minu sugust meest petta võivat? See terve armastuse kurbmäng seisab ju selge kirjaga teie näo pääl lugeda. Ja mis sääl weel puudub, seda wöin ma oma enese noore põlwe lolluste mälestusest pääst juurde lisada. Sarnased asjad piame meie kõik läbi tegema; see on nagu päris looduse seadus. Ja seda on ka päris tarviski, nagu teras haamrit tarvitab, ehk see kül efite kerge ei ole, sellest aru saada. Sellepärast  usaldage mind. mu pois, ja rääkige kõik südame  Päält ära! See on kõige parem, mis niisugusel  puhul võib teha." Aga Sigismund raputas eitades pääd. „Mina ei kahtle sugugi et teie minule hääd soovite, aga kui see ka nõnda oleks, nagu teie arwate  siiski ei või niisugusest asjast rääkida, härra Sandori." „Siis tahan ma teile pihtimise kergeks teha; sellest saab küllalt, kui teie paljalt ja või ei sinna juurde ütlete. Nõnda siis, see väikene näkk on teid ninat pidi vedanud, on teile ette luisanud, et ta teid armastab " Nüüd plahwatas temale noormees wahele: „ Preili Elli ei ole midagi selle sarnast teinud, seda wõin ma teile wanduda. Temal on wöimata waletada  wõi mõnda muud alatut tegu teha. Mina ei wõi seda lubada, et teda leotatakse." „ Andke mulle oma käsi, noor sõber! Teie õiglane  meel teeb teile auu, ja mina armastan teid sellepärast, olgu teie teguwiifis ka kes teab kui palju lollust, seda enam. Nõnda siis. preili Elli ei ole teid mitte äraannud. Aga tema on igatahes ära 1905 <K a k > l a 25. 195