Saarlane NN Üleüldine politika ajaleht Uga- ja linnarahwale. UM lk IS Teisipäewal, 11. mail 1304. XX. aastakäik. maksab: Saaremaal pooles aastas 4 „ „ Postiga saadetud aastas. T „ „ Pooles aastas 1 „ ÜZ „ Ilmub igalksists>Äo»V«»k. Kuresaares Kauba-uulitsas nr.l 7. Saarlaseta imelusele,Kuresaarde. Kuulutuste petit rida malsab S k. Meie wiljapuud. Kirjutanud E. Peters. V. Wiljapuude waenlased. Kui kõik neid putukaid tahaksime üksikult  tundma õppida, mis meie wiljapuudele enam ehk wähem kahju teemad, siis saaksime küll jällegi ütlema: „Wiljapuu kaswatus on asjata ajawiitmine, ei see meile põllumeestele  ei kõlba." Aga ega ta nii paha polegi, kui me õigest kohast pääle hakkame. Siin tahame ainult mõnda kõige kahjulikumat  wiljapuuwaenlast tundma õppida. Üks kardetawamatest wiljapuude waenlastest on jänes. Üks jänes wõib meie aedas, kui saal kallid wiljapuud on, ühel ööl mitmesaja rubla eest kahju teha. Noorte wiljapuude koor on temale maiusetoit. Wanade puude koort, mis wäga köwa on, jänes palju ei puutu. Õnnetus selle wiljapuu ajale, kus puud weel noored õrna koorega on ning jänesed aeda juhtuwad. Sääl teemad nad hirmust kahju. On puu koor ringi ümbert tüwi ära näritud, siis ei aita ükski rohi, puu on armuta kadunud.  Need puud, mis ühe külje päält ehk mõnest kohast jänestest ära kooritud on, wõib aegamööda ara parandada, kui neile mõõda tüwi üle nüritud koha noaga koore sisse üks joon tõmmatakse; ka tehtagu paar lühikest joont põigiti näritud haawa äärest algadas. Seda tehtagu umbes nõnda, kuda põletiku haawade parandamise juures õpetati. Enne joonte lõikamist lõigutagu näritud haawade ääred noaga siledaks (järsuks) ning määritagu terwe haawa koht puu wahaga üle. Kui oma wiljapuu ajale ka tiheda ning kõrge aia oleme ette teinud, siisgi juhtub talwel, et lume hanged aja kõrguseni ulatumad.  Nii on siis jänestel kerge meile külaliseks tulla. Et oma wiljapuid jäneste eest hoida, määrime nende tüwid ning alumised oksad sügisel paksu lubja leemega üle. Kellel werd kätte saada on, see wõtku lubjasawi wedelaks tegemiseks werd. Were haisu põlgawad jänesed wäga. Kellel werd saada ei ole, see wõtku were asemel piima. Piim hoiab lubja ning sawi hästi puu küllcs kinni, nii et sawi wihmast ära ei pesta, kui ta kord kuiwanud on. Wiimase segi hulka, see on kui werd ei ole, kallatagu mõned tilgad puhastamata karboli, Kui selle segiga puude tüwid ning alumised oksad üle määritud, siis on nad kindlasti jäneste eest kaitstud. Hiired on meie wiljapuudele kahjulikud iseäranes sääl, kus puud õlgedega kaetakse. millel wilja päid ehk teri sees on. Esiteks otsiwad hiired wilja teri, kui neid enam leida ei ole, näriwad nad häämeelega wiljapuu koort ning juuri. Wiljapuid ei peaks mitte õlgedega, maid roogudega ehk kuuse okstega kinni katma. Hiirte eemal hoidmiseks kallatagu iga puu ümber, tüwist paar tolli eemal, mõned tilgad puhastamata karboli, mille haisu hiired ei salli; on puud õlgedega kaetud, siis walatagu ka õlgede pääle karboli. On puud nii üle määritud, kui seda jäneste eest hoidmises õpetati, siis ei saa ka hiired meie wiljapuu  koort puutuma. On hiired meie wiljapuid  närinud, siis parandame neid umbes nõnda, kui jänestest näritud haawu. Wäike aga peaaegu kõige kurjem waenlane  meie wiljapuudele on külmaliblik. Sügisel septembri kuust algudes lendawad isased, wäiksed wvigud liblikud, õhtul widewiku  ajal wiljapuude ümber. On ilmad pehmed, nähtakse neid künni nowembri lõpuni lendawad. Sel ajal kui isased õhus ümber lennawad, roniwad emased liblikud tüwi mööda üles puu otsa, kus nad oma munad umbes nende nuppude alla panemad, millest kewadel lehed ning õied wälja tulewad. Wärsked praegu munetud munad näewad nii wälja kui Patu läbi õnnistusele! 19 Jeannot Emil von Grotthuss'i jutustus. Tasa tahtsin ma oma rublat kasti libiseda  lasta, oga walju põrinaga kukkus ta minu nüpu wahelt tühja kardkasti põhja. Kohkudes ja häbenedes pöõrsin ma näo teise poole, sest nii häSti lapsed kui ka õpetaja waatafiwad kõik minu poole ümber. Üks ainus alatu rubel, ja nii palju inimesi oliwad seda näinud! Lähemal silmapilgul läks õpetus jälle oma soodu edasi. Ma istusin ja mõtlesin. Pärast leerist lahti saamist ei olnud ma enam kirikus  küinUdgi. Nüüd, prmguses seisukorras, olin ma jälle tulnud. Minu mõtete sekka helisesiwad laste heledad hääled; mida nemad rääkisiwad, ei saanud mina aru, ainult hääled kõlasiwad minu kõrwu. Ja minu meelde tuliwad need sõnad: Tõest, tõest mina ütlen teile, kui teie mitte ümber ei pööra ja ei saa kui need lapsukesed siin, siis ei saa teie mitte taewariiki. Jah, mina nägin iseenaft jälle lapsena, ilmasüüta ja maga kui need praegu siin, kellede puhta waate ees mina oma silmad häbist punastades  maha pidin lööma. Siis mõtlesin oma leeriaja pääle. Ühel pimedal homikul olin õige wara oma isaga kinnises saanis paar penikoormat eemal olewasse linna sõitnud. Saani mõlemas külges pölewad laternad heitsiwad punast helki teeäärse lume pääle. Metsast läbi wiis meie tee ja kõik meie ümbrus oli nii pühalik, waikne ja ilus, ilmrääkimata ilus! Ja siis põlwi- Lasin mina lihtsa puust altari ees ja wõtsin  uskliku südamega pühak õhtusöömaaeg» wastu. Ja minu kõrwal põlwitas närus riietes kerjus ja meie jõime ühe ja selle- sama karika seest, mina, peenes riides ja kõrgestilugupseiud mõisa omaniku poeg ja tema muud ühtegi kui kerjus. Otsatumas alanduses põlwitas te.-a minu kõrwas, iga liigutus oli kui andekspalumine, et tema minu kõrwal olles Issanda ihust ja merest osa julgeb wõtta! Temal ei olnud ju siin maa pääl midagi muud waranduseks kui tema Õnnistegija! Ajad muutusiwad. Warakult lõi kahtluse  idu südames tärkama ja pea selle pääle langes kõik mu usu hoone kõige oma alusega kokku. Mecleäraheitlikult seisin mina tema rusude juures ja olin peaaegu nii kaugel, et oma elule otsa pääle tahtsin  teha. Sest mis kasu oli mul nüüd elust, kus ma tema sihi ja otstarbe kaotanud olin! Aga mina wõtsin oma wiimase jõu kokku ja hakkasin uut eesmärki enesele otsima.  Aga mina leidsin ennast petetud olewat  ja see muutus minu südant aega mööda ikka kõwemaks. Jälgi ei tahtnud mina midagi enam uskuda, mis teadusega ühte ei läinud. Ainult teadusest tahtsin ma kõwasti kinni hoida ja üksi enese pääle uhkesti ja kindlasti toetada. Tugewad iseloomud ei tormita kedagi muud, ei taewast ega Jamalat, otsustasin mina omas rumaluses. Edgar mõis ju oma lapse usku kinni pidada, mina ei tahtnud tema wagat arwami  st ju mitte segada, aga mina naeratasin ainult põlgawalt selle üle. Õigus, auu ja kohusetäitmine pidiwad minule sestajast saadik juhtnööriks olema ja jääma. See oli külm ja kare juhtnöör, aga, iga tõde on ju kare. Tõde ei ole hää ega kuri, ilus ega inetu, tema on ikka ja igawesti ainult tõde. Oma südant ei wõinud aga ometi mitte waikima suruda; mina armastasin oma wenda õrna uhkusega, mina armastasin ka Gertrudi sügawalt ja südamelikult minu wiifi järele. Aga usuga ühes olin mina ka alanduse kaotanud; mina olin uhke oma iseseiswuse pääle, kõma ja wali otsustaja iga teise asja ja inimese üle. Minu tegu ja terme elu oli igaühe ees awalik, igamees mõis ju minu üle kohut mõista, kui tema kusagilt  wiga oleks leida wõinud, miks ei tohtinud siis mina ise ka mitte teiste üle kohut mõista! Selleks oli mul ju päriselt õigus. Igaühele õigusemööda. Nõrkadele ja eksijatele ei olnud ju muud kui ainult põlgtust maja. Miks ei eksinud ja nõrkenud  siis mina mitte? Tahtmine on kõik ja kellel tahtmine puudub, sellel ei ole siis ka teiste poolt halastust tarwis oodata. Ja kõige minu tarkuse ja teadusega unustasin  hoopis ära, et ka niisuguseid õnnetumaid  olemas on, kes tahta ei jaksagi, wähemasti omast jõust mitte. Sellepärast tõukasin siis mina oma enese wenna enesest ära, et tema tahtmise jõu puuduse pärast langenud oli. Meie Lunastaja  sõna: Kui sinu wend seitse kord päewaS sinu waStu eksib ning seitsekord sinu juurde tuleb ja ütleb : mina kahjatsen seda, siis pead sina temale iga kord ka andeks andma, see ei tulnud mulle meele sissegi. Ning kui see mulle ka meelde oleks tulnud, fiisgi oleks see mul täitsa wõimata olnud täita, nõndasama kui seda sõna uskuda, et tema ikke kebja ja tema koorem kerge on. Ning siis tuli mis tulema pidi, nõnda kuda Gertrud oma pitka, igawa haiguse ööde sees surija meeleterawusega omale DM" „Saarlane" iiv ilmub neljapäewal, Sy. matt 1904 -W>