Saarlane UM Üleüldine palitika ajaleht Naa- ja linnarahtvale UW Ns 47. Teisipäewal, 3?. nowembril 1901. XVII aastttkliik. maksab: PoStiga saadetud aaStas, A „ „ BooleS aaZtaS I ~ Agi „ —»— Ilmub igalteistpcro,Vcrk. Kluresaarcs Kaiiba-iiulitsaö nr.l?. K irj a,d kä i IV ad l TaarZaso toimetusele, Kuresaarde. Kuu l u t u SU e. xetitirida maksab A k- .LVckse" tellimise WstWötmilie 1992 Miile ea «tck Ewangeliumi usu kirik ja lihtsus üks tähtsamatest ja armsamatest omadustest  Ewangeliumi usu kiriku juures on ta lihtsus, lihtsus wäljapoolt ja seestpoolt,  lihtsus ilmalikust ja waimulikust küljest. Ewangeliumi usu kirikud kannawad lihtsat  nägu. See ei ole aga mitte juhtumise kaupa, see ei tule mitte sellest, nagu oleksiwad  nad waranduslisest kullest nii waesed. Tõsi on, et Ewangeliumi kirikud rikkuse  poolest kuulsad ei ole. Aga nad ei ihaldagi suure rikkuse järele, sest nende rikkus on puhas Ewangeliumi sõna. Et Ewangeliumi kirikutel lihtne nägu on, tuleb muidugi sellest, et meie Jumala ette mitte uhkuses ei pea astuma, waid lihtsuses ja alanduses, tuhas ja põrmus. Seda nõuab meilt Ewangeliumi õpetus. Ja selle õpetuse  pääle rajab ka ennast ilmalik seadus, mis ette kirjutab, et Ewangeliumi usu kirikud iseäranis lihtsad oleksiwad ja et neis mingisuguseid ilustust ei tehtaks. (Ehituse sead. § 255). Ka waimulikult küljest peab Ewangeliumi  kirik lihtne olema. Tema jumalateenistuse  kord on lihtne. Osalt on selleks elunõudmine põhjuseks, ja nimelt see, et selle läbi igale ühele wõimalikuks teha, jumalakeenistusest  osa wõtta ja sellest aru saada. Osalt on aga selleks seesama nähtus põhjuseks, mis ka kirikute lihtsalt ehitamise juures põhjuseks on. Ja Ewangeliumi usulise palme ei pea mitte lobisemises, mitte paljude sõnade pruukimises olema nõnda kui seda paganad teemad maid lihtsuses ja alanduses, maimus ja tões. Nõnda on siis Ewangeliumi usu kiriku põhjusmõte ja tundemärk lihtsus, ja peab seda ka praegu meel olema. Kahjuks ei peeta aga mitte ikka ja igal pool seda armast ehet kalliks. Sagedasti lubatakse asju ette tulla, mis Ewangeliumi usu põhjusmõttega, tema lihtsusega, kokku ei lepi. Mitmesugustel juhtumistel aetakse toredust taga. Paneme näituseks praegust laulatamise pruuki tähele. Toimetatakse laulatamist kirikus, siis on sääl juures kirik peaaegu uhkeks salongi ruumiks ümber muutunud. Siin täidetakse peenikesi salongi kombeid. Läbi kiriku talutakse salongi moodi nõudmiste järele naesterahwaid, tehakse Ml juures mitmesugusid peenikesi kombe wigurid, kantakse mitmeharalist lühtrid  käes, mis kandes suurt lärmi sünnitawad  jne. See kõik on wäga kena näha salongides ja tantsu põrandatel, mitte aga kristlikus kirikus, sääl ei sünni seesugused tembutamised mitte! Ka mitmesugustel teistel juhtumistel, isegi matmistel, aetakse ilmaaegu uhkust ja toredust taga. Üleüldine  Emangeliumi usu põhjusmõte lihtsus peaks ka kõigis niisugustes juhtumistes aset wötma, ja kiriku walitsus peaks hoolt kandma, et kõik niisugused tembutamised kirikutest kaukstwad, et ka kõigil niisugustel juhtumistel armas lihtsus kalliks peetaks. See tõstaks Emangeliumi kiriku auu. Nimelt tuleksiwad kõik üleliigsed  tembutamised ja uhkuse tagaajamine kiriklikkude toimetuste juures ära keelda. Meie toredus olgu meie lihtsuses. Mitte aga üksnes Emangeliumi usu pöhjusmõtte wastu ei käi niisugune wallatu edemus, maid sellel on ka majanduslisas asjas suur tähendus. Kõik edemus on Õde õe eest. s W. Mõlderi külajutt, Kuidas nii? küsisin ma imestusega Jah, lugu on päris kentsakas! kostis õde naeratades. Wanade inimeste suust olen kuulnud, et enne wanasti mõnikord wend wenna eest soldatiks läinud, nüüd nägin ise oma silmaga, kuda ka õde õe eest mehele wöib minna! Sa naljatad, õde! hüüdsin ma täis imestust. Wõi ei puutu su praegune jutt sugugi Liisa loosse? Ei, ma ei naljata sugugi! kostis õde, oma wõidu üle rõõmus, et ta mind nii kõrge kraadini imestusele oli saanud wiia. Liisa noorem õde läks Liisa eest mehele, see on teiste sõnadega. Silla Kustas kosis Liisa õe Anne, ja Liisa on jälle prii! Tohoo pime! hüüdsin ma. Niisugust lõppu Liisa loole poleks ma sugugi oodata wõinud! Jah, aga asi on tõsi. Ühel õhtul käisin  ma kaunis hilja kodust mäljas ja juhtusin  teel Liisaga ivaStamisi, kes oma maaemale  poolt oli tulnud. Ta oli iseäraliselt erutatud olekus, mis rohkem rõõmu kui kurbtuse tundemärk mõis olla. Mind nähes rõõmustas ta wäga. See on hää, et sinuga siin kokku saan, sõnas ta rutuliselt, ma pidin praegu just sinu poole tulema. Oh Marie, aita mind nüüd weidi mull on lootust, et ma oma miletsuseft pääseda wõin! Ta jutustas mulle, kuda ta täna õhtul wauemate kõdusse läinud, ja senna jõudes Nbi akna oma peigmehe, Silla Kustase, toas silmanud. Et mitte selle mehega kokku puutuda, keda ta, kui vms õnuetuse pää- süüdlast kõigest südamest wihkas, siis pugenud  ta ilma kellegist nägemata salamahti tasakeSti kambrisse. Toas olnud jutt õige elaw, see äratanud ta tähelepanemist ja ta jäänud ukse lähedale kuulatama. Kõne puutunud ka just nimelt temasse. Mul on nüüd selge aru käes, kuulsin ma Kustast ütlema, et Liisa mind sugugi ei salli, weel enam, ma olen tähelepannud, et ta mind koguni wihkab. Teie wõite arwata, kuida see mulle südame walu teeb mis moodi saame meie ükskord ühes koos elama? Ta ei lepi minuga kokku ja meie elu oleks õnnetu. Aga, kaS teate, mulle tuli täna midagi meelde, mis palju mõnusam oleks, kui Liisat mägise oma naeseks püüda l Mis sa sellega tahad ütelda, Kustas? küsisiwad manad kohkudes. Tahad sa ehk kosjad katki jätta? Mitte seda, aga ma mõtlesin: teil on ju weel tütar, Liisa noorem õde Ann mis oleks, kui ma sellega korra katsuksin kaupa teha? Wõib olla, ehk on Ann enam leplikum ja wötab kosjad wastu! Ah soo —hm ja! kõlas isa poolt waStuseks. Ma arwan, see oleks mõnus, kuulsin jälle KuStast kõnelewat. Teile on ju muidugi  ükspuhas, kumb tütar teie perest lahkub,  minule oleks aga palju enam meele järele, kui ma naese saaksin, kes minu wastu enam sõbralikum oleks, kui Liisa praegu uus elu-hakatus oleks nii ometi weidi lõbusam! Oli wäike wahe aeg. Mis siis! kõlas natukese aja pärast jälle isa hääl. See on ülepää teie oma asi, kui kokkulepite. Minul poleks selle wastu mi- dagi, ehk lugu mulle küll weidi imeline näitab. Ma tahan korra õnne katsuda, sõnas Kustas. Kauem ci olnud mu! püsi kuulata, ma libistasin niisama kuulmata, kui sissetulnud olin, ennast jälle kambrist wälja ja panin lippama sinu poole. Kulla sõbranna, ole mulle nüüd abiks; ehk saame asjad niikaugele korrale, et Kustas Anne wõtab ja mina priiks saan! Mida Liisa minult palus, oli see, et ma wõimalikult kähku, tohe teisel päcwal tema  õe Anne juurde läheks ja teda mõisa kutsuks, sest Liisal endal polnud õe juurde minekuks aega. Mõisas pidime temale siis asja lood ilusasti ära seletama ja teda niikaugele  katsuma meelitada, et ta Kustase kosjad, mis tall nüüd igapäew oodata oliwad,  waStu wötakS. Ma lubasin oma sõbranna  palwct häämeelega täita. Liisa õde teenis juba mõnda aastat lähedal  külas ühe taluperemehe juures. Õdede wanemad on ju wabadikud ja et wabadikul  kodus ühtegi sissetulekut pole. siis pidiwad  tüdrukud wõõraste juures teenides endale elu ülespidamist muretsema. Ma läksin kohe teise päewa homikul Liisa õe juurde ja palusin teda Liisa nimel õhtuks  tingimata mõisa tulla. Ta lubas seda häämeelega, ehk ta küll kõigewähematgi aimata ei wöinud, mis asja pärast teda kutsutakse. Tuli õhtu, ja meie Liisaga ootasime kõigesuuremas põnewuses Anne tulekut. See il«uS ka marsi, ja awaldas weidi imestust selle üle, miks Liisa talle nii kiire kutse saatnud. Liisa jutustas talle 100 põhjani läbi ja palus pisarsilmil, et ta Kustast, kui