Würst aga kihutas traawelt sõites Neiu wäljale. Igale poole pääga terwituste wastuwötmiseks kummardades  kihutas ta orjadele järele, kes tema ees teed rahwast wabastasiwad ja mõtles uhkustades oma kõrgete mõtete üle. „Rodimitsa ütles, et tsarewna saab mind ootama,  et mind tema juurde juhitakse. Wandus ja tõendas Jumala nime juures, et see oma pää minu Pärast kaotanud on. Unes ja ilmsi mõtelda ta minu Pääle! Kas see siis ime on? Tema ei ole ju esimene,  ei jää ka wiimaseks. Aga Rodimitsa ise: ta suudleb mu saapaid, langeb mu jalgade ette. Kummardab  selle pärast, et tal tsarewnast kahju ei ole minu lõbude jaoks tarwitada..." Siin tõstis ta pää weel kõrgemale, pilgutas rõõmustades silmi ja läks mõttes kaugele ja unustas seda, mis tõesti tema ümber oli. Mrgneb.Z Kask. /Ä/ /casüe M// ema m/a?/ /äaa^eae^. K/?s ?ea/-/ae ?Ä ei/ae m?»a pSäÄ, /ca eoom/e ?/c/m ma//e m?/a Hä«>/. Miät/ ema/ce o» /maas / /iÄe/c //c/ca säck/ / 7Ä /ca? ema /ca//?s /?äck/. M/ aas/a üümaess /äiaa?/ Fi /cas/c /a ema söaask /saa m/aema. Abishag. 4 J. Aai s er'i järele: J. Kalj». Kuningas Tawet puhkas ühes oma esiisadega  ja Salomon walitseS isa auujärjel Palee väravad ei avanenud ka nüüdki weel sunamiitlase eeS. Ta jäi ka edespidi vana walwsa Aja hoole alla. Sagedaste vahtis ta metSlindusi, kes mägede ümber tendasiwad, aga kui ta silmad teine poole aia müüri tungisiwad, Hagithi poja maja pool?, siis kadus ta vabaduse unistus ja kõik ta meeled Srtasiwad uuele elule, nagu kevadine rohu aed. Aga kui öö jõudis, siis jooksis AbiShag vana benjamitlase juurde ja värises kõigest kehast, kui sammud marmori trepi astmetel kuuldavale tuliwad. Päew-päewalt kaswaS ta hirm kuninga käskjolgade  ees, kes teda Salomoni juurde viima saaks. Ja isegi veekandjaid kahetses ta, kes palja jalu ja sharlach karva punastes riiete kaltsudes, vabalt mööda Jerusalemma tänavaid käisiwad. Bath-Sheba aStuS ühel päeval üksikute naeSte juurde ja ütles: „Adonja. Hagithi poeg, palus mind, tema eest kuninga Salomoni juures eespalwet teha, et temale luba annaks, Sunemi AbiShagi naefeks kosida. Ma arvan, et ta teda temale ei keela, sest Adonja tuleb rahumötetega. Ta ootab sind põõsa juures. Mina lähan kuninga juurde, keS te»e juurde siis käskjala saadab..." Salomon võttis oma ema auupaklikult waStu ja ütles: „Palu, mu ema, ma ei taha su nägu häbiga katta." Kui aga ema oma palve tale ette kandis, läks ta surnukahvatuks ja kargas ülesse. Armukade viha kääris ta sees ja ta sõnad oliwad karedamad kui mürgi mahl. „MikS palud sa Abishagi Adonjale, siis palu ka kuningriiki  temale, sest ta on mu vanem vend ja meeSte südamed Dan'ist kuni Beer-Shebani on tema poole pöördud. Jumal nuhelgu mind, kui Adonja seda mitte oma enese elu vastu poleks rääkinud!" Ta hüüdis oma käskjalad ligi: «Nii tõesti kui Jehowa elab. täna piab Adonja surema!" Ta andis Benjale, kõige waljumale oma oda viskajate seast, kaSku, ja see läks paljaks tõmmatud mõõgaga minema. Ta leidis kuninga venna «tamarindi" põõsa äärest kaevu juures, keS ühe naeSterahwa kätest armumöttel ja önsal tundel kinni hoidis. Enne kui ta tema kallale kargas, hüüdis käskjalg: «Hoia ennast eemale, Juuda tütar!" Aga tema raputas pikkamisi oma pääd, ilma, et sellest unistusest oleks üles ärkanud ja kui ta nägi, et see tund tõsine ja oda ähvardav oli, lasi ta ennast armsama rinnale nagu kilbiks ette. I Õhtul lasi Salomon kõik kuninga koja lühtred  põlema panna. Ta kogus terve hoovi seltskonna  kokku ja lasi kandleid ja wilesi mängida. «Jöraeli tütred, ehtige endid purpuriga, sest öö on pikk, laske fimled heliseda, et rõõm alla orgu kostaks: tooge endi õde Abishag, sunamitlane,  siia ja talutage ta minu trooni juurde, et tema iludus mind ümbritseks!" Noor tütarlaste kari pistis minema ja pööras  peagi kohkudes tagasi. «Oh kuningas, meie isand, Aja, benjamitlane  ütleb, et Abishag, kelle jalad nii libedad astuma oliwad nagu hirvel, kuninga hüüdmist mitte kuulda ei või, sest ta uinuda..." Noore valitseja otsaesine läks kortsu ja vihane  joon ilmus ta silmade vahele. Ta käskis oma käskjalgu: «Hennok, Zipha ja Soroph, äratagu sunamitlane ülesse ja toogu siia..." Kui nad tunni aja pärast jälle tuliwad, kandsiwad nad toredat raami, mis lilledega ehitatud  oli, nagu pruutwanker.. . Adonja ja Abishag, ühest ja sestsamast odast läbi puuritud, puhkasiwad külg-külle wastas ja käed igawesti kokkupandud, et neid keegi enam lahutada ei saaks, surnu raami pääl. Mpp) Ashik-Kerib. Türgi jutukene. M J. Lermontowi järele Wenekeelest eestistanud Okwa. Kaua aega tagasi elas Tiflifi linnas väga rikas türklane. Palju oli Allah temale kulda paisanud, aga kallim, kui see kuld, oli temale tema ainus tütar Magul-Megeri. Kaunid on tähekesed taewas, aga nende taga elawad inglikesed,  ja need on weel kaunimad; niisama oli *a Magul-Megeri terweS Tiflisis kõige kaunim neiudest.  Ka elaS Tiflisis waene Äshit-Kerib. Kõrge prohwet ei annud temale midagi pääle tunderikka  südame ja laulu anni. Saasi*) pääs mängides  ja wanaaegsid TurkeStani hiiglast kiideldes,  käis ta pulmadel rikkaid ja önnelikka lõbustamas.  ÜheS pulmas nägi ta Magul-Megerit ja nemad hakkafiwad üksteist armastama. Wäha oli Ashik-Keribil lootust, teda oma abikaasaks saada ja ta jäi kurblikuks, kui taline õun. Kord lames ta viinamarja põõsa all kuni uinus. Sel ajal läks Magul-Megeri oma sõbrannadega  säält mõõda ja kui üks neist magawat Ashik-Kerib nägi, jäi ta teistest maha ning astus tema ligi. Miks magad sa siin viinamarja puhma all, virgu üleS, meeletu, su kallikene lähab  siit mööda," laulis ta heledalt. Ta ärkas, kuid neiukene lipsas kähku kaugele. Magul-Megeri kuulis aga tema laulmist ja hakkas  tad selle eest siunama. „Kui sa oleks teadnud," waStaS see, ma selle laulukese laulsin, sa oleks siis mind tänanud  : see oli sinu Ashik-Kerib." . «Wii mind tema juurde!" ütleS Magul- Megeri, ja nemad toksivad Kui Magul-Megeri tema kurba nagu nägi, hakkas ta teda küsitelema ja trööstima. «Miks ei pia ma siis mitte kurvastama," vastas Ashik-Kerib, «kui ma sind armastan ja sina ei saa ialgi minu omaks!" «Palu minu kätt minu isalt," rääkis tema: «ja minu isa teeb meie pulmad omal kulul ja kingib meile sedavõrd, et mölemile jätkub. «Wäga hää," ütleS tema. «olgu siis, et Ajak-Aga ka kõik oma tütre eest ära annab; aga kes on selles kindel, et sa pärast minule mitte ette ei hakka viskama, et mul midagi ei olnud, ja kõiges selles sulle siis võlgnen? Ei, kallis Magul-Megeri. ma olen vande tõotuse oma hinge pääle pannud: ma tõotan seitse aaStat ilma mööda rännata ja fääl varandust koguda, ehk jälle kauge kõrbedes hukka saada; kui oled nõuuS, siis saav selle määratud aja lõpul minu omaks." Ta oli nõuus, kuid tähendas, et kui nimetatud  päeval tema mitte tagasi ei tule, siis lähab  ta Kurshud.Beki kaasaks, keS teda ju mitu korda on tahtnud enesele kosida. Siis tuli Ashik-Kerib ema juurde: sai temalt  õnnistuse teele kaasa, suudles tillukest õde, viskas kaelkoti üle õla ja rändaja kepikesele tuetades,  läks tema Tiflisi linnast välja. Ja vaat, ta järel on ratsanik see Kurshud-Bek. «Hääd teed!" hüüab temale Bek. «Kuhu sa ialgi lähad, rändaja, olen mina sinu kaaslane. Ashik ei rõõmustanud põrmugi oma kaaslase  üle, aga teha polnud midagi. Kaua läksid nemad ühes koos, kuni eneste eel jõge nägiwad. Ei silda ega õhukest kohta. «Oju ees," ütles Kurshud-Bek, «ma tulen sulle järele." Ashik viskas omad päälmised riided maha ja hakkas ujuma. Üle jõudes vaatas ta tagasi oh häda. oh kõige vägevam Allah!  Kurshnd-Bek  võttis tema riided ja ratsutas Tiflisi tagasi, ainult tolm keerles ussi kombel tasasel väljal ta järel. Tiflisi ratsutades viib Be? Afhik-Keribi riided  tema vana emakesele. «Su poeg uppus sügavasse  jõkke ära," räägib ta, «siin tema riided." Ütlemata kurbtuses langes ema oma armsa poja riiete pääle, neid palavate pisaratega liotades;  pärast võttis ta nad kätte ja viis oma poja valitud mõrsja Magul-Megerile. «Mu poeg on uppunud," ütles ta temale, «Kurshud-Bek tõi tema riided minu kätte -- sa oled nüüd vaba." Magul-Megeri muigutas ja vastas siis: «Ära usu: see on kõik Kurshud-Beki väljaarvamine  ; enne selle seitsme aasta lõppu ei pia keegi minu meheks saama. Ta võttis seinalt oma faasi ja hakkas rahulikult kehva Afhik-Keribi armsamat laulu laulma. (Järgneb.) *) Saa? on balalaika laadi pillikent. Piima toitlusline tähtjus. Prohwessor Bunge arwäb näärmede läbi kogutud  rakukesi noore kehaehitusele wäga kasulikuks aineks; ema organismus tarwitab ise kõik ollused, mis sündinu kehale kahjulikud ja tuluta on, ära, sest iga rohkus, kui ka nappus mitmesuguste ainete poolest.  mis Piimas leitakse, wõiksiwad kõikuwaid järeldusi  tuua. Kujutame enestele ette, et kui lubja jagufi piima sees kaks korda rohkem oleks, kui neid tõepoolest  on, siis piaks ka sündinud loom seda wähemalt pool rohkem tarwitama, kuna ema kaks korda enam lubjaollusi oma söögiks oleks sunnitud muretsema. Ja ümberpöördult,—kujutame enestele, et lubjaollusi piimas kaks korda wähem oleks, kui nüüd on, siis poleks nende kaotusest kaks korda rohkem kahju; sel korral saaks looduse seaduse (minimumi) järele, mis põhjusel kõik mittetarwilikud soolad, mis toiduainetes  leitakse, kui nad ainult kahekordselt suurenewad ja üks nende hulgas teistest mitte minimalilikus rohkuses ei seisa, sündinud looma kehas ainult pooles  osas ära tarwitatud, kuna muist asjata kaduma lähaks. Lõpuks on weel wäga tarwilik seda tähele 1905 Gakal a A 55 437