tähtjas ja tarwitine jõnnik põllutöö juures on? Aga uus peaks stisgi sellest peremehest arwaum, kes kõik omad aidad, kirstud ja kapid selle kalli kaubaga täidaks? Süüa see ometi el kõlbaks! Ehk kui mõni peremees arwaks:  kui ma aga põllule sõnnikut panen, siis kaswab nisu iseenesest; mida rohkem sõnnikut, seda rohkem ja seda parem nisu! Ja ei teeks põlluga midagi muud, kui weaks ainult sõnnikut  sinna pääle kas läheks tema lootus täide? Iga põllumehe laps teab, et sõnnikust iseenesest wili ei kaswa, waid tarwis on weel kohaselt maad harida ja seemet külwata. Seeme kaswab küll ka ilma sõnnikuta, ei ialgi aga sõnnik ilma seemneta ja ilma maa harimata, waid wiimasel puhul kus maad ei harita ja hääd seemet ei panda - kaswab sõnnikuni  aal ainult wägew umbrohi. Just seesama lugu on majanduslise eduga: warandus ilma hariduseta kaswatab ainult umbrohtu. Kui meie muististe riikide ajalugu loeme, siis leiame ikka üht ja sedasama käiku: niikaua kui rahwas wõrdlemisi kehtv oli ja ise oma tööga ennast toitis, oli riik wägew, lõi kõik pääletungijad tagasi ja wõitis wõõraidgi; oli ta aga sõjateel warandust küll kokku riisunud, sõjawangid pärisorjadeks teinud ja ennast majandus  liselt nii kindlustanud, et tal enam tarwis  polnud tööd —siis algas riigi langemine.  Ka haridus hakkas sest saadik tagurpidi minema, kus riik rikkuse ja politikalise wägewuse tipule jõudis ja ei suutnud hukatust enam keelata. Aga meil ei tarwitsegi nii kaugele minna, eeslaste enestegi juures leiame ses asjas küllalt  õpetlikka lugusid. Aastakümned on juba mööda, kui meie rahwast suuremates salkades kaugemale wätja ründama hakkas, kes Krimmis,  Kaukasias ning Wolga ääres omad asutused  rajasiwad ja kui ma ei eksi  umbes  100 aastat on juba Siberis Eesti ja Soome asutus olemas. Nagu mehed, kes kodumaa  ja asutuste elu tunnewad, ühes meeles tunnistawad, on asujad warandusliselt, majanduslisest  küljest ikka paremale järjele saanud, kui nad kodumaal oliwad, aga nende aatelisest  õnnest ja harid usejärjest annab see tunnistust,  et nad senini ikka weel külakoolmeistritgi  eneste keskelt ei saa, waid neid kodumaalt  peawad laenama ning ainult sellepä- rast, et nad sidet kodumaaga alles hoiawad ja et kodumaa enamasti omad hagaramad mehed  ning osawamad haridusekandjad nende sekka läkitab, lonkawad asutused hariduse asjus hädalt waewalt kodumaale tagant järele. Ette ei ole nad kusagil jõudnud. Ehk kas suurt warandust tarwis on, et külakoolmeistriks õppida?  Meie maal ei lähe mitte kõige rikkamate  peremeeste lapsed külakoolmeistriteks. Ja kui asutused sedagi omast käest ei saa, mis siis weel muust rääkida! Aga kuna ligemates asutustes, nimelt Krimmis, Kaukasuses ja Wolga ääres, haridus  siisgi edeneb, sest et asunikud sidet kodumaaga  alles hoiawad, on Siberi asujate juures  seda selgemalt näha, mis palja majanduslise  edenemise juurest wälja kaswab. Mehed,  kelle asjawndmise ega tõearmastuse juures kahtlust ei ole, on meile jutustanud, et Siberi  kaugemates maakondades asujaid on, kes oma raha protsentidest elawad; on külasid, kus umbes 100 talu kohta 10 —15 tuhanda rubla eest wüna ära joodakse, mille järele otsustades peab ütlema, et neil raha sissetulekut  on, aga kus on nende aateline õnn? Jah, kui seda aateliseks õnneks nimetada, et „raswast rooga söödakse, magustõlut joodakse," nagu wana pulmalaul kiidab, söögi alla, pääle ja wahele ikka ka wiinatopsisid tühjendatakse, siis on nende asujate aateline õnn küll täielik;  ja kui seda juba hariduse ülemaks tipuks tuleb pidada, et 10 mehe seast üks oskab oma nime külakogu protokollile alla wedada, kuna protokolli ennast 500 mehe seast üks oskab lugeda siis ei jäta nende haridus enam midagi soowida üle, peab ainult meeles pidama,  et need kirja- oskajad enamasti weel kodumaalt pärit on, kus nende majanduslik seisukord weel nii hää ei olnud. Kui aga Siberi kaudu weel kaugemale astume ja küladesse  tuleme, mis kullapesude ligikonnas asuwad  need on enamasti Wene külad siis leiame säält iga aasta mõned nädalid päris kullalaada:  kullapesu töölised tulewad pika tööaja järele raskete rahakottidega, et neid mõne nädäli  jooksul „läbi lüüa." Külad elawad ainult sellest lõikusest, mis neil paari nädali jooksul kullapesu.tööliste seas on, ja elawad rikkasti, nende majandus on hiilgawal järjel. Ka töö- M 2. Zesti Postimees. 135