Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal ja laupäewal. f Toimetus on Kurcsaares, Pikas uulitsas, Treffeui majaS nr. IS. Kuulutuste wastlilnõtniiuc kuni kella I xõewal Kuulutuste xetii.rida S k., lehe eesotsas SV k. Adressi muutmise eest lv kop. Tellimisehiud: kroottUpoÄtiga: aastas . . s rbl. kop. Vz . . . 1 SS „ V. „ . . - .7S „ ..1 I - V. .. . . - „s« „ likstk number maksab s kop. «> ?«. Laupäewal, 36. septembril 1909. XXV. aastakäik Üleskutsed Inimene ja seltskond on pika tee kulturalisel  edenemise käigul ära käinud. Ei ole inimene  nüüd enam kõige sellega rahul, mis tema efiwanemad omale kohaseks pidafiwad. Meie, käesolew rahwapõlw, ei suuda ka suitsutarega leppida, milles omal ajal Eesti elama oli harjunud.  Uued nõuded on aeg kaasa toonud ja meis soowime paremat saada igalpool, parem peab ka meie pääwari olema ajanõuete kohane. Muidu ei ole meie eluwäljal edasisammuja  rahwaS. Maha jääjad oleksime. Seda aga olla ei tohi! Alati on Eesti hariduse ja kultura sammul  püüdnud ajaga ühes sammuda, sest meie elame tulewikule, oleme kaSwaw rahwas. Edenemise  käigul on meie seltsielu üles tärganud ja katsunud ikka edasi sammuda, kuidas elu nõuab, niipalju kui jõud kannab. Ja Md suureneb alatasa. M-ie püüame ülespoole tungida, firma, kust waade kaugemale ulatab, rohkem päikese paistet, kus maigus walitseb hariduse põllul töötamine ja seltskondlik enesekaswatamineo» meie tööpõld.  Seda sihti on katsunud endised Kuresaare  seltsid Saaremaa Eesti Karskuse Selts, lauluselts „Lyra" ja Saaremaa Hariduse Selts kätte saada, seesa ma püüe on nende seltside järettuleja Kuresaare Eesti Seltsi tipukirjaks, mille poole EeSti Selts ka wäsi mata püüab. Kuid raske on tee ja waewalised edusammud. Wõimara on seufi ttma pääwarjuta enesele ettekujutada. Seltsi korter on keskkohaks, mille ümber kõik meie seltskondlik edu keerleb. See ons üd a, mis Ühiselu woolule jõudu annab. Esimeseks pääküstmuseks on ta, mis iga seltSkondlise  organisatfioni esimest tööjõudu omale nõuab. Sellepärast ei ole kme, et meie seltSiondlise  elu pääküsimuseks esiti korteriost on jäänud.  Kuresaare Eesti seltside elus on ta põnew. Kuid weel enam. Aeg läheb edafi ja laieneb ühiskondline tegewuS. Kitsaks jääwad senised korterid, mis üksiku inimese tarwiduste  täitmiseks on mõteldud. Meie, EeSti, kui seltskond, ei suuda sellega kauem rahul olla. Suuremat keskkohta läheb meile tarwis, mis meie eneste wäärili »e oleks, ja meie esitlejaks suudaks ette astuda. Ja jõudu Eestis on. Ei ole see ammu, kui Tartus  suur kunstitempel „Wanemuine" üles kerkis. Ka mujal igalpool kihab elu. Isegi kitsad kihelkonna  seltsid üiemaal ehitawad enestele toredaid  elukorterist, mis kümneid tuhandeid maksawad.  Kas siis meie, saarlased, ei suuda enestele  midagi sarnast luua, oma elu ja waimlises  keskkohas, Kuresaares, wühegi meie «väärilist  ja kohast Eesti Kodu üles ehitada, mille pääle meie uhkusega wõiksime waadata? Ei, see ei wõi, ei tohi nõnda olla oleks meil aga tahtmist, küll jõuame. Niisugust puudust äratundes otsustas Kuresaare  Eesti Selts ühiselu maja ehitamisega pääle hakata, mis tõsiseks Rahvamajaks wälja kujunema peab ja meie aja kultura nõuete kõrgusel seisaks. See töö on üleüldine, on enam, kui seltsi asi. Siin peab seltskond kaasa tõmbama. Terwe Saare osi on see ulatab juba Kuresaare Eesti piirkond  oma haruseltfide läbi laialt üle maa. Ja nüüd pöörab Kuresaare EeSti Selts Teie kõikide poole, lahked kaaskodanikud, palweaa  ja iooia büüdeaa »uy«- kuUuraujel edenemise teel, et Rahvamaja, meie kõikide ühine omandus, elule saaks. Käed külge, koorem liigub ju mida rohkeni käsa, seda kergemine läheb ta ja edeneb ast! Suurel armul  lahkeid kaasatõmbajaid lootes, palub K. E. S. kõiki ettewõtet rohkete annetuste läbi toetada, küll rahas, küll asjades, basaari tarwis, mida K. E- S. ja tema asemikud igal ajal tänuga maStu wõtawad. Annetogu igaüks, mida wõib. Ei maksa karta, et annetus liiga wäikene oleks. Üksgi abi ja toetus ei ole täht- fuseta, mis lahkest südamest tuleb. Nendest raasukeStest  kaswab suur kuhi wälja, kui igaüks  oma tera kaasa toob. Waadake, mis mesilased ja sipelgad teemad I Õppigem nendest ! Pääle selle loodame, et K. E. S. poolt wäljaantawad majaehitamise aktsiad wõi mõlatähed  rohket ja lahket wastuwõtmist leidma saamad. Lahke osawõtmise pääle julge olles Kuresaare Eesti seltsi nimel Eestseisus. Saare rahwas - enne ja nüüd. Saaremaa laulupidul peetud kõne. 4 Kui kuuled nüüd „oma kangelastest, su rahwapoegist rääkima", siis ei nimetata Saare rahwast mitte enam esimeses reas. Teised suguwöjad  on temast ette jõudnud ja Saare rahwa seljataha maha jätnud. Kas peab see ikka nõnda jääma? Kas see ei wõiks teisemaks muutuda? Kas peaks wana Saare rahwa waprus, wana Saare rahwa julgus, wana Saare rahwa ettewõtmise-waim, tung walguse ja wabaduse poole kestwalt olema kõdunenud? Kas wana känd ei tahaks uusi wõsufid ajada, wärskeid kaSwufid ?! . . . Kui Saare rahwa wiimane wabadusewõitleja  Tolli surmatund ligines, õpetas ta omak, seid: „ Matke mind rohuaeda maha. Kui sõda wõi mingi häda teie pääle tuleb ja teie ise ei jõua wastu panna, fiis hüüdke min» „ Nüüd käib sõda jälle meie maal. Ei mitte enam mõõkade kõlin ja odade wuhin. Eesti mõõk on murdunud ja roostetanud.  Saare rahwa maalinnad on waremeteks langenud. Nende jätistega täideti wäina sügawufi.  Ei kata'enam ial saarlaste sõjalaewad Läänemerd. Meie rahwa julge käekäik on lahutamatu  suure hommikupoolse riigi külge köidetud. Nüüd käib teistsuguseni sõda meie kodumaad  mööda, waimu sõda, heitlemine pimeduse ja rumaluse wastu, maadlemine tuimusega ja Kaks Dianat. 68 Prantsuse kirjaniku Aleksander Dumas ajaloolik roman kolmes jaos. Eesti keelde J. Piklep. Rahulik aga saan ma fiis ainult olema, kui selle tee raskused mu «eelde tulewad, mis mind mu eesmärgile wiib ja kui ma tean, et Teie selle tee lõpul mulle turwa naeratusega wastu tulete, kui mu ettewõte igakord ei ole õnnestanud, ja rõõmsa naeratusega fiis, kui kõik hästi on korda läinud, aga igal juhtumisel on see mu õnn, kui Teie mulle sõbralikult wastu  naeratate. Sellepärast sõber ja õde, ei pea meis wahel misgi kahtlust ja arusaamatust olema.  Teie peate mind uskuma, sest see saladus, mis minu ettewõtete aluseks on, ei ole mitte minu päralt, ma olen mandunud seda marjata. Kui ma tahan, et teised oma tingimist minu wastu peamad täitma, fiis pean ma ka neid kohuseid täitma, mis mul teiste wastu on. Seletage neid, ütles Diana. Ah, waStas Gabriele, Teie näete seda, et ma kahtlen ja sõnu walin, sest et see ülikond ja see õe nimi, mis Teie kannate, mind tahtmata  kahtlema panewad. Minu südames peituneb  sügaw austus Teie waStu ja ma ei taha mille üht sõna ütelda, mis Teis kurbi mälestust  peaks üles äratama. Eiisgi pean ma tunnistama,  et Teie ingli kuju minu südamest ialgi ära ei kao ja et miSgi mägi teda minu hingest wäija kiskuda ei woi. . . Rv wmd! takistas teda Diana häbelikult. Kuulake mind lõpuni, õde, waStas Gabriele,  ma tõendan Teile, et minu põlewat. . . armastust misgi sst muuta ei suuda; ma olen juba sellepärast õnnelik, et ma sellest mõtelda ja rääkida tohin. Ka see wõib wöimalik olla, et mulle mitte ainult luba ei anta Teid armastada,  waid ka seda kästakse. Kuid missugune  see armstuS saab olema, seda teab ainult  Jumal I Ma loodan, et meie seda warsi teada saame. Sellepärast palun ma Teid, õde, uskuge Jumala ja oma wenna sisse, sest minu sõprus ja kõiknägija annawad Teile selleks jõudu.  Ärge lootke miSgi muu pääle, aga ärge heitke ka meelt Sra. Mõistke mind õieti. Teie ütlesite mulle sel korral, et mind armastate... Ka mina tunnen seda, ja minu süda ütleb mulle,  et Teis mind meel wõite armastada, kui aga saatus selleks luba annab- Ma tahaksin neid sõnu pehmendada, mis ma oma segases mõistuses Teile Louvces ütlesin, kui meie üksteisest  lahkusime. Mie ei tohi mitte endid wals arwamistest petta lasta ja mõtelda, et meie jaoks Mu ilmas enam midagi ei ole ja kõik meile kadunud on. Oodake. Ma tulen warsti Tcie juurde ja ütlen Teile kahest asjast ühte, kas. seda: «Diana, ma armastan Teid, mõtle meie lapsepõlwe ja oma lubaduse pääle; sina pead minu olema, Diana, meie peame kuningalt  oma ühenduseks luba saama ja seda peame kõigest mäest usutama," ehk jälle: „Mu õde, armuta saatus on meie armastuse «astu ja ei luba seda, et meie õnnelikud oleksime, aga see ei ole mitte meie meelewallas, ses käib üle inimliku jõu; Jumala HSSksarwamine seisab meie wahel ja ma annan Teile Teie sõna tagasi. Teie olete waba. Kinkige oma armastus teisele ja ma ei räägi selle wastu midagi. Mie pisarad on ilmaaegu. Alandame  endid sõnalausumata kõrgema tahtmise alla ja kanname oma walju saatust kannatlikult. Teie jääte mulle ikka pühaks ja kalliks, aga meie hinged, kes üksteise kõrwal elada wõiksiwad,  ei wõi Jumala tahtmise järele ialgi ühineda." Missugune imelik ja hirmus mõistatus! tuli tahtmatalt Diana suust, ja ta jäi kurbadesse  mõtetesse. Ma seletan Teile selle mõistatuse ära, wastas Gabriele, kuid mitte praegu. Ärge püüdke ise sellesse saladusesse tungida, õde. Oodake ja paluge. Lubage aga mind mu südame  häält uskuda, ärge heitke «eelt Sra, ärge surge maailmale ära ja ärge matke end kloostrisse.  Kas Teie lubate, et Teie südames usk ja lootus kannatuste kõrwal elama saamad. Teie sisse uskuda ja Jumala pääle loota, jah, ma wõin seda praegu Teile lubada, mu wend. Miks soowite seda, et ma tagasi maailma  sisse läheksin, kuna ma ometi. Teiega käsi käes käia ei wõi? KaS Teile sellest küllalt ei ole, et mu süda Teie päralt oa? MikSpärast tahate Teie, et ma oma elu Teie soowide järele  pean muutma, kuna ma seda ometigi Teile pühendada ei wõi? Kõik on pime ja tume, niihästi minu sees, kui minu ümber, oh Jumal! Õde. ütles Gabriele tröõstiwal toonil, ma palun Teid, andke mulle oma sõna ja ma lä