ametit pidas. Tema asemele on oktobris 1902 hra W. Henecke astunud. Ülcmmärguandja  ülewaotuse all on 1901 saadik kõik see terme tulekahju lärmitegemine, mis 1. nowembrist 1901 näib asja kohaselt  sisse seatud olewat. Meie linna suureks minemise pärast oli tulekaitse seltsi asutamisest saadik lärmitegemine eestseisuse ja nõuukogu alatine murelaps ja kõik katsed, lärmitegemist rahuloldewalt sisse seada, läksiwad luhta; trummad, kellad, wiled, sarwed, käristid, törwed ja kes teab, mis kõik pruugitawad oliwad, aga ilmas mitte rahuloldawalt. Esimesest nowembrist 1901. on lärmitegemine nõnda sisse seatud: 1 wabrikuwile, 3 tulekclla ja 24 sarwe üle kõige linna igas tuleteatamise kohas üks; need nähikse seda nõudmist täitwat. Raha puuduse pärast pidi elektrikella lärmitegemine järele jääma. (Järg tuleb.) Wana Kadri jõuluõhtu. Kellad heliscwad, saanid sõitwad sohina! üksteisest mööda ja heledasti walgustatud kaupluste aknad färawad. Siin ning sääl ruttab we«l mõni hiljaks jäänud ostja oma sületäie jõuluosjad ga usinasti koju poole. Siin toredad majad nagu lossid, sääl jälle kitsad köwerad körwa uulitsad, madalate wiltu wajunud majadega. Ühes kõige wilctsamas hurtsikus näeb aknast sisse piiluw kuu tuhmilt pallivat küünlaotsokest wiletsa sängi ees olcwa kipaka laua paal, selle ees wana moodi tugitooli, mille pääl wana wõimetu naene istub. See on mana Kadri, kes tühise palga eest päewast päewa pesukünal seisab ja nõnda oma pääd toidab Ta on juba ammu üle kuuekümne aasta mana; ta käed on nõdrad ja silmad tuhmid. Aga ta peab tööd tegema, raskesti tööd tegema, kui mitte nälga jääda ei taha. Ja ta on nii üksi, nii mahajäetud, see waene manaks! Ta mees oli ära surnud ja teda kolme wäetima lapsega järele jätnud. Ta oli usinasti  tööd teinud, napiga läbi ajanud ja ründe eest muretsenud; ta oli oma laste eest ka palunud, et Jumal neid hääd-ks inimesteks üsissekaswatada laseks. Ta mamm poeg, Pritz wõ.ti soldatiks. Kui kena nägi tema soldati mundris wälja. Tema oli wiisipäraliue mees ja sai pea unsirohwitseriks. Ema, ütles ta, ma tahan sille eest hoolt kanda, et sul wanadusis hää põli on. Sääl tuli aga sõda ja tõi tema Pritsute surma kuuli südamesse Kadri pigistas oma töötanud käed kõwasti kokku ja waatis nõnda kaua kuupaistel hiilgama t nw.'. poole, kuni silmad wtt täis wajusiw.id. Kõik oli tema meel-st nii arnsuomata ja tume. Nüüd mütsis tema oma ilusa pruunisilmalise tütre Leeni püüle, keda tema korrapärast ja wiisakasti kaswatanud, hoosiga tööle harjutanud ja kes möllamas linna elus siisgi hukka läinud ja ka ära surnud oli. See oli teine maius löök waese ema südamele olnud. SügawaSii liigutatult laskis tema oma halli pää kokkupandud käte pääle wajuda. mis laua pääl olewat wanat lauluraamatut kinni hoidsiwad- Aastad oliwad mööda läinud, aga tema tundis weel praegu sedasama kibedat walu, nagu sel korral, kui ta oma õnnetu tütre wecstnõretawa surnukeha ees seisis. - < — Aga ta noorem poeg, musta käharapääga Kaarel, mis oli temast saanud? Oh, see küsimine oli see kõige kibedam tilk mana Kadri kannatamise karikas. Pahasse seltskonda oli tema sattunud ja sellist kurjale teele eksitatud; wiieteisttümne  aasta eest oli tema juba kodumaalt lahkunud. Tema on sellest ojast saadik jäljetult kadunud, wist ka hukka läinud ja wiletsal wiisil otsa saanud. Nüüd on ta üsna üksi, ja need kurwad pildid heljuwad tänasel jõuluõhtul aknast wäljawaadates tema maimu silma eest mööda. Ta igatseb rahu, tema tahab omast raskest, töörikkast elust pääseda. Ta ei tahaks mitte enam homikutel nõnda wara ja külmaga ülesse tõusta, mitte enam wärisewate põlwedega ja lõppema jõuga päewade kaupa pesuküna ääres seista. Ta soowib ainult puhkada, wäija puhkada, sellest raskest argipäewa tööst, mis temal ülejõu käib! Üksgi omakse käsi ei suru temal tema wäsinud silmi kinni, üksgi armas hääl ei räägi temale surmatunnil troosti sõnu, üksgi ei ehita tema hauda lilledega ega wala tema pärast ühtegi silmapisarat!  Tasa rõhub üks käsi toa ukse lingi lahti, aga tema ei kuule seda mitte- Siis emal Möndasugust. Konnade söömine. Põhja-Amerika Ühisriikide  elanikud söömad aasta jooksul umbes kaks miljoni konna ära. Neid konnasid püütakse mitmel pool ja paljud saamad selleläbi õige kasulikku teenistust. Sääl on juba hakatud konnasid koduloomadena kasivatama, sest neid nõutakse ikka enam ja maksetakse hääd hinda. Kirpude kogu. Charles Rothschldil Londonis  on kõige suurem kirpude kogu maailmas, sest neid loomakest on tema terwelt 10M0 tõuugu. Tema on, nagu lehed teatawad, koguni n. n. kirpude-uurimise reisi kaugetesse põhjamaadesse  toime pannud, kus tema tarwis tähtsamad  kirpude tõuud kokku korjatakse. Korjajatel seisab raske töö ees, sest nemad peawad koguni niisuguste loomade, nagu jääkaru, kirbud kodumaale  ühes looma. Rothjchild uurib wästmata kirpude hüppamise jõudu. Kirbud on maga targa aruga loomakesed ja seisawad sipelgatega palju kõrgemal astme!, kui teised suuremad loomad, tawad. Kui kirbud ära harjutatakse, wõiivad nemad mängida, nende suuruse kohta «valmistatud  püsstsid kanda, wankrid wedada, mis juures teised kirbud kutsarile ja sõitjale osa mängiwad, wehklewad jne. Inimese kirp wõib 40 korda nii kõrgele hüpata kui ta ise suur on. Inimese elu hind. Üks Inglise ajaleht on arwusliku kokku seadnud, kui suurt tasu kohtud wiimastel aastate! õnnetuste juures surma wõi wiga saanud inimeste eest määranud. Nii mokseti lejknaestele tasu: Ühe töölise eest Soulhhamptonis,  kes teenistuse ajal surma sai, 2540 marka. Sadamatöölise eest, kes Londoni sadamas töötamise puhul ära uppus, 12,000 marka. Mehe eest, kes ühe Prantsuse laew hukkamineku juures kapteni hooletuse läb: surma sai 80,000 marka. Mehe eest, kes New-Aorkis raudtee õnnetuse  läbi surma sai, 400,000 marka. Kahjutasudest,  mis ülsikute kehaosade wigastamise eest anjud,  on nimetamise wäärt: Ühele naeZterahwale uina eest, mis Prantsusemaal woorimebega sõidul juhtunud õnnetuse juures wiga sai. Sööti marka. Käekaotuse eest uulitsaraudtee õnnetusel Birminghamis  mõisteti 14,000 marka tasu. Ühe tisleri sõrme eest. mis töö juures otsast lira löödi, 24,000 marka. Ühe silma kaotuse eest mõisteti Jngiisemaal kõigest 1000 marka tasu. Piimonaeste kättcmaksmine. Autunis, Prantsusemaal, mõisteti hiljuti mitu piimanaist karistuse alla, sest e! nad piimale mett oli-vad seganud. Nad ei ole selle otsusega mitte rahule jäänud, waid on enestele kõik teised piimanaesed ümberkaudu abiks palunud. Oleks arwata wõinud,  et see tähelepanemata jäetakse, sest ühtgi ühiskonda ei ole, kes rahulikult tunnistada tahaks, et tema seltsilised p-ttnscst elawad. Aga Autunis ja tema ümbruses etawad piimanaesed on selle ohwri loonud ja kõik üheskoos platsi astunud. Esimene tagajärg sel paimel oli piimahindadc suur kerkimine: Piimanaesed oisnstasiivad, et piimatarwitajod  kohustatud on kohtukulusid kandma. Siis tuli teine temp: piimanaesed paniwad kõik kohtunikud needmise alla ja olsustasiwad, neile mitte enam piima müüa. Nõnda siis ei saa Autuni kohtunikud iähemai ajai mitte enam koorega kohwi juua. Uus kelmus. Laupäcwal, kell 2 kõneleb „Figaro", astus hais riietes isand suure kunstitundja  näoga ühte suuremasse pildi ärisse Pacifis.  „Mis see Roybeti pilt maksab?" ~400 rubla". „Hää! Hoidke teda kuni täna õhtu kell S. siis tulen ma jälle." Kell 4 küsib üks teine ostja: „Mis see pilt maksad?" „Tema on müüdud."  „Kahju .... Kas Teie ei wõiks teda mulle siisgi ära müüa? Mina pakun Teile 000 rubla, ja kui Teie sellega rahul olete, siis saatke see piit homme hommiku minu korterisse. Minu adress on: Paul de M . . . Avenue de Allmai" Kell 6 tuleb esimene ostja jälle, kellele kaupleja seletab, et temale pitdi eest kõrgem hind lubatud. Asi täheb wiimaks ägedaks sõnawahetuscks, kuni wsimaks kaupleja nõuus .on temale 100 rubla kahjutasu maksta, sest et tema iseneses rehkendab: „IVO rubla jääb mulle ometi kasu!" Kui suur oli aga tema imestus, kui tema teisel hommikul, teada sai, et Avenue de AtmaS ühtegi Paul de M . . . olemas ei ole. Naljaks. Asjata. Ema: „Kuule, Hans, kuldaS sa mõid ometi selle natukese hambawalu pärast mi palju hulguda?" HanS: „Ega ma sellepärast nutägi!" Ema: „Aga mis pärast siis?" Hans: „Mu meel on sellepärast nii kurb, et hambawalust nüüd midagi kasu pole: meil on nüüd muidugi kooli waheaeg," Hans: „Kuule, ema, mängi mulle klaweri püül midagi ette!" Ema: „Ei, Atsukc, see ei lähe, sa tead ju, et meil praegu leinaaeg käes on!" Hans: „OH sellest ei ole midagi! Sa wõid ju mustade klahwidega üksi mängida!" Lapsesuu. „Wanaema, miks sa selle pabukoi täis toppida lasid?" „Sellepärast, armas laps, el la mulle wäga armas oli!" „KaS tead, ma lasen sinu ka pärast täis toppida." Armas pabukoi. „OH teie ei usu, kui tark minu pabukoi on. Kõik, mis mina oma armsa mehega räägin, sõnab tema järele. Kas pole õige, Liri?" Pabukoi: „Kuule, ma ivirutan sind luletangidega sina wa joodik." Wäikcne eksitas. Herra Dusel, (kes hilja öösel purjuspääga kodu on tulnud ja peeglisse ivaatab). „Need pagana korterid alumisel korral ei ole aga midagi wäärt. Juba wahtiS jällegi üks vurjuZ meeS aknast sisse!" Arusaamata. Üliõpilane Bummel: „Mina tõusen iga päew tõuna ajal magamast üleS, luten igat õhtul tubli pütitäiega kodu, iga kuu wiieteistkümnendal ei ole mul enam punast krossi taskus, ja meelgi üklewad inimesed, et mina korralikult ei ela!" Asja mõistlikult seletamine. „Kuule, Ma» dis, mispärast on õhulaewa küljes köis?" „Ära küsi nii lollisti! Muidugi sellepärast, et kui pomm lõhkeb, sõitjad ennast teda mööda alla wõiivad lasta." 52 Saarl a n e, 1902,