janduse seisukord on, seks ei ole tarwis tõendusi tooma hakata! Kuid mõruda wilja maiku hakatakse juba tunda saama. Tallinna ringkonnakohtus istus süüpingil  hiljuti üks eestlane, kes naabruses olewate mõisnikkude  juures umbes 10 tulesütitamist korda saatnud. Kui temalt küsiti, kas tema ennast süüdlaseks tunnistab,  seletas kaebtusealune, et tema „Ecsti ajalehti lugedes  niisugusel mõõdul Eesti rahwa rusujmd wihkama hakanud, et ta otsuseks wõtnud, mõisnikkudele seeläbi kätte tasuda, et tema nende booned, wilja ning heinad põlema süütab." Kas tõesti niisuguste Eesti-Läti ajakirjanduse kurbade tagajärgede wastu osawõtmataks woib jääda? Mörudat ja kardetawat wilja toowad niisugused ajalehed, nagu ..Postimees", kes õige läbipaistwalt selle pääle tähendab, et suur Wene rahwas wäikselt Eesti rahwalt tema isesciswust ära wötta tahab. Huwitaw  oleks ainult teada saada, millal siis Eesti rahwas  üleüldse iseseisew on olnud? „Wäikeste rahwaste kokkusulatamine suurte rahwastega," hüüab ajaleht „Postimees", „oleks kõige suuremaks wõimuwalitsuseks, mida maailmas, üleüldse on nähtud! Missugune kirjutuse wiis, missugused kõnekäänud just täielik ärakiri Soome lehtedest! Ja mis põhjusel  Eesti ja Läti ajalehekesed korraga niisugust tooni hakanud tarwitama?! Kas ei ole aeg seda nähtust tõsiselt tähele panna, enne kui ülesässitaja Läti ja Eesti kirjandus lõppeks weel Eesti ja Läti rahwa ära saab rikkunud," Nõnda „Swet". Mis meil selle kohta ülelda on, seda teeme tulema kord. Politika ringwaatus ja wäljamaa sõnumid. LSz.tNN-AfL'ik6 jVjctwkkLzctLL- 15. (2.) mail pidi Vereenigingis, Transwaali  jaOranjewabariikidepiiril, kõigi Buri wäeosade saadikute koosolek, millest keegi inglane osa ei wõta, algama. Selle koosoleku  kestusest ja otsustest ei ole täna (esmaspäswal)  weel midagi teada. Jnglisemaal loodetakse  kirgiiselt, et käputäis kangekaelseid talupoegi  nüüd ometi ilma pikema  maailmariigile  alla heidab, aga see lootus wõib wäga petlik olla, kui mitte inglased ise oma nõudmisi ei wähenda. Reuteri sõnumisaatja telegrahweerib Pretoriast: „Nii palju kui Buri juhatajate läbirääkimistest oma meestega kuulub,  ei ole siiamaani weel midagi sündinud, mis sõja warstise lõpu pääle wõiks tähendada. Kõige paremaks rahupandiks on sõja agar edafipidamine." Sõda peetakse siis ka inglaste poolt, nagu Kitchsner oma wiimses nädaliaruandes kiitleb, agarasti ja wõidurikkalt edasi. Nad surmanud sel nädalil 19 buri, haawanud 6, wõtnud 802 wangi ja saanud 580 püssi, 5420 padrunit, 157 wankrit, 400 hobust ja 4300 looma saagiks.  Middelburist (Jda-Transwaalis) teatati 9. mail (26. apr.): Eila kippustwad burid Middelburi ligidal ühe Inglise wahisalga kallale, kus juures 5 inglast surma, 2 Yaawatud  saiwad. Buri äraandjate kohta kirjutatakse Johannesburist: See on äraandjate tegu, kui buride warjupaigad üles leitakse, nende hädapõllud  ära rikutakse ja nende õiglane wõitlus nunnaks õnnetult lõppeb. Neid äraandjaid teenib palju Inglise wäss ja Jnglije ohwitsende käsu all. Lord Kitchener ise käis kogulaagrites äraandjaid korjamas. Ta oli Middelburis, Johannesburis, Krügersdorpis wist kõigis laagrites.  6. jsnuaril oli ta Krügersdorpis. Ta jutustas buridele, sõda olla lõpetatud, ainult mõned üksikud kangekaelsed mässajad panna meel wastu ja burid ise pidada aitama, et nende pööraste tembutamine lõpetatud saaks; burid teada ju kõige paremini, kus nende hullustajate  warjupaigad ja põllud olla. Äraandjatele  lubas Kitchener püssid ja sõjamoona kaasa anda. Kitcheneri järel käis wangis olewa Kronje wend Andries Kronje siin mehi äraandmisele meelitamas. 4—500 Buri meest (naesed hoiti hoolega eemal) kogusin?ao teda kuulama, 34 laskstwad ennast meelitada, kuid neist astusiwad 31 meest jälle tagasi. Saksamaalt. Keiser Wilhelm, kes ameriklaste sõprust igapidi soojendada püüab, saatis president Rooseveltile järgmise telegrammi:,, Prints Heinrichile  näidatud lahke wastuwõtmise mälestuseks wõtsinmanõuuks, Amerikale Friedrich Suure tuju Washingtoni linna tarbeks kinkida." Roosevelt  wastas tänades ja lubas keisri pakkumist kongressile ette panna. President lisas juurde, Amerika rahwas saada suure kuninga kuju oma päälinnas rõõmuga nägema. Prantsusemaalt. Brest' i s adamalinnas, mille kaudu president Loubet Wenemaale reisis, wõeti teda suurte rõõmuawalduste ja auustustega wastu. Pidusöögil pidas Loubet Pikema kõne ja ütles muu seas: „Ma olen wäga õnnelik, st pääminister Waldeck-Rousssau  mind siia saatma tuli. Juba kahekümne aasta eest teenis ta oma tegudega isamaa kasuks kiitust ja nüüd on ta jälle kolm aastat Prantsusemaad  ja wabariiki sarnaduseta hiilgusega teeninud." Wälimiste asjade ministri Deleass  e kohta ütles president: „Juba neli aastat  juhib ta isamaa wälimist politikat kaswawa mõjuga, mida Prantsusemaal ja wäljaspool tuntakse." Wiimaks kiitis Loubet ka Prantsuse rahroa enamust, kes wiimsetel walimistel jälle näidanud, et La Lruuwilt wabariigi pole hoiab, mis kodumaale 30 kallist rahuaastat kinkinud. Presidendi sõnad oma ametiwendade ja wabariigi kohta ei ole mitte tühi kiitus. Suurest,  1789 algamast mässust saadik ei ole Prant- postimees. M 2. 238