Saarlane K° IS. TrisipSewal, 20. aprillil 1904. XX. aastakäik. maksab: PsStiga saadetud aastas. A ~ „ Pooles aastas ..... I „ ÄtZ „ Ilmub igalkoifipÄS!l?«st. KuresaareS Kauba-nulitsas nr.l?. Kuulutuste petit rida maksab S k. UM Üleüldine politikn ajaleht Naa- ja linnarahvalt. UW Pandiks andmisest. k Laenab keegi teisele raha, siis nõutakse Ml juures sagedasti ka panti. Ja see nõudmine on wäga asjakohane Sest on nõudjal kindel pant käes, siis pole tal karta, et ta oma rahast ilma jääb, mis aga ilma pandita wäga kergesti wõib juhtuda. Pandi wastu wõlaandja on aga ainult siis kindlustatud, kui temal seaduslikul  teel antud pant käes on, ja sellepärast  on wäga tähtis, et pandiwõtmine seaduslikul teel sünnib. Elujuhtumised on aga näidanud, et mitmed wõlauskujad ka siis oma rahast ilma on jäänud, kui nad ka raha pandi wastu oliwad laenanud.  See tuli sellest, et pant mitte seaduslikul  teel ei olnud antud. Kui wõlgnik wõlauskujale midagi panti lubab, siis sünnib see harilikult sel teel, et wõlakirjasse tähendatakse: „wöla eest wastutan kõige oma liikuwa ja liikumata warandusega", ehk: „olen oma liikuwa ja liikumata waranduse pääle nii ja nii palju laenanud", ehk jälle: „olen need ja need asjad wöla eest pandiks pannud" jnd. Muud seaduslikkusid nõudmisi ei täideta siin mitte. Wölauskuja on kindlas arwamises, et tema nõudmine kindel on, ja ta ei aimagi sellest, et kõigil neil kenadel sõnadel mingisugust tähendust ei ole. S est liikumata waranduse pandiks and m is e l o n ainult s i i s t ähendust,  kui selle üle kreposti jaoskondades wõlakiri wõi obligatsion tehakse, liikuwa waranduse pandiks andmine aga siis, kui pandiks antud asjad wölauskuja kätte antakse,  missugusel juhtumisel pant käsipandiks  nimetatakse. Liikuwate asjade pandiks panemine ilma wölauskuja kätte andmiseta,  ei olemittemaksaw. Wõlgnik  wõib sarnase pandi ära müüa, ehk teistele  pandiks anda, ja maksu jõutuse korral ei ole sarnasel wõlauskujal teiste nõudjate kohta mingisugust eesõigust. Kellel aga käsipant käes on, sellel pole karta, et ta omast ilma jääb. Teised wõlauskujad ei wõi oma nõudmist küsipandi pääle mitte pöörda. Kuid pandipidaja ei wõi panti mitte wõla eest omale pidada, waid ta peab pandi >oma wõla tasumiseks ära müüma. z/ . Pantimise üle on weel palju muid määrusid seaduses olemas, mille üle rääkida siin mitte ruum ei luba. Siin tähendatud tingimised on aga minu arwates pääasjad, sest on keegi oma nõudmise liikumata waranduse pääle obligatsioni kirjutamise läbi, ja liikuma waranduse pääle käsipandi wõtmise läbi kindlustanud, siis on tema nõudmine kindel, kuna aga wastasel korral oma rahast wäga kergesti ilma wõib jääda. o. ?. Patu läbi õnnistusele! 16 Jeanuot Emil von Grotthussll jutustus. E-stiSlanud G- Markus. Jah, nõnda näeme meie üksteist jälle. Muud ei mõistnud ma sel silmapilgul talle mitte waStata. KaS ta minu wastust mõistis  wõi mitte, seda ma ei tea Noh, oli see nüüd nõnda wõi teiseti täna pärast lõunat oleks ma sind omitegi üles otsinud, kui ma ka ükskord sulle töötama pidin. . . Edgar! hüüdsin ma südame waluga. Pane tähele, wend! meie üle mere oleme praktikolised inimesed ning ei mõtle sellepärast  igakord mitte nõnda kui ehk teie siin. Ma usun, et meie sellega mingisugust  ülekohut ei tee, kui meie wahelt oma sõna murrame, iseäranis weel siis, kui meie ära tunneme, et meie oma sõna iseenese  südame tunnistuse ja Jumala tahtmise  wastaselt annud oleme. Oleme kohustawat  sõna kuidagi ärrituses, pahanduses ehk wiha tuhinas annud ning leiame pärast, et see parema tundmustega ja Jumala auustusega milgi wiifil kokku ei sünni, et see ainult ürituse wili on olnud, kus mõistus  piirist üle oli astunud ning eksi teede pääl edasi tormanud, siis oleks see täiesti rumalus, kui meie endid niisuguste tormiliste  sõnade orjaks anname. Sõna täitmine  on seesamma, mis rehkenduse eksempli õige wälja rehkendus on. Armud on täiesti õiged. Tulewad eelarwed auusast meelest, on wälja-arwe ka õige, tulewad eelarwed kurjast südamest, on wälja-arwe täiesti hukaS. Selle päüle hakkas ta ise valjusti naerma SteldeS: Lh, sa heldene aeg! mis ma nüüd riiükifin? Ma hakkan ju otse mõttetarga wiifil kõnelema. Seda pole ma enne ialgi teinud. Tead sa wend: Isamaale tagasi tulles, kodumaa pinna pääle astudes, kodumaa õhku sisse hingates, oma sugulaste pääle mõteldes, läks mu süda raskeks, sest ma olin sulle sõna annud, kuidas sa sel korral minu käest nõudsid, ennast sinu silmade eeS mitte ialgi enam näidata. Ma oleksin nädalite kaupa siin ümber lodinud, ikka selle pääle mõteldcS, mis tegema pean, kui ma mitte Annile oma südame koormat poleks awaldanud- Tead sa, mis ta ütles? Ah, ta trehwaS õieti. Ta küsis, kaS sa minu wend olla. Muidugi waStasin ma! Kas mul mitte igatsust ei olla wcnda näha? Wäga! Kas ma weel kaartisid mängida, wõlgasid teha ning häbemata naeSterahwastega kes teab kus nurki mööda ümber hulkuda? Mitte koguni, sa tead ju seda sest ajast. Siin segaS ta ennast minu sõnade wahele üteldes: Siis tcad sa kül, mis sul nüüd kohuseks teha on. Aga siis langes ta mu kaela ümber, nimetas mind oma armsaks, lolliks lapseks ning ütles ma pealsin ükskord ometi meheks saama ning lapselikud mõtted pääst wälja ajama —. Ma mõtlesin: Kui palju see siis ikka maksab? Enam kui mind uksest wälja wisata ei wõinud sa ju ka mitte, ning seda just tahtsin ma näha saada, mis sünnib. Mu armas, kallis Ernst, hulga, hulga aja pärast näen ma sind jälle. Ning siis surus ta mind kõige suurema armastuse ja õrnusega oma rinna wastu ning suudles mind lõpmata südame soojusega üteldes: Mu armas, kallis Ernst. Mis tundmused sel korral minu südames liikufiwad, selleks ei leia ma siin mitte sõnu! Ses, üda ma omast uksest wälja olin wiskanud, kelle alandliku palwet ma ei kuulnud, kelle wälja sirutatud palwe käsa ma tähele ei pannud, keda ma uhkuses ja südame kanguses enesest ära tõukasin, laewa pääle ajasin, üle mere wõõrale maale saatsin, sootumaks ära kadumisele soomisin  see, see kiskus mind praegu hukatuse pori august wälja, see ei kannud minu wastu mitte enam wiha ta nimetas mind wcel päälegi armsaks, kalliks wennakS. Ah, mu südamest käis pala wiirg läbi, nagu oleks mõni tulise rauaga selle sisse pistnud. Kas polnud need just needsamad sõnad, millega mu surija Gertrud mind karistanud oli? Nüüd karistas Zumal mind juba teist korda oma armastusega, aga mitte wihaga. Ta oli minu endised patud nüüd mulle õnnistuseks muutnud, andis mulle selle, keda ma omast majast wälja tõukasin, jälle tagasi ilma millegi wihata ja waenuta. Ütlemata sügawad tundmused woolasiwad kui jõe weewood minu üle; nad tungifiwad mu südame sügawamasse põhja säält kõiksugust  muda ja pori wälja kiskudes ning endist uhkuse roojust ära loputades, mis aastate ja aastate jooksul sinna seisma oliwad jäänud ning haisema läinud. Ma ei saannd ega wõinud sõnadega midagi ütelda, waid hakkasin wenna paremast käest oma kahe käega kõwaSti kinni ning ei lasknud seda mitte lahti. Mu filmist jooksis  wcst nagu jõgi mööda palgst alla. Wiimaks jõudsin waewalt ütelda: Ah Edgar, Edgar! kui sa ära oled unustanud, ma ei ole mitte unustanud. Ma ei wõi ega saa seda talgi unustama, kuidas ma sind sellel õhtul oma majast wälja tõukasin Sõda. Peterburis, 9. aprillil, Maawalitseja telegramm Keiserlikule Majesteedile 1. aprillist: Teatan koigealandlikumalt Teie Majesteedile,  et 1, aprillil weealuste kaitsemiinide panekul aurupaatide päält, ühe miini enneaegse lõhkemise läbi ühe aurupaadi all, surma saiwad: Miiniieitnant Peter Pell ja 20 alamwäelist. Berlinis, 8- (21.) aprillil. Tokiost saadud erateatede järele kinnitatakse kuulujuttu,  et jaapanlased 20,000 meest ühes suurtükkidega lahes, mis 7 wersta põhjapool  Daljnid on, maale on saatnud. Maale saatmist kaitsesiwad 5 Jaapani söjalaewa. Selles kohas saamad meel uued wäeosad maale saadetud. Port Arturis, 6. aprillil. Kõik on waikne. Sõnum Skrõdlowi nimetusest sünnitas suurt waimustust. „Petropawlawski"  hukkaminemisest räägiwad päältnägijad  järgmiselt: Kui laewastik end