Saarlane M Ä3. Teisipäewal, 20. augustil 1902. xviii, aastakäik. maksab: Saaremaal aastas . . 1 rbl. LV kp. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Pooles aastas 1 „ 2g> „ -4 Ilmub igaltsifrpÄstVcdk. ..Saarlnse" toimctus sa wNjaandmine Kuresaares Kauba-nulitsaS ur.1,7. Kirjad kälwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petlt rida maksab Z k. UM Üleüldine xolitika ajaleht maa- jn liaaarahiaale. UW Separatismus. Separatismuse nime all mõeldakse üleüldse  lahkumineinist, pääasjalikult usulistes asjades. Meie juures mõteldakse separatismuse  all enamisti aga niisugust nähtust, mis riigi üleüldisest politikast lahku läheb ja separatistideks nimetatakse niisuguseid isikuid, kes üleüldiste riigi -püüete wastu töötawad. Iga ühe riigi alama kohus on riigi üleüldiseid püüdeid toetada, ja kui keegi separatismust taga ajab, siis ei wõiks ju sarnast isikut mitte sallida. Kuid kahjuks  peetakse wäga sagedasti separatismuseks niisugust tegewust, millel separatismusega midagi ühendust ei ole, ja separatistideks loetakse neid, kes ka kõige ustawamad ja truud riigi alamad on. Sagedasti awaldatakse  niisugust teguwiisi meie juures eestlaste ehk üleüldse teiste rahwuste kohta. Räägib näituseks keegi selle poolt, et koolides  enam emakeelt õpetataks ja et algus õpetus lapseke emakeeles antaks, siis peetakse teda juba mõnede poolt separatistiks.  - Näeks näituseks keegi, et kohtudes  Eesti keeles asju toimetataks ja soowiks, et kohtunik ka kohase ruhwa keelt mõistaks, siis on see mõne meeles jällegi separatist, kuna aga see mõte, et sarnased soowid separatismuse põhjusel ilmsile tulewad, päris jõledus on. Riigi üleüldine eesmärk on rahwa hääkäekäigu  edendamine, ja kes selle eesmärgi piirides tööd teeb, kes selle eesmärgi poole „kiusab", nagu Paulus ütleb, see käib riigi eesmärkidega käsi käes. Kooliteadus on ju kindlaks teinud ja igaühele mõistlikule maimule on arusaadaw, et emakeeles kõige hõlpsamini last wõib õpetada, et lapse maim emakeelele kõige suuremas täiuses awatud on Rahwa kõige suurem hääkäekmgu edendaja  on haridus, Tahanre nüüd haridust  edendada, siis tuleb lapsele haridust emakeeles anda, et laps Mest ka jagu saaks. Ja kui nüüd keegi tmxb, ja selle poolt räägib, et lapsele emakeeles haridust antaks, siis püüab ta just seda, mis üleüldine  riigi püüdminegi on rahwa hüükäekäigu  edendamine, ja kellegi! ei ole põhjust  teda sellepärast separatistiks nimetada. Meie saame üksteise mõtetest siis kõige enam aru, kui meie üksteisega nõnda ütelda „suust suhu" räägime. Peame meie iöl- kija läbi kellegiga asja ajama, siis on see wäga puudulik. Kohtud on selleks seatud, et kõigile õigust mõistetaks ja riigiwalitsuse püüd on, et igale riigi alamale õigus sünniks. Sest õiguse ees ei ole üks enam kui teine. Aga kui kohtunik tõlkija läbi asju peab toimetama, siis sünnib wäga sageli, et õigus selle läbi kannatab.  Tuleb ette, et tõlkija õieti ümber ei pane, tuleb,ehk ette, et Wene keeles seda sugugi wälja ütelda' es saa, mis Eesti ehk mõne teise keele iseloom wälja ütleb, ja siis juhtub sagedasti, et ümberpanek» läbi mõte õieti ümber pandud ee saa. Kes aga selle läbi kõige suuremar rahju saab on õigus. Et riigi walitsuse pää püüe on igale ühele õigust muretseda ja et emakeele mõistmise  läbi kohtunikkude poolt õigust igale ühele maksmaks wõiks teha, siis käib see just riigiwalitsuse poolt märgitud teed mööda, kes selle poolt on, et kohtudes emakeel tarwitusele wõetaks. Sest siis jääks palju eksitusi õiguse piirides kohtunikkude poolt tegemata, mis aga nüüd puudulise ümberpanemise  tõttu ette wõib tulla. Ja nõnda ei ole see sugugi mitte separatist, kes kohtu-- Mamsel Ilmaaegne. 32 Tema ise oleks päris õnnetu olnud, kui tema mitte igapäew wähemalt kolm künni neli korda nende suurt aeda läbi ja alla jõe juurde jooksta poleks saanud, ehk kui suwcl mõni päew mööda pidi minema, kus temal wöimalik ei olnud, lootsikuga, mida tema ise sõudis, sõitmas käia. Aga, see tema kaastundmus, tegi waese haige kehaga mehe südame ka meel haigeks. Tema oli korraga sellele arwamisele tulnud, et ainult Julia temale seda tasuda ja teda sellega lepitada wõib, mis elu ja saatus temale ülekohut ja liiga teinud oliwad. Täna keskpäewa ajal oli tema ema nüüd proua nõuniku juurde tulnud, et sellest asjast rääkida, hakatuses, muidugi mõista nelja silma all. Proua Norban oli wäga uhke, kes kellegi Andersheimi kodaniku perekonnaga sõbrust ei pidanud. Tema oli ühe täiesti waeseks jäänud prantsuse mõisniku tütar; kui tema herra Norbaniga tutwaks sai, oli tema isa just oma wiimase kopiku raha, kaardi laual kaotanud ja ise enesele kuuli pähe ajanud. Ja selleaegne kohkumine ja kurwastus  oliwad wistgi aina süü põhjuseks, et neiu kodaniku sugust mehe kosjad wastu wõttiS ja mehega Reini jõe äärdes olewasse  ilusasse mõisa elama asus, mis õnneks weel suure pargi läbi, abikaasa põlatud wabrikust lahus oli; tema ei sallinud  sugugi et keegi temale meelde tuletas, et tema mees „wahu weini" wabrikant olnud oli, ehk küll Napoleon kolmas koguni oma kiitust selle joogi üle äwaldanud oli. Tema oli wäga kindla iseloomuga Naesterahwas,  kes elus mõndagi raskust kannatama  oli pidanud. Alfons, tema ainuS ja armastatud poeg oli juba poisikese põlwes wigaseks jäänud; tema higiselt jõke suplema läinud ja säält halwatult kodusse kantud. See oli hirmus löök emale olnud, aga tema julgust ci olnud see ometi weel mitte murdnud, tema kaswatas teda kõige paremal  wiisil ja laskis temale kõige kuulsamatest  koolitajatest õpetust anda, aga püüdis  ka kõiki tema soowifi ja tahtmisi täita. Ja kui tema mees saksa-prantsuse sõa aegus haawatud sai, mille järeldusse tema ka suri, sai tema ka oma mõtete poolest täiesti sakslaseks kes ialgi prantslastele andeks ei suutnud anda, et tema poja isa ära oliwad tapnud. Ja see naesterahwas tuli täna, et oma kõige kallima warandusele, põlatud mamsel Ilmaaegse kätt ja südant paluma. Nelikümmend kaheksa tundi oli tema meeleheitlikult selle plaanile wastu sõdinud ja tema süda oli peaaegu lõhkenud selle mõtte juures. Tema oli lootnud, et tema ise oma elu aeg oma ainsamale kõik ja ainus olema pidi ja nüüd nõudis poeg ühte teist, ja tema, kes tema ometi „ema" oli, pidi esimese koha päält poja südamest ära astuma ja seda ühe hoopis wõerale jätma. See oli hirmus mõte! Nüüd oli tema iseennast ära wõitnud, aga üks teine hirm asus selle asemele jälle tema südamesse, see oli hirm selle eest, et tema õnnetu wigane poeg, ehk mitte wastu ei saa wõetud. Proua Minna pää käis ringi kui tüdruk  temale teatas, et proua Norban tema jutule palub saada. See oli ilmkuulmata asi selle uhke proua poolt, kes kellegi inimesega  terwes linnas tutwust ei pidanud. Nüüd istus proua Minna tema körwal sirgelt kui kiwist raiutud kuju, sohwa Ml ja silmitses uhke proua nüüd selgesti silma paistwat tutspari ja määratu kallist nahast kasukat. Ning, mida meel ütelda tahtsin, jutustas  proua Norban edasi, Alfons armastab  seda tüdrukut kõigest hingest, ja mida tema temale pakuda wõib, seda on palju. Tema saab suure waranduse omanikuks juba minu eluajal, sest niipea kui mu poeg surema peaks, on tema waranduse poolest kohe iseseisaw ja üle selle oleks temal üks süda osaks, kes teda kõige suurema tänu tundmuse ja õrnusega armastaks. Temal on pehme ja hää süda, tema —' proua Norban pühkis liigutusega pisaraid silmist. Aga, mina palun teid, armuline proua, kinnitas proua Minna, missugune tüdruk ei oleks õnnelik olewat, kui teie poeg herra Norban ja enesele abikaasaks soowib tema Juliat, päriselt abikaasaks? kordas tema weel imestades. Proua Norban köhatas. Kui mina ise seda rääkima olen tulnud, siis peab minu arwates asi igaühele selge olema. Teie õde on minule niisuguse naeSterahwana  kirjeldatud, et temaga sarnaste asjade üle kõnelemine raske on ja sellepärast  tulin siis esimeseks teie jutule. Oh Jumal missugune õnn minu õele ja selle waese tüdrukule iseäranis! hüüdis proua Roettger weel korra niisugusel toonil,  otsekui oleks tema enesele ka suur õnn ootmatalt sülle langenud. Palun teid wõimalikuks teha, et seda neiut korra näha saaksin. Mis? Teie ei tunnegi weel Juliat! Proua Norban raputas pääd. Tänini ainust  oma poja kirjelduse järele. Proua Minna tõttas wõimaliku kiirusega trepi mõõda ülesse ja otseteed kööki, kus