Saarlane , maksab: Vs .1 »S» „ V. >. ->. ?S „ maapostiga: „ l » S« „ V- I „ - ~ V. .. ->, s« „ JIMNb kakskorda nädalas, keskuädalal ja laupäewal. 5S° 49. Kesknädalal, 16. julil 1908 XXIV. aastakäik. Religion. SZna Religion on Ladina keelest wõetvd  ning tähendab ühendust Jumaliku oiewusexst.  Ta on meie keeles wähem junnis tarwtada, kui sõna „Simpatia" ning sellepärat  wõiks sõna .Religioni" asemel km „pühus" tarwiiada (millest ma ju waremaltolen  Sõna „usl", mis selleks tarwitataise, ei ole miile selle mõtte otsekhene tähendus- Uskusid on palju, aga „Retzion" wöi „pühaus" on üks, ning kuS see pühalik tundmus puudub, sääl ei aita üksgi usuhooplemine ning kiitlemine ja sHI ei wõi õiget aimu jumalikust olemuse!  olla. „Usk on kui helisew kuljus, ütsw armastus awab meile taewa uksed." ÜkSrS vühalik tundmus wõib meid jumalikus  olemisele ligendada, igaühte tema usukombe  järele. Akte sellest ei taha ma rääkida, et see pakt tähendaks, kas meie ütleme „usk" wõi„pühauö", maid sellest, et selle jõna vig> tähendus, see pühalik tundmus, mis omi ajal inimesi sundis Jumalale templisichitama,  mitte kaduma ei läheks- Ntikau  kui need pühalikud tundmused meid cluawad, ehitame meie Jumalale tempusis  kui ka kõige päält igaüks oma sü- dawes. Peaksiwad aga ajad tulema, kus wälispidi enam Jumalale templisid wõi kirikuid ci ehitata, luS siis kõik ilm Jumala  koda on ja kus igas kohas Jumalale püha, püha, püha wöib laulda, fiisgi peaks ju igal ajawoolul inimestele nende eelkäijate  pühalikud kombed kalliks mälestuseks  jääma. KaZ meie aeg teeb seda, kas ta auustab oma wanemate usukombeid? Ei, ta armastab neid usukombeid tüll hüüatada ning lõhkuda, kuna tal aga selle asemele midagi südant kasutumat ning üleZehitawat ei ole pakkuda. Wana sõna õpetab meid aga wana kaewu enne mitte roojaStada, kuni meie wõimussS ei ole uut ehitada. Kust tulewad aga meie kiriku teotajad ning lõhkujad? Meie kiriku teotajad ei tea isegi õieti, mis nad teemad. Nad arwawad endid ju kangelasteks ning ilmaparandajateks,  kui nad wana maha lõhuwad ning pühalikumaid tundmusi oma jalgade alla tallawad- Mis sarnase tegude tagajärg saab olema, sellest ei tea nad muud, kui tuleb siis küll rõhku panna, kes neid selleks on kaswatanud. See on meie ajawool ning tõigepäält meie kirjandus. Paremad tundmused ni. z ilumaitse on meie ajal langemas ning selleks langeb küll wist kõigesuurem wastutus meie kirjanduse kangelaste  pääle. Ettewaatust on tarwis, et meile priiuse hooplemisega mitte orjakettifid ei malmistata  ning tundmuste kosutamiseks kihwti ei pakuta, sest kõik ei ole mitte tuld, mis hiilgab. Kergem on wigafid otstda, kui parandust pakkuda. Kerge on kihutada ning rahutusi edendada, aga moralilist jõudu inimliku kohese täitmiseks edendada, on raske. Mõnelegi näitab ses lõhkumise töö, kus ka meie usu pühadus jalge alla tallatakse,  nalja tegewat. „KuS on weel põrgu, taewas ning Jumal?" kuuldub suurustelemist.  Waene on inimene, kellel moralilikud  tundmued on riisutud, nii et tal enam midagi püha ei ole, kes mitte aru ei saa, et pnemad tundmused temale ju siin ilmas taewalikku rõõmu wõiwad walmistada  ning tema elujärge kinnitada ning kergitada, igõs seisuses- (Järgneb.) Kodumaalt. Kure vtinerval pühapäewal oli . linna „!oodale" tüliks  . . aga tagaMjetaj sest et ' /-> ülimad. Kuid täiesti ilma tagajärjeta „ oenud laadale tule! fiiSgi mitte. Kõrtsid ja õllepoed vliwad linnas, nagu ikka, lahti, ja rahwaS wõis wähemaltgi  laada märga saada. Seda tarwst tati siis ka tublisti, sest purjus isikuid oli üsna rohkesti linnas näha- Paljud nendest, Imelikkude elukate saar. ! H. Waks'i uudisjutt. S 8 Üllegi oli hulk takistusi ceS. Seekord oli ma ettevaatlikum ja wcdafin palgid mc! äärde- Ka juhtusin ma kõlblikku ma tem palkide ühendamiseks saama. Aga jMleSanne jäi otsustamata: mul ei olnst  mageda mee tarvis misgi riista ja il« meeta merele minna oleks niisama HA kui meelega piinlikkusse surma minna. K; saarel oleks sawi olnud, oleksin ma sast omale misgi riista teinud ja tules kõsks põletanud, aga nagu ma juba kord öifid, oli saar maa aluse tule sünnitus jaiwi ei olnud jääl püäl mitte leida, kord tuli päew, unustamata päew, M ma peaaegu rõõmu pärast hulluks ei lAd- Lääne pool, kaugel merel, hakkas pj paistma, mis mitte enam silmaringile ü ei kadunud, nagu teised enne seda, waid vt saarele lähemale tuli- Ma tegin nratu suure tuleriida üles ja pistsin pma. Kõrwetama lõunamaa päikese palpseft  hoolimata seisin ma tule juures, kpdafin seda ja waatafin purju poole. Ka toimetasin ma terme päewa- Eluktuliwad  mu juurde, waatafiwad imes- K tuld ja läkstwad jälle ära. Ma ei siud ega maganud, waid seisin jalul ja knd asin tuld, kuni puri õhtuse hämaruse sisse mu filmist ära kadus. Ka ööse! ei raatsinud ma puhata. Tarmis oli tuld alal hoida ja ma tegin seda wäsimataÕõ  läks mööda. Kui hommikul walgemaks  läks, hõiskasin ma rõõmu pärast: puri kiikus üsna saare lähedal laenetel. Päike tõusis üles ja päewa valgusel wõisin  ma purju all väikest paati ära tunda, milles kaks immest nähti olema. Üks oli kummargile taga otsas, teine paadi ninas. Ma imestasin selle üle, kuidas puri püäl oli- Schoodid oliwad lahti ja ülemine purju poom keerutas ümber masti igasse külge, nõnda et paat mitte tuult mööda ei läinud,  waid laenetel siia ja sinna pööris. Ma lehvitasin puu okstega, aga saladuslise  paadi pääl olewad imelikud reisijad ei pannud minu märguandmist tähelegi.. Ma jooksin meresse ulatama neeme pääle ja hüüdsin, aga lootsikus olejad ei liigutanud  ennast, ega wastanud, kuna lootsik lapiti laenet pikkamisi wäikese lahe poole edasi liikus. Korraga tõusis paadist suur walge lind lendu, aga inimese kogud ei liikunud mitte. Lind keerutas mähe aega lootsiku kohal ja kadus walju kisaga koljude  taha. Siis istusin ma maha ja ootasin lootsiku  maale jõudmist. Pärast lõunat hakkas mere mõõn pääle ja lootsik jäi marsi kinni. Nagu ma juba ette arwanud vlin, oli- wad inimesed lootsikus surnud- Wist oliwad nad juba ammu surnud, sest nende nägusid  ei wõinud enam ära tunda. Lootsiku peegli Ml seisis pool kustunud nimi „Jpe« kakuana-" Teise surnu paas oliwad punased  juuksed meel terwed ja lootsiku põhjas oli „Jp-kakuana" kapteni walge kübar. Ma pöörsin lootsiku küliti ja surnukehad weeresiwad wälja. Siis tuliwad mõned elukad  kaldale ja hakkasiwad nuusutama. Ma lükkasin ruitu lootsiku wette ja hüppasin sisse. Mu selja taga kuuldus wali möirgamine  Ma tõmbasin purju üles ja sõitsin loode poole saare kaldale. Ööseks tulin ma sadamasse. Lootsikus oli tühi lähker, mida ma teisel hommikul weega täitsin. Siis korjasin ma säält lähedusest  söödamai puuwilja, lasin weel kolm jänest maha, kandsin need kõik lootsikusse ja walmistasin ennast saarelt ärasõiduks ette. XXII. Pääsemine. Õhtul tõmbasin ma purju üleS ja paat hakkas ruttu lääne poole sõitma, sest tuul oli hää ja paras wali. Kui päike hakkas alla weerema, oli saar juba kaugele silma ringile maha jäänud. Öö tuli pääle ja tähed hiilgafiwad taewas- Okean weeretaZ pikkamisi oma wägewaid laineid edasi, mis mind ruttu tundmata tulewiiu poole kandfiwad  . . , Kolm päswa ja ööd hulkusin MM" Reedel, 18. julil linnaparkis suurepäraline tulewärk ja ilutuled "WU IM" kurttummade kooli hääks. "WF