La Moollet ja lõpuks Dowernenecest pärit Carlochet,  kangekaelset ja tugewat poissi ära. Doktor  Nimeta aStuS esimisekS mõöva treppi üleS, kuna tk Karadockiga paar sõna wahetaS: „On mu käsud .. ." „Punkti paalt täidetud." „Aga karu?" „On pääst jaluni üle määritud." „Aga parabol-peegid?" „Omal paigal." Doktor nokutas paad ja sammus edasi ühte tuppa. Inglaste suust kõlas imestuse hüüe. Siin oliwad seinad ka puhtast aluminiumist weidikese aluminium-brongsi kriipsukestega tehtud ja kulla ja hõbedaga meeldiwalt ära ehitatud. Aga suures  saalis tuli neil weel enam imestada. Siin oliwad seinad sellestsamast ollusest, aga siledate kilpide asemele oliwad need suure brahma luuleluo  „Mahabharata" piltidega kaetud, mis kolm seina täitsiwad. Neljanda seina pääl oli ratsanik  kesk kõrbet kihutamas kujutatud Tema ees lehwis üks naesterahwa wari, taht otsa eeS, redu seeS, All oliwad sõnad: „Ber aoud!" s. a : „Edasi tulewikule!" Saanud wöörad piltisid waudelnud, ütles ta tunderikka häälega ratsaniku pääle ja siis teiste kolme seina pääle näidates: „See on tarkus,  aga sääl lollus!" ja hoolimata, kas tema sõnu la mõistetud oli, sammuS ta edasi. Siin oliwad seinad brongsi roosidega ära ehitatud Siit wiis lai koridor rõdule, mis ilusa aiagn piiratud ja walge, kollakattriipu riidega  päikese eest warjatud oli. Siin seisiwad ilusad leen- ja kiiketoolid ja lauad. „Minu härrad, tehke nagu oleksite te kodu!" ütles Nimeta. „Wabandage mind, ma pian weidiks ajaks mehaniSmuse järele waatama." Juba tahtis ta wälja minna, kui korraga tagasi pööriS. „Pidin peaaegu äraunustama! Õlge hääd, waadake siia!" ütles ta ria metall nuppud pääle näidates. „Näete. siin on iga nupu körwal mitmesuguste jookide nimed. Wötke waewaks missugust nuppu taheS suruda, siis awab wäike kapp ja te leiate sääl soowitud märjukest!" „See on ju päris nõiamaja," hüüdis Matteo. Doktor naeratas. „See on ainult täiendatud automobil-buffet, nagu neid Europas iga sammu päal leida woib!" Ja kummarlades lisas ta juurde: „Weel kord: wabandage. ma ilmun kohe!" ja kadus ukse taha: WiieS paStükk. Brahminid wõidetud. Kuna ta wöörad igasugu jookisid tellisimad, sammus doktor saali, lastis oma korwi maha ja sõitis sellega ülemise korrale, kus Karadock, Rohufins  ja Anoor wnbisiwad. Kõik kolm wahtisiwad  imestades lakke, kus üks metall plaat elamaks  saanud näis olema, säält paistis rõdu, Inglis ohwitserid, kes kui lapsed kordamööda nuppusi wajutofiwad ja wäga toredat Nimeta gentlemanni sisseseadet kiitfiwad. „Ehe, mu telefon töötab HSSti!" „Köik pöörafiwad ümber ja Rohusirts hüüdis,  nagu ikka. kõige enne: Muidugi, doktor. On huwitaw tükk, see apparat, kuuleb ja näeb kõiki, mis teised teemad ja need ei aimagi seda!" „00..." ümises Anoor, Mrahma maim on sinu seeS." „Ei, mu laps. waStas doktor Nimeta. „ei. see on ainult uuem õhtumaa üleSleiduö  täieline  telefon ja telefot." MiS pagana Hiina keel fee on?" hüüdis RohusirtS. ei ole see mitte Hiina maid Greeka keel, ma wennaS; telefon tähendab hääle edasisaatja, ja telefot kuju edafisaatja, saad nüüd aru? Aga mul waja rutata. Karadock. seadsid sa parabol peeglid nii, kui ma käskisin?" „Ja. komandant!" waStaS endine „St. Kaourentini peremees. keS doktorit meremeeste wiifil komandandiks kutsus. „Sääl nad on!" Ta naitaS oma muhulise käega kahe reflektori (waStupeegli) poole kellede kumerad küljed automobil-maja  esimise seina poole käänatud oliwad „Tubli. Pia aga meeleS, et, kui meie liikuma  hakkame, kilbid alla lased!" „Nii rääkides aStuS doktor edasi, puums kahte wäikest kilpi, mis körwale libisesiwad ja kahle kwadrat (quadrat) awaust ilmutasiwad, mis ligi 5 werschokki suured wöisiwad olla. „Siit wöid sa Jaggernauthi jumalakuju näha?" „Ja, komandant!" „Kui jumalakuju nähtawale tuleb, siis Vaata lakke, sääl näed mind oma Võõraste keskel,  ja kui ma kätt üles sirutades ütlen: Mischnu. näita et ma su armsam poeg olen, siis tee. mis wa käskisin!" „Ja, komandant." „Nüüd lähan ma jälle alla, ja teie, Rohusirrs  Ludwiga ja Anoor tulete kaasa " „ Tubli! Kui te nende kahe peegliga kolmkümmend  hoost kinnipidava tahate, siis olen ma Valmis, teile terwe küla poissa ohwerdama!" naeris endine uulitsapois. „Wõta Anoorist märku, tema usub mind tä»'esti!" „Mina usun kah, aga ma soowiksin teada ja mõista!* „Kena. Ma seletan sulle kõik ära, kui parajat  mahti saan. Pidage oma suu üle wahti, Rohusirts ja Anoor. Sina iseäranis. Meid ähwardab hädaoht igast küljest! Aga nüüd teele!" Minuti aja jooksul wiibisiwad nad alumisel korral. Mispärast Ludwig täna nii haiseb?" küsiSpois. „Ma lasksin teda Cactus Horridus Boutanensis'ega,  mis Himalai mägedes kaswab, üle wöida." Valisite nii halwa lõhna!" tähendas Rohusirts. Meel täna räägid sa teisiti!" Doktor astus rõdule ja seadis Rohusirtsu ja Anoori inglastele ette. Sellepääle istusiwadl need oma paika ja automobil maja hakkaS ilma Vähema põrutuseta, peaaegu märkamatult liikuma, nähtawaste töõtaS ta masin täitsa tasa. .Mäherdune sisseseade!" hüüdsiwad ohwitserid,  kes liikumist wast siis tähele paniwad, kui automobil ju täies hooS oli. Kiirus aga läks ühtelugu suuremaks ja lõpuks kihutas wagun kiiresti  kesk rahwasalka edasi, keS taie ebauskliku hirmuga teed andsiwad. Jalamehed, ratsanikud, elevandi palaganid ja fakiride riad, kes eemalt waljuSti nurisenud ja kisanud oliwad, jäiwad järsku wait, kui see Võõrast jöuust juhitud maja nende wahelt läbi Ellora poole, Jaggernauthile waStu sõitis. Isegi inglased ei suutnud kõneleda Iga minutiga läkS pönewuS suuremaks ja liikumatalt  wahtisiwad nad ette. Doktor Nimeta oli neile nüüd luuleline olewuö ja salajal hirmul filmitsesiwad nad ta pääle. See ei näinud kõigest sellest märkamagi, endisel wiifil naeris ja naljatas ta naabritega edasi, ehk ta kül waga hästi teadis, et kui ta kaotanud oleks, usuhuhullustaw rahwa salk teda puruks rebinud oleks. Automobil jõudis juba Oranhabadi ümbrusest  wälja; maakoht muutus mägiseks, mida enam Aganta-Hata maakonna poole jõuti. Siin oli rahvasalk iseäranis paks. Ellora külast läbisöiteS pidi automobil sõidukiirust Vähendama.  UmbeS 250 sülda edasi mustendas mäesuus Ellora sissekäik. Äkitselt tõusis rahwa seaS, mis kaljusid ja " katusid kattis, tuhandetehääleline nurin. Praegu sõitis Jaggernauthi kuju koopasuust ' wälja. Ta oli wäikese piramiidi kõrgune, kelle astmetel auuseisuse järele Brahma preestrid istui  fiwad. Kõige pääl hiilgas Wischnu kuldne kuju. Kõige kõrgemal ja Wischnu kujule kõige lähemal iStusiwad sunitzid, s. o. üksiklased, Valges,  hõbedaga tikitud riides: nende järele ükS aste alamal vannaprasztad körbemehed; kulaga  sörwarud kollases riides, weel alamal grichastad  (perekonna pääd) ja wiimaks ghara maicharid, wöi uueusulised mask toppidega äraehitatud  sinises riides ja raud toppidega punases  rüdes. Kolmkümmend kaks hoost, ikka kaheksa tükki ri"s, wedasiwad seda hiigla torni. Ümberringi sammusiwad pikkade odadega ja pühakilvidega „darsani" drahmini koolipoisid ühetasasel  sammul kiidulaulu lauldel. Automobil sõitis püha kujule waStn, 2—3 minuti järele pidi kokkupõrkamine tulema. Tuhandeline rahwa salk oli otsekui kiwikS muutunud. Inglis ohwitserid kargawad püsti ja wahiwad pungis silmil Wischnu otsa, kes waewalt 15 sammu kaugusel neile oma kuldse näoga wastu naeratab.. Korraga jääb automobil seisma. Doktor Nimeta tõuseb püsti. Julgelt wahib ta Äitari pääle, kes kõrge kaetud näoga preestri körwal istub. Preestri silmad sätendawad näokatte mustadest  aukudest põnewalt uurides Nimeta pääle. „Kas tunned teda, Arkabad!" sosiötaS Aitar tasa. „Ei!" wastab see niisama tasa ja Väriseb järsku kõigest kehast Mis ma näen!" purskab ta ägadeste, „on ta surnust üles tõusnud..." „Kes, kes?" küsib Aitar. „Keda sa näed?" „Anoor! Anoor! Tadgar. keda Brahma nöuukogu surmale mõistnud: Anoor Tadgar, keda ma kaugele õhtumaale wiisin ja oma käega ilma serwalt alla mahukamatesse laenetesse wiskasin  ja järsku on ta elus, siin saatana masina pääl..." „Mis wõimus selle mehele antud on?" ümises Aitar ehmatades. Rahmas nuriseb juba. Aitar sosistas edasi. „Üks kõik, see inimene on rumal! Wischnu temale teed ei anna, ta saab rahvahulgast ära surmatud ja Anoor lähab üleüldises möllus hukka." Ka Aitor tõuseb käsa laotades üles. „Langegu fee jumalateotus märatseja pää pääle! Nimeta uskmata. pööra tagasi, muidu tabab sind Eluhoidja wiha!" Nagu tuul põllul päid kõigutab, nii kummardasiwad  rahwa pääd alla. Mitmed langestwad  pölwili maha; lapsed nutsiwad ja wärisestwad,  naesed lugefiwad palweid. Wischnu, Wischnu! Taba teotajat!" Inglise ohwitserid waatawad kartes ja kaheldes  ümber. Kui doktor ei wöida, on nende elu kaalu pääl. Aga Nimeta algab endise rahuga: „Aitar, ja sina rahwaS, ma tahan teile meelde tuletada, mis ma eila lubasin!" Wärin täidab ligiolejate liikmeid. Wöõra helisew hääl ergutab rahwast. Ma rääkisin, et ma tarkade targa, Ellora paigamehe fakir Beyladiga rääkida tahan. Ma tean, et teie seadus seda keelab, aga Wischnu ise lubab. Jumal piab mu tee paalt körwale astuma.  Rääkisin ma mi, Aitar?" „Ja", wastaS preester. „aga kui sa valetasid,  siis tea, et sured!" Ma ei karda midagi, sest Wischnu seisab minu eest!" oli uhke wastuS ja käsa ülestöSteS hüüab doktor oma wägewa häälega: Wischnu! Wischnu! Näita, et ma su armsam poeg olen!" 1904. Sakala. 29