Saarlane t 0 Teisipäeval, 11. märtsil 1903. XIX. aastakiiik. maksab: Saarimaal aastas . . l rbl. Av kp. Nooles aastas ..... l- „LZ „ Ilmub igciltöistP»ÄS»V«»r. ..Saarlase" toimetus ju «väljaandmine Kuresaareö Kauba-uulitsas nr.l 7. Kirjad täiwad: Saarlase toinictufele,Kure saarde. Kuulutuste petit rida maksab K k. Kltiili>i«k xolitikil «ibleht «nm- ji liiniarahninlt. UM Kõigekõrgem manifest. Teadja" M'e!e.) Jumala armust Meie Nikolai II , kõige Wenemaa Keiser ja Jsewalitseja, Poolamaa  Kuningas, Soomemaa Suurwürst jne. jne. jne. anname kõigile Meie ustawatele alamatele teada: Jumala armunõuu järele Meie Isade auujärje pääle astudes andsime Meie Kõigekõrgema palge ja Meie südametunnistuse ees pühaliku lubaduse, Wene riigi aastasadasid kestnud alussammaste järel walwata ja Meie elu raugemata murega Meie alamate pärast kalliks peetud isamaale pühendada.  Teed rohiva hää seisukorra teokstegemiseks on Meile Meie walgustatud Eelminejate, kõige paalt aga Meie Unustamata Isa igawesti mälestatawad teod kätte juhatanud. Kõigewägewama Jumala meelepärast on Tema äraarivamata tahtmise järele olnud Meie Paljuarmastatud Isa tööle warase surma läbi lõppu teha ja sellega Meile seda püha kohust pääle panna. Tema poolt alatud tööd korra ja õiguse kö iv e n damis e s Wenemaal, nagu rahwa-elus tõuSwad tarwitused seda nõua» ivad, lõpule saata. Meie sügamaks kahetsuseks takistawad üleüldist tööd rahwa hääkäekäigu paremaks muutmises ra hutuscd, mis osalt riigikorra wastalises mõttes, osalt Wene elule wvõraste põhjusmõtetele  awateleda laskmise läbi on laiali külwatud. Need ineeli-äratawad rahutused juhiwa». neid loomisewöimulise  töö päält ära ja saadawad sagedasti hukatusesse noored jõuud, mis Meie südamele kallid ja nende perekondadele ja kodumaale wäga tarwilised on. Kuna Meie kõikidelt Meie tahtmise täitjatelt, niihästi kõrgematel t, kui ka m a d a l a m a t e l t, kindlalt korraliku rahwaelu  woolu rikkumise wastu seismist nõuame ja seda kindlasti loodame, et kõik ja igauks auusalt oma teenistuse- ja seltskondlikku kohust täidab, oleme Meie paendumata otsusega, riigis tekkinud  tarwituste täitmist ajawiitmatalt  ette wõtta, hääks anvanud. Et ametikohad, kes usu-asjadega kokku puutuwad, kindlasti Wene riigi põhjusseaduStesse  üles pandud ususalliwuse käskusid  tähelepaneksi wad, mis, Gr-õigensu  kirikut kui esimeseõiguslist ja walitsewat auustades,  kõtkideleMeie teise-jawõõrausulistele  alamatele õiguse a n n aw  d, oma ususeaduse järele oma uskuwabalt tunnistada ja jumalateenistust pidada. Edast tuleb nende abinõuuds tegewuslikku lõpulewiimist  edaspidigi täita, mis Greeka-õigeusu maakoguduste  «vaimuliku seisuse iv ara n> duslikuseisukorrap avanduse kohta käiwad, kuna «vaimulikkude «vilja kandew osawõtinins  nende koguduste «vaimulikust ja seltskondlikust elust nõnda rohkeneda wõlb. Niisama tuleb eelseiswate ülesannetega, mis rahwa majanduse kindlale järjele seadmise kohta käiwad, riigi laenuasutuste, iseäranis mõisnikkude ja talurahwa põllupankade tegewust sinna juhtida, et Wene maa-elu tugede, maapidajate  mõisnikkude ja talupoegade hää seisukorra kindlustust ja edu toetataks. Meie poolt äratähendatud juhtmõtted tulewad Meie poolt äramääratud korra järele rväljatöötamiseks  ja kohalikkude oludega kokkusünnitamiseks kohalikkude kubermangu-nõuupidamiste komiteede kätte anda, millesse kõige päält kõige kohasemad isikud, kes seltskonna poolt usaldust leiawad, tulewad  kutsuda. Nende tööde alguspõhi olgu talurahwa maa« kogukonna põhjusmõtte puudutamatuSta, kus juures ühtlast abinõuusid tuleb otsida, et üksikutele talupoegadele  kogukondadest «väljaminemist kergendada ; niisama tehtagu sammusid, et talupoegadele nii tülitan, waStastikune wastutus ära kaotataks. Edast tulewad kubermangu- ja maakonna-walitsusev  ümber muuta, et wõimalikuks saaks, kohalikkude  jõudude töö läbi, keda tugew, seaduslik ja meie ees kangesti waStutataw wõim juhib, otsekoheselt mitmesuguseid maa-elu puudusi kõrwale saata. Siis tuled, et kohalikka olusid edasi korraldada katsuda kogukonnawalitsuste ja Gr.-vigeusu kirikute kuratoriumide tegemast lähendada, sääl, kus see näib wõimalik olema. Kuna Meie kõiki Oma ustowaid alamaid selleks üles kutsume, Meile perekonnas, koolis ja awalikus  elus nende kõWste põhjuSmõtete toetuseks abiks olema, mille najal Jsewalitsuslise wõimu kaitse all rahwa hää seisukord ja iga üksiku ustaivus oma õiguste kauaaegse kestuse pääle edeneda wõiwad, anname Meie Oma ministritele ja üksikute jagude pääülematele käsku, kelle waiitsusekonna  alla see käib. Meile oma arwamisi Meie juhatuse täitmise korra asjus ette panna. Wõlu. Ruhnu õpetaja tüttar oli wäga ilus, aga ei teadnud ise seda mitte; sest temal ei olnud kedagi, kes tale seda ütelnud oleks. Asta oli tema nimi ja minewal talwel jõulute  ümber oli tema kaheksateistkümne aastaseks  saanud. Tema oli oma isa ainus laps ja elas sellega «väikeses kirikumõisas, mis niisama wäikese puust kiriku kõrwal ehitatud oli. Tema ema oli juba ammu aja eest surnud ja tema oli isale sellest ajast saadik perenaeseks. Kui ka elamine Ruhnus «võimalikult  lihtne on, oli temal ometigi wäga palju toimetada ja see oli Astale hää. Wähemalt oli see tema isa armumine oma ilusa lapse kohta, sest kui temal rohkem aega oleks, hakkaks tema ka palju mõtlema. Et tema ema palju mõtlemise ja lugemise tõttu surnud oli, ütles iga ruhnlane. Kumbgi nimetatud asjadest ei olnud aga mitte hää; sest, kui selle pääle mõtlema hakati, et wäljaspool Ruhnu ka weel midagi oli, suur ja tundmata lai maailm siis ei tahetud siinse eluga enam hästi rahul olla, ja see oli see õnnetus- Aga Asta mõtles ometi; tänini aga ainult enamisü seda, et siin Ruhnus ilus on elada. Tema armastas seda laidu, kus tema sündinud oli ja mis tema meelest  nagu roheline leht kesset laenetawat merd ujus, aga tema mõtles wahel ka selle suure maailma pääle, millest tema isa wahest kõneles ja millest tema ka mõnes raamatus lugenud oli. Aga ta ei mõtelnud  selle pääle mitte sarnase põlema igatsusega,  kui oma surnud ema päüle, maid lapseliku uudishimmuga. Ainult mõnikord, kui tema õhtutel ranna äärde läks ja kaugusesse waatis, kuS wee pääl «äikesed laened tõusiwad ja wajusiwad ja kajakad suure kisaga edasi, tagasi lendasiwad kuhu? õhkas ta sääl juures tasakesti Kui tema kõik saare ringi oli käinud see ei tarwitanud palju aega õhkas ta jälle ja mõtles, et see ometi wäga ilus peaks olema, niisuguses kohas elada, kus ikka otse edasi minna wõib, ilma tagasi pöörmata, kus inimene ikka uusi asju ja tundmata inimesi näeb, aga mitte ikka wanu tuttawaid. Ruhnu oli tõesti wäga wäikene- Asta oli geograhwiat õppinud. Ta tundis maa kaartisi ja oli näinud, et Ruhnu saart mõne kaardi pääl koguni polnudgi, kuna tema mõne pääl nii wäikene oli, et teda nööp nõela pääga parajasti kinni katta wõis. Ruhnus elawad ainult paarsada hinge, nemad on oma elu-olu poolest täiesti isewärki,  heitwad ainult isekeskis abielusse ja räägiwad imelikku keelt, mis Saksaja  Rootsikeelest kokku segatud on- Nendel on oma pruugid ja seadused, sest et riigiwalitsus  neid palju tähele ei pane. Tüli kordadel peab õpetaja neile oma arwamist mööda õigust mõistma- Naestel on ilusad kirjud kuued ja särgid, aga mehed käiwad jämedates hallides riietes ja kandwad saabaste  asemel hülgenahast pastlaid. Räägitakse,  et ruhnlased Rootsi wangide järeletulijad  olla (keda Rootsi walitsus selle tühja saare pääle elama asutas). Sellepärast  ei taha teiste naabri saarte elanikud nendega suuremat tegemist pidada. Igatahes  on nemad aga üsna tublid ja korrapäralised  inimesed, kui salawiina wedamist maha arwame. Aga igal inimesel kui ka rahwal on ju oma iseäraldused. --- Suwel püüdwad nemad wäljas kalu ja talwel ootwad nad kodu, et mõni hülg neid tvaa- tama tuleb, keda nemad siis maha lõõmad. Mõnikord sõitwad nemad oma wäikeste laewadega Saaremaale ehk mujale, et fäält kõiksugust tarwitusi sisse osta. Naesi wõtawad  nemad maga arwa kaasa. Asta polnud meel ialgi nendega ühes käinud, sellepärast et isa selle wastu oli. Õpetaja oli ainus haritud mees terme saare Ml. Tema oli ühe süü pärast siia saadetud ja oma saatjatest ajajooksul ära unustatud. Tema harjus aga aegamööda oma eluga nõnda ära, et wiimaks üsna rahule jäi. Ainult siis, kui oma tütre tulewiku pääle mõtles, lõi tema süda raskeks. Temale ei olnud surma korral tütrele ei midagi pärandada jätta ja mis saaks Astast siis, kui isa oma silmad kinni paneks? Ainus wõimalus oleks, et tema siia saarele elama jääks, ühele talupoisile naeseks läheks. Pitk Klaas oleks teda siis wist omale wõtnud. Tema oli kõige ilusam ja ärksam poiss ja armastas Astat juba ammu; Astale näitis tema ka üsna hästi meeldiwat. Ühte wõõrast, kes teda wõtnud oleks, ei juhtunud küll mitte Ruhnu tulema. Õpetaja püüdis Klaasile sel põhjusel wõimalikult kõrgemat haridust anda, aga Klaas oli parema meelega mere MI, kui raamatu taga. Kord juhtus, et üks wõõras mees Ruhnu tuli üsna häkisti. Tema lasi ennast ühe mööda sõitma aurulaewa Mlt paadiga maale tuua, käskis kalamehi, keS ranna äärde seda imet waatama tulnud oliwad, tema asjad maale kanda- Üsna rahuliselt päris ta järele, kust korterit peaks saama. Jah, sellega oli lugu natuke raske, sest mõnes pereS elasiwad põrsad ja teistes kanad inimestega ühes toas; mõningates