Saarlane Ilmub kaks korda nädala», igal kesknädalal ä ja lanpäewal. -l Toimetus on KuresaareS, Pika» uulitsas, j! Treffcni majas n«. IS j! Kuulutust- xclil-rido õk, lehe --Sots-S S« k. ! AdriSst muutmise eest liv kop. Tellimisehind: kroonuposiiga: . S -Sl. - t°p '/- . . . » .SS „ V. „ . . - „ ?s . maapostiga: . . . 1 » Sv „ '/. . '/. .. . . - .S« „ ükflk number maksab !i kop. M 67. Kesknädalal, 16. septembril 1909. XXV. aastakiiik Naesterahwas ja karskus. Karskuse üle on juba nõnda, paljuenam ehk wähem hästi kirjutatud ja räägitud, et mulle sellest euam, õigust ütelda, midagi rääkida üle ei jää. Aga kui omal ei ole, ju siis teiste Ütclufi hädakorral ometi korrata wõib. Meie' karskuseseltö töötab juba mõnda Md aastat, kas tagajärjega wõi mitte, ei tea mina otsustada. Meie ringkonnas on ärksamad  ja tähtsamad mehed, kellel asja tähtsusest ja tarwidustst arusaamist on, kokku astunud, et kurja joomatõbe saõtu ka selle läbi wõidelda, et rahwale terwet ja kõlblist lõbu pakkuda. Siiamaani,  kus meeSterahwad enamasti ainuksed seltsist  osawõtjad oliwad, ei olnud koosolekutest osawötmine  kuigi elaw ega suur, kuna nüüd, kus nõndanimetud „õrnem sugu" ka fiia kokku tuleb, osawötmise puuduse üle koguni enam nuriseda ei wõi. Wiimane nähtus on mind siis selle püüle miinud, naesterahwast ja karskusest mõni sõna rääkida. Et naeSterahwad sellest seltsist siin suuremal armul osa wõiwad, tuleb minu arwateS sellest, et nacSterahwal peenike wahetegemise  and on ja tema selle anni tõttu eht küll ka buhwetiga seltskonna pidudel ükSgi auus meeSterahwas nende waStu wiisakuse piirist üle e i aStu ära mõistnud on, et seltskonnas ehk pidul, kuö alkoholi saadawal ei ole, naeSterahwale mudimine igatahes lõbusam  ja kohasem on. Ning edasi arwan mina, et see omast kohast ka meeNerähma xätUe hääd mõju awaldab," kui ka naeSterahwad just sellest seltsist clawalt osa wõtawad. See on ometi mana ja ammu üra nähtud asi, et iga toimetus ja ettewõte ühisel jõul paremini korda läheb ja edeneb. Ega see siis karskuse, asjus ka teisiti olla wõi. Selle juures, et karskuse afi edeneks, pcakfime  meie, naeSterahwad, iseäranis ogarad  olema, selle pärast juba, et meie just need oleme, kes sille lübi ja all kõigeraskemine  tammtasad, tui meie mehed, pojad ehk wennad mitte karsked ei ole. Mõtelge kord, kui palju kahju meie perekondlik elu üksi selle läbi saab, et meil nõnda palju õllepoodisi ja joogikohti meel on, tuleb ometi, nii hästi nende rent kui ka õllepruulide aktsiisimaks meie pere» konnatsade taskust. Eks ole siis iga sarnane asum» inba loomulikult meie waenlane ning kas « oleks need kümnedtuhanded, mis iga aasta prntahtlikult nende asutuste ülespidamiseks wülja antakse, kohasemalt ja tululilumalt äratarwitatud,  kui see raha, ehk wäike osagi sellest  rahast elukinvituse seltsi eht minu poolest ka matmisekaZsasse maksetakse, ehk ka lihtsalt kasude pääls pannakse suSta päeva tarwiS. Meie lesknaesed ja vaesedlapsed ei pruugiks siis mitte nõuda sagedasti, kui nüüd, kogukonna, jõukamate inimeste, ehk häätegewate asutuste abi paluda ja tarvitada. Ärgu oga sellepärast keegi siin olevatest herradeft arwagu, et mina just sellepääle väljas  olen, et nendelt kõike riisuda, mis neile tänini lõbus, armas ja hää oli ja Neile ainult kohusetäitmise suudeid kaela toppida tahan. See olgu kaugel minust. Mina omast kohast olen ta suur lõbu sõber, nii kaua, km see kõlbline on. Kaid ma arvan, et kellegi lõbu ei ole kitsendada püütud, kui seda mujalt, kui just mitte pudelist või klaasist otsima ehk la leidma juhatatakse. Minu fsvs selles asjas on ainult see, et anStatnd brrrad asja lahkesti järele kaaluksiwad  ja seda meelde tuletaksiwad, et kul meeS karske ja mõistUt on, siis ka naene, tui juba loodud kaqk, tsssst kahcwörra rohkem lugu peab ja ka mis iganes wSimalik teeb, et jälle omalt poolt kodust elu paremale järjele seada. Tänini oli see üsna igapäine ja harilik ofi. et meie meestesugnst omaksed niisugustesse kohtadesse  aega wiitma läkfiwad, kuhu meis nendega ühes minna ei «Anud ja selle iäbi wõõrdufiwad  nemad meist peaaegu üsna ära. Nüüd sa asi selle poolest paranenud, et meil selts on, kus meie üheskdos just kui suur perekond lõbusasti aega wiita maime. Päälegi nüüd, kus selts omale uued mänguriistad muretsenud, on loota, et meie edeSpidi siit ruumidest meel rohkem lõbu ja huwitust leiame. Aga, kaS siis meie nende puhk- ja keelpillidest ja mängijate  waewast enestele ainult lõbu otsima  peame? Kas ei oleks see ka meie kohus olewat endid neile mängimise juures abilisteks pakkuda? Seda pole ju just maja, et meie neile midagi ettepuhuma hakkame, aga kui mõnel meie seas hää and ja tahtmine keelpilli mängimiseks  on, peaks see aegsasti selle harjutusega  pääle hakkama, et häda korral, kui meesterahwaid  saadama! ei ole, nende aset täita wõikfime. Wiiulimüng peaks juba sellepärast üsna hõlpsasti meie käes minema, et meie ju koduses elus ikka esimest wiiulit mängima olla harjunud. Kui meie siin nüüd aga .teisega"  lepime, kaS meid siis just tagasi peaks lükatama? Kui meie kaasa mängime, oleme kaks kärbest ühe napsuga löönud, esiteks, oleme teisi awitanud ning teiseks ei pruugi meie mitte ainult meeste pilli järele tantsida. (Järgneb.) Saare rahwas - enne ja nüüd. »Enne, kui weel taaralaSte taimi kandis meie kallis isamaa/ seifis SaarerahmaS wendade  eelrinnaS. Auba fisserändamisel Läänemere maile sammus tema Eesti suguharude eesotsas. Tema tõukejõud oli suurem kui teistel, ja selle waral tungis tema teiste ceS kõige kaugemale lääne» Poole. Ka west wäin ei suutnud teda peatada,  ehk küll muidu põlluharijad .'lupojad wett kardawad. Saarest leidis tema kurelaStes omale osawa õpetaja mereasjus. Wift on SaarerahwaS  kurelaStcga ja karjalastega nii ligidalt  sugulane, et wahet ei saa tehagi. Kurelased ja karjalased aga oliwad Soome soo keskel sündinud  meremehed. Lai ja awar meri lõunas ja läänes pidi ka Saarerahwast kaugele üle wahutawate mõte meelitama; kitsad wäinad Kaks Dianat. K 7 Prantsuse iirsomku Aleksander Dv»as ajaloolik roman kolmes jaos. SeSti keelde J. Piklep. HSS küll, ütles GaSpar de Eoligne. Hää lüll! Km madam de Castro tõtt austab ja hääd teeb, fiis tunnistab ta meie ustu ja Teie olete meie, Gabriele. Ra kordan ssel, et Teie seis hulka tulete, sest ueed ülekäte läinud koja «võimumehed, kellega Mis ettewaatamatalt võitlust algasite, saamad Mid ära sõitma ja Teie tahate täile tasuda, aga kellele ? Kas Teie arwaic, et de Monlmoreuci, KS kuninga tütre oma poja pruudiks on wälja walinnd, vms saaki kergesti küift ära aunab? Wöis olla, waStaS Gabriele, mina ei hakka  :eda sügise temalt ära kiskuma- Pidagu aga kuningas ainult o«o sõna, «is ta mulle O«s sõna! kordas adNiral. KsS sellel oa sinapidasist, Gabriele, keS o»a suurcSoletnl parlameuti» WSkiS usu- sa skdsmttuunidtuse wadadvse tüfimvst harutada ja selle särele Du» dosre z« Msore selle eest 'last üra põletada, et nad tumrga sõnu nekufiwod ja reformeMck uSls lsitftfirrad? Oh, ärge rääkige nõuda, herra admiral, hüüdis Eebrlele, ärge rLükM Ms, et kuningas Hkisrich H. oma amnd sõna ei peo, sest siis ei saate ma mitte aiunlt nfvst tszsesM, waid om kerbs» stda ma SMM mõõga BÄM M saatsin wõttjutatt, aga mitte Ei. siis ei saa mingisugust kuritegu sündima,  tui Teis hugcnotiks saate, waStaS Gas« par de Evligue. Meis wöime wcretunnistajod olla, aga mitte swrtsukad. Ehk küll Teie kätte» maksmise merise ei saa olema, on ta fiiSgi hirsss, mu sõber. Teie aitate meid uuenduse asjui maa mchwuscga, oma põlema arwaStusega,  ja see, »S olla, on kuningale meel hirmsa»,  Ai ssWs löögid. . . Teie olete aru saanud, laS ma Pramsusemaad armastan, wöi mitte. Gsbrstst, Gabriele! Kui Teie üks ainukenegi  ksrtz meie Lutheri sügawamõttelised kirjad iaakfi:e läbi lugeda, siis näeksite, kuidas ses imelik js sabsmõtteline maim, mis neist wäija sssstb, Teile teise hinge sisse paneks js Teile uue eln «oaks, Mu armaSru- Diana waStu on minu elu, wasise Gabrstie, ja sinu püha ülesanne, mis Jumal mu kl'.:-, on annud, ja mida ma täita lood ste on mu hing. Istmest arma-tuS ja kohuS, waStaS TaSpar,  pcamad muidugi ristiinimese armastuse ja üleSannei-ga kakku sündima. Teie olete meel r.osr ja xime, mu sõber, aga ma näen ette ära, ehk küll mu kära werd jookseb, kui ma Teile snnttuft r:an ette kuulutama, et häda Teid sunnib kaugemal- waatama. Teie suurmee! ja hinge puzruS lõmbanzod warem ehk hiljem Teie paale Znr.iiu.st. mis kuninga koja ülbusest ja kutjUkst aul-ez, nagu suured puud pikse ojal mällu ene-ie posle tõmbawad. Siis tulemad »»s WssA Test Meelde js ZHe tnMSwte end aust raamawecHS. Näituseks see, LileS admiral laua pSSIe näidates, kuS lahtine raamat  oli, mida ta oma kätte ssttiS. Teie mõistate fiiS neid julgeid ja karedaid, aga õiglast  ja ilusaid sõnu, mida niisamasugune noormees  nagu Teiegi, meile õpetas. Ses oli Bordeauxd  parlamendi liige, Stvve de la Bociy. Aga, tähendas Gabriele, minu südames ci ole mi palju ruumi, et kõik need kõrged mõtted, mis Teie mulle awaldate, sääl juurduda wõikfiwad ja mul ei ole niipalju aega, et ma kõige selle üle järele mõtleksin, mis nendes raamatutes  öeldud on. Siisgi seletas GaSpar de Coligac suure «sisustusega neid õpetusi ja ussi põhjuSmõtteid, mis tema mõtetes nagu wahmvein kSSrifiwad ja tulise nooremehe ja eluküpse manamehe mahe!  kestis jutt meel kaua edasi. Ndmiral ei eksinud tõ-Sti mitte omade tumedad  ettekuulutustega. Õs«» pidi wiljakandja  maa Ml «ed seemue terad üles kasvatama,  mis ses jutustus Sättele õruasse südamesse istuta». Õde BeNy Oli maikm, imeilus augusti kuu õhtu. Kas ei oluud «eel tossust. Süga», mõõtmata  taemalaotu» oli lugemata haiga tähtedega  täis külumtud. Waikne öörahu oli Mma Kra asemele astunud. Hispanlased Äi«O MK korda linna päõle tormi jookSnut ja mõlemil korral tagasi löödud, aga väikesest tzilzast VMase kaitsjatest M jazu tapetud, chk haamatud. Wsev