„Jah, Adfhi, ma näen, et see nii on!" Nimeta waataS Smdet. Adfhi, Arkatab ja köi? sõjamehed oliwad tagasi tulnud. Brahintni nägu oli tume, aga silmades kiirgas metsik Viha. Nüüd sai Nimetale selgeks, et miim üleüldse olemas n olnudki ja kõik see ainult kawal temp oli. et Naindrat oma saladust awaldama sundida. Adshi läks Nimeta juurde ja suruS tema kätt. »Ma olen õnnelik, et minu wöõrad oma teed edasiminna wöiwad. Su hobused on korras, mine Jumala nimel, ja tea, et see, kelle katuse all sa puhkust maitsesid, sulle köite hääd soowib Auusa külawanema nägu awaldaS tõsist rõõmu selle üle, et brahmin, keda kõik indianlased  wihkawad, oma kurja nõuu täide saata ei Võinud. Nimeta surus ka Adshi kätt ja paäle südamliku jumalaga jätmist sõitis ta omade järele.  Jalustel püsti tõustes asuS ta rongi ette ja hüüdis erutanud häälega: „Edafi! Meie pääSmine seisab põgenemises!" miS pSSIe hull, metsik kihutamine algaS. Kaheksas päätükk. Üleminek. Induse kaldad on wäga luulelikud, iseäranis  allpool Rowalpinti. Pahem jõekallas on laialdane org, kuS madal wösuStik kaSwab, kuna paremal kaldal suur, põline metS seisab, mida „Beludschi metsaks" kutsutakse. Eääl on kallas järsk, kohati paistawad punasesawi lademed, mis kui were ojad kaldast alla woolawad. Siin mahutab  ja keerleb tormav mesi nii, et ta peaaegu üleni walge mahu kobruga kaetud on. See pai? on Dejeera usuliste armsam asupaik, sest selles metsas oli see were ja surma usk asutatud; selles metsas oli Aramin-Laug, fee metslik hullustaja, keS selle hirmsa usu aluStaö, jumalannat Dejerat  näinud, kes tale ütelnud: „Tapa! Surmast ja merest on minul hää meel!" Ning Aramin- Laug hakkas tapma ja kägistama ja surmas üksi wiie aaSta jooksul oma jumalanna meelehääks 11,000 meest, uaest ja last ära, Indias on kõik. ka tapmine, kena. Igal pool oleks see kole tapja nõrgameelseks tunnistatud ja hullumajasse kindlate riimide taha pandud, siin aga kuulutad» teda suureks prohwetiks ja usuhullustajaks, millel mingisugust põhjuSmõtet, mingisugust kõlblikku alust ei ole ja mis oma järelkäiatele ainult ühe nõudmise ette paneb: „Tapa!" SelleS paigas jookseb Indus Jilami ja Kobati vahelisest teest üle, mille tõttu siin paadimees  asub, keS reisijaid ja nende kraami üle jõe viib. Seda paadimeest hüüti Hakan. Sel hommikul, mil Nimeta ja tema kaaslased  Adshu majas magasiwad, läkitas Hakan oma paadiga kaks reisijat Induse paremalt kaldalt  pahemale kaldale: noore mehe ja noore neiu. Wiimane oli ilus, tugem, julge, õitsev, rõõmus ja tuline naeSterahmaS, suurte mustade silmadega ja helepunaste huuledegai Tema kaaslane oli aga kõhn, kidur, kahwatu ja wäfinud. Wäikene reisikoti oli nende ainukene teekraam,  mille pääl kumbki telgi osasid kandis. Kaldale astudes käskis neiu lahke ja walitsewa tooniga: Müüd, Timoteo, palun ma teid, mulle mia tente (minu telki) üles lüüa!" „TSttan teie käsku täitma, kallis Graziella, mu hinge rõõm!" waStaS noormees ja tagus agarusega, mis sellest tunnistust audis, et see töö temale harjunud oli, teibad maa sisse, fiduS ! ilusa, sinise telgr riide nende pääle ja kinnitas ? sekle alla kinni. Mõne minutiga oli ilus telk j malmis. ' »Signoriva." teatas Timoteo auupaklikult , kummardüeS, ,proua markiisa, telk ootab teda!" , MöömnStab mind wäga, caro Timoteo, et , teie nii hoolas olete. Ma saan iga päevaga l Ma rohkem aru. et naeSterahvaS teiega õnnelik »õib olla." ! .Püha Madonna nimel! Ma olen õnne pärast meeletu!" hõiskas Timoteo. .Olge õnnelik, sõber," mõistis Graziella, .olge õnnelik, kuna mina magan. Loodan teie pSale, et teie minu rahu hoidma saate, et seda mingi halb juhtumine ei segaks!" .Ma saan teid hoidma, nagu kõige kallimat warandust!" hüüdis noormees. Nagu kuninganna, kadus Graziella telki. Peaaegu telgi augu ette heitis ka noormees pikali, kuna wana paadimees mõne sammu templist eemal põõsa taha maha sirutas. Ümber walitses imelik waikuS. Sinise telgi wilus ei tulnud noorel itallasel uni paale. Ta tuletas meelde, kuidas kõik see oli juhtunud, kuidas tema, waene Boukogne student üheS ilusa markiisa Graziellaga siia oli sattunud. Ilus markiisa oli töeSti paris Jtalia markiisa, ning mis weel imelikum, rikaS ltüdruk, keda Jtaliaõ wäga harwaste ette tuleb. jTerwe rida mälestusi kerkis tema ees üles. Wabal ajal hulkus tema, Timoteo Galieri, nagu iga teine üliõpilane, Boulogne uulitsatel ümber ja nägi ükskord korso pääl Graziellat. Sellest saadi? mõtles ta ainult ilusa markiisa pääle ja ihkas ainult temaga kokku saada. Korra käskis Graziella oma tõlda piatada. hüppas säält wälja ja ütles noore üliõpilase ligidale minnes, Jtalia naeSterahwale omase kombetausega, et ta ammu tähelepannud on, et Timoteo tema ligidust  otsib ja et see temale mitte waStumeelt ei ole, mispärast ta teda oma teenimaks kawalerikS, s, o. eest hoolitsejaks walib. Jtalia komme lubab noort naesterahwast, isegi neiut, omale noorte meeSte seast .teenijaid kavalerist" walida, kelle kohus on, teda igalpool saata, tema asju kanda, ühe sõnaga, sõna täieS mõttes .servant" olla, s. o. teender ehk hoolitseja. Peaaegu alati saamad  need .teenijad kavalerid" peigmehe nime. Timoteo ei saanud seda kõrgendust kergesti, sest tema .marchisina" oli elama ja tegema loomusega, kuna ta ise rohkem tasase unistamise poole kaldus. Ilus Graziella oli kange reifi-lõbu armastaja ning waeae Timoteo pidi teda terwed päewad otsa, jalgrattal, lootsikus ehk automobilis saatma. Kui ta täiesti ära wäfis. saatis markiisa teda tohtri ehk'triikija juurde, et ta warSti neid samu tegevust ettevõtta wöiks. Ometi läksid uoore unistaja säsud ajajooksul tugevamaks, kuna lihaksed  tähelepanemata wiifil wägewa jõuu omandasiwad.  Kord seda tundma saades jäi Graziella wäga rahule ja tema tujukas pääS tekkis mõte, oma tulevase peigmehega Indiasse reisida. Selle otstarbega sundis ta mäest Timoteot kuue kuu jooksul Jndustani keelt õppima, mis pääle noor paar tõesti Jtaliast lahkus ja Indiasse teele läks Nüüd magas „marchisina" Graziella, oma sinises telgis ja truu Timoteo hoidis telgi ees pikutades tema rahu. Aga piinlik põua palawuS ja päikese hele malgus mõjufivad ta pääle nii, et ta silmad tahtmata kokku wajufimad. Korraga armas ta, et keegi inimene roomates  tema poole hiilab, aga Timoteo laud oliwad  nii raSked, et ta kõige püüdmiste tõttu silmi mitte lahti ei saanud. Ta tundis, kuidas keegi pilk teraseSti tema pääle vahtis, aga ei liikunudki.  Kui ta viimaks filmi lahti teha suutis, fiiS vahtis ta kül ringi, jäi aga mõistliku ettevaatuse  pärast ometi liikumata. Savmu kümme enesest eemal nägi ta indialast, keS roomates jõe kalda poole ruttas, kus paadimees magas. Jtallane  sai uudishimuliseks. Ta tõufiS küünarnukkidele  üleS, vaatas telki ja roomas, kui nägi, et Graziella rahulikult magab, indulase jälgedel edasi. Wüheajal töufis see püSti ja läks nüüd, vististe arvates, et nüüd ettevaatus üleliigne on, kui meeS, keS vaad tunneb, edafi. Pea oli ta paadimehe kõrval ja tõukas selle külge. Timoteo ronis tasahiljukesi nendele üSna ligidale. .Tõuse üleS!" kõneles mööraS walttsema al tooniga, .sina oled ju siinne paadimees?" .Jah, sahib, aga siin, Belndschi metsa ligidal  on reisijad harvad." .On see sinu paat? Kui maike ta on! Siin wöiwad ainult kaks ruumi leida!" .Jõgi on siin kohas liig tormilik, ta oleks suurema paadi ammu ära neelanud, kuna see mõõda kõrguStikusid libiseb, nagu pähkli koor!" ütles paadimees. .On see pähkli koor sinu oma?" „3°h, sahib!" „KoS jõgi sulle hästi tuttaw on?" .Ma olen kakskümment suwet siin tulema ja minema näinud, kes piaks neid koStesi siis paremine tundma? Mitu korda olen ma jõest üle ujunudki!" .Palju raha oled sa oma paadi eest maksnud?" .Neli guineed") sahib!" .Säh, wöta kümme," ütleS wöõraS, .siin on jälle teised kümme, mis sa selle eest saad, et selle paadi kesk jõge kõige kardetavamas kohas ära uputad." .Timoteo ei lasknud nende jutust ühtegi sõna kaduma; nüüd oli ta tujuka Graziellale tänulik, et see teda Jndostani keelt õppima oli pannud. Paadimees waataõ imeStadeS wõöra pääle ja ei saanud nähtawaste mitte aru, mis temast tahetakse, kui see häkitselt, peaaegu hirmsa häälega  rääkis. .Mina olen Arkabad, Ellorah brahminide otsuste täitja, ja sina piad ilma mingit seletust nõudmata mu käsku tõrkumata täitma!" .Ma olen su ori, sahib!" .Siis kuula! WiStiSte tulevad täna õhtul neli reisijat siia, kelledest kaks meeSte-, ja kaks naesterahwast on ning nende kaasaS on Schiwa taru. Nad tahavad teisele kaldale minna ja pruugivad selleks sinu abi. Et lootsik väike on, siis vöid sa ainult kahte korraga üle viia. Noorem meeS istub vististe väiksema naesterahvaga  paati, nemad aga piawad Ellorah brahminide  otsuse järele hukka saama. Kui aga need, kelledest ma sulle rääkisin, mitte ei tule, siis tea, et nad ialgi üle Induse ei sõida. Sa võid siis kulla omale pidada ja siia paigale jääda!" .Sinu tahtmine saab täidetud. Ole rahul, sahib!" Brahmin Arkabad sammus Timoteost mõõda rohelise oru poole, mis jõest kaugemale viis. Paadimees aga heitis uuesti magama. (Järgneb,) -) guinee ligi 10 rubla. Kaks maad. (India rahwa muinasjutt.) H. SienNewitshi järele M. T üksteise lahedal seisivad, just kui kaks piirita niitu, kaks maakohta, mis üksteisest ainult hõbeselge ojakese  läbi lahutud oliwad. ÜheS kohaS paisus selle jõekese jooks laiemaks ja sünnitas väikese läbipaistva ja waikse meega järvekese, ja säält kohalt wõiS jalgsi üle minna. Taewakarwa sinise järvekese vee alt paiStiS kullakarwa  põhi vastu, kus pääl lootuSlilled kaswasiwad, millede  varred omad õienupud veepinnale firutastwad ja sääl roosa ja valgete õitega õitsefiwad, kenad liblikad leudafiwad nende õite ümber, aga kaldal kasvavate palmide  okstes ja üleval õrna õhu süleS kuuldus, kui hõbe kellukeste helin, lindude sidiStamine. Siit kohast võis ühest maast teise pääseda. üht maad nimetati Elu, aga teist Surma Aasaks. Nii oli kõigekõrgem ja wagevam Brahma ise loonud. Tema kasu siirete wakitseS Elu Aasal haa Wischuu, aga Surma Aasal tark Schiwa. Brahma ütleS nende waSW: Tehke seda, mida teie igaüks arwate haa olema, igaüks owaS riigis. Ja selles maaS, kuö Wischnn walitseS, hakkaS Elu liikuma. Saal tõusis paike hommikul üleS ja weereS õhtul jälle looja, selle järeldusel tekkis õõ ja pae», mere ISO4. S a ? a l a 30. 253