Saarlane maksab - V 2 . i. SS „ '/. .. --. ?S . „ » V» .. -° S« .. JIMUb kakskorda nidalaS, igal kesknädalal sa laupäewal. Zuresasres, PitksS uvl. Treffeni majas 13. Kuulutuste p-Lit«rida õ kop lehe eesotsas kop. M 70. Laupäewal, 27. septembril 1908. XX!V. aastakäik Kolera ja selle wastu wõitlemine. 2 vr. W. Gorinewsky järele M. Kolera mitmesugust nähtusi silmas pidades,  on maga kardetaw iseenese jõu pääle loota, waid alati, iga «vähemagi kahtluse juures, on tarwis arsti käest nõu küsima minna, sest ainult tema wöib üksi haigust tõigeparemlni tunda ja sellekohased sündsad abinõud õigel ajal tarwitusele wötta. Ülemal  tähendatud lolera tundemärgid peawad alati elicwaatust äratama, sellepärast ei tohi haiget mitte lodus pidada, lootes, et haigus wiimakö iseenesest ära kaob, wald peab silmapilk arsti juurde abi otsima minema. Kolera saab mõnikord nü kiiresti haigest wõitu, et see mõne tunni pärast juba surnud  on ja sellepärast wõld iga ajawntmine õnnetust tuua. Kaua aega oti see haigus õpetatud meestele mõistatuseks; alles wnmasel ojal on ta varjuküljed enam-wähem selgitatud. Kõigist haiguse nähtustest, mis kolera haigete juures ette u..ewad, on arstid ijeäraniS  lüdtjooksmtje ja okse päüte rähelepanemtst  juhtinud. Ehk küll lübtjooksmme ja okse ta söögi ja joogi liia tarvituse läbi ette lulewad, on fiiSgt kolera väljaheited  märksa rohkemad ja teemad haige palju nõrgemaks; et nad peaaegu igakord kolera tähtjamad tundemärgid on, juhus see teadusemehi õnneliku mõtte pääle, järele  katsuda, kas need mõnda kthwust ollust ei peaks sisaldama. 1883. aastal nägi Saksa õpetlane Dr. Koch, lolera haigete wäljaheiteid tuhar korba suurendama mikroStopi läbi rvaado- Zcs, et palju wäikcsi pinnataolifi putukatest sääl secS elawaid liigutusi jünnitasiwad. See oli Kochi tulemise järele „nagu õhus segiwate sääskede parw." Oma katseid korrates, leidis Saksa õpetlane  lolera haigete okses ja läbrjooksmiseS igakord neid putukatest. Mida raskem koleea on, seda rohkemal armul leidub neid haige mäljaheidetes. Koch hakkas järele uurima, kas ka haige mere sees ja muis kehaosades neid peaks leiduma, oga kuhugil er olnud neid pääle soolikate. Kechist ülesleitud lolera puiukakescd sigincwad  nii kiireSti, et ühe ainsa tunni jooksul ühest ainsast putukakesest rohkem kui miljoni wöib saada. Kolera putukalesed wöi pisielukad satuwav  ainult suust soolikatesse, teist teed neil ei ole. Peenikeste soolikateni tungides, halkamad  nemad wäga ruttu siginema: filmanähtawult  leiawad nad jääl enestele kohased  elutingimised. Kui nende arw meel kaunis märke on, ei sünnita nad ka tuntawaid  korratust; ühes nende suurenemisega wuutuwad ka korratused suuremaks. Nüüdsel ajal on selgeks tehtud, et tähtsamad  korratused haige kehas kolera kihwust tulewad, mis kotera idukestest saab walmistatud  ja soolikatest w resse imblb. Mis saab kolera pifielukatest pärast seda, kui nad okse ja lälnjoolsmijega haige kehast on wälja heidetud? Mil teel wõi« wad nad terme inimese soolikatesse sattuda? Need on iseenesest wäga tähtsad küsimused. Paljude uurimiste läbi on Koch selgeks teinud, et nad pärast haige sisikonnast wülja tulemist wees, mullasjapaljude  asjade pääl edasi elawad ja siginewad. Selleks peab neil ainult üks tingimine olema: et muld ja asjad niisked oleksiwad, sest kuiwusest surewad nad kaunis  ruttu ära. KuidaS paljud käised ja järeleuurimisel, on näidanud, figincwad kolcra pisielukad lõige paremini mullas. TarwiS on ainult, et see muld niiske ja mädanewate olluSte poolest rikaS oleks. Pisielukad armaStawad ka 25—30 graadi soojust- Neil tingimistel on nad wäga wisad kaduma. Kodumaalt. Kuresaarest. Kolera wastu wõitlemise komisjoni koosolek. (Lõpp.) IV- -Instrumentide ja puhastamise abinõude  walmistamise üle- Otsustati: Arstidele  Karstensile ja Sohnile komisjoni rahadest  selleks IVO rubla anda. V. Kolera kahtlaste haiguste teadaandmise  korra üle- Otsustati: Kreifiülemat paluda korda seada, et politsei ametnikud iga kahtlase haigeksjäämise juhtumise üle kohe käskjalaga (kui wõimalik telegrammi teel) kreifiarstile, lähemale jaoskonna eestseisjale  ning welölerile (Kuresaare linnas linnaarstile) teatakfiwad. VI. Haigete haigemajasse toimetamise üle. Otsustati: Jaoskonna eestseisjaid p«- Nelja märk. 11 Conan Doyie jörtte eestistanud J. Piki ep Noh, kas tahate meid meel õues külmetada  lasta? Olge mi lahked, herra, olge nii lahked. Ka Teie herrad! wastas Max Murda. Andke andeks hr. Scholto, meil on mall kord. Ma ei wõinud Teie sõpru sisse lasta, enne kui ma teadsin, kes nad on. Hoow oli tühi. Liitvaga üie riputatud varestee rviis suure maja juurde, mille ühe nurga pääle tuurvalguS patSÜS. Määratu  suur, tume maja keset surma märkust awaldas kurba mõju. Isegi TaddeuS Scholto tundis seda mõju, sest käsi, millega ta laternat hoidis, wärises. Ma ei saa aru, mis see on, ütles ta; fiin peab misgi arusaamata afi juhtunud olema- Ma ütlesin Bartolomäusele selge sõnaga, st meie siia tuleme, aga tema toa aknad on pimedad. Mis see tähendab? KaS ta oma maja ikka nõnda wiisi hoiab? küsis HolmeS. Ikka; niisama kui igakordgi. Ta on isa armas poeg ja ma arwan, et isa talle rohkem awaldanud, kui minule. See on tema toa aken, kuhu kuu pääle paistab. Aken on küll wüljaspooit walguStatud, aga mitte seespoolt I Aga ma näen ukse törwul olemast aknast  tuld paiftwat, ütles HolmeS- See on p>.renaese tuba, Ml elab proua B.rnSton. Küll tema meile Mk seletab. Kas ei oleks parem, kui Teie siin paar silmapilku ootaksite; kui meie kõik üheskoos korraga sisse tüheme, wõib olla, et ta siis nzüga ehmatab. Tss I Mis see on? Ta tõstis rvürisewal küel laterna üles; nõrk walgusering wirwendas ja mürises meie silmade ees. Miss Morcstan wõttiS mu käest kinni ja meie kõik jäime seisma, ning kuulatasime hinge kinni pidades. Määratumast, tumedast majast kostsiwad kaeblikud toonid ja katkestatud nuuksumisel»  meie kõrwu. Wist nuttis keegi naeSterahwaS. See on proua Bernston, ütles Scholto. Muud naesterahwaft siin wajaS ei ole. Oodake natuke! Ma tulen warfi tagasi I Ta läks mõned sammud edasi ja koputas  ühe ukse pihta. Warfi ilmuS kõrge kaSwuga, elatanud naesterahwaS läwele. Oh! herra, kui rõõmus olen ma Teid nähes! Oh! hra Taddeus! Ta kordas oma tcrwitust paar korda, pani siis ukse kinni ja kadus. Scholto oli laterna meie kätte jätnud. HolmeS pööris end ümber ja hakkas maja ja siia ning sinna laiali wisatud kiwisid maailma. Ma hoidsin miss Morestani kätt omas käes. Imelik asi on see armastus I Meie ei olnud enne kordagi ühte teist näinud,  ialgi isekeskis jutustanud, ei teadnud üksteisest kõige wähematgi midagi, aga sel imelikul lunnil lüksiwad meie käed iseenesest  kokku. Ma olen pärast imestusega selle pääle tagasi mõtelnud, oga sel korral näis see nii loomulik olema ja MoreStan rääkis pärast mitu korda minule, et ta nagu mõne nägemata wäe sunnil on minult kaitset ja warju otsinud. Meie seisime kui lapsed käsi käes ja meie südametesse asuS imelik rahu, ehk küll meie ümbrus nii imelik ja wastik näitis olema. Kui imelik koht! ütles preili Morestan, ümberringi silmitsedes. Peaks arwama, et siin terme Inglismaa mutid on töötanud, ütlesin mina. Just niisugust kohta nägin ma kord Ballarat'i ligidal, kus kulla otsijad oliwad maa läbi laewanud. See on ka õige, ütles Holmes. Need on -varanduse otsijate jäljed, sest nemad waewasiwad endid sellega kuus aastat. Sellepärast ei ole ime, et kõik maa läbi tuhnitud on! Sel silmapilgul läks uks lahti ja Taddeus Scholto hüppas eest toast wälja. Ta näolt paistis hirm ja ta käed wehklefiwad  -vahetpidamata- Bartolomäusega on midagi juhtunud!