Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal ja lanpäewal. Toimetus on KurcsaareS, PikaS uulitsas, Trcffeni majaS nr, lS Kuulutuste traötnwõtluiuc kuni Iclla I xäcwal Kuulutuste pitii-rida 3 k>, lehe eesotsas lkl) k. AdreSst muutmise eest tv kop. Tellimishind: kroonupostiga: aastas . . s cil. kp. '/z „ . . t .. 2S . '/. .. . . - . ?S „ v« .. üksik number maksab s kop. M 33. Kesknädalal, 29. julil 1909. XXV. aastakäik Umbrohu häwitamisest. Sagedasti turdawad põllumehed ja aednikud  selle üle, et umbrohi mõnel aaStal aiaS ja ja põllu pääl wõimust wõtab ja temast kuidagi wiisi jagu eht tema üle wõitu ei saa, sellest hoolimata, ehk tüll kõik abinõud tema waStu pruugitud on. Enam jagu põllumehi ja aeduikka arwawad  nõnda, et umbrohu seeme ju maa sees on ja stis jääl omal ajal idanema ja nõnda lopsakalt  kaswama hakkab, et tema wilja ära lämmatab.  Kust aga umbrohu seeme põllu päüle ja aeda saab ja kas mahust põllumees ja aednik ise ka selle juureS süüdlane ei ole, selle pääle ei mõtle palju keegi- On ju wana asi, et süüdi teise püüle lükata ikka palju kergem on, tui teda enese püüle wõtta. Mida enam keegi kaebab, et tema põllu pääl eht aias palju umbrohtu  kaswab, seda enam on tema ise sagedasti süüdlane. Sl st tema enese talituse, hooletuse j>a korratuse läbi saab umbrohu seeme nõnda tema aeda ja põllu püüle, et tema ise seda aimatagi  ei mõista. Kui meie sarnast korratust tühele paneme, siis wõime sagedasti näha, et mõni aednik ja põllumees umbrohu fisse ära uppuda tahab, mid temal aia-, põllu-, tee-, teerada ja jõe ääri mööda, mahajäetud põllunurkade, söötide, küngaste  pääl, padrikus jne. põllu ligedal kaswab. Kas niisugune korratus ja sarnased kohad oma umbrohuga ei ole mitte umbrohu hallikad ehk tema wäijahaudumise kohad? Saab umbrohu seeme walmiS, stis saab tema tuule, inimeste, loomade, wce ja lindude läbi aeda ja põllu pääle kantud ehk jääk laiali laotatud. Nõnda tekkib umbrohu seeme ühel wiifil põllu pääle ja aeda. Tahab põllumees ja aednik, et nende aiaS ja põllu Mi umbrohi mitte wöimust ei mõlaks za mnde wilja ära ei lämmataks, siis kandku nad selle ees hoolt, et umbrohi ülemalnimetatud  kohtades aegsasti, nimelt enne, kui tema seeme weel walmis saanud, ehk kui umbrohi meel ei õitse, maha niidetud ehk säält ära koristatud saab. See iöö on palju kergem ja otStarbetikum, kui nädalate kaupa põllu pääi ja aiad kitkuinisega ja umbrohu juurte wälja» kiskumisega waewa näha. Mitte Asi ülemallirjeldatud wiistl ei tekki umbrohi põllule ja aeda, waid ka weel mõne! teisel kombel. Kui wiljaseeme, mida põllumees põllu pääle külmab, umbrohu seemnest mitte täiesti pühad ci ole, siis edendab põllumees  ise umbrohu kaSwatamist oma põllu pääl. Sellepärast peab iga seeme, mida maha külwatakse,  umbrohust täiesti puhas olema. Ou umbrohu  seeme ju ükskord omale kodaniku õiguse saanud, siis ei kao tema naljalt enam ära. Wiljaga ühes saab umbrohi põllu päält kodu toodud, peksetud, puhastatud ja aita wiidud, kust üks osa teise aasta seemnena põllu pääle läheb ja jällegi wilja edenemist takistab. Sellepärast  peab põllumees tingimata selle eest hoolitsema,  et wiljaseeme umbrohust puhas on. Siis takistab tema ka selle läbi suurel mõõdul umbrohu  edenemist põllul. Enamisti kõigi «väikepõllumeeste juures on see pruuk, et kõrned wõi tuulealune wili osalt terwelt sigadele ja hobustele söödetud saawad. Kõrnede fees on aga palju umbrohu seemneid ehk heinamarju, mis wäga rasked seedida ja sellepärast enamisti terwelt loomade kõhust läbi lähewad ja süäl, kuhu nad juhtmaad, kasivama HAkawad. Seesama lugu ou ka Nende heinamarjadcga,  mis wilja tuulamise ajal haganate sisse, nendega ühes loomade kõhtu ja wiimati sõnnikuga ühes põllu pääle lähewad. Niisuguse umbrohu seemne ümberrändamise wastu wõib põllumees ka abi leida, kui tema mitte terwelt teri ega heinamarju loomadele ei sööda ja haganate  seest heiuamarjad wälja sarjab. Wumaks peame weel meelde tuletama, et nagu kõik wiljaterad põllu pääl ühe korraga walmis ei saa, nõnda on ka lugu heinamarjadega.  Seni, kui wiimasemad ehk hilisemad terad walmiwad, on warasemad malmis saanud teradest  juba oma jagu maha pudenenud, kuS nad omal ajal jälle kaSwama halkamad. Et seda takistada, peab wiljakõrS otsekohe pääle wilja ärakoristamise madalast sisse küntud saama. Siis hakkab umbrohu seeme waremini idanema ja wõib umbrohust siis, kui päris põlluharimine tuleb, hõlpsamini jagu saada. Mõni tõug umbrohtu  ei kasiva üksinda seemnest, maid ka juurtest.  Niisugust umbrohtu peab teisel wiifil ära hämitama, mille juures ühte ja teist abinõu tarwitama peab. Üks nendest lihtsamatest abinõudest  on, et see maa, kus umbrohi kagwab, nii sügamast ja sagedasti, kui wähegi wõimalik on, küntud saab, ehk kui see ei aita, juured wälja kaewatud mõi kitkutud saaistwad. Et niisugune talitus mitte kerge asi ei ole, teab ju igaüks põllumees isegi; aga mida ei tee kõik hoolikas peremees I Ta püüab ja katsub kõik abinõud ära, et wili tema põllu pääl paremini  kaSwaks ja ta oma põllust paremat sa suuremat saaki saaks- Hoolikas peremees lükkab, nagu rahmasõna ütleb, tööd alati tagast, kuna aga hooletut peremeest töö ja häda õpetama ja tagast lükkama peab. „Põllumees-" Kodumaalt. Kttresaarest. Neil päiwil rewideeris Saaremaa  poSti-telegrafi asutust Riia p.-t. ringkonna  ülema abi riiginõuni! A. P. Mak owSki. Wiimasel rahukohtukogu koosolekul oli ka Ms huwitaw nõudmise afi harutusel. Hr. von Rucktescheli kätte oli abikaasade L. matmise abirahasaamise õigus 11. matmise kassast läinud. Pärast hr. L. surma ei ole tema lesk liikmete furmakordadel edasi maksnud. Sel ajal oliwad kassa endised põhjuskirjad maksmas, mille järele  pr- L. surmakorral niisama palju pidi kassast  wälja maksetama, kui hr. L. surmakorralgi. Pärast seda muudeti aga põhjuskirja nii, et lesed ainult poole tähendatud summast saamad. Hr. L. surmakorral, mis pärast põhjuskirjade Kaks Dianat. 53 Prantsuse kirjaniku Aleksander Dainas ajaloolik roman kolmes jaos. Eeski keelde J. Piklep. Jah l ütles kardinal. Herra de Montmorevci  on seda kõik teinud. Ta tahtis ümberpiiratud  St. Quentinile appi tõtata, meie wahwa  mäcülem! Ärge minge nii ruttu, vicomte, sest ma ei jõua Teie järele. Nõnda fiis algas see kartmata kindral waenlaStcga lahingut! See oli ülleila, 10. augustil, just Lauritsa päewal. Tema wägi seksis wahrvadcst Prantsuse rüütlitest  toos ja oli arwu poolest Hispania mäega ühesuurune, aga ta juhatas lahingut nii osawasti,  et ta ise kõige ülemate ja kindralidega ühes koos mangi langes ja haawatud saj. Kõik wõeti mangi, kes mitte lahingu platsil ei langenud.  Kõigest jalamitest on atnult sada meest põgenema pääsnud. Sellepärast on kõik nii kurwad ja sellepärast, mõik olla, kutsus kuningas  mindgi siia. Suur Jumal! hüüdis Gabriele selle sõnumi üle ehmatades. Kas tõesti Prantsuse maale Poitiersll ja Azincouroix'i päewad tagasi tulewad! Aga kada on st. Qucnnniga lugu, pühadus? St. Quentin, waStaS kardinal, pidas fiis meel mastu, lui käskjalg säält ära sõitis. Väeülema  wennapoeg, admiral Gaspar de Coligne kaitseb linna; ta on lubanud oma sugulase wiga jälle ära parandada ja mandunud, et ta enne kindluse waremete alla ennast maha matta laseb, kui teda waeulaste kätte annab. Aga sita kordan, et ta pWgusel silmapilgul juba maetud on ja wiimane kants, mis «vaenlast weel tagasi hoida wõis, wõetud on. Siis on terwe riik kadunud! hüüdis Gabriele. Jumal kaitsku Prantsuse maad! waStas kardinal- Warsi jõuame kuninga juurde; saame näha,«.mis ta oma kaitseks mõtleb teha. Waht kumardas aupaklikult ja laskis kardinali  läbi, keS praegusel silmapilgul nii tarwiline  oli, sest ainult tema Vend wõis Prantsuse  maad päästa. Kardinal läks Gabriele saatel takistamata kuninga juurde, kes rõhutult Diana de PoitierS'i kõrwal istus. Kardinali nähes tõusis Heinrich üles ja ruttas talle wastu. Olge terwitatud, pühadus! ütteS ta. Missugune  hirmus õnnetus I Kes wõis seda ette ära näha ? Mina, kõrgus, waStas kardinal, kui mu käest seda kuu aega enne de Montmorenci ärasõitu  oleks küsitud. Ei ole tarwis asjata etteheiteid teha, pühadus,  ütles kuningas. Siin ei ole mitte kardetawast  ja hirmsast minewikust jutt, maid olewikust  ja tulcmikust. Hertsog de Giese olla teel, on ta juba Jtalia piirist wäljaS? Jah, kõrgus, ta peab nüüd juba Lyonis olema. Tänu Jumalale! hüüdis kuningas. Ma annan Teie wenua hooleks riigi ärapäästmise. Selleks annan ma talle piiramata wõimuse ja täielise meelewalla. Olge misamasugu-ed kuningad,  kui minagi ja weel enam. Ma kirjutasin praegu  hertsog Giejele, et ta ruttals. siin on kiri. Lubage  Teie omalt poolt ka weel kirjutada; seletage  talle see hirmus seisukord ära, milles meie praegu wnbime ja kui tarwlline see Prantsuse» maa päästmine on, kui ta ruttaks. Olge hääks, ütelge herra Giesele, oma wennale, et ma teda täiesti usaldan. Kirjutage, kardinal, kirjutage ruttu, ma palun Teid tungiwalt, Teil ei pruugi sellepärast siit ära minna, sest minu kabinetist leiate kõik, mis kirjutamiseks tarwis. Ratsa käskjalg ootab all. Minge, Jumala pärast, hra kardinal! Minge, sest pool tundi warem, ehk pool tundi hiliem wõib meid päästa ehk hukka saata. Ma kuulen kõrguse käsku, wastaS kardinal kabinetti minnes, ja mu wend on Teile niisama sõnakuulelik, kui minagi olen, sest tema elu on riigi ja kuninga päralt. Saagu ta wõitu, ehk kaotagu, kõrgus, aga ma palun Teid hiljem seda meelde tuletada, et Teie tema hooleks kõik meelewalla  sel lootuseta silmapilgul andsite. Ütelge kardetawal silmapilgul, waStaS kuningas,  aga ärge rääkige lootuseta silmapilgust. Mu ilus linn St. Quentin ja tema wahwa kaitsja Coligne peawad meel wastu. Kahe päewa eest tagasi pidasiwad nad weel waStu, ütles Karl Giese, aga kindlus oli wäga halwas seisukorras. Nälginud kodanikud rää» kisiwad allaandmisest ja St. Quentin on wist juba täna hiSpanlaste käes, kuna Paris temast ainult uädala tee kaugel on. Aga ma kirjutan wennale ja Teie saate nägema, et hertsog Giese kõik teeb, mis inimesel wõimalik teha on. Ja kardinal läks kabinetti, et kirja kirjutada,  anda Heinrich palus. Gabriele seisis mõttes eemal ja keegi ei pannud teda tähele. Ta noor ja wahwa süda