Saarlane UM Kleiildiüt politikli ajiilclit ««»- ja limuuihlmlt. UW 55° tl Rcheel 21. märtsil 1903. XIX- aastakäik. maksab: Saaremaal aastas . . l rbl. FV kp. Postiza saadetud aastas. L „ „ Pooles aastas ..... 1 „TL „ -4 Ilmub igaltsistpAstVt».?. «Saarlase" toimetus ja wSisaandmine Kurcsaares Kauba-uulitsas nr.l 7. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab S k. Katekismus ja selle öpetamine. Katekismuseks nimetatakse üleüldse küsimiste  ja kostmistega õpetuse andmist. Iseäranis  mõtleme aga sõna katekismuse all sarnast õpetuse andmist pühakirja kohta. Wiimases asjas on katekismusel ütlemata suur tähtsus. Sest temas on kõik pühakirja  sisu lühidelt koos. Ja nõnda peaksime katekismust õpetades tingimata selle pääle maatama, et seda sel teel õpetataks, et see ka lapse südamesse tungiks ja sääl jäädawat aset leiaks. Kuid kahjuks on sarnane õpetamise  mus siin täiesti eemale tõrjutud ja selle õige õpetamise wiist asemele on masinlik  õpetamise wiis astunud. Meil õpetatakse katekismust kodus ja koolis.  Mõlemates kohtades tehtakse seda masinlikult. Kodus tarwitawad emad katekismust  last lugema õpetades aabitsa asemel- Laps istub ema juures woti kõrwal ja weerib katekismusest tähti. Hakatakse 10. käsuga pääle. Mis need 10 käsku on, seda laps küll ei tea, aga ta õpib neid- Lugemine -on juba siin lapsele iseenesest raske. Rõskemaks ja wastumeelsemaks läheb see tõlle aga meel siis, kui ema last mõnikord weel läbi tuusteldab, et ta „küskusi" kätte ei saa- Kuidas wõib siin laps käskude pühadust ja katekismuse sisu, kui terwe pühakirja tuuma oma südamesse  istutada, kui ta seda niisugustel wasiikutel oludel õpib. Koduse lasteöpetuse  järelwaataminc on õpetajate hooleks. Suuremalt jaolt nõutakse ka siin päätükkide  teadmist. Kudas aga püätükid kätte on õpetatud ja kudas nad lapse südamesse on mõjunud, selle pääle küll suuremat rõhku ei panda. Ka kool õpetab lapsele katekismust masinlikult.  Käsud ja seletused „Mis see sn" peawad lapsed sõnasõnalt kätte õppima- Ühtegi sõna ei tohi wahele jätta. On juhtumisi  ette tulnud, et eksamide ajal koolilapsele  katekismuse kohta halwad numbrid on pandud sellepärast, et ta katekismuse seletuste  wastamisel mõned sõnad trükitud seletustest wahele jättis, ehk seletusi wähe teiste sõnadega ütles- Paraku õpetakse mõnel pool katekismust weel wõõras keeles, ja weel juba siis, kui laps wõvrast keelest midagi ei tea, ning emakeelesgi weel lugeda ei mõistagi. Katekismuse tunnist on siis keele tund saanud. Niisuguse õprtamtsr järeldus on sagebaStr sec, rt lups leeri tulles käskusi ühe hinge tõmbamisega pääst sorinal järgmiselt loeb: Meie ristiusu  wiis päätükki efimine päätükk Jumala kümmnest käsust esimene käsk mina olen Issand sinu Jumal Sul ei pea mitte teisi jumalaid olema minu lorivas mis see on jnd. Mis see sõnade järg tähendab, ei tea laps isegi. Niisugusel kombel õpetatud katekismuse pääiükid ei ole lapsel sisu poolest käeS ja warSti on nad ka ununud. LapS ei tea pühast kirjast seegi pärast midagi, ehk ta küll wiis päätüki „sorinal" ette loeb. Ta astub elusse ja usulikkude tundmuste poolest on ta täiesti külm. Ta on küll pühakirja ja selle nõudmist õppinud, aga see ei ole mitte tema südamesse mõjunud, sest kodu ja kool pole siin mitte südame kallal tööd teinud, waid on kallid katekismuse õpetusi masinlikult  pähe tuupinud. Mis siis ime, et usuliklu tundmist, et Vaimulikku  olekut rahwa seas wähe leida on. Rahwast pole ju selleks mitte ette walmistatud. Ja rahwa juhatajad taebawad  : rahwas on hukkas, rahwaS on „käest ära." Ei, rahwa «valgustajad „on käest ära," et riuv saal maslnar tarwnäwav, rus lUvametega  südamete kallal peaks tööd tehtama. Wölu. (Järg.) Aga woluda mõistis see wõõras ometigi, sest Asta hingesse oli tema sarnaseid mõtteid  ja tundmusi nõidunud, mis temal enne hoopis tundmata oliwad. Tema ise ei mõtelnud selle juures wist midagi. See tegi ainult tema enesele lõbu, sellele lapsele asjadest rääkida, mida tema wecl ialgi aimanud ega näinud ei olnud. Sellepärast ehk wärwis tema ka kõiki hoopis heledamate  wärwidcga. Asta hinge asus selle kirjelduse  tõttu maailm, mis hoopis luulelikum weel oli kui muinasjutus. Tema wiibis nüüd alati selle juures, kes nõnda ilusasti rääkida ja kujutada oskas ja aitas teda ka taimeid ja iseäralikkusid kiwisi korjata. Õpetaja laskis seda kõike sündida. Aastate ptkune üksildus oli teda unustada lasknud, mis kõlblik ehk mitte kõlblik ii olnud. Tema ei leidnud midagi pahat sellest ja, wõib ehk weel olla, et tema südames koguni üks iseäralik mõte asunud oli, millest tema aga ei rääkinud- Nõnda käisiwad siis need mõlemad  ilka ainu üksi «vaikimas suwemetsas, kus haawad sosistasiwad, lilled lehkasiwad ja hiilgawad sitikad ümberlendasiwad. Ehk nemad läksiwad rannale ja iStusiwad sinna kollase liiwa pääle- Sääl oli wilu ja wäga ilus waadata, kuidas wäikesed laened randa mööda üleSse ronida püüdsiwad, ikka aga jälle tagasi kukkusiwad. Mõni kord hüppas ka üks kala meest ülesse ja silmaringis oli mõni walge puri näha, mis pikkamisi jälle ära kadus. Sagedasti juhtus siis ka seda, et wõõras Asta kätt oma peos hoides temale  tasase maheda häälega seletas, et tema palju armsam olla, kui teised naestcrahwad, keda nende ilu pärast kummardakse ja, et see kahju asi oleks, kui teM ikka siia jääb, kus keegi teine kui ainult ruhnlased ja hülged teda näha wõiwad. Tema armastas  seda waadata, kui tema sõnade mõjul Asta süda nähtumalt peksis ja tema silmadesse  wõõras tuli loitma lõi. Ja tema õhutas seda tuld ikka suuremaks oma meelitawate  sõnadega. Nõnda jõudis suwi mööda. Lõikuse kuu wiimased päewod tõiwad wilumaid ilmast kaasa. Sügise marjud laotasiwad ennast laiali ja mets ehtis ennast kullaga suwe jumalaga jätmiseks. Sügisesel õhul on suur sarnadus wiinaga, tema paneb niisama  kui wiingi näod õhetama ja silmad läikima ja sellest wist tuligi, et ka Asta põsed ikka palawamalt ja silmad ikka tumemalt  lsekisiwad- Ühel waiksel homikul läks tema jälle wöõraga selisis ranna äärde- Meri oli kui peegel ja kõigewähematgi tuule õhku polnud  tunda; homikune päike laotas kuld sädemeid üle weepinna wälja. Rannas istusiwad mõned nukra näoga kalamehed omade wõrkude juures. Pitk Klaas oli ka nende seas ja rääkis nõnda waljusti, et seda juba üsna kaugele kuulda wõis. Tema oli nähtawalt pahane selle üle, et Asta jälle wöõraga käis ja kirus selle pärast  walju häälega. Wõõras jäi ühe kalamehe  juurde seisma ja päris järele, miks nemad siin istuwad ja mitte merele ei lähe? Kalamees waatis altkulmu tema poole. Et tema aga paremaks arwaS nõia wastu auupaklik olla, wastas tema: Meie tahaksime  küll sõita ja peame seda ka weel tegema,  aga tuul ei taha tulla. Meie ootame juba paar päewa tema tulekut, aga kui ta ei taha, ei tule tema mitte. Sinna juurde ei wõi midagi parata, wõi teate teie midagi abinõu sinna wastu? lisaS tema pilkades juurde, mille üle teised waljusti  naersiwad. Wõõras teadis küll, kelleks teda siit rahwas pidas ja see tegi temale nalja. Tema oli ülepää naljaarmastaja. Sellepärast ütles tema : Kas midagi suuremat  tarwis pole? wõttis taskust wõtme, wilistas asjatundjalt selle pääl ja ütles: Oodake nüüd weel natuke aega, küll ta juba pea tuleb. Siis läks tema naerdes Astaga minema. Kohkunult wahtisiwad kalamehed neile järele. Wähese aja järele tuli ka tõesti kerge tuule hoog üle weepinna; marsi selle järele teine, ja pea oli paras, ilus tuul käes. Kalamehed sõudsiwad merele ja jutustasiwad  isekeskis, et see ometi hää olnud, et wõlu tuult kutsunud oli. Aga tuul läks ikka kord korralt waljemaks.  Tõi wiimaks pilwed ühes ja päratumaid  laineid, mida tema täie hooga kaldale paiskas. Ja pilwede ning mere mahel lendasiwad kajakad walju kisaga. Õhtul istus wõõras, õpetaja ning Asta kiriku mõisas laua äärcS- Torm oli nii waljuks läinud, et mana maja tema käes üsna wärises ja puud metsas raginaga murdusiwad. Wõõras rääkis õpetajale naerdes,  et tema seda tormi oma wilega kutsunud  olla ja Asta aitas teda ka naerda. Õpetaja raputas ainult pääd ja ei naernud  mitte. Äkitselt ja -valjusti põrutati wastu ust ja pea selle pääle aStustwad kuus meest tuppa. Teised jäiwad kõik seina äärde tusaste  nägudega seisma, ainult pitk KlaaS aStuS ligemale. Teda oli rääkijaks walitud, et tema nende seast kõige targem oli. Klaas rääkis, et see wõõraS tuult wilega kutsunud oli; mehed sõitnud siis tui tuul