meile õnnetust kaela toob, ja kes selle läbi kõige rohkem kahju saab, on rahwas, oleme meie ise. Waataine neid otsuseid lähemalt. Riigiametnikkude  boikoteerimine tähendab: ametnikkufid,  ja seega seda wõimu.keS neid ametisse pannud on, makSmataks tunnistada. Aga ametnikud ei käi meie otsuste alla. Kuberner,  kohtud, politsei, kooliülemad ja komissar  on riigi ametnikud, ja rjigitugi on: seaduZ ja sõjawägi. Walitsuse käsiwars ei ole lvccl nii lühike, nagu unistajad arwawad; sõjamäe lähenemisest meie zuba kõnelesime. Seadust on aga meil enesel ka tormis, niisama kui walitsuft. Ei ole ühtegi maad maailmas ilma nendeta. Ametnik,  keda meie lahti lasta otsustame, ei saa ega taha meile tarwiliku! korral abi anda; need oga, keS lahtilastud ametnikkude  asemele astuwad, ei jõua meid kaitsta, sest neil ei ole wõimust ega seadust. Lööme meie ennast Wene walitsusest lahti, kes annab meile kindlust, et ka meie kaela sõjawäge ei saadeta? Talurahwa komissar annab juba teada, et rahutuste mahasurumiseks  sõjawägi saab tulema. KaS teate aga, missugust wiletsust see rahwa kaela toob? Süüdlasega ühes kannatab ka süüta, ja hoiab meid ka Jumal niisuguste karistuste eest, kuida eespool kirjeldasime, nii palju on kindel, et wallad ise peawad sõjamäe ülespidamise kulud kandma Jüewad kohustused rügiwalitsuse waStu täitmata, nagu maksud maksmata j. n. e., mis on selle tagajajärg? Wõlad kaswawad suureks ja pärast sunnitakse  nad wügiwallaga sisse. Kui aga maksude ehk ka kroonumaade ostumaksude maksmata jätmine wiimati ometi riigi pankrotti ajaks ? Mis on siis riigi pankrot? Eks fee ole meie oma pankrot, sest meie, r ah- wa S, oleme ju riik. On riik pankrot, siis ei ole paberirahal tväärtust, ja ka hõbe ja kuldraha alanewad wäärtuseS, sest neil jääb ainult metalli hind, mis raha hinnast märksa wäiksem. Nn wõtb siis igamees oma warandusest ilma jääda. Ehk riik on sunnitud rahapuudusel uusi wõlgasid wäljamaalt juurde -võtma. Kes matsub siis need mõlad ja -võlgade kasud? Eks jällegi meie. Siis wõiwad meelgi teised riigid wahele tulla, wõtamad meie tollid ja raudteed oma kõrte, nagu see mõnes teises rukis (Hiinas, TürkiZ j m.) juba ennegi ette on tulnud. Kõik meie rahaaSjandus pannakse -võõraste riikide poolt ülewaaluse alla, ja nemad pruukiwad meie raha oma kasuks, aga meie kahjuks. Weel teine kahju on raha wäljawõtmise tagajärg, ja seda kahju kannab jälle rahwas  ise. Esiteks jääb rahwas protsentidest  ilma ja teiseks -võib ka kapital kaduma minna. Mõnegi higiga korjatud kopik on juba -varga küüsi langenud, kuna Muhus ühel mehel rentcist -võetud raha 1500 rbl. tulesse jäänud. Paber põlenud tuhaks, kullast jäänud ainult kokkusulanud tomp järele. Ehk kas leidub tõeSti weel uskujaid, kes oma raha saadikutega Peterburgi -vahetamise  alla saadawad? Wõib olla, et mõni leitakse, aga nendelt küsime, kui palju ja millal nemad oma raha jälle tagasi saamad.  Sest praegusel rahutul ajal wõib rahaga teel mõnesugune õnnetus sündida. Selle üle rohkem rääkida ei maksa. Jätame patendid wõtmata, siis pannakse  kauplused kinni, ning kauplejalt nõutakse pärast patendi hind mitmewõrdse trahwiga sisse. KaS aitawad siis maksukeeljad  ka kaupmeest trahwi maksa? Mis nekrutide andmata jätmise kohta puutub, siis maksab siin seesama, mis meie kohuste täitmatajätmise üle riigi waStu ütlesime. Punkt 7. räägib iseenesest: mässule kutsumine  ja selle punkti all tähendatud-nõudmise  täitmise tagajärg oleks «vastuhakkajate  eneste surmanuhtlus. Töö seismajätmine ehk streik teeb mõlemale poolele kahju, ja tuleb enne streigi algust ikka küpseSti läbi kaaluda, kas need kasud, mida streigi läbi kätte püütakse ka kahjud üleS kaaluwad. Iseäranis kardetaw on aga põllutöö streik. Mujal riikides seda meel katsutud ei ole. Seepärast on tarwis siin juures kahewörra  cttewaatlik olla. Tööstreigi juures jäämad palju ilma teenistuseta, aga põllutööliste  streigi juurcS ilma leiwata. 1904 a. Saksamaa sõekaewanduSte streik tegi sotsial-demokratilisele streigi kassale IV. milj. marka kulu. Kus on meie streigi kassa? Üteldakse: wallad andwad tööta inimestele wulla magasinist wilja. Kui kauaks? Kes teab ette kuulutada, millal streik lõpeb. Jääwad aga põllud kewadel külwamata, suwel on see hilja. Siis cn wallad oma magasinid tühjaks söötnud, kust uut wilja uue streigi jaoks saada? Wõi tahtwad talumehed meelega oma magasinidesse  korjatud wilja tagawara raisata ja pärast ka ise nälga kannatada? Siin on need põidlaSte otsused, mida meie kahjulikuks peame. Muidugi teada on neil ka mõistlikkust otsusid, nii kui monopolide kinnipanemine, tööliste palga  tõstmine, maa muretsemine maata inimestele  j. n. e. Aga ka wiimane otsus, millega meie põhjusmõttelikult ühes nõus oleme, ei panda Pöide partei poolt mitte mist ograrliselt s. o. põllumajandus- annud, aga kui ta neid mõisad ja seda rikkust nägi, mis peigmehel oli, siis läks ta süda kõmaks ning ta sundis tütart meest wastu wõtma. Ilse ei olnud sugugi ema imma juures, ta oli palli päül ning kui ta saalt surnud ema juurde ruttas, ei walanud ta ühtegi silma pisarat, waid istus palli riides surnud ema juures terme öö, ja La ei wõtnud, lillesigi oma juukste seest wälja. Mis pärast matusid sündis, ei tea ma mitte, ainult niipalju kuulsin ma toaneitsi käest, et wana proua soowi mööda Ilse wiimasel jõulupühal laulatud pidi saama ning kohe selle järele mehega Jtaliamaale  sõitma. Ella õhtu astus ta järsku minu tuppa, mantel seigas, kübar pääs ning ütles: Marushka, tule, wõta üks soe rätik ning lähme. Muidugi läksin ma, tulime esiuks surnu aida, kus wana proua hauale juba lumi pääle oli tuiskanud ning siis jõudsime wiimaks raudtee maksalt, kus ta wagunisse astus ning mis tema järele kadunud on, sa suur Jumal, mis kohkumine nüüd grasi majas wöibolla, asi ilmsaks saab, et pruut kadunud wõi ärajooksnud  on. Nüüd nad teadwad seda juba muidugi. Siin tutt mulle meelde tema lapse põlwe nukk, mis ta aknast wälja wiSkaS. Brawo Ilse, mõtlesin ma iseeneses, see kindal meel, mis sul lapse põlwes oli, on tänapäewani  sekssammaks jäänud. Kesköö ajal, kus kirikukellad helisefiwad, jäi ta natuke rahNliknmakS. KudaS on ju jõulud, ütles ta kord tasase häälega, mille pääle Marushko wastas: Magage preilile, Magage aga edasi. Selle pääle pööris Warvshka ennast minu poole ning küsis: KaS preili wäga raskesti haige on, tohtri herra? Lootuse järele saab ta pea paremkaS, waStasin mina. Kuus aastat on sellest juba ajast tagasi. Oh, kui nobedasti lendab aga aeg mööda! Ma istusin oma akna juures ning waotasin siit wälja pitkuti uulisat mööda Probstei poole. Ernsti kambris põles weel tuluke. Aeg on käes, mu hcrrased! Kellu on juba K ning Liine ei oota tõesti mitte enam. Tuli kustus ära. Helistati kiriku kellasid Ma waatfin ikka weel aknast wälja, kuni wiimaks inimeste kogu lähemale tuli, Liine, tulewad juba, hüüdsin ma kaunis waljusti- Ma süütan juba küünlaid põlema, waStas  wana mamma- Liine oli ka tõesti wana mamma, sest Else nimetab teda sest ajast juba emaks kui ta meie majas Ernst Klaubsiga oma pulmi pidaS. Ma poleks kuue aasta eest mitte uskunud, mis ma täna omad silmaga näen. Ilse oli selkorral peaaegu surma suus kui ta ära põgenedes meie juurde tuli. Oli tubli tüdruk on nüüd ka tubli naene. Ma ei tunnud sel korral ise ennast enam, ütles Ilse, kui ta minu abikaasale oma kihluse lugu grastga silma pisarid walades jutustas, aga uskuge, ma oleksin altari eeS tõesti „ja" asemel „ei" öelnud, kui nad mind wägifi llauatusels sundinud oleksiwad. Ma tean küll Ilse l See on ju seesama sündmus, mis kadunud nukuga oli, ütles Liine. Sa oled ju sekssamaks jäeuud, mis sa sel korral olid. Ilse nikutas päüga, ei lausunud sõnagi, surus aga oma »So Liine rätiku sisse, mi» ta õlade ümber kandis. Mõni päewa pärast seda helistas jälle keegi kellukest, esiteks tasa, siis natuke nobemine ning wiimakS Ülemeelselt kärinal. Kes kellukese keelt mõistab, see oleks pidanud uskuma, et pösteljon praegu aru toob, et meie suure loosi wöitnud oleme. Kui ma ukse juurde jõudsin, oli see juba peaaegu lahti tehtud ning kes sääl oli? Liine, wõin ma natukseks ajaks siia kambri tulla. Ilse tahab mu toas kellegiga natuke jutustada. KeS sääl siis on—küsisin ma? Oota oota ikka, küll sa warsti aru saad, waSta» Liine, tõmbas mind tuppa tagasi, iStuS ise akna laua pääl ning ei rääkinud tükil ajal sõnagi, kuni teadmata keegi ise tuli. Ning see ei olnud keegi muud, kui Ernst, kelle käe alt Ilse kinni hoidis. Armas Liine, kust tuli siis Ernst nii nobeSti siia, küsisin mina äritult ning Ilse käest: preili Ilse, kas teie siis tõesti niimadala mehele abikaasaks tahate minna? Kõrge wälimise auuga ehitatud mehed on sagesti mähese sisemise wäärtusega, sisemine  wäürtuS on aga minu silmas palju ülem, kui wälimine auu, wastas. Ilse kindlad häälega. Ning neil mõlemil oli ruttlauatusega. Ernst kätis ProstStei ära, ehitas ja parandas maja kuidas «võimalik, mis endise wana lagunud majale hoopi» teise näo andis. Ma käin nüüd sagedasti Ml ning jutustan wahrl lastele ühest wäikesest tütarlapsest, kes sellega sugugi rahule ei jäänud, et ta wanat armast nukku, mis kaduma oli läinud, keegi enam ei leidnud, ehk ta uus nukk tüll palju ilusam oli 190 S 52 Saarl a n e>