nimel Wene Tsaar, Õigeusuline Tsaar —> Aamen!" Nende sõnade järele suudles Keisri Herra püha risti, wõttis püha wecga pritsimise wastu ja astus siis kirikusse. Lühikese palme päältkuulamise järele kirjutas Majesteet  Oma Kõrgeauulise Nime Kõigekõrgemate  Isikute sissekirjutuse raamatusse, lahkus siis lõunapoolse ukse kaudu kirikust ja sõitis tõllaga Toompää lossi. Sääl oliwad Majesteeti wastu wõtmas Kirikulipukandjate  Seltsi liikmete asemikkudena Seltsi wanem Malahow, kassahoidja Krjukow  ja asjatoimetaja Trubitsõn. Wanem Malahowil oli õnn Majesteedile puuta ldrelu  pääl soola-leiba pakkuda ja järgmiseid teretusesõnu kõneleda: «Keiserlik Majesteet! Õnnistage Kiriku- lipukandjate Seltsi soola-leiwa wastuwõtmise  läbi." Pärast teretusewastuwötmist läks Majesteet  lossi sisemistesse ruumidesse, kuhu tuleku ajaks kokku oliwad kogunud: esimesesse wõõrastesaali Pühtitsa Uspenski nunnadeklooftri abtissina ja Eestimaa kuberneriherra abikaas, teisesse Katoliku ja ProsteStandi usu waimulikud mehed, kuna aga „walges" saalis õpekonna kurator, kammerherra P. P. Jswolski, Eestimaa kubermangu kohaliste asutuste ülemad ja kohalikud ametnikud, konsulid, rüütelkonna esimees ja landraadid, linna- pää ja linnawalitsuse liikmed ning mõned kreisiasemikud. Kui Keiserlik Majesteet ülemtseremoniameister  krahw Hendrikowi eelastumisel ja Eestimaa a. t. kuberneri kammerherra Bellegarde saadetusel Temale esiteletuid isikuid oli armulikult teretanud, läks Majesteet „walgesse" saali, kus Teda kokkutulnud ametnikud waimustatud huraahüüetega  wastu wõtsiwad. Selle pääle sammus Majesteet Temale esitelstawatest ametnikkudest mööda ja auustas kõiki mõne lahke sõnaga. Kuna Majesteet kõigist mööda sammunud, pööras Ta järgmiste armulikkude sõnadega  kokku tulnud ametnikkude poole: „M a tänan Teid, herrad. Rõõmustan wäga Teid siin Teieteenistusekohtadelnäha, soowin Teilekaedaspidioma eeskujulist teenistust edasi pidada." Selle pääle lahkus Keisri Herra kaua kestwate huraahüüete saadetusel lossist ja läks Toompää Luthcruse usu kirikusse, kus õpetaja Winkleril õnn oli Majesteeti lühikese  kõnega teretada. Kirikust läks Majesteet rüütlikogu majasse,  kus Teda rüütlikogu esimees parun Dellingshausen ja rüütlikogu wastu wõttis. Koosolekute saalis oli parun Dellingshausenil  õnn Majesteeti järgmiste sõnadega teretada: «Keiserlik Majesteet! Kõigetruualandlikum  Eestimaa rüütlikogu on piirita õnnelik,  Keiserlikku Majesteeti terwitades! Teie Keiserliku Majesteedi külaskäik langeb sõjavastase  mälestusepäewa pühitsemisega kokku, mil esimene samm Eestimaa kubermangu talurahwa orjapõlwest priikslaskmises tehti. Teie Keiserliku Majesteedi esiwanema, õndsas  mälestuses olema Keisri Herra Aleksander  I. wägewal tahtmisel pandi sl 802. aasta juulikuul talurahwa täielikule priikslaskmisele,  alus, mis 1816. aastal täide saadeti. Seda tähtsat tegu meeles pidades  on Eestimaa rüütlikogu õnnelik Teie Keiserliku Majesteedi jalgade ette oma piirita  armastuse ja tänumeelsuse tundmusi maha panna. Keiserlik Majesteet! Lubage meelde tuletada meie estwanemaid, kes 1812. aastal Tsaari ja Isamaa kaitsmisest  osa wötfiwad, ja kelle nimed nende marmorist tahwlite pääl igaweseks mälestuseks  seisawad. Eestimaa rüütlikogu on igal ajal meie kodumaa poegade pääle uhke olnud ja on nende pääle ka praegu meel uhke, kes selle auu osalisteks on arwatud Teie Keiserlikku Majesteeti teenida." Kui Majesteet nimetatud kõnet päält oli kuulanud, õnnestas Ta rüütliseisust järgmiste  sõnadega: „O Ie n südamlikult ja tõsiselt  Teie wastuwõtmise läbi liigutatud. Ma kahetsen ainult  seda, et Minuga Keisrinna  Majesteeti üheseiole, aga Ma loodan, et Ma mitte wiimast korda Tallinnas ja Eesti maakubermanguSeiole. Weel kord tänan Teid Teie auusa teenistuse eest ja Teie isikus neid puhkusele lä-inud tegelasi, kelledeni me dnende seinade pääle üleSon tähendatud."  Pärast koosolekute saali silmitsemist läks Keiser rüütlikogu esimehe kabinetisse, kus einelaud kaetud oli, ja sõitis siis rõõmsate huraahüüete saadetust! raekojasse. Siin oli õnn Keisri Herrad wastu wõtta: linnapääl Hueckil, linnasekretäril Benekel, linna-ameti liikmetel ja linna wolimeestel. Raekojast sõitis Majesteet edasi Kadrintalisse  ehitusel olewa „Russalka" mälestusesamba  juurde, kus Teda kontr-admiral P, N. Wulf, abikuberner S. N. Dirin. kindral-major J. W. Westmann ja teised ehituse-komitee liikmed wastu wõtsiwad. Majesteet wöttis komitee-liikmete esttelemist wastu ja waatleS siis mälestusesammast, mille juures kontr-admiral Wulfil õnn oli Majesteedile seletusi anda. Kui Keisri Herra mäleStusesamba mudelit  oli maadelnud ja säälolejaid Jumalaga jätnud, sõitis Ta sinna kogunud rahwa ja säälsete ametnikkude huraahüüdmiste! Peeter Suure majakest juurde, ja säält Tallinna Merewäe seltsi uude suwekorterisse. Tallinna sadama kommander kontr-admiral Wulfi wastuwõtmise järele täks Majesteet Seltsi saali. Siin oli kontr-admiral Wub sil õnn Keiserliku Majesteedi kalli termist eest oma klaasi tõsta, mille pääle Keisri Herra meremehi järgmiste sõnadega õnnestas: „Herrad! Ma j o on Te iet e v« wiseks, Talliunna Meremäe uue Klube õitsmis e k s." Majesteet kirjutas Oma Kõrgeauulise Nime Kõigekõrgemate Isikute sissekivjutamise  raamatusse ja sõiüs siis, kui Ta õnneks juba nõnda ära harjunud, et see temasse enam ei mõju inimene wõib kõigeilusamas kohas elada ilma et ise seda märkaks ja see tuleb sellest, et tema juba lapsest saadik sääl olnud on ja seda enam tähele ei panegi. Ja muud iludust tema juures zu ülepää ei olegi; tema pilkad mustad patsid naemad wälja kui oleksiwad nemad siidilõngast tehtud ja tema nägu on kollane kui minu manad kolletanud pitsid. Ja, ometi oli püüle tema Fritzu weel üks meesterahwas olnud, kelles need silmad armastust äratanud oliwad, ja kes nende silmade tõttu temaga eluks ajaks ühendatud kõigest hingest saada püüdis. Proua Minna lõi käed ülepää kokku, kui tema sellest kuulda sai, et tõesti ühel mehel nõu oli, mamsel Jlmaaegist enesele wõtta. Ka mamsel Ilmaaegsel polnud sellest aimdustgi, et tema ühes mehe südames armastust põlema oli süütnud; tema rääkis  haige herraga, kes wiimasel ajal igal homikul oma teenri käsiwarre pääle toetades,  kõmtundi ilmus, just nõndasama palju ja lahkesti, kui iga muu inimesega kes säül oli. Wõi oli tema temaga ehk weel lahkem olnud kui teistega, sellepärast et see mees kõikidest haigetest kõige wiletsam ja armetum  oli ja et see sellel mehel Julia arwamise  järele hoopis raskem kannatada pidi olema, sellepärast, et tema üks kõigerikkamateft  meestest terweS linnas oli. Tema meelest oli fee hirmus, et inimene, kellel noorus ja rikkus käes, kes ometi kõiki elurõõmust  maitsta oleks wöinud, wabatahtlikult  ilma teiste abita kuhugils minna ei saanud. (Järg tuleb.) Möndasugust. Keiser Aleksander 11. elust. Kui keiser Aleksander 11. wäeharMtuste järel Tshugujewist tahtis ära sõita ja trepi pääle wälja astus, seisis postipoiss rahu» listi wankri kõrwal, selle asemel, et tema puki pääl oleks olnud; puki pääl istus aga keisri kõige armsam koer, tore puudel. Esiti ei pandud- seda tähele, kui aga keiser wankrile lähenes, küsis kuberner postipoisi käest, mispärast tema mitte oma koha pääl ei istumat. Kutsar näitas käega puki poole ja wastas: „See ei lähe, ekstsellents, sääl istuwad „nemad." Keiser ei jõudnud naeru tagasi hoida ja ütles postipoisile: „Sina kihuta aga „nemad" säält piitsaga minema." Julge reisija. Kapten William  C. Newmann sõitis hiljaaegu ühes oma 16-aastase pojaga merele, et üle Atlandi okeani Jnglisemaale tossutada. Sõidu jaoks tarwitab julge reisija 38 jala pikkust petroleummotoriga paati ja loodab tee, mis üle 4500 wersta pikk, 20 päewaga ära sõita. Kadakamarjade wä ärtus. Neid inimesi ei ole palju, kes teawad, et kadakamarjadel suur wäärtus on ja et neid müües head kõrwalist teenistust wõib saada. Meie metsades on kadakamarju rohkesti ja kadakamarja-õli wõiks meil tähtsaks kaubatoodeks saada, millele omal kui ka wäljamaal ostjaid leidub. Professor Flücktger on näidanud, et kadakamarja-õli lõhn seda kangem ja siis ka seda parem saab, mida kaugemal põhjapoolses maades kadakas kaswab. Ja ometegi tuuakse meiegi juurde lõunapoolsetest maadest kadakamarju. Neid marju tarwitatakse rohkel mõedul. Meie aja abielu- Naiskirjanik  : „Sa ei wõi arwatagi, armas sõbranna, kuidas ma ennast abielu läbi tunnen petetud  olewat!" B.: „Tõesti? Kas sa ennast õnnetu tunned olewat?"  Naiskirjanik  : „Ei, ma olen täiesti õnnelik!"  Õige pahanduse põhjus. MörSja: „Kui sa mõtelnud oled, et mul raha on, siis pean ma sulle täna ometi tõtt ütlema: ma olen waene kui kirikurott.  " Peigmees (kui ta hulk aega iohmetanult wait olnud, rusutud häälega): Emma, kuidas wõisid sa minu kõige pühamate tundmustega nõnda mängida?!" .N 31 Saarlane, 1902