Saarlane UU Kltiildiik xolitika »>«lcdt «>« ja UU Us G. Teisipäewal, 12. webruaril 1902. XVIII aastakäik. „Sts.«Z.re<s.srs" maksab: sooles aastas 1 „ ZK „ --H Ilmub igaltoisipässV«»t. Kuresaares Kauba-uulitsas ur.l?. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab 3 k. Warjage noori wiljapuid külma ja päikese eest! Et noori wiljapuid, iseäranis õuna ja pirnipuid  külma eest peab warjama, seda teab wist igamees, aga et neid ka päikese eest kästakse hoida, seda panemad mitmed wist üsna naeruks. Ega päikene, mis kõigile asjadele ainult kasu ja sigidust annab, ometi ühegile asjale kahju wõi teha! ütlewad  wist mitmed. Tõsi küll, ega siis minagi just ütelda ei taha, et päikene is e ühegi asjale kahju toob, aga ometi ei saa ka keegi minu ütelust,  et noori wiljapuid päikese eest peab warjama,  maleks ajada. Et asi tõsine on, seda õpetawad  selle kohased puukaSwotuse õperaamatud ja seda olen ma ka ise oma silmaga ära näinud. Külma eest tuleb iseäranis neid õuna- ja pirnipuid  marjata, mis õrnemad sordid on. Täis lülma kindlad sordid kannawad meie taime külma juba ilma marjamala wälja. Olgu siis, kus noori puid kuntsliku nuumamise läbi nii ülesse aeti, et puud wüga lopsakalt kaswafiwad. Sügise poole suwet, s. o. juuli kuust algades, ei tohi ialgi noori wilja puid nii wiisi wäetaoa, et nad meel maga lopsakale kaswule tärkawad. KaSwud ei jõua siis enam enne külma tulekut õieti walmida, jäöwad pehmeks ja mesiseks ja W.i» mõirvad ka päris külma kindlad sordid oma külmakindluse kaotada ja talwe külmale ohwriks langeda. Wahest annab ka niisugune suwi, kus enne Jaanipäewa kuiw ja sügise poolne wihmans on, selleks põhjust, et noored puud talwel ära külmawad, sest et puud niisuguse suwega sügise poole lopsakamalt kaSwama hakkasiwad. Möödaläinud kuiw suwe ei anna kull mitte puude ära külmamise kartuseks põhjust. Kus aga siisgi, hoolsa wäetamise ja kastmise waral,  noored puud lopsakalt kaswasiwad, sääl oldagu  ka warjamisega hoolas. Ülepää ei oie iihtewiifi kestaw waikne külm mitte wäga kardetum,  kuid kardetawam on alalised soja ja külma wahetused, tuna sula ilm 2—3 kraadi soojaga ja homne, ülehomne 12—15 kraadi külmaga. Ehk küll tänamine talwe alalise ilmade muudatuste mängukann on, siisgi ei ehmata see meel mitte aednikku, kus kraadiklaas enamisti 2—6 kraadi külma wahel seisab. Minu teades on ainult 3 hommikut selle talwe sees olnud, kus soojamõõtja kuni 17» k. alla nulli wajus, mis päälegi, paari tunnilise kestuse järele, kohe jälle tagasi andis. Ometi ei pruugi ühelgi aednikul sellepärast kahetseda, kui ta oma noored õunapuud sügisel hoolsasti kinni kattis. Praegu, s. o. kus seda kirjutame, on alles Januari kuu lõppemas ja pole külma aeg wee! sugiHi möödas. Pääle selle on kõige kardetam aeg meel ilma tingimata ees; s. o. aeg, kus oma wiljapuid päikese eest peame warjama! Siis, armas talu-taadike, sa ei teinud sugugi meel halwasti, kui oma õunapuudele sügisel õlgkasuka  ümber panid, sest kui küll tänawune talm nii ilma kareduseta mööda läheb, et puude ümber õlgkasukas asjata näitab, siisgi wõib see kewadise päikese warjamiseks nendele just hüwa ülikond olla. Õle katted nimetan mina sellepärast, et neid just laita ei ole, fiisgi on roo- ehk kuusemänna  ja kadakaoksa katted paremad. Seda tunnistawad  nimelt õpetatud wiljapuude kaswatajad ja seda pean ka mina tunnistama, sest et ma paar korda Zlgkatte läbi kahju pidin kannatama. Ühel keivadel, kui ma oma talwcseid Zlekatteid puude ümbert ära wõtfin, nägin, et paaril puul koor ümbert nii palju ära näritud oli, et ma õnnetud  puud kohe surma lasteks pidin tunnistama! Seda kuritööd oliwad muidugi muttid ja hiired teinud, keö õlgede seest teri otsides ka minu puude koore omale leiwa kõrwatsekS oliwad tarwitanud. Sellepärast armas talutaak, maata ette, et sa oma wiljapuid õlgkattega, jäneste eest warjates, neid jälle teistsugu neljajalgsetele roaks ei anna, pane parem roo- ehk puuoksa kate. Läheme siis nüüd selle juure, wiljapuid päikese  eest warjama. See aeg algab, kus puule juba uus kewadine elu sisse hakab tekkima. Päe- 6 Mamsel Ilmaaegne. Frits Rõttger tormas treppi mööda ülesse tädi Lupa, ehk küll ema teda seda tegemast hoiatanud oli üteldes, et tädi teda ometi mitte enam tähele ei panna ja sellega oli emal seda kord õigus olnud. Tüdi Rieke istus kahwatult ja sõnalausumata sohwa pääl ja tema ees seisis onu tohter lahtist kirja käes hoides ja uäitaS niisama nõuta ole iva t kui tädigi, sest tema ei teadnud ka muud paremat teha, kui körwatagust sügada. Frits kuulis wcel selgesti, kuidas onu tohter  enne tema tuppa astumist tädile ütles: Jah, sääl juures ei aita nüüd küll enam ükögi asi, armas preili; mõtelge ise selle üle järele, et see teisiti ei läinud. Siin on see kiri. Praegu ei lase see asi ennast muuta ehk leiame edespidi paremat nõu. Sunnitult Mis Sina siin mähid ja kuulatad rumal pois' kahwatas tema, kui Frits Röttgerit lahtise suuga enese kõrwal seismas nägi. Tee, et sa uulitsale saad > — kas kuuled, sääl manguvad musekandid ! Ja kui kohmetanud poisike toast wälja oli läinud, rääkis tohter Kortum edasi. Sundida, et ka seda teist last kasmatate,  mõi teid keegi, see on arusaadaw, ju herra Adamil kusagil Saksamaa nurkas ometi kedagi sugulast olemas on, kelle käest seda nõuda wõib, kes seda õiguse poolest tegema peab? Temal ei ole ühtegi sugulast. Noh, ju meie edeSpidi nõu leiame. Minu wend oli aga sedakord tõesti kimpus; kuulge ise, kuidas tema selle üle kirjutab: Mina ei osa Sulle mitte kirjeldadagi, kuidas ja missuguses olekus mina tähendatud majakese eidfiu. Kesk tolmust ja koristamata maali- mise tuba oli noore naesterahwa surnukeha raami pääle pandud. Meest rawitsedes oli haigus ka tema enesesse hakanud ja ja lühikese aja järele oli ka tema ära surnud.  Toas oli ka weel üks poolearuga mana naene, kes muud ei teinud, kui kisendas,  et tema selle järge jäänud tigeda loomuga  lapsega kuidagi wiisi malmis ei saawat.  Poissi peaks tema küll oma juures, kui mina seda senna jätta tahaksin, sest see olla wanem ja temaga ei olewat enam palju tüli, aga seda wäikest kiusupunni jäält nurgast  pidada mina seltsi wõtma. Tema näitis käega toa nurga poole, kus üks suurte silmade aga tuima näoga wäike tüdruk  kükitas, kes ei sõimu ega löökisi enam ei kartnud, wist, et need temale tema efimistest  elupäewadest saadik juba tuttawad asjad oliwad. Mina tegin siis asjale sellega  lõppu, et mõlemad lapsed seltsi lubasin wötta. See oli minust ju küll üks omawolilne  ja kergemeelne tegu, seda pean mina ju ise ka tunnistama, aga mina ei woinud teisiti teha, mu süda pööris ennast minu seeS, kui ma selle armetu waese lapse pääle waatsin ja ma mõtlesin oma meeles, et ju nii palju armu ning halastust  ometi mõnel inimesel südames on, et tema niisugust wäetit hukka minna ei lase. Oleks see minu enesel, armas wend wõimalik olnud, ilma järelemõtlemata ja wiiwitamata kaSwatakfln mina ise teda ülesse, aga nõnda kuidas lood seiswad Wõtan mina ka teda, ütles Rieke, kirja lugejale; ju mina ka sellega toime saan, ehk mina seda küll sunnitult tegema pean. Et tema nüüd mõlemad lapsed oma juure wõtta tahtis, pidi tema uuesti kraamima ja asju tõstma hakkama ja selleks hüüdis tema ka oma tüdruku appi ja nüüd kolis- tafiwad nemad kahekesi just proua Minna pää kohal, kes omale oma toaS parajasti mustadest willa pitsidest tanu pähe seadis. Proua Minna kandis ainult musti willapitfidest  tarmusid, need ei nõudnud palju kulu ega sagedat pesu ja oliwad pääle selle ka hoopis wastu pidawamad. Liisi! hüüdis tema tüdrukut, kes teises toas ahju liigutas, mis müra see sääl ülemal  jälle on? Ja Liisi läks aru tooma ja tuli päris hirmunud näoga kohe tagasi. Jumala pärast proua, nemad panemad ülemal  toas weel ühe moodi malmis, ülemalt pööningult tõiwad nemad selle maha, preili lasi seda tema toa kõrwal olewaSse weiksesse  kambri panna ja Käthe ütles, et mitte üks, maid kaks last pidada tulema! Issand halasta! hüüdis kohkunud proua, mis tema meeles on? Meie maja ei ole ometi mitte laste hoiukohti Ja tema jooksis laia treppi mööda ülesse ja astuS ühte weiksesse üheaknaga kambrikesesse, kus nende isa kohtu raamatud seisnud oliwad. Sääl oli nüüd seesama wäike woodike malmis  pandud, mille seeS mõlemad õed oma esimeste eluaastate ööd mööda oliwad saatnud.  Preili Rieke pani just wiimase padja  praegu sinna sisse. Na, uskuda ei tahtnud mina seda küll mitte, aga nüüd näen oma silmaga, et see ometi tõsi on, ütles proua hääletult. Ka minu enesele on see raske uskuda, wastas õde, ja pidas ühte wanat sitsikardinat  wastu walget, et näha, kas weel kuhugile  pruukida kõlbab. Noh wähemast mõistlikumaks näitad sina selle uue majaliikme toa ehitamises läinud olewat, ütles proua Minna wärisewate huultega, wõi tahad sina praegu jälle maalida  ja uusi seinapaberid ja kõige kallimaid