Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal ja laupäewal. Toimetus o« KuresaareS, PikaS uulitsas, Treffeui majas ur. lZ Kuulutuste p-t>t.rid° s k., lehe --i»is»s k. AdreSst muutmise eest lv kost. , Tellimisest ind: kroon«postiga! a-sl-S . . » rb,. «»?. V- . . . » .2S . '/- » . . - .7S . '/. ! ! » ' - - . - . S« . Üksik number maksab » kost. lk SÄ. Laupäewal, 12. detsembril 1909. XXV. aastakäik Ostu-ühisused. Selle päälkirja all toob keegi M. „Hüäle" 86. ja 87. pika arwuStuse kaubatarwttajate ühisuste üle, kus ta „Hüctte" toimetusega ühes mõttes seltsi elus seda tööd, mis teised suure waewaga jalule upitanud, maha kisub. M. soowib, et kaubatarwitajate ühisused warem ehk hiljem kaokfiwad. Nad tcgewat kolli oma „wale kuue" sees ja toowat rahwale kasu asemele ainult kahju» ning petta rahwaft. M., nagu näha, on oStuühijuste põhjuSlirja lugenud, sest ta teab wähe ka temast rääkida. Aga ta ei ole weel mitte waewuks Võtnud osmühisuSte põhjuSmõttest aru saada. Ostuühisused ei ole poolesgi nii laialiselt hüätcgewad asutused, nagu M. seda arwab. Ostuühisused on häätegewad ainult teatud ringkonnale, s. o. oma liikmetele. PõhjuSkirja järele on ju ostuühisused ainult selles mõttes asutatud, et oma liikmetele võimalikult odawa hinnaga, ehk jälle keskmiste turu hindadega igapüewaseid elutarwitufi ja muid tarbeasju muretseda ja oma liikmetele Võimalust anda. ühisuse tegewuse (s. o. kauplemise)  läbi saadud kasust hoiusummastd koguda (PõhjuSkirja Z 1). Ühisustel on õigus müügi kohti ja ladusid awada iseenda, kui la Võõraste tarwis. M-le näikse aga wlimane asi iseäranis  meeletuska tegewat ja ta hurjutab ühisust kaubanduses kapitali pruukimise pärast. KaS siis M. ise sarnane mees on, kes mittemillegist palju teeb ja õhust lossid malmis ehitada Võib. Kaubatarwitajate ühisused lüli sarnase asjaga malmis ei sao. Et oma ülesannet wähegi täita ja eesmärgile jõuda, selleks on tingimata kapitali tarwis. Kapital on see, mis ühisuste asjad joone paneb. Mida suurem kapital on, seda hõlpsam on Võistelda ja kauba hindasid alandada. Siit tulebgi siis ka üleüldine rahwa  kasu wälja kauba odawus Võistlemise läbi. Kus kapitali Vähem on, sääl on ka asi kidurani. Tugewamad kauplused wöiwad jõuetumad  ühisused kiratsema panna. Soowib M. ühisustelt kapitali ära wõtta, siis oleks see nende  hinge ürawõtmine. Kehwem rahwaS on küllalt juba oma kopikaid  kaupmeestele kokku kannud, mille eest nendelt sagedasti halba kaupa saiwad. Ka ei olnud rahwal kauba sisscoSru hindadest aimugi ja seda püüti suure poolega saladuses hoida. Kaupmees teenib mõne aöja päält 50 ja sagedasti  meel rohkem protsentifi ja mõni tõendab jääl juures, kas wõi wsndega: „Armas sõber, ma ei teeni siin midagi, müün meel alla oma hinda." Niisugune asi ei wõinud enam kauem edasi keSto. Siin pidi parandust tulema, ja parandus tuli ostuühisuSte läbi. Kauba sisseostu  hinnad saiwad nüüd awalikukS ja rahwas wõib nüüd odawamini kaupa saada. Ja igale ühele, ka kehwemalegi, sai wõimalus iseomakaubatarwituSte  asju ajada ning tema wõib selle läbi ühistegcwuses töötades ka ühistööd kalliks pidama õppida. See raha, mis enne kaubaprotsentidena kaupmeeste kätte läks, jääb ühisustes tema liikmete enda lätte ja igaüks ühisuse liige, ka kehwemgi, wõib neist omale pisukese hoiukapitali koguda. Kas see ei ole rahwa kasu? KaS see ei ole rahwa kasu, kui ühisused hääd kaupa ja rikkumata toiduaineid müügile muretsewad ja seega kaupmeestega wöistlewad. Erakaupmche'' on sunnitud, iseäranis maal, selle järele ka sedasama tegema. See on kõik rahwa kasu ühisuste tööwili. Ühisustel seisab laialine tööpõld  eeS, nad wõiwad palju teha, ning rahwaelu tõsta majanduSlisest ja waimlisest küljest. Selleks  on oga kapitali tarwis. Ja seda saamad ühisused kauplemise läbi. Kauplemine on ühisuste  eesmärgi kättesaamise tööriist. M. wõrdleb oStuühisufi aktfia-seltfidcga, kuS kapitalistid  ühisuse katte all kõrgeprotsendilist äri ajawad, et, kroonu maksadest Vabastatud olla. Küsin M. käest: keda ta nimetab kapitalistiks? KaS neid, kellel s—lo rubla taskus on? Meie ostuühisustes on suurem jagu liikmeid niisugused,  kes waewalt oma osamaksu s—lo rbl. ära maksta on jõudnud ja sedagi weel paljud jagude kaupa. Kas need on kapitalistid? Arwa on neid liikmeid, kes rohkem raha ühisusse on pannud, mõned ka 100 ja 200 rubla, aga üle selle üsna mähe- Ka need ei ole mitte kapitalistid,  kellel 200 rubla taskus on. Olgu M. nõnda lahke ja näitku, kuS on meie kapitalistid ja missuguses ostuühisuse» nad asnwad? Näitku ta ka tõelikult seda, missugust  kahju oStuühisused rahwale on teinud ja teemad. Kui oStuühisuSts juhid «iltu teed käiwad, siis näitaku M., kus otse tee on. Selle eest saamad kõik oStuühisused teda tänama. Riigiwolikogu. Koosolek 4. detsembril. Tänasel koosolekul arutati kohtute uuendamise  celnõuu. Huwitawad waielused tõusewad kohtuteele küsimuse juures. Aatonow paneb ette, et nendes kohtades, kus muulased elawad, nende emakeel alamates kohtutes kohtukseleks oleks. Weel laiemad ettepanekud selles mõttes teewad poolakad, kadetid ja tööerakondlased. Waielused lähemad keeleküsimuse päält peagi rahwuseküfimufe pääle. KüstmuS jääb «eel lahtiseks. Parempoolsed panemad jällegi skandali  toime, mille sarnast enam tükil ajal pole olnud. Ttmoschkin tükib Adshemowiga kaklema, kuid teda suudetakse selles takistada. Koosolek algab kell 11,20 minutit. Juhatab  Homjakow. Arutatakse Tschernitski poolt ettepandud lisandust lv. paragrafi juurde, et rahukohtunikud alati kohtuministri poolt ametisse nimetatud saakfiwad. Kommisjoni aruandja SchubinSki on kohtunikkude  walimise poolt. Hääletamisel lükatakse Tschernitski lisandus  suure enamusega tagasi. Parempoolsed wõtawad oma ettepaneku, et juutisid kohtunikkudeks seada ei wõi, tagasi. Nüüd hakatakse kohtuteele küsimust arutama. Lahinguwäljalt, riigivolikogu reedesest koosolekust,  toomad ajalehed täiendamaid teateid: Kaks Dianat. S 2 Prantsuse kirjaniku Aleksander Dumas ajaloolik roman kolmes jaos. Eesti keelde J. Piklep. Kui ta seda raha mitte ei saa, ütles Väeülem.  Wõidame meie aega, ektsellents. Herra Exmaise  ootab mind wiisteistkümmend päewa kannatlikult,  sest kümne tuhande liire kokkukorjamine  Võtab ometi natuke aega. Pääle selle ootab ta weel ühe nädala rahutumalt ja weel ühe peaaegu meele üraheitlikult. Alles kuu ehk poolteise pärast saadab vicomte teise saadiku wälja esimest otsima. Kuid esimest ei leita kusagilt  üles. Ja kui esimene kümme tuhat raske oti kokku saada, siis on teine juba peaaegu Võimata.  Teil on siis küllalt niipalju aega, et oma pojale kas wõi kakskümmend korda naist wõtta, eltsellems; sest vicomte d'Ex«aise on kadunud, nagu oleks ta surnud ja tuleb kas wõi tulewal aaStal tagasi, elus, ja  hullumeelne.  Ja, aga ta tuleb tagafi, ütles Montmorenci,  -- ja hakkab järele pärima, kuhu tema ilus sõjariistade kandja Martin Sõdija jäänud on. Oh, armuline herra, waStas Arnold kaeblikult,  temale kastetakse, et truu Martin Sõdija  rahaga oma peremehe juurde tagasi minnes on hiSpanlaSte kätte sattunud, kes teda esiteks on paljaks riisunud ja siis Nvyone wärawate ligidale üles poonud, et tema suud igaweSti MidaS, siis saad sa jn ÜleS poodud, Arnold? Ma olin juba ÜleS poodud, ektsellents, näete, kui kaugele minu truud»» ulatab. Ainult, selle aja kohta, millal mind ÜleS poodi, lühemad  tõendused wühe lahku. Aga, ektsellents allkiri . . . Ta pani paberi, millel allkiri puudus, Montmorenci ette laua pääle. Aga enne selle linna ja selle inimese nimi, kelle käes Diana de Castro wangiS on. Nimi nime wastu, armuline herra: Teie nimi siia paberi alla ja siis saate kõik nimed teada. Noh, olgul ütles Montmorenci. Ta tegi kaunis jämeda kritselduse, mis tema nime tähendas. Aga pitsat, ektsellents? Siin ta on. Oled sa nüüd rahul? Nõnda fiis saan ma kümme tuhat liiret. Noh, nüüd, kus Diana on? Lord Wentworthi juures EalaiS, ütleS Arnold, kuna ta ise paberit kütte saada püüdis, mida aga wäeülem kinni hoidis. Weel silmapilk, ütles «viimane. Aga vicomte d'Exmaise? EalaiS, lord Wentworthi juures. Siis saamad nad ju üksteisega kokku ? Ei saa. Vicomte elab linna sõjariistade meistri Pierre Pecois'e juures, kuna Diana kuberneri  hotellis on- Püüle selle ei tea vicomte d'Exmaise sugugi seda, et ta kallike nii tema ligidal on. Nüüd ruttan ma LsuvreSse, ütles wüeülem paberit maha wisates. Ja mma Me Artigxsse j hüüdis wöidu» rõõmus Arnold. Hääd õnne. Waadake järele, et Teie jälle naeru alla ei satu. Soovin edu, kelm. Waata järele, et sind tõesti üles ei pooda l IV. Pierre PeeoiSe sSjerriistab, Jean PeeoiS  e nöörid ja BabettePecoiS e pisarad. Calais oli terw- kuu mõõda läinud, ilma et see nende elus oleks miSgi muudatust toonud, keda meie sinna maha jätsime. Pierre PccoiS walmistas usinasti sõjariistu, Jean PecoiS hakkas  uuesti kangruks, kuna ta prii aegadel ilmatu  pikki nöörifid malmis keerutas; Babette Pecois nuttis- Gabriele aga, nagu Arnold Tille ette kuulutas, ootis esimesed «viisteistkümmend päewa kannatlikult, aga siis katkes temagi kannatus.  Lord Wentworthi juures käis ta õige hariva ja needgi korrad ainult lühikeseks ajaks. Nende wahele tekkis sellest päewast saadik külm olek, kui Gabriele end nii julgesti kuberneri perekonna eba-saladuste«se segas. Ka kuberner jäi iga päewaga kurvemaks. SiiSgi ei olnud selle kurvastuse põhjuseks mitte Prantsuse kuuninga  tolm saadikut, keda viimane püüle Arnoldi  ära sõitu üksteise järele Calais'e kuberneri  juurde saatis, vaid miSgi mund. Kõik kolm saadikud nõudfiwad, esimene viisakalt, teine juba julgemini ja kolmas koguni ähvardades  et madam de Castro viibimata lunastuse  hinna eest vabaks lastagu, mis Talais'e kuberneril enesel õigus oli müürata. Aga kõige kolme saadiku nõudmise päüle vastas kuberuer Sht ja sedasama: et tema madam de Castros