Seltskonna järele. Tõsine pilt elust. Kriipsutanud Heinrich Wõfu. l Mardi Jüril on warrud. Hulk sugulasi. > tuttavaid peremehi, perenaest ja nooremaid inimesi  on Jüri oma poja nimepanemise ajaks kokku kutsunud. Et kirik Mardi Jürilt kaugel on, ristiti laps kodus. Õpetaja härra oli ise ristma tulnud. Püha talitus on toimetatud, kõik istuwad ' seina äärde pandud penkide pääle ja, käed süleS, waatawad vaikides oma ette mahu. Teiste wana Mihkel wõtab taskust piibu ja seda seadides räägib pool tasa sellega, piibuga. Õpetaja Hartwig, kui ta ka natuke aega piinliku waikust kannatanud, pöörab lähemal seiswo mehe poole ja hakkab selle omaksete terwise üle järele küsima. Teised seisawad ja ootavad nagu midagi. Ja mitte asjata Tahakambri said kaks Vaderit, noormeeS ja neiu, kutsutud. Nüüd uks lähab r lahti, nad tulewad tagasi, noorel mehel theepret kahe veini prdeliga ja napsiklaasidega ja neiul ! taldrik kookidega käes, mida nad piduliStele ümber kannawad. Noormees ees, neiu järel, käiwad ringi. Iga piduline pistab klaasi tühjaks, panrb selle tagasi ja wõtab siis koogi. Kuidas ses õiguS ja kord ning kohus teha, kes ssda teab. Kui järg õpetajast mööda on, siis teawad teised ! juba teisiti teha. Härra Hartwig ei pistnud klaasi korraga tühjaks, waid jättis selle oma kätte ja laskis nooremehe edasi astu. KlaaS ühes, koo? teises käes, käib ta iga pidulise eeS ja lööb oma klaasi teiste omadega kokku, mis tema wiisi juba klaasid kätte jätawad. „Noore ristiinimese ja ta Vanemate terviseks  !" hüüab ta klaasi kokku lüües. Sääl juures oli tal nägu naerul, ja selle tuttawa laulu ma" sõnadega wöib weel öigeSti ütelda: tal walge pää, Silmad hellad sinised. kõlab seni hüüd kui kõikidel klaasid tühjaks on joodad. Piatamata weeris aeg edasi. Käesolew kadus minewikku ja uus tuli asemele. Iga silmapilk guga oli aeg uus, aga mitte üksi aeg, waid see aeg tõi ka uusa mõtteid ja aateid kaasa. KeS need selle uue aate kandjad olid, see ei puutu siia, aga see aade ise oli karskus ja ta puutus ka õpetaja härra körwu. Uue aate kandjad otsustasid karskuse seltsi asutada. Kooliõpetaja Läte, kui paStegelane seltsi asutuses, awaldaS oma mõtet ka õpetajale, soowides ja lootes, et see oma jöuu ka hää asja edendamise juurde lisab. ,Koguni ilus mõte, aga kas meie rahwaS juba sääl maal on, et neile seltsi wöib asutada?" küsis õpetaja; pärast jätkas juurde: hakkan HSameelega liikmeks, muidugi mitte liht, waid auuliikmekS. Kuidas teie põhjuSkirja järele auu. liikmeks saab?" Oli see kooliõpetaja poolt sele.tud,  siis jäi õpetajal ainult ölasi kehitada ja sõnaga „kahju". sest auuliikmelt nõuti põhjuskirja  järele ka midagi muud weel, pääle nime. Aga mis sest, uut aadet lubas ta ometi tuetada. Käärul on warrud. Pidulised on kõik ühesugused  talupoja inimesed, põllumehed. Ainult kooliöp. Taht lahab neist lahku. Õpetaja Hartwig  ilmuS ka warrule. Hurtwigil on see wiis, et ta tihti warrumajaSse ilmub, kui kooliõpetaja last ristimaS on, et warjust waadata, kuidas kooliõpetaja  oma kohust täidab. Sel korral oli ta kutsutud last ristima, kuna kooliõpetaja liht piduline  oli Paljud uued wiisid ja kombed lagunewad kiirusega laiali. Nii ka wiina ju kookide ümberkaudmise  wiis pääle ristimist. Ka Käärul tehti seda. Kõik wötfid klaasid, lõid kokku ja wötsid siis põhja wälja. Koooliöp. Taht, kes ka karskuse  seltsi asutaja liige oli. wöttis küll klaasi, lõi teistega kokku, aga poni kohe terwelt tagasi. Õpetaja vaatas suuri silmi tehes Tahti tegu paalt. Tuli kord õpetaja kätte, siis näitas ta, kuidas karskuse mees tegema piab: ta ei puudutanudki  klaasi. Oli ta koogi waStu võtnud ruttas ta kohe kooliöp. juurde ja sõnast „Jse olete seltsi asutaja liige, aga lööte ometi klaasid kokku, kuidas see kokku klapib? Kas toob see kombe lapsele tervist juurde? Palju enam on südamest tulnud soov väärt, kus lapsele  tervist soovitakse. Waatke, kuidas mina teen." Mitte üksi kooliõp. ei käskinud ta enesest eeskuju võtta, vaid mõne aja pärast, kui seltS juba kinnitub oli ja koolimajas koosolekut pidas, juhtus õpetaja ka sinna ta tahtis selkorral sääl piibli tundi pidada ja ütles hulga inimeste kuuldes, et tema ka täitsa karsklane on, olgugi, et ta teab. et suu täis viga ei tee. Jällegi on warrud. Seekord aga mitte taluperes,  põllumeeste seas, waid vallamaja? valla kirjutaja juures. Warrulised on ümberkaudsed Eesti enam haritud mehed, kooliõpetajad, mõisa rentnikud, mõned tublimad koolitud peremehed j. n. e. Kooliõpetajate seas on ka karskuse seltsi liige Taht. Ristivas on jällegi õpetaja ise. Kui juba veini ja kookide ümberkandmise viis talu peredes valitseb, siis siin, vallamajas, ei puudu ta ometi, see on iseenesest möiSta. Kantaksegi ümber. Noorele ilma kodanikule tervist soovides lõödakse klaasid kokku ja tühiendakse  ära. Taht laseb klaasi puutumata mööda minna: ta on ju karsklane. Et õpetaja niisama teeb, selle pääle on ta kindel. Kõik olid joomisega  ametis. Tahtil ei olnud sellel silmapilgul kellegiga juttu ja tahtmata pööras ta pilgu Hartvigi  poole. Aga omaS imestuseks nägi ta, et Hartwig klaasi tõStis, kõikidega kokku lõi ja joomata  tagasi pani. „Soo, või nii! Aga nüüd oleks mul hää tale seda tagasi ütelda, mis ta mulle Käärul ütles," mõtles Taht õpetaja tegu nähes. Ta pidi seda tegema, aga tal tuli meelde, et õpetaja kannatus  liig pirtsakas on ja see tähendus teda koledaSte  vihastama saab, ja laskis olla, lootes, et see tale eneselegi meelde tuleb. Sündimist ja suremist tuleb palju ette ja mitte üksi alama talurahva juures, woid ka suuremate  juures. Nii oli wabriku Saksa koguduse üht abielu paari ühe nooresooga õnnistatud. Sääl olid ka warrud. Pidulised kõik piduwäärilised wabriku ametnikud, rahwuse poolest sakslased. Õpetaja härra Hartwig on juba talitust toimetamas.  - „Ei tea, kaS tale pakkuma piabki? Wiimaks pahandab ehk?" „Noh, mis sääl pahandada. Ehk pahandab jälle sellepärast, et temast ilma pakkumata mõõda lähed, nagu tema polekski selle wäärt," „Mis piab siis tegema?" „Wöi minagi tean. Aga paku; kui pahandab,  palu wabandust, et ei teadnud, et ta ei joo." Nii rääksid weini ja kookide kandjad tagatoas  enne piduliste ette astumist. Õpetaja oli see, kelle üle nad aru pidasid, kas tohib pakku ehk ei. Ja kas tohtis? Selles seltskonnas ei olnud ühtegi karsklast. Kõik löiwad kolinal klaasid kokku, kõik wötsid lapse terwiseks põhja wälja, ja nende kõikide seaS oli ka lugeja, ärge ehmatage  meie karsklane õpetaja Hartwig. „Kuu!fime. et teie, auulik öpetgja härra, ka karsklane olla, ja alkoholist jookisi sugugi ei juua, aga nüüd... mine usu inimeste juttu," rääkis  üks julgematest õpetajale. ,Ei, ei, õigus küll. ma ei ole joonud, aga ainult rumalate talupoegade eeS; nende eeS olen ma karsklane ja ei joo tilkagi," wastas Hartwig naeratades küsijale. Ülestõusmine. Krahw F. Tois toi kolmejärguline roman. 27 Eestistanud A. Kull. - Ah, sa tuwikene! Aga mina, wa narr. ei tunnud ära: mõtlen, et mõni reisija, rääkis ta ebalahke häälega.  Anna mulle seda Kristuse pärast andeks! Kui õige ilma teisteta kõneleda saaks, ütles Nehljudow, lahtise ukse poole tähendades, kus lapsed läwel wahtisiwad, ja laste seljataga seisis kõhn naesterahwas, - äralõpnud, haiguse järeldusel kahwatanud, aga siiski nae- rataw, hilbendawa kuhikesega laps süles. Mis te w ahite? Ma teile näitan, anna aga mulle see togimus kätte! kisendas wanaeit ukse juures seisjate poole. Kas panete ust kinni wõi?.. Lapsed läksiwad ära ja lapsega naene Pani ukse kinni. Mina aga mõtlen, et kes see tuleb? Aga see on härra ise, sa mu kullake, kulla kallike, - kõneles naene. Kuhu ta kül sisse tuli, ei põlanud halwaks! Ah sa briljandi-kiwine. Istu siia, würstlik kõrgus, näe, siia järje pääle, kõneles ta, penki riidega puhtaks pühkides. Aga mina mõtlen: misuke kurat säält ronib? aga ongi würstlik kõrgus ise, meie hää härra, häätegija ja toitja. Anna sa mulle, wanale narrile, andeks poolpimedaks olen läinud. Nehljudow istus. Wanaeit jäi tema ette seisma, tuetas parema käe põske wastu, wöttis pahema käega parema  käe terawast küünarnukast kinni ja kõneles laulu toonil  edasi: Ka sinagi oled wanaks läinud, würstlik kõrgus; olid enne ilus, kui takise nutt, aga mis asi sa nüüd weel oled! Muret ikka kah, nagu näha. Ma tulin siia järelkuulama: kas sa mäletad weel Katjusha Maslowat? Katharinat? Miks ei mäleta? Tema on mu õetütar.  Miks ei mäleta! Seda silmawett, silmawett, mis ma ka tema pärast olen walanud! Ma tean ju kõik. Oh isakene, kes Jumala ees patuta, keisri ees süüta on? Noorte inimeste asja: oliwad theed, kohwi joonud, noh, sündiski patt. Mis sääl parata. Oleksid sa tema ära wiskanud, aga sina, oi kuidas sa tale weel tasusid: sada rubla wirutasid  kätte. Aga mis tema tegi? Ei mõistnud mõistlikuks  saada. Olgu ta kül minu õetütar, aga ütlen 5 et tüdruk oli raisus. Waata, missuguse hää koha ma temale  pärast muretsesin: ei tahtnud sõna kuulda, sõimas härra läbi. Kas saksu tohib sõimata! Noh, lasti lahti. Aga nletsasaksa juures oleks jällegi elada wõinud, aga näe. ei tahtnud. Ma tahtsin lapse pärast küsida. Siin ta ju sündis.  Kus laps nüüd on? Lapse saatuse, oh mu isakene, mõtlesin ma targalt  üle. Katakese lugu oli ka raske, ei tihanud ma teda ülesse ajada. Ma lasksin lapse ära ristida, nagu kohus 5 on, ja saatsin kaswatuse majasse. Noh, kes siis inglikese hinge piinama hakkab, kui ema suremisel on? Teised teewad  kül nii, et jätawad lapse sinna paika, ei anna süüa, - ja ta kustubki; mina aga mõtlesin: mis häda Pärast nõnda? parem näen natuke waewa weel ja saadan kaswatuse  majasse. Raha oli, noh, saatsimegi. Kas nummert anti wastu? Nummert anti, aga laps suri kohe ära. Tema rääkis, et niipea kui sinna oli jõudnud, siis suri kohe. Kes tema? Seesama naene, elas teine Skorodnojes. Seda ametit ta pidaski. Malanjaks hüüti teist, nüüd on juba surnud. Tark naesterahwas oli!.. Näe kuidas ta tegi! Kui laps kuskilt tema kätte toodi, siis tema wõttis wastu, pidas enda juures ja toitis. Ja toidab, sa mu isakene, toidab seni, kuni arw täis tuleb. Kui siis kolm ehk neli tükki käes on, siis wiib ühe ropsuga ära. Nii targaste oli tal sisse säetud: suur häll, nagu kahe inimese woodi, paneb sinna ja siia. Ka käesang oli külles. Paneb neli tükki sisse, pääkesed igal ühel isele poole, et pokslema ei hakkab, jalakesed ühte kokku, ja nii wiibki korraga neli last ära. Annab tissi, ja nemad, kallikesed, ei kisendagi. Noh, ja siis? Noh, nõndasama wiiti ka Katharina laps ära. Wast kaks nädalat ehk pidas enda juures. Juba tema juures kodus sai wia külge. - Aga kas ilus laps oli? küsis Nehljudow. ' Niisugune lapsukene, et kui tahakski weel ilusamat,  siis ilusamat enam ei olegi. Karwa päält sinusse tulnud, - lisas eit juurde, oma wanu filmi kawalalt pilgutades. Miks ta haigeks jäi? wististe wiletsalt toideti? —Ms toit see oli?! Ainult moodu pärast. Teada muidugi, ega oma laps ei olnud. Kui aga elusalt Pärale wiia jõuaks! Rääkis, et olla waewalt Moskwasse jõudnud wiia, kui lapse eluküünlaks kustunud. Ta tõi tunnistusegi kodu, tõik. nagu olema pidigi. Tark naesterahwas oli!.. Niipalju kõiges saigi Nehljudow oma lapsest kuulda. 6 Sakala. 1904.