kahemõtteliselt siin tihti naesterahwa juuresolemisel  kõneldakse, kudas siin ühteteist nokitakse,  jämedaid tähendusi, alandawaid wõrdlusi isikute kohta awaldatakse, mõnitatakse, pilgutakse, kui mähe sõnu läbikäimises Valitakse, tui mähe sõna peetakse, teisi asjata kokku tulla, oodata, waewa näha lastakse, kudas jonni aetakse, teiste wastu sala kiusul töötatakse see tunnistab kõik Vähesest lugupidamisest teiste ja enese auust. EL wõõra isiku wiga teiste ees haawawalt  puudutame, ta puudusi meelehääga ette kisume, iseendid teiste üle tõstame, oma paremust wihuti tema puuduste körwale seame, et seeläbi ise ülemale Lõusta, on patt wiisakuse ja kombe wastu, on nähtaw taktipuudus  ja märk kehwast südame- ning meelehärdusest.  Kes seda ei ole kurwastusega märganud, et mõnikord meie õpetlasedgi puhta teaduslise aine awalikul harutusel taktist wälja läksiwad? Haritud, Viisakalt inimeselt nõutakse seltsilise  tarwituste ja soowide tähelepanemist ja täitmist weel enne, kui ta neid jaksab awaldada.  Niisama tähelepanelik ja osawõtlik oldakse tuttawa tähtsatel elutundidel. Tähelepanemise  puudus ja lugupidamatu olek saadab seda korda, et meie Eesti haritlased nii wähe üksteisele lähenewad, et meie Eesti seltskonnal tarwilik ühendus, seega ka wõim ia tähtsus puudub. Kui kuhugile jäädawalt elama asutakse, ei peeta sedagi tarwilikuks, et endid Vanemate kohaelanikkudega tutwustada. On mõnede juures arwaminegi tekkimas, et eestlane eestlast auustada, tema wastu wiisakas olla ei pruugi, sest et kõik ühesugused ja omasugused  oleme. Kui seltskonnas Vaba, mõõduta tooni ei walitse, kui takti, wiisakuse ja teiste lugupidamise pärast tagasihoidlik oldakse, siis nimetatakse seda awalikult kadakasaksuseks ja mõtteahtruse märgiks. Seesugusel olul ei wõi meie seltskondlik elu paraneda. Mida rohkem inimesel tõsist haridust, seda rohkem astub ta enda isikuga tahaseina, seda alandlikum, Viisakam  ning auupaklikum on ta teiste wastu. Et mõni inimene meie Viisakust oma kasuks kurjasti pruugib, see ei anna meile weel mitte õigust, teiste wastu Viisakuseta olla. Tõsise hariduse tundemärgid on muu seas: kõlblus, teadus, ilutundmus, wabaolemine kõigist eesotsustest, lugupidamine wvõrast ja tema haridusest. Seltskondlist haridust maksab küll taga nõuda, sest tal on kõlbline ja praktiline,  seega aateline ja majanduski  ne Väärtus. Kõlbline Väärtus on tal sellepärast, et õigel seltskondlisel haridusel hää kaswatus tingimiseks on. On süda paranenud,  siis paranewad ka kombed. Kui ini- mene teiste wastu wiifakas olles iseennast ära salgab, kui tal egoismuse*) asemel altru- südames walitseb, nagu seda seltskondline  haridus igal sammul teiste lugupidamisega  ja tähelepanemisega näitab, siis ei tohi meie seltskondlise hariduse tähtsust mitte wäiksseks, tema kättesaamist mitte asjata waewaks pidada. Siis on ta tõesti rohkem wäärt, kui paljas mõistuse haridus. Siin õpime aru saama, milles perekondade lapsed, kus tõsise hariduse, hää kaswatuse ja kauniste kommete pääle suurt rõhku pandakse, . meist ees on, siin õpime tundma, mis päritud hariduse helbed, imponderabiliad, tähendawad. Siin saab ka selgeks, et kõnekäänd „hää perekond"  igakord mitte paljas sõnakõlks ei ole. Kuid sedamaid õpime ka aru saama, et nimelt need, kes tühjas uhkuses oma kauniste kommete ja hää perekonna pärast kõrgilt ja ülbelt teiste pääle alla waatawad, meel sugugi hääst perekonnast  ega tõsiselt haritud pole, ega endid tõsiste imponderabiliate omanikkudeks nimetada ei tohi. Seesugused on hulk poolharitud, iseennast  täis linnakodanikka, kes oma esiisade pääle suurelised. See maksab ka iseäranis nende kohta, kes hiljuti kõrgematesse seltskonna kihtidesse tunginud ja oma endiste seltsiliste pääle üle õla alla waatawad. Et neid sisemine  Väärtus, haridus, meelesuurus ülemale ei tõsta ja hädaoht lähedal on, et neid alama seltskonna hulka loetakse, siis püüawad nemad, wähemalt et wälimise wahetegemisega endid teistest lahutada, alamatega kõrgilt ümber käia. Tõsine waimline aristokrat ei pea lihtsamat inimest halwaks, ta! pole hädaohtu karta, et mõni teda alamaks peaks, kui La on. Kus kaunid kombed ainult wäliselt kätte harjutatud. Ml ei ole õiget haridust, sääl wõime õigusega paljast salongiwoorusest, tühjadest matsidest, wilisterlikust, päälstkaudsest wõöbast, õhukesest nukist kõneleda. Seltskondlise! haridusel on see praktiline wäärtus, et ta uksi awab, teesid tasandab, milledest läbipääsemine muidu wõimata  oleks. Kaupmehe elus on kaunid, wiisakad  kombed ja mõistlik ümberkäimine otse kapitaliks,  mis kõrgeid kasusid kannab. Kui tihti peetakse tublisid mehi ainult nende wälimise hööweldamata oleku pärast halwaks, kuna õõnsaid,  üle-lakutud pärdikuid piirita unustatakse: ilm seisab Välimiste wormide wangistu ses. Wormide praktilist wäärtust ei wõi salata. Hää sõna wõidab wöõra wäe. Lahke suu ja lahke käsi käib maailma läbi. Mis teel wõib seltskondlik haridus meie hulgas laiali laguneda? Suurel mõõdul on *) enda armastus, omakasu püüdmine. ) teiste armastus, enda armastuse wastand 5902. 430 Lesti Postimees