Saarlane ~Strc»ri'crns" maksab: V. . »„ss ~ -/. .. -.. 7S .. »«UP»Stiga: » I»Sv „ V. . t '/. .. -.sv .. Üksik number S kop. Ilmub k«?,k»rd« nN,l,i. igal kesknädalal ja laupäewal. Toimetus Sur-saar-i, PitlaS uul. Kuulutuste waStuwõtmine luni lellu 1 pZcwal enne lehe ilmumist. Kuulutuste P-til-rids L I»». lehe eesotsas Kt> lox. Sk 19 Kesknädalal, 12. märtsil 1908. XXIV. aastakäik Mis neil wiga?! „Ei ole ju neil rasket tööd teha, ei talvel kange külmaga, tormi ning tuisuga teed käia ega muud selle sarnast," nii öeldakse sagedasti kooliõpetajatest. „Neil pole muud, kui istuvad soojas toas, õpe» tavad lapsi ka noh, ega fiis see kellegi töö ole ning palka saavad!" „Aga «iS see tähendab, et peaaegu kõik kooliõpetajad  näost lõppenud on ja just kui haiglased välja näevad?" nii küfis kord Teistre ToomaS. „Naobri Juhan oli enne va' tragi poiss, näost priske ja punane,  hakkas koolmeistriks ning mineval pühapäeval, kui teda jälle nägin, ei tahtnud  teda enam ära tundagi. Ta oli näost kahvatanud, kui vari, silmad eluta. Siisgi,  mis tal muud wiga on, kui paljas hää elu, see wõtabgi mehe ära," arvas Toomas. „Ju see nõnda on", tõendas ka Teistre Tiina. „Wanasõnagi ütleb: sööb rahvast, nagu rooste rauda."  „Mina tahan ka koolmeistriks hakata l" rääkis väike Willem vahele. Kõiki seda kuuldes küsisin ma mõttes eneselt: „KäS see, mida ma kuulen, ka tõesti nõnda on?" Nüüd on sest pääle kahe aasta mööda, kui Nimetatud juttu kuulsin. Olen mitme kooliõpetajaga nende seisukorra üle jutustanud  ja seda asja sügawamalt järele mõtelnud; nii on mul nüüd täielik pilt Saare kooliõpetaja elust. Juba oktobri kuu 15. päewast pääle algab iga kooliõpetaja oma pooleaastast, see on kuuekuulist koolitööd kitsas, enamisti  väga madalas, ühesõnaga, viletsas klassitoas. Ka õhuakengi puudub paljudes koolimajades. Suur kividest vanamoodi ahi, mille kütmisest suuremat kasu ei ole, täidab klassis sooja andja aset. Sellejuures  on ka puud paljudes kohtades napid. Soojust oleks aga tingimata vaja, sest majad on enamisti vanapoolsed ja annavad  sügiste tormide ja talvekülmale lahket  ruumi. Nii ei aita siis muu nõu, kui kannata külma. Pääle nimetatud puuduste on meie koolieludel veel palju halbasid külgesid. Ja see kõik mõjub väga rusuvalt  kooliõpetaja pääle. Ses paneb teda oma seisukorra üle veel tõsisemalt järele mõtlema, see takistab teda väga suurel mõõdul kõike oma jõudu õpilaste kasuks ohverdada. Ometi on teaduse täiendamine inimesele tema elu tähtsamaks ülesandeks. Sellepärast peaks igaüks, kellel inimesesoo edenemine tähtsamaks püüdeks on, ka haridust  kõigest jõuust edendama, oma teadust laiendama. Wanemad armastawad oma lapsi kõigest südamest; see on juba looduse sund. Mispärast  ei taha siis nemad ka oma laste käekäigu eest hoolitseda, nende saatuse pääle hääd mõju awaldada, haridust edendada?  Mispärast ei taha nad seda?! Iga silmapilk, mis meie oma koolide korralduses wiiwitame, toob meie lastele ja sellega ühes ka meile suurt kahju. Teadust  on m-ile kõigile tingimata tarwis, silmaringi laiendamist hädasti waja. Rahwakool on see koht, kus teadus oma laialilagunemiseks teed leiab. Ja kooliõpetaja on teaduse laialilaötaja. Nii wõib fiis just kooliõpetaja suuremat mõju rahwa edenemises awaldada. Kooliõpetaja peab oma tööd armastusega tegema; ainult  siis wõib sest tööst loodetawat tagajärge  oodata. Sellepärast peaks rahwaS ka ise kooliõpetajates armastust nende tähtsa ameti wastu äratada püüdma. Seda ei ole aga tänini mitte sündinud, waid koguni ümberpöördult on talitatud. Rahwas  on kooliõpetaja wastu külm. Talle ei taheta ta üliraskes töös sugugi kaasa aidata; ka lastele õperaamatute muretsemist  peetakse üleliigseks. Mis peab kooliõpetaja niisugusel korral pääle hakkama?! Kõige selle juures naertakse  weel päälegi ja öeltakse: „MiS temal wiga." Sellega tehakse kooliõpetajale ta raske töö weel palju koormawamaks. Nagu waim ihust ülem on, sedawõrd on ka waimu töö ihulikust tööst raskem. Sellepärast ei wõi üksgi tõendada, et koolitöö  ihulisest tööst kergem on. Ja kui weel terwist silmas pidada, fiis alles saame  aru, kui raske meie Saare kooliõpetajate  seisukord on. Ja kuigi meie koolid kõige paremini korraldatud saawad, fiis on koolwoetajate töö weel küllalt raske. Selle- ' kooliõpetajate kohta öelda ! - iga ?!" KsS nõvda ütleb, see . t. Kui meie . zet kasu tahame saa» da, siis peame kõige esiti ainelist parandust korda saatma, paremad koolimajad muretse» ma, kooliõpetaja seisukorda parandama jne. Püüame seda teha, siis saame hariduse tulust peagi wilja maitsta ja kuldne koit Imelikkude elukate saar. H. WaleS'i uudisjutt. S Tühjaks tehtud lootsik wiidi nüüd kraamist  wälja ja tõmmati kuiwa maa pätile üleS. Kui sce töö malmis oli, tuli manamees  meie juurde ja ütles Mongomerile: Nüüd peame selle üle järele mõtlema, mis oma kutsumata külalisega peame pääle hakkama. Ma rääkisin juba teile, et ta õpetatud biolog on, tähendas Mongomeri. Mu käed sügelewad juba, ütles manamees,  käsi HLörudeS, ma tahaks wõimalikult ruttu enda uue materjaliga pääle hakata. Nende sõnade juures waatis ta wärawa juures seiswats kastide poole. Seda ma aimasin juba I ütles Mongomeri. Meie ei wõi teda sinna elama panna, rääkis manamees edasi, ja selle tarwis, et uut maja ehitada, ei ole meil aega l Igal juhtumisel aga ei wõi meie talle oma plaanisid mitte teada anda- Jumala pärast ärge tülitage.end mitte minu pärast! hüüdsin ma, ehk ma küll ei teadnud, missugustest «plaanidest" nad rääkifiwad. Mongomeri sammus mähe maad mere kallast mööda edasi, siis tuli ta tagasi meie juurde ja ütles järele mõteldes: Ja . . . see on keeruline küsimus- Aga meie wõiksime teda wist sinna tuppa panna kust uks . . Ja, ja I Üsna õige. Mul ei tulnud seda meeldegi! ütles manamees ruttu wahele ja meie sammusime kolmekesi müüri poole. Pääle lühikest waikimist ütles manamees minu poole pöördes: Mul on wäga kahju, mister Prendik, et ma teie eest midagi pean salajas hoidma. Aga teie peate seda meelde tuletama, et teie siia nii ootamata witsil olete juhtunud!  Meil on oma wäikesed saladused. Nendes ei ole küll midagi hirmsat, iseäranis  haritud inimesele, aga ometi . . . meie ei wõi teid ju teada . . . Ta laskis pää maha ja ta huuled tõmbafiwad  end naerule. Ta oli niisugune inimene, kes teise suunurgaga üksi naeratada  mõistis. Meie läksime wärawatest mööda. Need oliwad rasked, puust tehtud wärawad raudse raami sees- Nad oliwad lukkus- Kõik kraam, mis lootsikust wälja wõetud, oli siin wärawate  juures maas. Aia nurkas oli üks wäike uks, mida ma enne tähele ei olnud pannud. WanameeS wõttiS taskust wötme, tegi ukse lahti ja läks esimesena sisse. Mulle näitis imelik olewat, mikspärast siin ülepüä nii tugew kiwiaed, tugewad wärawad  ja tugewad lukud on. Ma läksin uksest sisse ja jõudsin wäi» kesse, puhtasse ja «viisakasse tuppa. Teine uks wiis sisemistesse tubadesse ja oli siis pool awatud, kui mina sisse aStufin, aga Mongomcri pani ta ruttu hoolega lukku. Ainukene aken, millel raudwõred ees oliwad,  oli mere pool külges. Manamees seletas, et see tuba täiesti minu jaoks jääb, aga seespoolne uks jääda „õnnetute juhtumiste eest hoidmiseks" lukku, nõnda, et ma midagi kuulda ega näha ei wõinud, mis teistes tubades tehakse. Siis näitis ta mulle meel tooli, woodi ja raamaturiiuli ja läks wäljapoolsest uksest läbi wälja, nagu tahaks ta mulle sellega tähendada, et sisemist ust tänasest päewast saadik enam ei ole. Raamatud oliwad kõik arsti teaduslise sisuga, Greeka ja Ladina keeles, wäga asjatundlikult kirjuta» tud, iseäranis haawa arsti teaduse üle. Aga minule oliwad nad liig rasked arusaada. Mongvmeri, kes weel tuppa oli jäänud, ütles: Meie sööme harilikult selles toas lõunat . - , Siis läks ta sellesama ukse kaudu toast wälja, kust wanameeSgi oli läinud ja ma kuulsin, kuidas ta kellegi poole hüüdis: „Moro!" Kuid siis ei pannud  ma seda hüüdmist suuremat tähele. Pärast wõtfin ma riiulilt ühe raamatu, istusin akna juurde ja mõtlesin järele. Nimi ,Moro" näis mulle tutiaw olewat,