U Ei... armastan kül, wastas Anna Makesti, -- aga ma ei tea, mis isa ema ütlewad. U See ei puutu nendesse, kuidas sina ise ar- Md? Nendest saame juba jagu. Muud kui sina, Wmakene, oota natukene, ära mine enne kellegile. J Kas kaua ootama pian? J —Ei tea weel isegi kindlaste: wõib olla sü- Meni, aga wõib ka olla, et jõuluni, nii kuidas Mus asjadega joonde saame. G Noh, hää kül... Aga ega sa pärast meelt ch» muuda? J Sina katsu, et meelt ei muuda, minu pärast »a kahkle. J Siis tõmbasiwad nad üksteist kaissu, istusiwad «eel kaua Pengil ja ajasiwad juttu; alles kuke laulu mal lahkusiwad nad ja läksiwad kumbki oma kodu. ' (Järgneb.) j Mõtte terad. ? ?iidel teatad, et kuni pattulangemiseni  esimeste inimeste õnne päätingimine Mskus tööta olek oli. Room laisku»Hst  Mi sekssamaks ka langenud inimeste Mures, aga ses on nüüd >vande all ! Nitte üksi sellepärast, et meie oma leida pale digi sees teenima Hiame, ka meie oma- Süste järele ei meie enam tegeluseta Ela. Üks salajane dääl ütled meile, et Meie toota oleku lädi midagi ülekodut teeme Hui inimene üdt seisukorda ülesse leida Hõik?, milles tema ka laiseldes ennast ka- Hdiku tunneks olelat, nagu keegi, kes oma Vvdut täidad, siis oleks tema esialgsest on- Mst üde osakätte saanud. /.eo /'o/s/oi. J Llus täielist õnne leida on üleliig Wvke, sest et Udes edk teises asjas see «arem edk diljem enam onn ei ole, milleks Hds täna peetakse. Lõige õnnelikum on «idugi see, kes omas südames kõigega fDdul lõid olla, mis saatus tale pakud. » lk /k/skeärattttt. H duwal seadis sadama mede  maaiMa  valitsejaks, aga Lela tema vaene -G riisus poole õunaga temalt paradiisi. H /'näe/ D Ometi pole auu seadused ja lädilHimise  eeskirjad, mitte igal ajal UdesugusM  Lüdametunuistuse otsus ja maailma vMus on kaks isesugust asja Wale däde- ÄMnine on juda mõnda, kes leel õiget teed leida võinud, sinna ajanud, kus nõrgad dHged langejad edk kätt oma « pane>vad. a. Mõndasugust. Jagpani riigi wõlg. „Wost. Westnik" awalarwusi,  mis näitawad, tui ruttu Jaapani riigi mölad temaks on kaswamas ja praegusel ajal juba üle 600 oni jen'i on tõusnud. 5 Esimese riigiwöla tegi Jaapan 1870 aastal 50,000 jeni suuruses, mis ametliste teatede järele liste tööde pääle pruugitud pidid saama, tõepoolest sõjariistade ostmiseks läks. 1872—1877 andis wa- S terme ria obligatfionifi 220 miljoni jen'i suuruses a, millega ka endist Daimio wölga kustutati ja >ode rüütlitele (samuraidele) pensioni makset!; ka selle järeldusel endised paberirahad jooksmast tagasi matud. Siis tehti Satsumas peetud söjakulude katks  15 miljoni jen'iline laen. j 886 aastast hakati > ja merewäge hoolega parema korrale seadma, mis 1899 aastani 136 miljoni jen'i ära tarwitaS. Jaawölg  kaSwab kiirelt, ehk kül maksnd suurendatud WiimaSte aaStade suurendatud sissetulekutest nee-d  õige suure jao mõla kohustused ära, milleks iga a 36 miljoni jen'i ara kulub, nns üleüldistest riigi «minekutest üle neljanda osa (280jg) wälja teeb. » 36 miljonist lähab 26 miljoni protsentideks ja St 10 miljoni jääb möla kustutusekS üle, mis seda « pannes üsna tühine summa on, et tähendatud I 500 miljoni, lähematel aegadel tubliSte suurenema I sest et ilma uute suurte laenudeta wäljafaamine Imata asi on. Ülestõusmine. Krahw Z Silstoi kolmejärguline roman. 29 Eestistanud A. 'Mull. IX. Wastu hommikut jäi Nehljudow magama ja ärkas ka siis teisel hommikul hilja üles. Keskpäewa ajal tuliwad seitse wäljawalitud ja kutsutud  talumeest õuna aeda, kuhu walitkja oli suure õunapuu  alla tulbakeste otsa laua ja Pengid seada lasknud. Kaunis kaua pidi talumeestega kõneldama. enne kui nad mütsid päha paniwad ja penkidele istusiwad. Iseäranis kangekaelselt pidas enese ees, selle reegli järele, kuidas kroonumehed matuse ajal mütsi hoidma piawad, endine soldat oma wana mütsinäru, kuna tal täna puhtad jalgrätid  ja wiisud jalas oliwad. Aga kui üks neist, auulise näoga lai wana mees, poolhalli kähara habemega, nagu Moosese!,  Michel Angelo pildi järele, ja hallide, paksude käharate  juuksetega, päewatanud, lageda, pruuni otsaesise ümber, oma suure kübara päha pani ja uue kodustehtud pika kuue hõlmast kokkukogus ja pengile istus, siis tegiwad kõik tema eeskuju järele. Kui kõik oma kohtadele istunud oliwad, istus Nehljudow  nende wastu ja hakkas, küünarnukkade najale paberi  kohale tuetades, kus ta plaani lühike kokkuwöte kirjeldatud  oli, seda arutama. Kas sellepärast, et mehi wähem oli, ehk et nüüd oli ainult asjaga, aga mitte iseenese pääle mõtetega tegemist ei tunnud Nehljudow praegu mingit röhuwat tundmust. Aegajalt pööras ta ennast walgete habemeröngastega laia wana mehe poole, nagu ootaks ta selle poolt hääkskiitmist. Aga ehk kül auuwäärilise näoga wana mees oma ilusat Pääwanemlikku Pääd hääkskiitwalt nikutas, ehk teda kortsuskulmul  raputas, kui teised wasturääkida katsusiwad, kuid nähtawaste sai ta isegi õige wäha sellest aru, mis Nehljudow  seletas ja ainult siis, kui teised talumehed seda omal külamurdel ümberpannud oliwad. Palju paremine sai Nehljudowi kõnest aru pääwanemliku wana mehe körwal istuw wäike, kõwer-silmaga, paigatud linase rüüga ja wanade,  kõweraks wajunud saabastega, ilma habemeta wana meheke, ameti poolest ahjutegija, nagu Nehljudow pärast kuulda sai. See meheke liigutas nobedaste kulmust, kuna ta kõigest jöuust tähelepanna püüdis, ja jutustas kohe omal kombel ümber, mis Nehljudow rääkinud oli. Niisama kergesti  sai ka aru wäikene, tüse walge habemega ja läikiwate  tarkade silmadega wana mees, kes, kus wähagi wõimalik,  oma naljatoonilisi, pilkawaid märkusi Nehljudowi kõne kohta tegi. et oma meeleterawusega edwistada. Kõige tõsisemalt aga wõttis osa sügawa passi häälega, Pika ninaga,  wäikese habemega pikk mees, kellel puhtad, kodus kuetud riided seljas ja wiisud jalas. See mees rääkis ainult siis, kui seda just tarwis oli. Wiimased kaks wanameest:  üks oli seesama ilma hammasteta, kes eila kõikide Nehljudowi kõnede Pääle lõpuotsuslikult „ei" oli karjunud, ' ja teine pikk, walge, lombak, hääsüdamelise näoga wana mees mõlemad istusiwad waikides ja kuulasiwad tähelepanelikult. Esite kõneles Nehljudow oma mõtetest maa pärisomanduse  õiguse kohta : Minu arwates ei wöi mitte maad osta ega ka müüa, sest kui seda müüa wõiks, siis ostaksiwad need, kellel raha on. kõik maa eneste kätte, ja wötaksiwad maata inimeste käest maa tarwitamise õiguse eest niipalju, kui ise tahawad. Nöuaksiwad sellegi eest raha, et teine sääl maa Pääl liigub ehk seisab, rääkis ta Spentseri õpetuse järele. Jääb siis Meel tagawaraks, tiiwu külgi siduda ja lendu Panna, tähendas lustiliste silmadega ja walge habemega wana mees. See on tõsi, kinnitas pikaninaline jämeda Passi häälega. Just nii, tõendas endine soldat. Juhtub naeseke lehmakesele rohtu kitkvma: kinni ja Mangi! - seletas hääsüdameline lombak Mana mees. Oma maad on Miie wersta taga, aga rentida pole Mõimalik, hind niisugune pääle pandud, et jagu ei saa, lisas hammasteta kuri wana mees juurde. Ma mõtlen niisamuti nagu teiegi, ütles Nehljudow: - ja näete, ma tahan mõisa maad teie kätte äraanda. See on auus tegu! ütles käharjuukseline Mana mees, kes arwas, et Nehljudow oma maid tahab nende kätte rendile anda. Sellepärast ma siia söitsingi: ma ei taha seda maad enam enese omanduseks pidada; ja nüüd on tarwis aru Pidada, kuidas seda korraldada. Anna aga talupoegade kätte ja ast Malmis, ütles hammasteta wihane wana mees. Nehljudowi meel läks pilguks ajaks pahaseks, sest ta märkas, et tema ettewõtte üle kahtlane oldi. Aga kohe muutus ta jällegi lahkeks ja Pruukis seda tähendust selleks,  et oma mõtet täitsa Mälja ütelda. Hää meelega annaksin, ütles ta: aga kellele  ja kuidawiifi? Missuguste talupoegade kätte? Mikspärast  nimelt teie kogukonnale, aga mitte Deminskoje küla meestele? (See oli naabri Ma, kus talupoegadel õige kasinaste hingemaad oli.) Kõik jäiwad wait. üksnes endine soldat ütles: „just nõnda." . Noh. näete nüüd, kõneles Nehljudow edasi: - ütelge mulle, et kui teil oleks maad teistele jaotava, kuidas te siis teeksite ? Kuidas teeksime? Jagaksime igale hingele ühepalju  kätte, ütles ahjutegija, oma kulmu ruttu üles.  tõstes ja mahalastes. ! Aga kuidas siis weel? Muidugi hingede järele ära jaotada, tõendas walgete jalgrättidega hääsüdamline  wana mees. Kõik kinnitasiwad seda arwamist ja arwasiwad nii kõige õigema olewat. Aga missuguste hingede pääle ära jagada? küsis Nehljudow. - Kas ka mõisa härrat sekka arwata? Ei milgi kombel, wastas endine soldat, kes erka, lustilikku nägu püüdis näidata. Kuid pikk arukas mees ei leppinud temaga kokku. Kui kord jaotada, siis ka kõikidele jaotada, wastas ta oma sügawa passihäälega, kui natuke aega järelmõtelnud  oli. Pole wõimalik, kostis Nehljudow, kellel wastus  ju ennemalt walmis oli mõteldud. - Kui kõikidele ühiselt ära jaotada, siis need, kes ise tööd ei tee, müüwad oma maa rikkamatele ära. Ja jällegi saab maa rahameeste  omanduseks. Aga neil, kes esiotsa oma hingemaa tükiga läbiajawad, kaswab perekond suuremaks, kuid maad ei ole enam kusagilt wõtta. Jällegi tömbawad rikkamad waesid, maata inimesi oma wõimu alla. Just nõnda, ruttas soldat tõendama. Ara keelata, et maad ei tohiks äramüüa, waid üksnes ise harida, lausus ahjutegija soldati tõenduse pääle Pahaselt. Selle kohta tähendas Nehljudow, et keegi ei jõuda selle üle walwata, kas mõni oma põldu enese ehk teise kasuks harib. Siis andis pikk arukas wana mees nõuu, et maad tööliste ühisuse kätte harida anda. Kes künnab, sellele ka maad anda, kes ei künna, sellele pole midagi waja lausus ta oma otsustawa Passi häälega. Ka selles Punktis oli Nehljudowil wastus walmiS ja ta seletas, et siis piaksiwad kõikidel hobused, adrad, peksumasinad, terwe majanduse wöim ja tööjöuud ühekõwadused  olema, et keegi teisest taha ei jääks, ehk õigem ütelda, et kõik tööriistad ja loomad üleüldised, kogukonna omandus, oleksiwad, ja et asja sel kombel sisseseada, olla tarwis, et kõik inimesed sellega nöuus oleksiwad. Meie rahwast ei jõua sa terwel eluajal ühte nõuusse ajada. tähendas wihane wana mees. Sellest ei tule muud, kui kisklemist, ütles walge habemega ja lahke silmadega wana mees. Naesed küünistawad üksteisel silmad wälja. Pääle selle on tähtjas, kuidas maad tema omaduste  järele õieti ära jaotada, rääkis Nehljudow. Mis Põhjusel mõnele mustmuld, aga teisele sawi ja liiw piab saama? Tuleks ribade kaupa jaotada, et igale mehele üheliselt saaks, arwas ahzutegija.? Selle kohta tähendas Nehljudow, et maa jaotamise küsimus ei puutuda mitte ainult ühesse kogukonda, waid üle terwe riigi mitmesugustesse kubermangudesse. Kui maad talupoegade kätte ilma hinnata antakse, siis ei olla see sugugi õieti, et ühele paremat, aga teisele pahemat maad antakse. Tahta ju igamees paremat maad. Just nõnda, tõendas soldat. Teised waikisiwad. Nii ei ole see asi sugugi mitte nii lihtne, nagu ta näitab, kõneles Nehljudow. Ja selle asja pärast on juba paljud inimesed päid murdnud. Ja näete, üks ameriklane George (Dshorsh), on sedawiisi wäljamõtelnud, ja mina olen tema plaaniga koguni rahul... Sina oled ju peremees, anna siis, kuidas tahad! Mis sa weel seletad?... Sinu käes on wöim, urises wihane wana mees. See wahelerääkimine pahandas Nehljudowit, aga omaks hääksmeeleks nägi ta, et ka teised seda pahaks wõtstwad. Oota sina, onu Semjon, ja lase ka teist kõneleda, keelas arukas mees oma sundiwa, wõimsa passihäälega. See jrõõmustas Nehljudowit, ja ta hakkas Henri George põhjusmõttelist maapidamist neile seletama. Maa ei ole kellegi muu, kui Jumala omandus, - - hakkas ta pääle. Nii see on. Just nii, kuuldustwad hääled WasWsetz. (Järgneb.) 1904. Sakala. 31