juba üsna kibedasti selle üle järele, kudas rutemini raha teenida wõiks. Ja kudas? — Tal läks just enese jaoks raha tarwis. Kui ta ennast nõndawiifi terwe nädali läbi äris wäsitama pidi, siis tahtis ta ometigi pühast päewagi waba olla ja enesele elada, kudaS see noorepäralise elumehe kohane oli. Need kaks tunnikest päewas kaardi laudas oliwad tema kohta liiga wähe. Puuduw aeg pidi pühapäiwiti tasutud ja õhtuti lustiliku muusika, peenete söökide ja jookide juures maitstud saama. Sääl ei olnud ta mitte kokkuhoidlik jagas kelneritele hästi jootrahasid ja lunastas muusekantidele  omad osad. Seda wiisi oli ta korra harjunud, sellest ei wöinud ta lahkuda. Ennemini  oliwod kaardimängu wõidud talle selleks raha andnud, nüüd pidi äri seda andma; mis eest ta siis waewa nägi? Aga wõis ta siis seda raha nii lausa poe kassast wõtta? Ei, niipalju tundis ta ennast ometigi meheks, et ta omaste takka warastama ei tahtnud hakata. Ka rehkendas abikaasa õhtuti päewased sissetulekud  nii nobesti ära, et säält wähematgi kaduma ei wöinud minna. Ei, ta pidi mõne uue kõrwalise sissetuleku hallika leidma; aga kusi? Niisuguse uurimise järeldus oli, et ta ostjaid ikka wägiwaltsemalt poodi ahwaldaS, neid hinnaga igapidi ikka enam pinnis ja õhtuti naesele loomulikud hinnad rehnungites ette pani seda wiisi libisesiwad üleliigsed  kopikud ta enese tasku, kuna naene, kes auusa meelelisest kauplemisest takjana kinni hoidis, asja õiglase ajamisega rahu! oli. Ometi ka see kasuwõtmise wiis ei aitanud palju pidi ikka weel mõni tulusam abinõu leitud saama. Oli ühel ilusal selael januari kuu homik«l,  kui kohe paale poe ukse awamist üks wiisaka wäljanägemisega noormees poodi astus. Ta oli peenelt riides, maimuta näo ja õrnade kätega, mis jämedat tööd ei näinud teinud olewat üks studendi moodi noormees. Igapidi oli ta ülesastumine  mõne kõrgema seisuse liikme kohane teisewiisiline kui igapäewaste kündide oma. Tema ilmumine eksitas Weigelit ajalehe lugemises; ta wiskas selle kõrwale ja tõusis uudishimulisilt oma tugitoolilt  ÜleSse. Millega wõin herrat teenida? küsis ta wiisakalt. Suure rahuga nokitses wõõras taskukella  paksu hõbedase kee otsas oma mesti küljest lahti, tõmbas siis kuld sõrmuse sõrmest ja pani nced asjad Weigeli ette leti laua pääle. Ma tahaksin need asjad siin ära müüa, ütles ta kergelt. Aha, üks kergemeeleline, kelle raha otsa lõppenud! mõtles Weigel, wõttis asjad pihku, katsus ja wahtis neid lihwides ja suurendamise klaasi läbi < — leidis nad eht olewat. Küsis siis müüjalt, mis ta nende eest nõuda. Mis pakute? Küsis teine. Hm, tegi kaupmees õlgadega kehitades, peate ütlema, mis te tahate. Noh, siis 15 kuldnat, oli kergelt wälja öeldud waZtus. Weigel wäärutaS jürelmõteldes päüd sinna ja tänna. Asjad oliwad sõprade wahel seda wäärt, selle juures ei olnud kahkleda; aga andis ta seda, siis ei teinud ta sääl juures hääd äri; sest edasi müües ei wöinud ta üle 2, 3 kuldna wõita ja see ei meeldinud tolle. (Järgneb.) mata nn aga kõige päält tarwis tingimisi teada saada, mis Jaapan ette paneb. Need tingimised tulewad Wenemaa poolt läbi kaaluda ja waStuwõetawateks tunnistada, kcS ainult siis wormiliselt rahuläbirääkimisi  wõib alata. Sni oli harjunud wiifikS sarnastel kordade! kõiki niisuguseid eeltingimisi enne molinikkude kokkusaamist ära õiendada, kellel siis kohuseks on lõpulikult  kokku leppida. Juba see asjaolu, et Keisri Majesteet nõuus oli teed astuma,  mis manast diplomatia harjunud kombest kõrwale kaldub, ja wolinikud nimetas,  et meie wahwa wastase tingimisi teada saada, tähendab küllalt selgesti nende sõbralikkude tunnete pääle, mis Temal ja Tema alamatel Ühisriikide rahwa wastu on. Nüüd tahaksin mina teie rahwale kindla sõnaga ütelda, et Keisri Majesteedi ja Wene rahma palaw soow on mõlemate rahwuste wohel sõprusesidet kinnitada, mille õiglase soowi kõige paremaks tunnistuseks see asjaolu on, et Keisri Majesteet ilma ajawiitmata teie esimese kodaniku sõbraliku ettepanekku wastu wõttis. Kui ka minu ülesanne kõigis muudes asjus luhta peaks minema ja püüd praegusel  ajal rahu-läbirääkimisteks alust leida, ilmaaegne oleks, siis on see ometi sõbralikkude  tunnete selge awaldus, mis Majesteet  ja Wene rahwaS üles on näidanud, ja jääb ikka mceldetuletawaks sündmuseks, millel, nagu mina usun, Ida ja Lääne mõlemate suurte rahwaste kohta hääd tagajärjed on." Miks Jaapanile sõjakulu ei lubata selle kohta teatab „Berl. Tagbl." järgmist: Mandshuria Korea ja Port-Arturi kohta on Wittel laialised woli- kirjad, ta wõib lubada, mis ise arwab, aga sõjakulu ei wõi ta lubada, ei ka Wladiwostoki kindluse ega sinna wiiwa raudtee äraandmist. Witte meelest on kaks põhjust olemas, miks Wenemaa sõjakulu  ei taha maksta: esiteks oleks see Wene rahwale häbiks, ja teiseks arwab Witte juba Jaapani rahawara lõppemas olewat, kuna prantslased ja ameriklafed ainult sõjakulu lootuse püäle Jaapanile raha lacnasiwad. Kui Jaapan sõjakulu ei saa, siis temale keegi enam ka ei laena, ja ta ei jaksagi enam sõda edasi pidada. Rahutingimised ja Saksamaa.  Prantsuse riigimeeste ringkondades  räägitakse, et Saksamaa Europa riikisid kutsub Jaapanile ette panema, et Jaapan oma nõudmisi wähendagu. Saksamaa ei taha, et Jaapan kauges idas suure wõimu kütte saab ja nendele Europa riikidele, kellel säül asumaid on, kardetawakS läheb. Wõib uskuda, st Saksamaa tõesti Jaapani pääle mõjuda katsub. Kas aga seda suudetakse korda saata, et Jaapan ka sõjakulu ei nõua, see on küsttaw. MikSpärast Ncbogatow alla heitis? Selle küsimise pääle on keegi, keS ise merelahingust osa wõttis, wastanud, nagu „Russ" teatab: „Wõitlusepäswal muutus meie meeleolu julguse asemele  astus kohmetus. Meie teadsime küll juba enne wöitlust, et meie laewad ja suurtükid jaapanlaste omadest pahemad on, fiisgi see meid iseäranis kartma ei ajanud. Woitlus näitas aga jaapanlaste wägcwust meile nii selgesti, et meie kõik aru saime, et meie wastasele suurt kahjugi ei suuda teha, wcel wähem wõitu saada. See tegi meid kõiki araks. Siisgi oliwad mehed malmis wöitlema. Teisel päewal pärast wõitlust juhtusime jaapanlastega waStamisi. Meil oli 5 laewa, neil 28. Juba kaugelt halkafiwod jaapanlased meid laskma ja nende pommid jookfiwad meie juurde. Meil ei maksnud lasta, sest et pommid nii kaugele ei oleks jooksnud. Mis teha? Kui meie jaapanlaste ligidale oleksime sõitnud, nii et meie laSta oleks wõinud, siis oleks põhja lastud, enne kui meie ligi oleksime pääsenud. Ei jäänud muud teha, kui kas laewu põhja laska wõi alla heita. Nebogatow heitis alla. „M osk. W e d." rahutingj, mised. Wene tagurlane leht arwab: Kõige rohkem, mis mere ivoune järele anda, on see, et meie Jaapani käest sõjakulu  ei nõua. Mandshuriast peawad jaapanlased  wälja minema. Korea peab iscseiSwaks  jääma ehk Wene mõju alla langema ja Sahalinist peawad jaapanlased lahkuma. Söjakulu jätame ainult sellep. nõudmata, et meie ise hooletud olime. Meie peame Tsusima saare Jaapan käest ära wötma ja Formosa Hiinamaale selle eest tasuks andma, et Hiinamaa ilmasüüta kahju on saanud.. Keisrite kokkutulemise aSjuS Björkös teatab Parist ajalehe „Journali" kirjasaatja,  keiser Wilhelm olla meie Keisrile ütelnud, et Wenemaa iga hinna eest edasi sõdima peab, kus juures temal enese piiride eest midagi karta ei ole ja ta terme enese sõjamäe sõjawäljale saata wõib, sest Saksamaa muretseb juba selle eest, et EuropaS sõda ei tule. Edasisõdimiseks  läheb keiser Wilhelmi arwates kahte asja tormis: esiteks raha, mida Saksamaa niisamuti ka häämeelega annab, ja teiseks rahwameele pööramist sõja poole, mis sel kombel kordasaadctaw on, et walitsuS riigi asjanduses suuri muudatusi rahwa kasuks ette wõtab. Km walitsus uuendusi korda saadab, pöörata rahwas tema poole. Keiser Wilhelm jõudnud otsusele,  et Peterburi kõrgemates ringkondades president Roostveldi kahekeelsest olekust wüga hästi aru on saadud. Aomorist, 22 julil. Jaapani wõimumehed  seletasiwad, et Sahalini elanikud, kes saarelt wälja minna soowiwad, kuni 18. augustini ilma maksutalt Aomorisse wiidud saamad. Sahalinisse saadetakse aurulaewu toidumoonaga. 25. jutil oodetakse  300 mangi Sahalinist, Aleksandrowskist,  nende hulgas on ka Sahalini saare mägede komander. Gensangist, 21. julil. Wene mägede arm põhja-KoreaS suureneb ühtepuhku. 30,600 meest on Hertjangi pool ja 30,000 Luantschuni juures. Põhja pool Tjumeni jõge teemad wenelased endi kaitswaid  kindlustust jaapanlaste pääletungimise  wastu, kus juures Herijang päätoetuse  kohaks on. Gundjhulinift, 21. julil. Kuulujutud, et Jaapani mägedes kolcra ja katk liiguwad,  tõendatakse. New-Jorkist, 22. julil. Witte soowi pääle palus Roosewelt päewapiltnikka, Wene wolinikust eemale jääda, kelle kannul nad igal pool käisiwad. Roosewelt wõttis Wittet niisama wastu, kui Komuratgi. Kumbagi  poolt pole üht teisest ette peetud. President  wõtab homme Osterbais Wittet ja Komurat  ametlikult wastu. Et jaapanlased waremalt Amerikasse tuliwad, siis ilmuwad nad pool tundi waremalt, kui wenelased. Räägitakse, et Roosewelt seda poolt tundi selleks tarwitab, et jaapanlastele mõjumast  nõuu anda, oma nõudmistes mitt? liiati minna. M 31. Saarlane 1905