Saarlane Ik sv NeljaPSeM, 20. mail 1904. XX. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas . .li rbl. SV kp. Saaremaal pooles aastas l „ „ Postiga saadetud aastas. S „ „ Pooles aastas 1 „ SZ „ Ilmub Mlköifrs>ä.ssV«»r. ..Saarlase" toimetus ja wäisaandmine KuresaareS Kauba-imlitsas nr.l 7. Saarlase tv imekusele,«kuresaarde. Kuulutuste xctit rida maksab S k. UleuldiNe po liti ka ajaleht Aaa- ja linaarahwale. UU Meie wiljapuud. Kirjutanud E. Peters. (laöxx). Sagedasti teemad nad meie wiljapuud  lehtedest üsna puhtaks. Juuli kuus on ussikesed täiskaswanud, siis lasewad  nad ennast ämbliku wiisil rippudes puu otsast alla ning muudawad mulla sees tupeks. Septembri kuus tulewad tuppedest jälle Mikud wälja, mis uuesti munema hakawad. Liblikute ning tuppede kinnipüüdmine ning häwitamine ei jõua neid mahendada, neid on wähe mis meile silma puutub. Kõige parem on, kui Septembri  kuu algusel paksust paberist wööd 3—4 tolli laiused puu tüwi ümber siutakse, nõnda et alumine wõö äär trihtri wiisi puust eemale hoiab, ülemine wöö äär olgu tihedasti puu waStus. Paberi alumine külg, mis trihtri wiisi puu tüwi wastu seisab, määritakse külma libliku liimiga üle, selle külge jäawad kõik üles ronijad ema liblikad jalgu pidi rippuma. On liblikuid wöö külge palju korjanud, peab neid surmama, wööd puhastama ning uuesti üle määrima. Niisugust liimi saab apteegist muu wärwikauplustest osta, wõib ka ise keeta: Wõtame pool naela rattamääret, pool naela terpentini ning üks nael linaõli, keedame hästi läbi, ongi liim walmis. Wööde puu ümbersidumise juures peab tahehe panema, et see alati kõrgemale saab siutud, kui puu tugi-puu sidumise koht on, muidu wöiks liblik puu tugi. " mööda üles ronida ning pääseks ometigi krooni okstesse. Lehetäid ehk nad küll wäiksed elukad on wäga kahjulikud meie wiljapuudele. Lehed, kus pääl nad elutsewad, tõmbawad kortsu. Lehetäid imewad noorte kaswude mahla sagedasti nii wälja, et need ära kuiwawad ning otse kui põlenud wälja näewad,  koor lööb lõhki, lehed ning wili langemad  puust maha. Lehetäide siginemine on hirmus suur. Esimesed täid, mis kewadel leida on, saagu kõige lehtedega ära hukatud.  Hää on, kui tubaka weega puud üle pritsitakse, mis palju täisi ära hukkab, siisgi jääb pritsides, kui seda ka wäga hästi tehakse, mõni koht kuiwaks, kus täid edasi wõiwad sigida. Suwel toomad lehetäid elusad pojad ilmale, aga sügisel munewad nad oma munad ümber noorte kaswude, sagedasti ka jämedamate okste ümber, kus nad kui mustad läikiwad püssirohu terakesed  wälja näewad. Kewadel, kui ilmad sojemaks lähswad, tulewad munadest täid wälja, kes uuesti oma häwitawat tööd algawad. Kõige parem abinõu on, et keelame täid munadest wälja tulemast. Selleks määrime kõik puud, kus mune leiame, kewadel enne, kui puu pun-> gad pakatawad, paksu lubja sawi pudruga üle, mis piimaga on wedelaks tehtud, mitte aga weega. On näha, et see määre ehk osalt wihmast ära pestakse, siis peab seda meel teist korda tegema. Selle määre alt ei saa lehetäide munad mitte elule tulla. Wäga hää on lehetäide munade häwitamisekS ka maalri õli (wernits), seda wõib aga nii wähe kui wõimalik pääle määrida, ainult kergelt niiske pinsliga määritagu kõik need oksad üle, kus mune näha on. Sellega kuiwawad kõik munad üks teise ning ka puu koore külge kinni, ega mvi nad elule tulla. Paksult ei tohi maalri õliga määrida, sest et see pärast wäga kõmaks kuiwab, mis puu pungasid lahti löömast keelaks ning puu hingamist läbi koore takistaks. Wiljapuude wasnlasi, kui neid kõiki üksikult oleks kirjeltada,  on mitu sada. Kui oma wiljapuud aga kewadel ning sügisel (aprillis ning oktobris) tublisti lubja-piimaga üle pinseldame  ehk pritsime (terme krooni), puud alati samblast ning manast koore karbast puhtaks hoiame, neid õieti söödame ning Patu läbi õnnistusele! 20 Jeamwt Emii van Grvtthuss'i sutustus. Ma ei olnud tähele pannudgi, kuidas lapsed oma koolitunnilõpul tipiwarwaste pääl tasa minust mööda libisesiwad, kaastundlikka  ja uudishimulist pilkusid minu poole saates. Noor õpetaja tuli kõige wiimaks. Ma märkasin kuidas ta silmapilguks  nõuta minu kõrwaS seisatas, tundsin  tema osawotlikku waadet oma pääl. Aga ta mõtles wist: Jumal räägib temaga, siin ei ole inimese sõnu tarwis. Ta pööciS ümber ja läks ära, tusa wüga tasa. Ma olin nüüd üsna üksi Jumalakojas. Ma nutsin ja nutsin walu- ja ärarääkimata õndsuse pisaraid. . . . Mu tund oli tulnud. . . . Toas walitses mõned minutid sügaw w niksus. , Tohter Günter lükkas oma ees seisivad paberilehed natukse tagasi, toetas oma küünarpuu nuki laua pääle, laskis oma pea käe paäle wajuda ja waatas mõttes oma ette maha. Siis jutustas ta jälle edasi. Järgmisel päewal sõitsin ma Edgari juurde. Ta oli mu elust juba mähe teatust saanud, nii palju kui see ümberkaudu enam ehk wähem tuntud oli. Aga mu oma suust kuulis ta selle terwe asjaloo. Ma jutustasin  seda ta abikaasa kuuldes. Tema abikaasa oli wäikene.ilus, walwakajuukseline  naesterahwas, kelle kõwasti kokku surutud huuled tugemast tahtmisejõust ja kindlast iseloomust tunnistafiwad. Tahtmatult  wõrdlefin teda oma õnsa Gertrudiga. Anni oli koguni teistmoodi kui minu päris kunmnglik ja siisgi pehme ja järeleandlik Gsrtmd. Anni oli päris ameerikaanlane, iseseisaw ja praktiklik läbi ja läbi. Aga juba esimese poole tunni sees hakkasin mina temast lugu pidama, tema lahke mõistliku ja kawaluseta oleku pärast. Tema ei salganud sugugi, et tema mind õige wähe sallinud oli sellepärast, et mina Edgari waStu nõnda wali ja halastuseta  olin olnud, ja ometi oli tema just sellesama asja pärast minu wastu ka tänulik olnud, sest et tema ainult sellel põhjusel Evgarit tundma oli õppinud- Kui mina aga oma kurba lugu lõpetanud olin, wõttis tema pisarsilmil mmu mõlemad käed omade wahele ja surus neid südamelikult. Kõik waenulik olek oli temast sootumaks kadunud. Iseäralikult mõjus minu lugu Edgari pääle. Tema nägu ja olemine oliwad nii tõsisesed kui mina seda eluilmasgi tema juures näinud  ei olnud ja selle asemel, et tema minu otsa põlastades maatund oleks, wiibisiwad tema silmad imestuse ja otsekui auukartusega minu pääl. See oli wist tema iseloomu sees, et tema igalpool ja ka iga paha asja seest selle hää külje ülssleidis; tema oli ju ikka pithapäewa laps olnud. Tügawasti liigutult kargas tema minu jutustamise ajal aeg ajalt tooli päält üles ja käis erutatult mööda tuba ümber. Wiimaks jäi tema minu ette seisma ja ütles: Ernst, Ernst, kui wäga armas oled sina Jumala südamele, et tema sinu pärast nii palju waewa on näinud! Ja mitu korda kordas tema ikka meel, kui palju waewa, kui palju waewa! Niihästi mu wend kui ka tema abikaasa soowisimad tungima it, et mina nendega ühes Aameerikasse sõidaksin ja nende saatusest  osawötaksin. Mina naeratasin «vaikselt enese ette, et Edgar siis ka ikka weel oma palwetega minu pääle tormas, kui Anni ammu juba wagust oli jäänud. Lli näha, et wäike noorik armukadedusest üsna waba ei olnud. Kes seda teada wõib, mõtles tema wist, kui ta meiega üheS tuleb, jääb ehk see kallis Ernst Edgari südamesse esiinise  ritta ja mina olen ehk sunnitud wähemaga  leppima. Aga tema kartus, kui ka Edgari palwed, jäiwad mõlemad täideminemata. Minu nõu oii juba kindel: Wenemaa sisemesteS kubermangudes möllas sel ajal äge kolera ja arstidest oli sääl just tuline puudus. Arstlistest ajalehtedest, mida harjunud wiisi järele aeg ajalt weel lugesin, olin mitu kohapakkumise kuulutust leidnud, milledes wäljamaalt arstisid kutsuti, ja mina olin õhtul enne seda kindlale otsusele jõudnud ühte neist pakkumistest wastu wõtta. Et minul enesel niipalju raha ei olnud, et reisikulusid kanda, pidin ka seda Edgari käest laenama. Tema tahtis wägist, et mina tema käest ühe päratuma summa wastu pidin wõtma ja ei tahtnud kuuldagi, et ma ainult niipalju waStuwötta tahtsin, kui just hädapärast tarwis läks. Anni kohta peab ütlema, et tema selles tükis nüüd tahtis hääks teha mis ta enne koduse õnne kohta kartes, leige oli olnud. Tema oli selles püüdmises, mulle reisi jäoks terwet wäikest warandust anda, weel agaram ja kangekaelsem kui Edgar. Tema suur kõneosawus,  misga tema mulle ettemaalis, kui tarwis see raha kõik mulle olla, pani mind üsna imestlema. Juba mõne nädali pärast jätsin omad armsad jumalaga. Meie lahkumine oli tõesti liigntaw ja südantlõheSiaw.