Silmapilgul hirmusiwad Jaggernauthi hobused  ja trampisiwad jalgu, nagu hirmsa walu ?SeS. Preestrid wingerdafiwad ja looklesiwad imelikult. Punased sädemed jooksivad mööda hooSte rihmu ja mööda brahminide metall iluasju, tuleleek näis jumala kuldset nägu ülistama Rahvas huluS hirmu täeS; ohvitserid tuikufi-- wad tagasi. Nimeta sosistas Rohusirtsule: „Näed sa, mis saatana peeglid teha võivad!" Aga pois ei saanud vastata. Tuli ja sädemed leekisiwad heledamine, hobused kargasiwad püsti ja möllasiwad metsikult. Brahminid ei teadnud, mis teha, kui kõik kolmkümmend kaks hobust ühekorraga äkitselt ühes jumalakujuga teelt kõrvale kargasiwad ja sääl higist nõretades seisma jäiwad. (Järsmb.) Sõna. (L. 5. Kreis Xässkr.) Ob oleks liluusv mulle aouuä Liin armiks sõnu vä^evaiä, Liis vanüe alla oleks pannuü Ala õelust, kurjust seõawaiä! Biis pimeõusv vastu püüaks lilla saata kõiki sõjasse, elavamas laulus büüaks Ala tõe vaimu ilmasse! Li tea, kuis ma siis rõõmustaksin, lilissuxust pisart uutaks ma, Lui jälle ilmas naba saaksin lila püüa tväe korraga! Ilm ärkaks birmul uue paelust .7a naKU kelm saaks kobkuma: Näoks oma mineviku õelust — bukkamöistmist ootaks ta! Los paiksuses siis tabaks Alu bää! veol küüäa üle maa, Lääl panna õelust, kurjust padaks tõüv tabaks tõsta ma! Alul pole sarnast sõna jõuetu on minu dääl... sõitlema kül oleks ä^e, Luick jöuä ja puuüub sääl. Aln rinnas vilets boixamine .7» dnultol manitsuse piin: Ob jäta, ori, jampsimine... La polo mitte probvet siin! .. . Wiin. Wene kirjaniku S T. jutustus. EeStiZtanud J Kotsar. M. Koju jõudfiwad Jelisar ja Semjon reede õhtuks; oli juba kaunis hilja, sõiwad ja heitsiwad magama. Hommikul neid ülesse ei äratatud. Semjon ärkas enne, kui Jelisar. Ta pani enda riidesse, pesi silmad puhtaks ja hakkas kodustele kingitusi wälja jagama. Wennale oli ta punase willast tehtud pussaw  toonud, naestele kumbagile Prantsuse rätiku, lastele iga ühele nael kringli saiu. Siis tõmbas taskust wiie rublalise ja andis Kirjanile. Säh, siin on minu jagu. Ära Pahanda, et wäha on, ei saanud rohkem. Kirjan wöttis paberi pihku ja weeretas seda näppude wahel. Ikka nagu oleks rohkem waja olema. Kuidas  sa siis nii wäha said? Ostsin kaupa ka, sinna kulus oma osa. Missugust kaupa? Ostsin endale kalewist kuue. Oh oh! Noh, eks sa siis näita ometi. Semjon wöttis kuue paunast wälja ja Pani ta pulga pääle rippuma. Teised hakkasiwad kuube ligemalt  waatama. Kirjan waataS ja katsus kalewit. Palju andsid? küsis ta. Üksteistkümmend ja pool. Ega wiga ole! Kui hoolega hoida, wõib hulk aega kanda. Hää riie on alati tarwilik. Siis mõtles Kirjan natukene aega ja ütles: Raha oleks tõesti hädaste waja: Külawanem  Pärib oma maksusid, ja kaera seemet oleks ka tarwis juurde osta olema, on ju kõik hobustele ära söödetud. Aga waatame, mis Jelisar wälja toob? Jelisar seifis selle aja pikali lawa pääl. Kui ta wenna sõnu kuulis, ütles ta: Kuidas siis, oodake aga küllap ma teile juba walmistasin! Teie ostate asju ja mina muud kui maksa aga teie eest maksusidSenika ostis omale kuue, mina aga ostsin tee äärsed kõrtsid ära. Kui Moskwasse tagasi lähan, saan ilma rahata wiina juua. Jelisar hakkas naerma ja ronis lawalt maha. Kirjan waatas ta pääle, kõigutas pääd ja ütles: See ei ole ilus, wend, sa ei räägi wennalikult.  Mis sellest siis on, et kuue ostis. Parem ikka, kui wiin. Sul on wist hale meel? Oleks ilus olnud, kui sa wenda aitanud oleksid, aga mitte wiha kandma hakkanud. Eks meie ole alati pahad, urises Jelisar. Aga kui teie hääd olete, eks siis tehke teie hästi ja meie las' teeme oma moodi halwaste. Jelisar wiskas kuue õladele ja läks tuast wälja. Kirjan ohkas ainult. IV. Tuli Lihawõtte, algafiwad lustipäewad. Wanad mehed käisiwad perest peresse ja kogusiwad õlleklaasisid  ; noorrahwas lõbutses uulitsatel, teised tegid ringmängust!»  ja kiikusiwad kiige pääl; Poisikesed mängisiwad babkat'). Unustatud oliwad kõigil mured ja hädad. Kirjan kül kurwastas mõni kord, aga ta ei annud i sellest muudele midagi märgata. > Kurb oli Kirjan Jelisari Pärast. See pahandas teda seega, et terwe pühade aja joobnud oli ja rumalaid  tükka tegi. Kui ta koju tuli, siis hakkas ta igat ühte sõimama, mis kole. Naest oli ta mitu korda peksta tahtnud. Kirjani naest sõimas ta kord kõige häbematul kombel läbi ja jooksis isegi Kirjani kallale, kuid teda peeti kinni ja ei lastud wenda lüüa. Kirjan waikis kõige selle pääle, ta ei tahtnud pühade aeg tülitsema hakata, aga Jelisar ei jäänud rahule. Kirjani waitolemine pahandas teda weel enam, ja mida kaugemale aeg weeres, seda tigedamaks  Jelisar läks. Öösel wastu neljapäewa Jelisar koju magama ei tulnud. Otsiti teda kül kõiges külas, kuid ei leitud kusagilt. Hommikul läks Kirjani naene aidast jahu tooma ja tuli säält kahwatanud ja hirmunud näoga tagasi. Mis sul on? küsis Kirjan. Aidas ei ole asjad korras, kotti, kus linaseemned  sees oliwad, ei leidnud ma kusagilt. Kuidas? Jumala eest, ma räägin tõtt! Kott rippus kõik see aeg laealufe puu küljes, aga nüüd ei ole. Mõtlesin, et ehk on maha kukkunud, otsisin igalt poolt, aga mis kadunud, see kadunud. Kirjan tõmbas kulmud kortsu ja läks ise waatama;  ka Semjon läks järele. Waatafiwad ja nägi- Wad, et naesel õigus oli: kõik oli alles, aga kott Puudus. Hakkafiwad järele waatama, kust waras sisse sai, aga ei leidnud mingit märki; ei mujalt, kui uksest wõis ta sissetulnud olla. See on tema tegu ja ei kellegi muu, ütles Kirjan. Keda sa mõtled? Muidugi mõista, et Jelisari. See on tema tegu, - - wõõras ei wõinud uksest sisse saada. Võtmetega  on sees käidud. Kirjanil sai süda täis. Paha meelega läks ta tuppa tagasi. Noh, kas leidsite? küsis naene. Leidsite! Kust sa weel leiad, kui ta ära on wiidud ja weelgi tuua kästakse. Oh Issand! Seda pidi weel tarwis olema! Ja kel need näpud kül pidid sügelema? Eks Jelisaril ikka; uksest on sisse läinud, lukk on terwe. Võtmetega on käinud. Nii, nii! Ma kuulsin eila kül, kuidas tal wõtmed taskus kõlisesiwad. Või mina teadsin, arwasin,  et need ta oma kasti wõtmed on. Õhtul tuli Jelisar joobnult koju; riided oliwad tal üleni porised. Kirjan kohe Asima: Kus sa olid? Käisin kuradil ahju tegemas, sind kästi korstent pääle tegema tulla. Ära lorise, waid räägi selgesti. Noh, kui selgesti tahad, siis Aule: As olin, sääl ei olnud. Ehk käisid seemet joomas? Jelisar wahtis Mis filmil Kirjani otsa ja hakkas inetult naerma. Noh. kui käisin, siis käisin, mis see sinusse puutub! ütles ta. Kirjanil kargas süda täis. Wöi mis fee minusse puutub! kisendas ta. Ma sulle näitan, Aidas sa seemet warastad ja kõrtsi kannad. Kohtusse kaeban ma su pääle. ') iMeae rahwa seai laialt pruugita» mäng umbri kurni mängu taoline. Just nagu ma su kohut õige kardaks. Kül sa kardad, kui kase juustu maitsta saad. Oled ju wäga upsakaks läinud, tarwi? wäha sind taltsutada, et edespidi targemaks saaksid ja enam warastama ei hakka. Kuidas warastada? Kellelt? ötle mulle kellelt? Minult warastasid sa linaseemne ära, kas kuuled nüüd! Waletad! Ei warastanud, waid wõtsin oma. Kust sa omale ta said? Millal sa ta kallal  tööd oled teinud? Kui mitte mina, siis on ometi mu naene ta kallal tööd teinud, kuna mina sulle raha olen annud. Pole sul midagi, mis sinu Päralt üksi on. kõik on ühine. Kui ühine on, siis tarwis ära juua, jah? Ei wend, ära rumalust räägi... Joon ära jah, ja keegi ei wöi mind keelata. Sinu käest wõtan ma oma jao ära ja lasen läbi kõri. Wõta, kui tahad, saatan sinuga! Wöta ja mine, kuhu tahad. Ja wõtan ka, anna aga aega. Kartma ma ei hakka. Arwad, et mina hakkan? Küllap saan sinutagi  läbi. Paljuke mul sinust on kasu olnud? Kui kasu wäha, mis sa siis hoiad, oleks wõinud ju ammugi kätte anda. Lollpää oled sa. Kas sa 101 l aru ei saa, et mul sinust kahju oli! Kuhu sa ikka mõtled minna ? Kängud ära, kui ussikene, ilma minuta! Ära seda karda! Wõin weel paremine elada, kui sina. Lapsi mul pole, naisega elan, kus tahes. Siis ela, kus ise tahad. Sinuga ongi häda elada. Waat' mul õpetajat! Wöi temal juba teistega  häda elada! V. Semjon polnud siiamaani wendade tülitsemisesse  puutunud. Ta oli päewad otsa wäljas wiibinuo.  Tuas käis ta ainult söömas ja riideid ümber wahetamas. Kui need asjad toimetatud saiwad, läks ta kohe jälle wälja. Kuidas wennad isekeskis riidlefiwad,  seda ei pannud ta tähelegi. Sest saadik, mil Semjon wiimast korda kodus käis, oli külas Paljugi teiseks muutunud. Noortest oliwad paljud suureks kaswanud, meheks saanud, üks tüdruk aga, Boris Jwanowi tütar Anna, oli ennast nii muutnud, et enam tundagi ei tahtnud: oli kui õis lahti puhkenud ja kenaks sirgeks neiuks saanud. Tihti waatas Semjon ta Pääle ja õhkas salaja tüdruk oli tal südame sulatanud. Neljapäewal juhtus Semjon kodus olema, kui wennad riidlesiwad, kuulis seda ja ta meel sai kurwaks.  Ta läks õuue, kuid endist moodi rõõmus olla ei saanud ta enam, waid astus kõrwale ja istus pengi pääle. Säälsamas ligidal istus ka Anna; ta heitis Pilgu nooremehe pääle ja küsis: Miks sa nii kurb oled, Semjon? Niisama... pole rõõmust tuju praegu. Ehk on midagi halba juhtunud? Jah! Jelisar joob ühtepuhku, mässab ja hullab järgesti. Täna oli seemne koti ära wiinud ja läbi joonud. Tohoo häbemata inimene! Ei teie temaga kül kokku ei sünni. Kirjan on wagune mees, sina ka oled terwes külas kõige mõistlikum pois, aga tema waata missugune tema on! Kes teda teab. Wõõras elukas ta ikka on. Nimelt wõõras elukas teie majas. Nad jäiwad wait, hakkafiwad aga warsti jälle rääkima. Semjon läks julgemaks ja waatas lahkemalt  Anna pääle. Ta aimas juba tüdruku sõnadest, mida see temast arwab, ja ta süda lõi põksuma. Jutt lõppis, kumbki läks oma koju. Anna sõnad oliwad Semjonile südamesse jäänud. „Wõib olla, et ma temale meeldin, et ta mind armastab," mõtles ta ja tundis. Aidas ta süda ikka kiiremalt peksma hanas. Teisel Päewal mängiti paari-mängu. Semjon sai Anna omale paariliseks, ja Ai nende kord jooksta oli, siis jooksiwad nad, aga tagasi ei tulnud nad enam. Kui Semjon jooksu juures Anna juurde jõudis  ütles ta temale: Küllalt ju mängust, Anna. Lähme Aju. Miks nii? Kas wäfin'd juba? Mul oleks sulle midagi Ütelda olema. Midagi Ütelda? Mida siis nimelt? Kuule... ütle mulle otsekohe, kas sa lubad mulle naeseks tulla? Anna läks näost punaseks, lõi silmad maha ja ei wastanud midagi. Miks sa waikid? Wõi ei armasta sa mind? 30 Sakala. 1904,