Saarlane si° 11. TeisiPäewal, 16. märtsil 1904. XX. aastakäik. maksab: Postiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastas 1 „ 23 „ Ilmub igaltsiftpäö»Vt»k. ~Saarlase" toimetus ja wSljgondnline Kuresaares Kauba-uulitsas »r.17. Uleäldiae potitika ajaleht maa- ja linaarahmale. Meie wiljapuud. E. Peters I. Wilzapuude iamblast puhastamine.  Enamisti kõik meie kodumaa wanemad wiljapuud on ülini samblaga kaetud. Sammal kaswab Ml, kus aastate jooksul midagi muutust ette ei tule, ka meie wiljapMde  pääl on tal armas asupaik. Oma elu ülespidamiseks ei tarwita ta mitte üksnes elawapuu rammu, maid tema juured tungiwad mana koore kordade wahele ning toidawad ennast sellest niiskusest, mis wihmast  ning kastest sinna on kogunud. Aja jooksul mädaneb mana sammal ning tema juured, mädanenud ollus wajub vana koore kordade wahele ning nõnda korjab sinna pudru sarnane wedelik, mis sagedasti terwe puu koore mädanemisele wiib. Selle läbi saamad palju meie wiljapuid surma hoobi. Puu koorest tunneme ta termist; näeb see terwe ning priske wälja, ega kaswa sammal tema pääl, siis wõime julged olla et puu terme on. Õhk ning päike peawad tingimata meie miljapuude pääle wõima mõjuda: See sünnib üksnes siis, kui meie wiljapuu koor samblast " alati puhas on. Mitmesuguste kahjulikkude putukatele ning nende munadele on sammal pesapaigaks ning talwekorteriks. Säält tulewad nad kewadise päikese paistel uuele elule ning algawad oma häwitamat tööd noorte lehtede, õite ning kaswude kallal. Sellest selgub, kui wäga kahjulik sammal meie miljapuudele on, kauemini ei wöi meie teda sallida, maid kraabime teda kõige juurtega puude päält maha. Seda tööd on kõige parem wihmase ilmaga ehk pikema wihmasaju järele ette wõtta, siis annab sammal ennast kergemini puu küljest lahti. Puhastamiseks on wäga hää üks tugew mererohust ari, mida poest osta mõib, see ei ole kallis. Ka mõib rauast selle tarwis tehtud raapi tarwitada, kuid sellega peab wäga ettewaatlikult  töötama, et terme koor (see on roheline) wigastatud ei saa. Paksud koorekarba  korrad mõib terawa noaga ära lõigata,  aga ikka nii, et nuga rohelise koore sisse ei puutu. Kõik sambla ning mana koore jätised saagu hoolega kokku koristatud ning ära põletatud, et roomikute tuped ning munad hukka saaksiwad. Pääle puhastamise saagu wiljapuud lubja piimaga üle pinseldatud. See wedelik  seisab wäga kaua puu kulges, ilma et ta wihmast ära pestuks. Tahetakse, et puu pärast pinseldamist oma nägu oleks, siis pandagu lubja-piima hulka mähe mustamaalimulda  ehk peenikest tahma. Kõige parem aeg manade miljapuude puhastamiseks  on ikka sügise, kui lehed maha on langenud, ehk kewadel märtsi kuu lõpul. Nii tarwilik, kui miljapuude samblast puhastamine, on ka Patu läbi õnnistusele! 11 Jeannot Eaul von Grotthuss'i jutustus. E-Stistonud G- Markus. Kandjad astusiwad kirstu juurde, tõstsiwad  ta üles ning wiisiwad ta matkides uksest wälja uulitsale, ma käisin kirstu Matsas nende järel. Tüki aja pärast olime surnu ajale jõudnud.  Kui kandjad parajasti kirstu hauda tahtsiwad lasta, hakkasin ma weel kord kirstust kinni, langesin ta pääle kumuli, suutlestn ta külmi ja märgi laudi ning hüüdsin waljult: anna mulle tagasi mu kõige kallimat, keda sa minu käest ära oled tvõtnud. Ma hoidsin kirstust kinni ning ei lasknud lahti, kuni näimaks õpetaja  mu õlast kinni wõttis ning mind tagasi tõmbas, üteldes: Ärge rikkuge surnute  rahu! Ma näen, teie tund ei ole meel mitte tulnud! Nüüd langes aga kirst kandjate juhtimisel aega mööda haua põhja. Pärast matmise sõnu wõttis õpetaja haua äärelt peotäie mulda, wiskas seda hauda kirstu pääle, teised ning mina tegime nõnda sama aga mis ma kuulsin? Minu mulla peotäie hääl kõlas kirstu pääle kukkudes hoopis teist wiisi kui teistel, just nagu oleks ta Ütelda tahtnud: Mõrtsukas,  mõrtsukas! Selle pääle hakkas surnutematja mulda hauda wiskama. Saatjad oliwad aega mööda ära kadunud, ainult õpetajat nägin ma pääle minu weel haua ääres seiswat, kes aga nõnda ära kadus, et ma seda ei näinudgi. Nüüd olime surnumatjaga kahekest meel haua äärel- Wihma sadas sorinal. Siisgi waatasin ma haua äärel, kuni haud mullagu täiesti täidetud ning küngas kenasti üles tehtud oli. Wahe ajal oli aga juba õhtu kätte jõudnud.  Ma olin läbi ja läbi märjaks saanud,  oga ma ei tundnud ise seda sugugi. Linna tagasi tulles jõin ma oma hotellikambriS  kolm klaasi punschi ära. See tegi mind natuke uimaseks, mis mind rahustas ning waigistas. Teisel homikul sõitsin ma T. linna tagasi. Minu tund ei olnud mitte weel tulnud. Siin ei teadnud ma hakkatuses ifigi, mis ma ette pidin wvtma. Km ma selle aja pääle praegu tagasi mõtlen, siis tuleb mul ette, nagu oleks see unenägu  olnud, mis elus mitte sündinud ei olegi. KaS teate ka, mu herrad, mis meeleüraheitmine  on? Ma ei soowiks seda teile mitte, mis ma ise omas elus ära olen elanud. Kui iga mõte, nagu oda südamest läbi käib, kui iga hingetõmbamine walu teeb, iga liikumine naeruwääriline on mis wõib siis inimene muud soowida  kui rahu ning ära kadumist kõige oma isikuga. Kes meelt ära heidab, ci ole mitte enam inimene, kes teiste seltskonnas  elada tahab, ta on kui mõne ära surnud inimese mari, kellel hinge mitte enam see ei ole. Ma andsin Edgardile hääd wennalikku nõu: ta peaks omale kuuli päüst läbi ajama, aga seda oleks wõinud ma ennemalt  iseenesaga teha. Kas mul kui tohtrel ei oleks wõimalik olnud üks wäikene pulwrikene sisse -võtta, mis mulle ilma waluta warsti otsa pääle oleks teinud? Aga imelisel wiisil hoidis mind üks nägemata käsi kõigi niisuguste tegude, eest ning üks tundmata hääl kõneles mu sees: See pole mitte wõimalik, et sinu elule niisugune ots tuleb. Ja ma ei kartnud enam kedagi, ma ei lootnud maailma elust enam midagi. Aga siisgi pidi midagi weel tulema, mis elu tarwiS mõistliku ma mõtte andis ning talle sihi üles seadis, mis rumalust wälja pidi ajama. Mis aga inimene kõik ära peab kannatama,  ilma et ta selle juures lolliks jääb. Wäga kaugel ma sellest küll ei olnud. Ma kargasin mitu kord järsku tooli päält üles, hoidsin mõlema käega pääst kinni ning jooksin mööda tuba edasi ja tagasi, mõteldes tööd teha? kellele? mis tarwis? Mis wõis nüüd minu kangesti armastatud teadus mulle anda? Wõis ta sündinud asju muuta? wõis ta surnuid üles äratada? Mis aitas mulle kõik looduse  seaduste teadus, kuna minu oma mööda läinud elu ilma seaduseta oli? See ei vinud muud kui eksituste, rahutuste,  meeleäraheittniste, pahanduste ja mõtlemata tegude rida, mis minu terwe elu ära rikkus. Pidasin ma enne usku selle sisse, et Jumal inimeseks on saanud, naeru wääriliseks mõtteks tuli nüüd aga sagesti ette, et materialismuse õpetus sugugi ei kõlbanud. Ma tahtsin ainult oma mõistuse ja tarkuse waral maailma elust läbi tungida, aga nüüd nägin ära, et see täiesti wale mõte oli. Ma ei saanud aga siisgi weel mitte aru, mikspärast  maailm ning mis Ml sees loodud oli. Mis otstarbeks inimene maa pääl elab? Kas selle tarwis, et ta sure- 11. Wiljapuude krooni korraldamine Tüwi on wiljapuule seda, mis wundament  majale on. Wundamendi pääle ehitame  maja, tüwi pääle ehitame wiljapuu. Tiimiks nimetame puu jägu juurte päält künni alumiste krooni oksadeni. Ta ei lõpe mitte sääl kohal ära, waid ulatab kroonist sirgelt läbi. Ülemist otsa nimetame  ladwaks. See on küll igaühele wäga selge, siisgi tuletasin seda siin meelde, sest meie wanematel wiljapuudel, mis nii ütelda looduse saatusel üles on kaswanud, on küll tüwi, aga latwa ei olegi. Igal tüwiga wilja puul peab ladw olema. Õieti ütelda, nimetatakse puu jägu juurte päält Kaugele Idasse sijaMjaie meie haatvatute ja haigete joldatite hiiliks wõtab andeid wastu „Saarlase trükikoda.