n>ad kuiimato, oled sa nii rikas, et sa igale ühele wilja muretsed? Juba on Wenemaal igal pool nülg, nelisada tuhat töölist on ilma teenistusela. Läti rohwas Liimi- ja Kuuramaal on mässul, nad tapwad  iseennast; mitte kaua meel ning Läti rahwas on siit maailmast lahkunud. Tahad sa Läti rahwa järelkäija olla? Mis tuleb st st nälja ? RahwaS, kui kõik ka saab ära põletatud ja tapetud, aga Jumalat ei saa ometigi mitte taewast maha kiskuda- Jumal naerab  nende tempude üle. Jumala käsud jääwad  ikka kõmaks ning rahwas, kes nende wastu teeb, läheb hu«ka. Hartn> ig Baron Sasi. Täh. Selle kirja olin ma sunnitud „Saarlasesse" panema, sest et wastasel korral „Saarlase" tänane number mitte ei oleks ilmuda lvõinud! wastutaw toimetaja  ei oleks lehele mitte alla kirjutanud. Lühemas tulewikus saab leht omale uue wasiutawa toimetaja. C. Palk. Teisel päewal sain ma grofi proua Seefeldi käest kirja, milles ta mind wvewa eest tävaS ning mulle ühtlasi teatas, et ta sunnitud olla omale teist arSti otsima, sest et miua tema usalduse, kui maja arst, ära olen kaotanud. Ma ei olla ennast mitte, -viisakalt tema wastu ületpidanud. Üsna -väikene summakene raha oli kirja sees kaasa saadetud. Mis pidin ma nüüd selle kirja pääle waStamo? Mitte midagi! Arstid wõiwad ülcpää niisuguseis asjus, mis nende kohta öeldakse, palju kannatada sest nendele on, Jumal tänatud, teiste keele loksutamise läbt paks nahk kaswanud, mis hoopide wasm sugugi õrn ei ole. Ehk grafi proua küll minuga ilma süüta halwosti ümber käis, ei wõinud ma fiisgi tema -ütre wusaiat ja armast nägu mitte ära unus-sda. Minu Liina oli -väga knrb, ma ei saanud  mitte aru, kelle pärast, kas oma õepoja pärast, kes talle ühegi kirja pääle -vastust ei annud, wöi jälle Ilse pärast, keda ta iseäranis südamest armastas. Aeg lennab ilma tähelepanemata mööda. Nõnda ei olnud ka meiegi tähele pannud, et mai kuu juba kücs oli, kus kõik põllud ja haasad  roheliseks oliwad läinud, ja puudgi õitsefiwad juba. Sääl toodi meile posti päält üks suurepäraline kiri, mille pääle uhke mapp üheksma harulise krooniga surutud oli. Liina waatis seda ühest ja teisest küllest, kuni ma -viimati ümbriku katki tegin niug toreda kaardi seest wälja tõmbasin, kus selge sõnadega lugeda oli: Annan kõigile tutt ausatele  se! le g a tead a, e t min u tütar Zsadella graf Ed w i n vvn Mayenbachiga kihlatud on. Grafinna Olga Secfeld, sünd. Krosinns OlkowSts. Noh, Liina, asi Ilsega on nüüd täiesti korras, nagu ma seda juba ette arwafin, ütlesin mina. Liina hakkas nutma ning nuttis kibedasti  ja ütles: Ma mõtlesin Ilse üle ometi teisiti/ KüidaS see wõimalik on, et üks noor ja nii wiisakaS tütarlaps, nagu Ilse oli, nii kergesti oma tundmused ära wõib unustada. Minu süda oli . pahandust täis, ma wõtfin oma kübara ja kepi ning läksin Hamburgi hotelli, et Mi südant lahutada. Nõnda kui ma sisse astusin, kuulsin kohe, et Ilse kihlus ka sSälgi juba tuttaw oli. Räägiti siin juba elawalt graf Mayenbachist,  et ta wäga rikas pidada olema, kaunis wanadlane, kelle minewik õige kirju olla; nõnda rääkis rahwas. Waene Jlseke, mõtlesin ma iseeneses. Meie ei soowinud pruutpaarile mitte õnne, nagu wiisakus seda nõuab, sest meie südamed oliwod tema mehele minemise kohta täiesti külmad. Kord küsisin ma uulitsal Marusha käest, millal preili pulmad on, aga see ei teadnud  muud waStata kui seda, et grafi proua wäga pahane olla selle üle, et pruut tingimiseks teinud, peigmeest terme aasta oodata lasta, enne kui ta ennast laulatada laseb. Wana proua loota aga, et ta preili kangekaelsuse peagi ära wõita. Tuleb siis preili siia weel tagasi, küsisin ma? Marusha raputas selle pääle oma halli pääd ning waStas: Meie prouaga kahe nädali pärast sinna. 4. septembril, just minu sündimise päewal,  kuS meie naabri preilile muidu ikka wäikese roost kimbukesega hommiku wara meie uksest sisse astus, saime meie nüüd posti päült selle asemel wäikese pakikese minu adresfiga. Seda lahri tehjeS tuli mulle ta armaS näokene waStu, mis elewandi  luu pääle wäga kenasti «a.elitud oli. Aga ta nägu oli ennast muutnud ning üsna tõsiseks läinud. Tagumise külje pääle oli ta pliiatsiga kirjutanud: „KuidaS surnutest ikka hääd räägitakse, nõnda ärge mõistke ka mind mitte hukka." Nüüd ära ole Ilse kohta mitte enam pahane, ütlesin ma Liinale liigutatult- Asi on siin selge, et teda kihlusele sunni' tud on- Liina walaS silma wett ilma sõnalausumata  ning seadis pildi oma kirjutuse laua pääle enese ette LleS. Aeg lendas aga oma moodi ikka edasi, sügisest sai hiline sügise, kus puud oma lehed ning metsad ja põõsad oma ilu kaotafiwad,  millega suwine elu ja liikumine loppis- Talwega üheS tungifiwad aga ka mitmesugused haigused, nagu köha, palawik, kondihaiguS, j. n. e. meiegi linna elanikkude  sekka, mis minu tegewust nii rohkesti  suurendas, et ma sedagi ära unustasin,  kui mulle teadustate, et Ernst Jtalia maale sõitnud oli. Kallis Jõuluaeg tuli juba jälle lähemale. Ma usun, meheke, Ernst unustab seda küll wiimaks ära, aga kas Ilse weel ialgi õnnelik saab olema, on teine küsimus. Jumal aidaku neid ise, ütlesin ma õhkadeS. Ning waata, jõulud oliwadgi juba ukse ees, suurte poodide akende pääl oli kõiksugused uuemaid jõulu aSju näha, turude ja uulitsate pääl kaubeldi jõulupuid,  rahwa liikumine oli hoopis elawam kui muidu, ilm oli kaunis külm ning lund sadaS. Lootust oli, et pühade ilmad ka weel hääd saamad olema. (Lõpp tuleb.) Isamaa ja sugurahwa armastus. Ainetel kõnelenud Paul Olak. (Urg.) Kaugeltgi pole fee nii kindel, et ainult -veri rahwuse tundemärk on. Tähtsam Wene luuletaja A. S. Pushkini Wene rahwuse juures ei kahkls wist keegi, kuid ometi tuksuS temas osa palawat Afrika werd. Kuulsat Wene kirjanikku Scheller-Mihailowit ei tunnista keegi wenelane  muuks, kui ikka -venelaseks, olgugi, et ta isa Kuresaarcft pärit eestl a n e oli. Keegi ei -vaidle selle wastu, et C- R. Jakobson eestlane oli ja ometi oli temaSgi Wenc werd. Niisuguseid näitust lvõiks weel lõpmata tuua, nad kõik kinnitaksiwad  ühel häälel: rahwuse amuS ja päätundemärk ei ole mitte wcni Rahwuse päätundemärk ütl>b Max Nordau on kee l. Ma kõnelesin eespool renegatitkst,  rahwuslisteft ülejooksikutest. Pushkini, Sch lüri, Jakobsoni j- t. ei mõi mitte Nitjugusteks lugeda. Nemad pürandasiwad oma keele ja «eele wancmatelt, tuim renegat  nad ise wahetab. Renegat ei ole übeftgi rahwusest. Teda ei auuSta rahwaS, kelle hõlma alla ta jookseb ja ka meie, kelle hulgast ta põgeneb, sülitame talle järel ja ütleme: las' jooksta INiis« gus° test ei ole meil mitte kohju! Niipalju keele ja rahwuse kohta. Waatame neid papade ja mammade «põhjuseid" edasi. Laste tulemil olla mil südame päül, sellepärast  pidada emakeel hooletustsse jääma. Niisugune õrn armastus järelmlewa soo wastu oleks ju iseenesest üliwäga liigutaw  ja auustuse wäärt, kuid kahjuks on ja jäeb ta enamal jaol ahwi armastuseks. Ahw nimelt pigistab suure armastuse pärast oma poja rinna waStu surnuks. Seda teemad ka ülemal kirjeldatud wanemad oma lastega, ainult selle wahega, et nad laste waimu surmawad. On kindlais tehtud, et rohwa keel rahwa iseloomu kujutab. Sellest järgneb, et iga rahwas ainult omas keeles oma iseloomu  ja maimu täieSti jaksab awaldada. Niikaua, kui rahwaS mitte oma iseloomu et kaota, nii kaua ei wõi ja ei jõua ta wõõrast keelt omana tarwilama hakata. Meie näeme eneste ümber asju ja olemust, sündmusi ja tegcwufi ja omandame endile neist suuremal wõi mähemal mõõdul kindlad aimed ja mõisted- Meie kogume oma ajusse «välist ilma maadeldes ja tähele» pannes suure hulga kõiksuguseid teaduseid ja tarkusi- Teatud nähtused ja sündmused awaldawad meie mõistuse ning hinge pääle o»a mõju ja tekitawad meis waStawaid selle» kohaseid tundmusi ja hingelisi liitumufi Meie aju on korraarmaStaja. Ta tahaks kõike seda omandatud «varandust hästi korraldada, klassidesse,  osakondadesse ja jagudesse jaotada, igale üksikule asjale nime anda, ta tundemärgid  üles tähendada, omadused ära lugeda. Et aga see «võimalikuks saaks, peab keel olema. Puudub see, siis jäewad aimed uduseks ja «valitseb ajus hämarus. Järelikult:  on inimese keel puudulik ja segane, siis wõib ta mõistuse ja maimu jõu kohta sedasamma ütelda- Puuduliku keelega inimese  aju on nagu tuhmiks jäenud peegel, kust ialgi selget kuju näha ei saa. Sellepärast,  lastewanemad, tahate teie, et teie lastest selge mõistusega ja arusaamisega  inimesed peawad saama, siis kandke kõige päalt hoolt, et nad endile selge, sõnarikka  keele omandakfiwäd, keele, mida kohalik  rahwas aegade jooksul sünnitanud ja wülja harinud, mis kohaliste oludele täiesti ivastaw olek». Täiesti selgeks ära õppida «võib igaüks ainult ühe keele ja nimelt selle, mida ta ümbruses hästi räägitakse ning mõistetakse; kõigis teistes jäeb ta ikkagi ainult käsikaudu kobajaks, õppigu neid kas wõi eluaeg. Et see nii on, selleks wõib tõendusi koorma kaupa tuua. Wene politikameeS ja kirjanik  Tjutschew elas peaaegu terwe eluaja 1905. Sl Saa r l a n e>