Päewaleht f Ilmub igal äripücwal T«llinnas, fBJm »ml. nr,». / kõnetraat ta. 390. «orel? liht- |o rohakirlobete > r Pie»aU}je" toimetuseta, £aUfira«j, in> r. Peßeaß. Üksikult maksab tftft nmmner S k»^. BdreSst muutmise eest 7 kop. {« enbittt a&ttfS kui t« selle nummer QieS anva. Xnilntttfte uouparettle-rida matsad 5 Kop., reklaam osa» Ist Kop., lehe eesotsas 15 Kop. maksab ühes kaasan netoga: Potttzs ehk Uutiet: taffinnal taia litte s««teik Totmetnteft iie Sra ivtlei: terme «aita veale 5 rbl. 50 lo?. tera* aasta peale 5 rbl. kop terme aaSta peale 4 rbl. 50 kop. pool, „ »» ®0 * voole „ , 8„ 70 „ reota „ „ 8„ 30 , weerenb „ l Ä 50 „ weerand „ 1„ 40 „ weerand „ „ 1„ 80 „ Sh, hut peata —„ 55 „ üi»e luu peata —„ 50 , ühe tuu peale —„ 45 , Nr. 110. Keskuiidalai. 21. matt 13. juunil! ISOB. lIL Mitikiit Ametist lahkumise juttude puhul. Lugejad juba kuulfiwad, et praeguse Rtia Spekonna kuraiori, herra Lewshtni, lahlumisest  lut lindlast asjast kirjutatakse. Isegi teatatakse ta järeletulijad ära nimetada. Igatahes oo herra Lewshtni lahkumine mete koolielu» ntiwõrd tähtja» sündmus, et seda pikemalt wõib tähele panna. Miks herra Lewshln ametist lahkub, et sie kuSgil seletatud, ega wist saadakse sellest a ilma seletamata aru. Herra Lewshln olt meea, kes oma situoleku  ajal omale rohkesti utlhäStt sõpru, tui ta karedaid «vaenlasi Mdta koguda. Juba see annab tunnistust, et ta tööd tegi sa mtlte ainult suur ametnik et olnud, kelle mõju elamisekoha piiridest palju kaugemate  et ulata. Koolielu juhtimine, pealegi niisugusel maai, uagu Läänemeremaad, on tõö, mis iseäralist agarust ja osawust nõuab. Silu on olud makswad, ml« niiwäga kergesti tgapäeiuase inimese ühele kui ka teisele poole suudawad kiskuda ja ta töölt õnnistuse, mis kõigele rahwale peab saama, ära häwitawad. Et herra Lewshln stin koolielu juhtimtfega  walmta sai, nõuda et uüüd kõtt peale mjyhoeb tänuga tagasi mõtelda, uskuda, et ta töõ terwele maale, mitmesugvttele  ringkondadele õnnistust saatis, kõik see tunnistab ta jõudu ja tõstab teda hartliste  ja igapüewaste ametnikkude hulgast palju kõrgemale. Meie maa koolielu teab niisugustest ametnikkudest kõneleda, kes oma osawust peaasjalikult mitte et püüdnud tõsise rahwa, hariduse tõstmise teenistusesse panna, waid «ad lasiwad ennast enam--vähem õigest sihist, M eesmärgist körwale juhtida. Kogu niifngttte  tegewuse tagajärg olt fee, et koolithi  ta õigelt aluselt ära kisti, ta selleläbi simnitud oli langema, nii et kooltlöõ rahwa h«Äuse edendamiseks ka küllalt mõjuwatd tagajärgefi et saanud awaldada. Kõik kuulsad kooliteadlased üileivad ikka. et tui raljwafooli käest rahma keel Lra wStta, siia et wõt kudagt õpetamisega soowttawale kõrgusele sõuda, õpetamise jääb ainult pealtskaudteks,  mis oma hartwat mõju et suuda sisemisele inimesele anda. Rahwakeel on see wõti, mille kaudu inimest tõsiselt suudetakse harida ja ka»wa« tada, mille kaudu temale suudetakse ta kahused  niihästi peale suruda, et ta neid oma eluaeg pühaks peab. Kuid meie rahwakool sust langes selle õnnetuse osaliseks, et emakeel, rahwa oma keel, la katule alt wälja tõrjuti. Ja ime ei ole siis see ka sugugi, kui kool wäga mähe head suutis ära teha. Meie et taha siin juure» ju seda sugugi üteloa, uagu oleks koolielu juhtijad seda oma wõimuga teinud. Ei see oli selleaegne polittka. Aga seda wõib fiisgt kurwa südamega  tähele-; panna, tui siinsed koolielu juhatajad seda > woolu nagu heaks kiiisi-vad, omalt poolt tehtud refhimi wecl püüdsiwad köivendada ja ennast seega lihtsa, lugupidamist  otsima hmelnikuna esitelesiwad, aga mitte mehena, kellel rahwahariduo südame peal seisab jajj ke« selle tõstmise oma ametitöö  ülemaks eesmärgiks oa teinud. Praegune/ kurator, herra Lewshln, waataa  koolielu Seate hoopis teisest küljest. Ila teadis kohej et koolil palju suurem, palju ülem eesmõsk on, kui inimesi rahwuslifelt ümber muusa. Ta teadis, et kool oa koht, kus tub.isi, õigeid, auusaid inimesi tuleb kaswatada, neile eluka tarwillne teadmine kaasa anda. Kui inimene kooli läbl neid omadusi kaste saab, siis töötab kool oma lähenduse kehaliselt. Ja seda kusu püüdis ta koolile anda. Ja sellesj tuli siis ka. et koolielus otse silmanahtaw! muudatus sündis. rahnstlkthtide rinda tekkis lootus koolide  õitsma 'minemisest. KSige pijait anti Eesti keelele toolis wabam  moll f|lle, ontl erakoolide «sulamiseks «vabadusi, ei rohkematel rohwaklhtidel oleks wSimalik koöii peaseda. Ära nõhcS, et inete koolides õpeaeg liiga lühikene on. tegi ta sammust Speaja pikendamiseks. . Tema tubli la osawa waltlsuse all ttt* kistwad lühikese asa jooksul hulk erakoolist elusse, mis kõik suure waiumstusega tööle asusiwad. Waata, kuhu tahtes, igal pool oli kooli elus kewadei märgata, ja rahwu, waataa än« nel ähetawal näol. See on ju arusaadaw, et kuratorlherra sellelaadiline legcwus nende mustade rinnus, kes kooli ainult ümberrahwustamlse tööristaks  tahlstwad tarwitada. suurt wtha äratis. Aga sellegipärast peamai ka nüüogi selle laadilised mehed tunnistama, et herra Leashii.  omaS tegewuse» Sige mees on olnud, ja ütlema, ta juhatas omas kärge» ameti! koolielu Läänemeremaadel just selle enese pärast.  Ta ei waadanud ühegi rahwuse. kisi kasu peale rohkem kui teise oma peate. „Rishk> Westn." ütleb: Meie lugejad teadwid, et meie ametist lahkuja kuratael auustajad ei ole, kuid stlsgi peame te»ic tegewuse peale mönepoolset tähelepanemlsl juhtima. Ja siis näitab ia, et kurator on ka Wene rahwa maimu walguStuse eest hoolilsenud  ja selle juures wüga juurt jõudu üles näidanud Kuuramaal olnud vanausulised koolide poolest täitsa haledas seisukorras, aga herra Lewshin oa seal käed külge pannud ja seal mitu uut koolt neile avanud. Ka „Rishk. West." peab siia kiites lahkuja  kuratort õiglasest olekust jutustama. Jkõif meie koolielu sõbrad tunnevad kurator  L-wshint lahkumisest südamest kahju ja on wist küll kümneid tuhandeid, keS t» allesjäämist  soowiksiwad. Aga meie soovimine ei suuda siin mõju avaldada. Aga ühte omtti :#'■ .«.• uha ja aimelt - Meie avaldame sichkrn, sroli th'« nifule ta tubli ja Snu -inä«st'<WgB soojemat tänu. -ts. Laiemale alusele. Wähe on meie väikepõllumeeste hulga» neid, kes oma majapidamises arvet peavae, kes seda arwe järele korraldada katsuvad. Enamasti käidkse selles asjas veel isaisade  jälgis; ühte kotti kogutakse, ühest kotist antakse välja, ilma et selle juures sissetuleku wõt väljamineku vahel vahet tehtaks. Sügisel arvab väikepõllumees, nii hästi kui see tal meeles on, kõik sille aastased põllu- ja karjajaadused nimepidi koklu, ilma et ta neid raha peale hindaks, nii tnifu tündrit karduloid. nii mitu puuda heinu on umbkaudu saadud jne. Kuid seda teeb ta enam lZbn, kui mingi kindla otstarbe pärast. Ta ei ole oma majapidamist ee lärme järel ajama hakanud, millega ta sissetuleku ja wäljamineku  umbkaudu enam kindlamini ette näeks, ja selle järele terwet majapidamist paremini korraldava wäiks. Ainukene, kust ta seletust leiab, on rahakoti. Sinna waadates peab ta otsusele jõudma, kas ia omaga wälja tuleb, näi on ehk seal wähem summakene. kui selle aastased wäljaminekud seda iõcäll näuawad. Ja Annetuseks niisuguse majapidamise juures on enamasti ikka see asjalugu, et kotis arntihtl wäikiem summa leidub, kui see ISesti tarwis läheb. Niisugusel korral ei peaSta muud kui laen, wäi teatud summa jääb, kui see mäne maksu peate langeb, wälgu. Sarnane arneta majapidamine on jaolt selleks saasa aidanud, et palju meie talust wälgave all ägawad Kui aga omaga välja tulla tahetakse, peab põllumees juba aasta algul teadma, kui suured ta sissetulekud sel aastal umbkaudu  on, nõuda et ta selle järele ka wäljaminekuid  korraldada võiks. Sarnane eelarwe  kokkuseadmine laseb terme aastase majapidamise peale pilku heita ja muretseb, et wõtmalikult midagi ootamatult et tuleks. Ja kuigi eelarwe ja raamatupidamine põllumeest ikalduse aastate eest kindlustada ei suuda, siis ei tee ta niisugusel puhulgi kahju. Igatahes paluks ta põllumehele tööde üle selget pilti ja sunniks uusi sissetulekuid  otsima, wõt 'endiste suurenemist Nõutama. Arvepidamine peab võllumeest teest otsima  sundima, mil viisil ta põllu- ja karjasaadusi  kõrgema hinna eest kaubale võiks saata, sest mitte üksi see et ole tähti», kui palju põllumees ühte või teist ära müüa võib, vaid ka fee, missuguse hinnaga ta seda teeb. Selle asja peale tahisipugt täna peaasjalikult  tähelepanemist juhtida. Nimelt ei pea meie väikepõllumees miite Lkst oma sisemist majapidamist armepidamise  läbi korraldama, vaid seda peab ta kä välises asjaajamises, nimelt põllupidamise saaduste laubaletoimetamisis, tingimata tarvitama. Ni-nda peaks väikepõllumees edespidi oma majapidamist enam kaubanduslijele alusele siadima, mis sissetulekute peale iiitgimata  parandavat mõju avaldaks. Praeguseid maasaaduSte hindasi tähele pannes paistavad meile hoopis iseäralised asjaolud silma. Kä g« peale waatamaka, et wätkepõllumees toorelt kaubale saadetamate söakuste eest alati just mttte rahuloldawat hinda et saa, et wiimased tihti madalate hindade lft* «urisema peawad, maksamad nendesamade saaduste tarwitrjad linnade» ta kaugematel ta>»k>aturgud«l kolmekordset hinda. MSnede tooreste saaduste y n nab on sedawSrd  kõrgele kruuwitud, et see stle» üldist tähelepanemist äratanud ja »dmtnistratfioni  kui ka omawalitsusi selle waStu abin Suust otstma on sundinud. Ka Eestimaa kuberner pani mullu tabwel  Tallinna omawalitsusele ette, pZleti»- puude hinna tSusmise waStu abb,Zuust otsida. Selle juure» wöisime aga tähele panna, et talupidajad nendesamade puude «st mitte liig kärget hinda et saanud, waid hoopi» madalat. Keskmine hind, mida wätlepäilu» mees puude müümisel süllast sai, oli 44 1 /* rubla. Selle waütu maknwad nad juba meil Tallinnas st—S rublani. Niisamasugune lugu on ka muude pällusaadustega,  nagu karduliga, mida igal aastal meie rannamaadelt kui ka sisemaalt wäga suurel hulgal matjamaale rceetatfe, kus nende eest pea poole kallimat hinda maksetakse. —ch. Lühike arwustik. Jekaierinostairi kubermangust tuiewad teattb, et sõekaewanduseS gaasiplahwatuS juhtunud, mille tagajärel 4 töölist, insener» ja ülewaataja surma satmad. Sarnaseid teateid, fu« sõekaewanduseS tulekahju, plahwaiused sündinud ehk koguni kaewandu» sisse kukkunud, toomad ajalehed sagedasti. Kümnete inimeste piinarikas surm tõmbab silmapilguks seltskonna tähele panemist enese peale, kirjutatakse põrutamaid  kirjatükttst selle taoliste õnnetuste püütakse aasa õiget seisukorda päewawalgele tuua, määratakse kommisjontst. kes asja järele uuriwad ja süüdlast kohtu kätte a«- nawad. Läheb nädal ebk kaks mõõda, seltskond unustab põrutama suhtumise ära ning on jälle endist wttii. Seal toob ajaleht jällegi sarnaste juhtumiste üle sõnume. Jälle kordub seesama! seltskond läheb silmapilguks  ärewusesse, et warStt ära unustada ja jällegi ärewusesse minna. Nõnda ikka edasi päe-vast päewa. Hnwilaw oleks aga teada saada, fttt suur nende õnnetute inimeste arw on, ke» söekaemaaoustes ette tulnud õnnetuste all Leegid. Woldimor Utboul conwui 91 Tkallieni mehine «vastuhakkamine ja südi kallaletungimine andis ka teistele julgust. Tallien ergutas oma eeskujuga paljuid unest üleS. .Kodanikud," algas mana kulupeakene Badier, „mib olen ma kurja teinud, et mtud tapapingiie tahetakse saata? Mtnu pea et meeldi selle hirmutusele seal mitte. Kui teie nüüd täna seda taie lubate, stts nõuab ta sj»mme jäll, uusi. Ella on jakobinlaste juures  otsuseks tehtud, terwet nöuukogu ära tappa!" Jällegi tõust» äge torm, uuesti lõks >afira sa kisa lahti, kuuldusiwad ähwardusehüüded  NobeSpierre wastu, kiiendati, farfuU iõvisegamini, nii et alles tüki aia pärast 33a* wr ema kõnet sai edasi jätkata. .. tSuds,m« seekord endi kallaletungi. Mst ette .« „uiid ei pea see enam mi- "T dantoniz. x! taha alatumate, sallide «Srtsukategude sa wer-ohwrlte arwu mille ftmrendada, waio ta ame hirmumalitsust ja weremangu ara lõpetada; meie ütleme Mt saadlk on piir enam ei tohi, Rodesplerre tuleb wangt mätta, Nobesp.erre tuleb kahju, taks (eha. Mina nõu„n Aobespierre. St. Juftt, Southoui, Henriotl ja,Lebast siimap.lkltst  wangisiamist l" „Healetain.s«l«, lõpetada, lõpetadal" kuuldi igalt poolt hüüdeid. Robeöpierre nägi õra, et tema täht la» Seinas oli, et ta kadunud oli, kui tal mitie korda el läluud, imblumb, kas sõna saada, «ht koosolekut laiali ajuda. äta stlmad Uifusiroab rahutumalt ja pa« tawwasarnajt laiicga ühest kohast teise. Mäe- Segate istepiulldelt iidi.es ta pilk saati * n !Li U,,rb f'. fll|l - ta tga silmapilk temale ua* teuwii patalioiüi, .mkus sisse tormaroak. v Rüüd poorafl ta ennast mäe poegade pär- tei, kui onta ainukeste ustawate sõprade paate sa hüüdis: .Teie poole, mu wahvad sõbrad, kes te mehed täis juhast mõistust ja waimn ning piirita isamaa armastust olete, teie poole pSScan ma palwega, et te mind selle jultunud laiwaja ja maletaja häbemata kailaletuugimlse  eest kaitsetule.^ Aga tema idbrad walklsiwad nüüd, paar karedat kSri kisenaasiwrd isegi, .Maha sw rejänuliae Isewalitseja, maha werekoer, ped sul aisast maha!" Kulm higi kattis ta otsaesist. Robespichre wärises. Ikka rohkem ja rodkem wõliis meeleäraheitmine  tema üle «võimust ja äratundmine, et tema allas jääb, kaswas ähwardawa kõuepiiiveua.  Wtha pÄast oleks ta peaaegu mõistuse kaotanud. li) ma» meeletumas roihatujufl ja pöörasuses  pööras ta weel kord presidendi poote ja karju» j lkle; näkku: „Weel karv, ima mõrtsukate juhataja ja estmees, nõuan ma, et ja mulle sõnaõigust annaknd l" Aga ja ei kuulanud enam sõna ja parajasti siis, kui ta kõige tugewamint karjuda  tahtis, tnuutuS see tal läoisewaks ljsenbamlscks,  miö poole.ti nagu meeleäraheitmlse hüüd kuuldud ja lött.de fooO-olijatc peale põrutamat, .vapustama! mõju awaidas. „Dantoniz meri lämmatab sind ara!" hüüdis heal möllu seest. See oli saadik Gurnier de l'Anbe. Need sõnad sünnitas.wad hirmsat tormi. Rodekpierre mankuS, nagu löögist tabatud,  parempoolsete pinkide waötn, kuS ta ennast  ühe istme peale maha last. „Tagasi, see on Vergniaudi tool l" kiseudaa  lale keegj nukku. Nagu kõrgem, kättemaksja kohus, ntt tabas  koosoiekir miha ja meeieamaidus RobeSpierret.  Pölgtus, wtbolaene, mis siiamaani wügiwaldjelt  kinni oli hoitud, wabostas ennast hirmsa jõuuga ja tormas kötge jõuuga pooleiti  minestusesse langenud mehe kallale. Jällegi eksis ta pilk ablpaluwatt ja obioota,-alt  ringi, uuesti peatas see saali ukse suures, kust ta iga Minapilt Henriolt lootis usse tungiwat oma terwe mäe osadega, kelle obil la terme nõuulogu oleks ivangt wötia lasknud ja seda iariawma hakanud. Ta waene et teaanuogi. et Heartot liuna raatuses joobnult maas lamas ja pataljonid rahuiiSlt linnajagudes oma seisupaikadel puhkastmad.  Ja wana hallpea Vadter rääkis kõnetoolil ikkagi meel edasi, ta kisendas oma heate ära, aga ta ladus wahetpicamata kuriteo kuriteo peale RobeSpierreie ette ja tuletas kale ta werejanulist wattlsuseaega meelde. löpelaoa l" luuldt igalt poolt käskl-valt hüülama. juurde, healetamije  juuroe l" „Kas ma jaan sõna?" küsis Robes pierre uuesti. „Tapalawale sinuga, aga mitlc enam kõnetooli I" waStati temale. Ilma armuta, ilma halastuseta, niisama nagu temagi seda teinud, niisama makselt ka temale itüüD katte. Kaige peal wöetl RobeSpierre wangiwõtmise  küsimus healetamisele. Ootamata wäikene hulk healetas selle wasm. Otse kohulawalt wähe heali sal Ro> bespierre l Selle järele asuti S. Jusi'i, Couthoni, Lebaü'i tema wenna Augustini, kellel muud wtga ei olnud, kui ainult ühine nimi, sest peale nime ei olnud tal et ühtegi wiga ega head kulges, mis wast wenda meelde oleks tuletanud, wangislamije ettepaneku healetamijele  ja wöetl see niisama snuie healteenamusega  waStu. Mõlemad otsused wõeti uõuukogu poolt tormiliste kiiouawatduStega wastu. Saadikud kaetusiasimad rõemu pärast üksteist,  ja Tallienil ning Vaoieril et olnud kullalt käsa, et kõikidele nendele mastata, kes neil tänutäheks katt suruma tuliivad. „Wabaouü I Wabadus l Maha hirmuwaiitsuS,  maha hirm ja kartus l" külaS igas saati nurga». Kell oli wiis pärast lõunat, kui RobeSpime  on:a selts,liolega mangi wöetl ja jaa- wälja niidi. 21. Tealed sündmuse üle lagunestwad wäga kiiresti linnas laiali. Igal pool tõueldi juhtumisest saadikulekojas.  Linna raatufemajas. kus umbes kakssada iinnanõuunikku kokku oilivad tulnud, walitleS ehmatus, kibedus ja pirita .ai ha. Wõitmoia Heuriot kolistas, oma raskete kouuulse.e saabastega mööda saali ringi ja kisendas kõigest ,väest: „ Sõjariistad käite, sõjariistad kätte I Wavariikl ähwaroab hukatus. Saadikutekogu ei ole enam. Rüüd ou meil ainult mõrtsukad ja tarjad loos l" Kellad lõi-vad lärmi. Henriot sa ti« lötkideSse Parist mangi» kodadesse soldatist ja last ivangikoja direktoritele  .ütelda, et, ükögi nendest ei tohi finniivõeluid  waStu wõtt i, waslosel korral äh vardrb  igaühte, kes teiua käsku ei kuula, surmanuhtlus.  Uyea sellega tegi ta ivaeasadele üleSandeks  kinniivoeluia taga otsida ja neto waaaätada, ning tits wõiourikkalt läbt linna uulitsate raatusemajasse luua. Ja tõepoolest, ei clnud ireel poolt tundigi mõõda läinud, tui esimesena Lebas raatuse juurde jöudi» ja mabastatuli liuna raekoja saali tormas. Temale jürgnesiwad lühikese waheaja järele Coutpou, St. las' NobeSpierre, ja kõige roiiraateiu maaratumap rahmahulgast. kisast, mürast saaae,ud mana Robespicrre ise. Kella üheksa ümber oäwad peaaegu kõik juba wabaks saanud ja raekotta kokku kogunud. Nüüd oliwad nad wägewamad kui iaigi Nüüd seiluvad nad wõidurikkalt keset Parifi sõjakaid uõeosafi. „Me peame silmapilk sõjamäele ja rah» wale üleskutseid saatma. Saadikutekogu peab ära hukatud saama." rääkis Robespterre, ning ttu.a pikema wiiwltuseta asuti taju täidesaai» raist kallale. Kuid saadlkutekoja liikmed et maganud ka mitte. PermenenziS oldi koos ja seal tehti ühi» selt otsuseks ennemalt surra, kui et sammugi -laiali astuda ja ennast elusalt wangi aaoa. S-lasaS faabctt fSiltbe linnajagude wäe« osade juur.e woltnlkkr, kes soldatist saadikute» kojale uues", truuduse wannet manduda lau» maä ta --äeosast üiesse kutsufimad saadlkutekoja seaduil ja olgust katiSma tulla, ning rahu ja korda jalale seadma. Kurjategijad ja mässajad maha! Kesköö ajal kagus ihukaitseivägi end. saadikatekoia  ümber kokku ja seadis ennast saaditule  taiismlseks wõiliuje ival mis. Uue:-tt seisiwao õnnetuma Uima kodanikud sõjariistus waenultjett üksteise waslas, uuesti jooksis uulitsatel, platsidel wabaoe tooanikk.ive  isert. Uksgi hing ei saanud sel ööl Partsis» silma kinni. Kestew püsiidepragin ja laskmine wälta» uuliitatcl kogutama müraga kuni nuta hommikuni. Aega.alt lähenes wõitluse kära ja möll ikka roh!em ja rohkem süoalinua poole. koguS end raaluje maja ümber kokku. Palgatud soldatid ja Hencioti suurtükimägi,  kes tuuagi heas sõjariistus ja umh va waeulassga ei oiuud harsunud wõttiema, iäi< wao tarima ja pögeaesiwad fadanflate kaupa ära. Linna raeloia saaiide» jäi aegajalt ikka maitsemaks, waiisemaks. Ainult nemad, maade all hukkamAstetud ja taguaeiawad, iStusiwad wäsimata laua ümber koos ja iöõlasiwod. Käsk tuju peale, üicstulje üleskutse järele seati ioklu ja waimiSlati homseks te aa aa udmijets  eile. lJärgneb.) I UlöifiluKit kSrg-moU .4HUETV JiJlbMi' 20 tüffi S kop. IO tükki »"top. , - Ihilis K. (Salmi, Wostvii».