Saarlane X- so Teisipäeval, 27. sulil 1904. XX. aastakäik. maksab - Postiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastas t „ SS „ Ilmub igal toi,fi.P>ÄSsV«»r. ~Saarlase" toimetus ja wäljaanbmine Kuresaarcs Kanba-uulitsaS nr.l?. Saarlase toimetuse le,s!uresaarbe. Kuulutuste petit riba maksab 3 k. UM Uleiildine polMlla ajaleht maa- ja liuuarahlvale. UM Sörwemaa laste wäljarändamine.  Saaremaal ei ole sest weel mitte küll, et täiskaswanud inimesed ja täiejoulised töömehed igal kewadel „ülemaale tõhe" rändawad ning omale sääl leiba ja raha teeniwad, maid ka lapsedgi lähemad hulgana Kuuramaale, kus neid lapse hoidjatena ja karjastena tarwitatakse. Minewal aastal olla 400 lapse ümber Sörwemaalt suweks Kuuramaale rändanud Muidugi on need kõik wabadikkude lapsed,  kellel kodus wähematgi toimetust ei ole. Et wabadikkude lapsed, kes terwel survel ei tea, millega aega wiita, oma kohalisesse teenistusesse astuwad, wõib ainult hääks kiita, sest sellega öpiwad nemad tööd tegema ja hoolt kandma. Kodune laisklemine oleks neile hoopis kahjulik, kuna Kuuramaa karjahoidmine ilma aedateta põldude ja karjamaade pääl neid hoolsaks wilutab. Saaremaa karjane on kodumaal täiesti hooletu, sest et siin aiad ja wärawad loomi peawad hoidma. Karjaskäik on siin ainult latte lõbu asjaks, kus nad hulgana koos mängiwad ning karjase hoolsusest midagi ei tea. Kuuramaal peab karjane aga püsti jala pääl loomade juures seisma, neid hoolega tähele pannes, et nad üle keelatud piiri ei astu. Niisugune tallitus on lapsele wüga tähtjaks õpetuseks. Pääle seda teeniwad lapsed omale weel suwise leiwa, üks kuni kaks ülikonda riideid ning sügisel toomad nad mõned rublad rahagi kodu. Sellega õpib laps tundma, mis see on : „Oma pale higi sees pead sa leiba sööma" ning riidid ja raha teenima. Üleüldse kiidawad lapsed oma Kuuramaa  pereisasid ja pereemasid, aga wõib ju ka olla, et mõned halbade ja ahnete peremeestega  kokku juhtuwad, kes laste käest ehk üle jõu tööd nõuawad. Ahnus püüab ju igal pool üle piiri astuda. Kui see Sõrme laste teenistus ka muidu hää asi on, on nende teenistusesse kauplemisel ja wäljaweol ometegi inetu nägu, mis endiste orjade kauplust elawalt meelde tuletab ehk jälle juutide härjakauplusega  ühe taoliseks läheb. Laste kauplejad tulewad kewadel wäikeste laewadega wõi paatidega Sõrme randa. Maale astudes rändawad nad mööda külasid  ja talusid ümber lapsi teenistusesse kaubeldes. Mida osawam kaupmees, seda enam ta lapsi ära kaubelda jõuab, mis ju temale ka suuremat kasu sisse toob. Nõnda wiib siis mõni laew 100 ja pääle seda korraga lapsi siit ära, teine jälle 30 ja 40 j. n. e. On kaupleja aeg ümber, kutsub ta lapsed  kusgile kokku, loeb nad sääl weel kord üle ning siis läheb reis laewa poole, laste kari ees, kaupleja ise taga järel käies ning hoolega tähele pannes, et keegi ta karjast kaduma ei läheks Kuuramaa randa jõudes, algab uus kauplus. Laste tarwitajad tulewad laewale wastu nagu rannalised kilu paadile. Suuremad ja paksemad lapsed  on kõrgema hinnalised, kuna wähemad muidugi wähem maksawad. Suuremate eest maksawad laste tarwitajad  tüki päält 3 rubla, kuna wähemate eest I—2 rublaga lepitakse. Sellega on mõni osaw laewa peremees hääd teenistust leidnud. Niisugused wahekauplejad ja rahaline äriajamine lastega peaks ära kaotatama ning üks teine plaan leikama, kuidas lapsi paremal wiisil Kuuramaale teenistusesse saadetakse. Kas mitte wõimalik ei oleks Sõrwemaale laste Väljarändamise korraldamiseks ühte kontorit asutada, kus lapsed ja laste tellijad  oma nimed üles annawad, mis wõimalikuks  teeks, et laste wanemad sedagi kõige wähem teaksiwad, missuguse peremehe juures nende lapsed teeniwad. Nüüd Tennekstoni õnn. 5 A. v. Perfalli järele E. W. E. Paati ei mahu enam keegi, oli madrus ütelnud ja aeruga selle mehe käe pihta löönud, kelle nime tema süles olem naesterahwas  aegajalt üsna ilmteadmatalt sosistas. Et Anni seda meest armastas, oli selge, armastas sellest hoolimata, et tema kelm ja petis oli, kes kusagilt ühe kassa rööwinud  ja wõib olla selle juures ehk ühe ainsa inimese tapnud oli. Mis oli see aga tema kuriteo wastu? Mitu sada oli neid olnud, kes tema kergemeelsuse läbi oma elu kaotafiwad.  Kas ei kõla nende surmakisa kõik eluaeg kuni surmatunnini tema kõrwus, iseäranis weel ja kõikidest waljemine Holstoni  ~halaStage!" ja siis weel tema wiimane pilk, tardunult etteheitwalt ja täis meeleäraheitmist!  KaS wõis tema selle mõju alt ialgi weel pääseda. Aga, paati ei mahu ju keegi enam, oli madrus ütelnud ja temale aeruga pihta annud. Kas pidi tema selle ühe pärast weel terwet paadi täit hukka minna laskma? Tema tõmbas kuue seljast ja kattis sellega Wärisewa naese ja nutja lapse kinni. Raugemata jõuga wiskasiwad laensd inimestega  täidetud paati ühest kohast teise. Anne ärkas raskest unest. Laew oli hukka läinud, weel kõlafiwad kõik nced hirmu hüüded ja surma kisad tema kõrwus, sääl tuli Robert, tema mees, wõttis teda ja Juliet sülle ja kandis neid läbi inimeste hulga paati. Tuled läikifiwad läbi öö pimeduse, torm hulus ja wiskas paati kui pähkle koort siia ja sinna ja ära rääkimata hirm täitis tema hinge. Selle hirmu ja ahastuse sunnil peitis tema oma pää oma mehe sülle, kes tema juukseid silitades sosistas:  Mina armasta» sind enam kui oma enese elu! Nüüd alles lõi tema silmad lahti ja waatis ülesse see kes teda süles hoidis ei olnud ju sugugi tema mees, waid koguni wõõras herra Bcaddon, ning nõnda kui wiimane neid sõnu ütles, kõlas paadi kõrwal läbilõikaw hüüe ja Roberti surnukarivaline nägu tõusis just nende kohal wee seest üle paadi ääre. Tema Robert! Aga nii ruttu kui ta ilmunud, oli tema jälle kadunud, just kui unenäos. Aga kõigest hirmust, ahastusest ja wäsimusest  hoolimata kõlas tema kõrwus ikka weel edasi: Mina armastan sind enam kui oma enese elu. Meelega surus tema silmad uuesti kinni, et weel korra neid sõnu ja seda häält kuulda, mis nii lõpmata magusalt  tema südamesse kõlas. WiimakS tegi tema ometi jälle silmad lahti. Kõik ümbrus oli nii waikne ja rahulik, isegi laew ei kõikunud enam, ainult päike paistis alla ruumi. Aga kuida oli tema siis nüüd praegu riidest lahti ja wõõra, kirju willase teki sisse mässitud ja Julie, kus oli tema wäike Julie? Tema oli ometi kõige tormi ja häda aegus tema ligi olnud, kuhu oli Robert teda siis nüüd wiinud? Robert oli ometi hiljuti weel, enne tema magama uinumist, tema juures olnud, kuhu oli tema siis nüüd jälle läinud ja kuidas tema käsi käis? Ja miks oli tema, keS tänini nii ettewaatlik olnud oli, ometi tema juurde tulnud. Häkitselt tärkas temale meelde, et Robert seda paturaha tema kätte hoida oli annud, seda raha, mille pärast tema lõpmata raskesti kannatama oli pidanud, mille pärast tema teda ja ta last mahajätnud oleks, kui tema mitte üsna Roberti waStutahtmist temaga kaasa reisinud ei oleks. Selle läbi, et tema ühes reisinud oli, tema aga Roberti kaassüüdlaseks saanud ja jäi ka selleks kui tema oma lapse isa mitte üleSse ja seegi ära ei aimud! Tema laps! Jah, kus oli tema laps? Walju karjatamisega kargas tema asemele  istukile lähemal silmapilgul kõlasimad  sammud tema selja taga. Robert, kus mu laps on? hüüdis tema. Tema on päästetud ja magab rahuliste, wastas sisseastuja. Sõnalausumatalt jäi Anne tema otsa wahtima. See ei olnud ju mitte Robert. Oli tõesti kõik mida tema siiamaani äraelanud  paljas unenägu olnud? Kõik ahastus warastud raha ja mahajäetud oleku üle ainult unenägu olnud ja see mustajuukseline  mees Ml, kes nii täis armastust teda kätte wahel hoides oma südame wasta surudes temale kõrwa sosistas: Mina armastan  sind rohkem kui oma enese elu, oli Julie isa? Kirjeldamata õnne tundmus täitis tema hinge ja südant. Wiimaks ometi olete üleSse ärkanud! Kuidas teie käsi käib? päris Braddon. Tema hääl tegi korraga Anne meeled täitsa selgeks. Tema nägi nüüd ennast ühes kitsas, madalas toakeses olewad, mille wäikesest aknast päike sisse paistis ja see, kes tema ees seisis, ei olnud mitte tema mees, waid herra Braddon, laewa insheneer. Kus ma olen? küsis tema kartlikult. Ühes kalamehe majas, Langei saare püül.