rõõmus, et sinuga kokku juhtusin, ütles ta Nehljudowile,  tema kätt pigistades, hüppas siis wankrisse. wehkles oma pehme, walge nahkkindase käega ja naeratas harjunud  kombel oma aruldaste walgete hammastega. „Kas ma kül tõesti niisamasugune olin?" —mõtles Nehljudow, oma teed adwokati poole edasi käies. „Ja kuigi mitte just niisugune, siis tahtsin ometi sääraseks saada ja arwasin, et sel kombel oma terwe elu äraelan." Xl. Adwokat wõttis Nehljudowi kohe ette ja hakkas Menshowide  asjast, mida ta järelwaatanud oli, jutustama. Asi on päris pöörane, kõneles ta. Koguni Wöimalik. et omanik ise oma hooned põlema on pistnud, et tulekassa raha kätte saada, aga pääasi on see, et Menshowide  süüd ei ole kuidagi tõendatud. Süüdistusi ei ole olemaski. See pole muud, kui kohtuuurija üleliigne südidus ja prokuröri abilise hooletus. Piaks aga see asi siin, ja mitte kuskil kreisilinnas, seletusele wõetama, siis wõiksin kihla wedada, et nad õigeks mõistetakse, ka waewapalka ei taha ma mingisugust. Noh, teine asi Feodosia Virjukowa  palwekin Kõigekõrgema nime pääle on walmiskirjutatud;  kui Peterburgi sõidate, siis wõtke ta ühes, andke ise ära ja kandke hoolt. Muidu hakatakse järelkuulamisi  tegema ja ei tule midagi wälja. Teie aga katsute nende meeste juurde pääseda, kellel palwekirjade kommisjoni  Pääle mõju on. Noh, sellega on asjad otsas? Ei ole, waadake, mis mulle weel kirjutatakse... Teie olete, nagu näen, lehtriks ehk kaelaks saanud, mille kaudu kõik wangihoone kaebtused wälja woolawad, ütles adwokat naeratades. On juba liig Palju; ärge ajage üle jõuu. Ei, aga see on otse mõistmata lugu, ütles Nehljudow ja jutustas lühidelt, kuidas asi seisis. Mis üle te siin imestate? Kõige üle. Noh, urädnikust saan ma aru, kes muud ei ole, kui käsutäitja, aga kui prokuröri abi, kes ometi haritud mees on, akti seisma jätab ... Selles see wiga seisabki, et meie oleme harjunud mõtlema, nagu oleksiwad prokurörid ehk kohtunikud mõned uuemaaja wabameelsed inimesed. Nemad oliwad esiotsa seda, aga nüüd on nad koguni teised. Nad on ametnikud, kes ainult 20. kuupäewa ootawad. Ta saab siis palka, aga tal on rohkem tarwis ja selleläbi on tema Põhjusmõtted  kitsendatud. Keda aga ise soowite, wõite tema läbi süüdistada nuhelda ja hukkamöista lasta... Ma kõnelen alqti kohtuhärradele, rääkis adwokat edasi: et ma ei saa ilma tänutundeta nende pääle waadata, et mina, niisama ka teie ja meie kõik türmis ei istu, ja see tuleb ainult nende heldusest. Aga igatühte meie seast kimbutada, nii et eesõigused maha mõistetakse ja meid ära tühjale maale saadetakse see on kõige kergem asi. Aga kui see kõik prokuröri wabatahtlises wõimuses seisab, kui mõned mehed seadust oma hääksarwamise järele tarwitada ehk tarwitamata jätta wõiwad, miks siis kohus on ? Adwokat hakkas lustiliselt naerma. Näe, missuguseid küsimusi teie weel ettepanete? Noh, isake, see on päris mõttetarkus! Wöib ka sedagi küsimust arutamisele wõtta. Tulge laupäewal siia. Siis leiate siin õpetatud mehi, kirjanikku ja kunstnikka eest. Siis räägime ka üleüldistest küsimustest, rääkis adwokat, sõna „üleüldised küsimused" iseäraliselt põlgawalt rõhudes. Olete mu naesega tuttawad? Tulge ometi. Jah, ma püüan, wastas Nehljudow, kuna ta ise tundis, et ta waletab, sest kuigi ta selleks ajaks midagi püüaks korda saata, siis oleks see tingimata see, et laupäewa  õhtu adwokati juures, õpetatud meeste, kirjanikude ja kunstnikkude seas mitte olla. Naer, millega adwokat Nehljudowi märkuse et kohtul siis mingit tähendust ei olla, kui kohtunikud»' Võikfiwad seadust oma arwamise järele tarwitada ja tan Witamata jätta, wastas, ja põlgaw rõhk, millega ta sõuu ja «üleüldised küsimused" ütles, näitasiwad» AttWudowile, kui suur pahe tema ja adwokati wahel on,' za et adwokati sõbrad niisuguste asjade pääle nendesamade silmadega ning et adwokat ja tema ringkonna mehed NDWvwist weel enam lahku lähawad, kui tema endised sõbrÄ, näituseks Schönbock. ! Kirjawastused. W-?. Lõaam lvdes; wäljaräo63miue miaeva Kor6 ei pääseoack Souam Isdos, küsimine oa )ü 4. jada pikemalt so'otata6, võime vii palja juuräe Usaäa: ?aauistaseü odk kas kesxj öppiauä. oa kõrvaliseä asjaä; pödjus seisad sollesj kelloxil eksami edk mitte, kai ta axa iaspektorist koda paale kiaaitatuä, oo tadvaäatuä maksast vaba. Rai vadaäast maiäa ei lubata. siis oöataxa secla toatava  valitsuse jaarvs. üks teisel kajal, toisoä ei köida ledvle IIIVVU. leiate Ivdes.  Lõuawo«i  Isdes, laul eäospicki. Xäsituü raamataä, kaäaoaä M kiri tulicl. Palwe. Kell hüüab kõrgest tornist ja kutsub armsaSte, Ta kutsub pühakotta, kuS palwet peetakse. Kell hüüab... meel ja mõte, oh ara wiibine! Woid rühi, rutta finn", kus Loojal' lauldakse. Sääl teiSte hulgas tasa, siis lange põlwili Ja taewa trooni ette üht palwet nõnda wii: Maailm mull' tegi haiget, mind haawas armuta Ja min» pühadust ta tallaS jalgega; Oh igawene Isa, mull' anna jõuudu sa, Et seda tegu ilmal' wöils andeks anda ma!. . E. Werk Kõne pidaja. z Ida Nõu naljajutt. Ja härra von Arkwurr ei saa enam hinge rahu. Wahetpidamata elab, pakitseb ta südames wägew tung könetpidada, wägewat ja waimuõtawat  juubeli kõnet õpetaja härra 25 aastase ameti kestuse päewal. Wiimati jõudis oodetaw päev? kätte. Köstri isand oli wahete wahel mõningased poeg- ja tütarlapsed  kokku kogunud ja neile aja jooksul nii mitmedki laulud kätte õpetanud, mida juubeli pidul nii kui kord ja kohus nõuab, laulda võib. Juba enne päikese tõusu oliwad truud Wanemuise  lapsed köstri isanda trepi ees ootamas, kuni see unest wirgus, laulu pääproowi ara pidas ja siis kõik ühes koos, kiriku kellamees ninamehena ees, õpetaja härra härbäri ette jõudsiwad.  Kellamees tõttas siit torni, et suure vask kella kumiseval kõlal kõigele kogudusele hingekarjatse  auupäewa avatuks kuulutada, kuna köster lauljatega pidupäeva lapsukest lahke lauluga une hõlmast üles äratas. Oskan ma seda kõik jutustada ja arutada, sõna sõnalt ja täpp täpilt, kuidas köster oma lauljatega äratamise laulusid helistas! See on iseenesest mõiSta ju nii lihtne ja igapäine asi, et lugejad ta lihtsalt silmade wahele jätawad  ja õhinal paremate ja sisukamate ridade kallale tormavad. Saab ehk sellestki, kui ütlen, et õpetajal lauljate juurde wälja tulles unesegamise  pärast silmad pääs pundunud oliwad ja suu enam kui üks kord haigutamiseks laiali kiskus.' Ta tänaS köstri isandat käe surumisega, teisi lauljaid paljalt pää nikutamisega lahke laulu eest, ja ta silmad otsifiwad midagi, mida ta aga mitte ei leidnud. Ta waatas selle järele küsiwalt köstri isandale silmi ja kui see selle sama pilgu kõnega wastas: Pärast, pärast! siis lausus auuS waimuli? meeS haigutades: „ Palun teid kõiki nii lahked olla ja kell 8 ajal minu peretuppa koguda. Minu proua saab fääl teie praegust waewa nägemist armuliselt tasuma!" Kella 8 ajal andis köster üheS kohaste kihelkonna wöörmündritega õpetaja härrale maa koguduse kingituse ära, mis enam kui paar sada rubla wäärt oli, ja mida waStu mõttes õpetaja senini tuima näo pääle rohkem elamust ilmus. Ta palus armulikult naeratades pidulist lauda istuda, kus igaüks oma nähtud waewa eest, selle pääle Vaatamata, kui suur kellegi waew ka oli, oma pitsikese weini, tassikese kohwi ja killukese möidleiba sai, mille saamise eest kõik pärast andjar prouakest südamest tänafiwad, nagu poleks nad! enam elu ilmas ei kohwi tilka, ega wõi ivakest oma suhu saanud. ! Kella kümne aeg kogusiwad nii häSti Eestis kui ka Saksa koguduse liikmed kirikusse juubelr jumalateenistusele kokku. Õpetaja härra, keH kingituse saamisest juba HSaSse tujusse oli sattu» nud, oli täna kõnele õige kräbe ja mahe. ÜkH salm Saksa, teine EeSti keeli, luges ta Piiblist tänase päeva kohta puutuvaid salmisid ette nst mis soraS. Iseäranis veel siis, kui ta juubelt jutlust pidas, tuli õieti ta kõneand nähtavale! See ei olnud enam lihtne, surelik maakoguduse õpetaja, keS nii vaimustatult, nii ülevoolavalt jutustada oskas, ei, see oli ju muistne apostel, Peetrus wöi PauluS, küllap wist wiimane, sest öeldakse, et see omal ajal kõige parem Jumala sõna kuulutaja olla olnud. Kuna kõigile teistele õpetaja tänane ülihää ja woolaw köneand ühele enam, teisele wähem meele haäd sünnitas, oli üks, kes sellest õieti kurwastatud  ja nukrustatud sai. Sa aeg kül! nüüd niisugune tore jutluskõne, aina ilusate sõnade paukumine ja raksumine ja toredate periodete  lainetamine, millede seest mõnusad mõtted ja armsamad aated kui peeglist kallima näod wastu naeratawad. Kas see ei ärita kuulajate körwu l? Eks see tee nende kõne tundmuse maitse õrnaks ja hellaks! Hakkan lyina oma kõnega pärast pääle, Jumal teab, ehk ei meeldi neile siis enam minu toode?! Sest kes korra shampanjerit  on joonud, ega sellele enam karja-jaak ei maitse. Karjajaak! oh, oh, pois! On siis minu kõne tõesti ainult karjajaagu wääriline?! Ega seda ei ole ennem sada aastane eht konjak paawsti keldrist! —Ja härrad, keS nüüd siin täna kirikus on, kui palju nad ka seda papi põrinat kuulewad? Waat sääl on grahw von Sadonsepf, näe kuidaS ta kiriku hommikupoolses,? lae nurka wahib! Mis ta näeb sääl? Mõnda inglit wöi ehk saatanat ennast wahest! Ah, ah, ah! Tühi puru köit! Ta ei näe säält midagi, ei kuule ka midagi. Hoiab ainult kaS harjunud kombe wöi moodu pärast pää pahema õla pääle tuetades püsti, nagu ol?ks ta alles nüüd tõsiselt oma pattude üle järele mõtlemas. Tunneks teine nagu haledust, et ta nii wäga palju wäiksemaa rentnikust on oma uhkuse ja ahnuse tujudega wiletsateks ja õnnetumateks kerjajateks  teinud. Näe, nüüd teine ohkab, pnhjb siidist rätikuga filmi, wist tikub nutt pääle, et ta waldadelt nende koolimaja õiguse nimel ära wõttis! Aga nüüd, taewakene, mis ilma kometit ta nüüd teeb silmad wajnwad tal kinni, vajub nooksti rinnale, ja siis käib häkiline kohmetus  üle ta grahwliku keha! Ta waatab kohkudes  enese ümber. Kuna armuline grahwi härra oma kohmetu kohkumise (mis wäikese suigutamise põhjusel tekkis) pärast nagu häbi tunneb ja selle tõttu weel rohkem pühalise näo omale päha wõtab, jookseb rõõmu wärin üle hra von Arkwurri keha. Oh sa tuhat kül, ta ei olnud ennast petnud, kui ta härrade tuimust õpetaja kõne kohta enne enesele ette kujutas. Kui juba krahw von Sadansepf tee kõige wagam ja jumalakartlikuni terweS vonnide koguduses, nii õnnetu oli, et ta jutlust kuulatades tukkuma jäi, siis on see ju iseenesest mökstetaw asi, et teised härrad ja prouad nüüd ilusaste muude paremate ja lõbusamate mõtetega  tegevuses on, et endid tukkumise äparduse eest hoida. Ja terwe õpetaja härra tänane jutlus on nende arust null, lai ja tugev null! Ning mina, härra von Arkwurr, olen alleS tänase päewa kangelane, kõne kangelane! Oh kui see silmapilk juba käes oleks, kui ta waimuStuse hooS juba nende ees seisaks, parem käsi püksi taskus, pahem südame pääl ja neile etteladukS oma üliilusaid mõtteid kõige paremine wälja wiilitud sõnadega. Siis tunneks inimene alleS weel õnne! Kõikide silmad on tema poole pöördud, kõik kuulavad teda kõige suurema tähelepanemisega.  NaeSterahwad waatawad waimastawa  imestusega ta otsa, nende nii mitmegi pilk awaldab enam kui selgelt seda patust mõtet: „MikSpärast ometi mitte see osaw ja vaimurikas kõneleja härra von Arkwurr minu kaasaks ei pidanud saama?! Selle mehe kompliment on kümme kord armsam, kui kõige ilusam akord Wagneri ooperis!" Mehed aga, uig, neil on kade meel! AriStokrat, peenem seltskond, inimesesuo kaunim õis, ei jaksa oma tundmusi sedagi wörd warjata, et need tundmused kohe nii arusaada- 54 Sakala)ös. 1904.