Saarlane Zs° 49 Teisipäewal, 9. detsembril 1903. XIX. aastakäik. maksab: Postiga saadetud aastas. L „ .. Pooles aastas I, „ LA „ ^ — Ilmub igaltsistpäs»V»t. UiiresaaresKaub^ Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste p-tit rida maksab A k. -4- Kleiildiie BlUika ajaleht maa- ja liaaarahmale. Haigemajade asutamisest. uks kurb nähtus on Saaremaal see, et rahwas omal haiguste korral arstiabi ei nõua. Kui haigus weel wäikene on, siis ei mõtle keegi õpetatud arsti juurde minna. On aga wiimne häda käes, siis alles maetakse  nõuks abi otsida, ning siis ei minda ka mitte ikka õpetatud arstide juurde, maid soolapuhujad otsitakse niisugusel  korral üles, kes ju muidugi asja weel pahemaks teemad. Meil on haigusid, mis üle terme Saaremaa  laotatud. Näituseks tiisikuse haigus. See haigus on siin nii laialt maad wötmas, et suurem osa Saare elanikkudest  tiisikus olla. Ja õnnetuseks on tiisikuse haiguse hakatus mähe märgata, nii et keegi seda ei märkagi, kui ta selle haiguse on saanud. Haigus läheb kord korralt raskemaks, wiimaks on elu õhtu käes ja et siis muidugi ka õpetatud arsti tarkus enam midagi ei maksa siis öeldakse lihtsalt: „See oli surma haigus," ehk „ Tiisikuse waStu pole rohtu." Oleks aga haige kohe arsti abi tarwitanud, siis ta küll surma saagiks poleis saanud. St meil nii mähe õpetatud arsti abi tarwitatakse, tuleb esiteks hariduse puudu- sest ja teiseks sellest, et maal arsti abi saada ei ole. Esimest põhjust peab muidugi ajajooksul hariduse edenemine ära kaotama. Meie kohus on siin, ka rahwa tormise pärast hariduse hääks töötada ja meie koolisid paremale korrale wiia. Ning koolides peaks just ka lastele terwise õpetust antama. Ja praegusel ajal, kus kool seda teinud ei ole, wõiks seda ka weel leeriõpetusel  teha. Walmistatakse ju leeris inimest eestulewa elu wastu-. Olgu küll, et leeriõpetus maimulikku laadi kannab, aga et termis kõige suurem Jumala and on, siis sünniks küll termrse õpetust leerilastele  pakkuda. Teise pohiuse kaotamiseks peaksiwad wallad haigemajad stsse seadma, nagu seda Mustjala wald teinud on, kus haigemaja feldscheri juhatusel kasulikult rahwa terwise hääks töötab. Et rahwa terwise! rahwa hääküekäigu edendamiseks waga suur tähendus on, siis ärgu lasku need, kes selles asjas midagi teha wõiwad siin räägitawaid sõnu ühest kõrwast sisse ja teisest wälja minna, waid hakkagu nende mõtete teöks tegemiseks südisti tööle. Isamaalt. Kuresaarest. Öösel 25./27. nowembriloliKmesaareS,  Kohtu uulitsas tulekahju, mis iga ühe südamesse  kaastundmist ja osawõtmist sünnitas. Käsitööline  Peeter Wõõras oli ühes teise mehe Niksuga omale  iväikese maja üles ehitanud, millest üks pool tema omandus oli. See wäikene pool maja sai nüüd nimetatud öösel tuleroaks. Aga mitte üksnes  see pool maja, waid ka õuemajad ühes lehmaga  põlestwad ära. Teine pool maja, mis Riksu omandus oli, jäi tulekaitsemceSte südi tegewuse  tõttu terweks. Wõõrase kahju on seda suurem, et maja tule wostu mitte kinnitatud ei olnud. Ka Riksu kahju on kaunis suur. On ju ka tema poolmaja tule läbi palju ära rikutud ja rublat 20 raha kaduma läinud, mis tulekahju korral ära warastatud olla. Wang, kes hiljuti Kuresaare wangimasast  ära jooksis on ennast maal, Kerla wallas. metsas ülesse poonud, kus teda nowembri kuu lõpul leiti. Ka käesoon olnud tal läbi lõigatud. Wist tahtnud ta enne selle läbi oma elu wõtta. Walitsew senat on hiljuti seletanud, et rahwa koolmeistrid nende walla maksude maksmisest, mis hingede paale jagatakse, wabad on. Uute kohtute sisseseadmisega sai kohtutoimetuses  tunnistajate üteluste! suur Armastuse Pärast. s Arthur Hariwigi jutustus. Korraga kuulis ta, et keegi õue wärawaft fisse tuli. Ta waatas sinna poole ning nägi oma hääd tuttawat tulcwat. See kutsus teda põllule, mis päüle aga Tio kindlasti wastas, et tema täna kodu jääb. Sõbrakene ei läinud aga sellegi pärast meel mitte ära, waid istus pingi otsa pääle üteldes: Ju sa lubad mind siin natuke istuda. Küsis aga kohe: Noh kuidas sa eile õhtu kodu said? Kuidas ma kodu sain? jooksin nii nobesti, kui wõimalik, et mitte peksa ei saaks, wastas Tio, tiitsasti oma tööd edasi tehjes. See oli tõesti üks rumal tegu, ütles sõbrakene ise Tio otsa terawalt waadates, kes parajasti eimert küüris. Kui suur rumalus see wist oli wõi ma mitte ütelda, wastaS Tio. No jah, wastas tuttaw, ma kohkun iga kord, kui ma poissa näen wihaseks saawat niug üks teist peksma hakkawat, siis pole neil ialgi aru, millega nad lööwad. Tio jättis oma töö natuke seisma ning Ales kaunis walju häälega: Mõni kord on sgs puuhalg kaunis hää rohi. Ja muidugi, wastaS tuttaw, Peetrile oleks niisugune hoop üsna tarwis olnud. Peetrile! mis ta siis kurja on teinud? Sa arwad küll Wasfili. Ei mitte, just Peetrit, ta on üks hirmus inimene. Mis Wasfili talle siis teinud on? Mis ta ennast selle wahele segab, kui see Hud suutleda tahtis. Tio hakkas jälle tööle. Saarwadwist, ütles Tio pahaselt, et see kena oli, kui ta mind kõigi rahwa ees suutleda tahtis. Aga Tio, mis sa nüüd ikka nii imeline oled, wastaS tuttaw, ega see Wassili süü ei ole, et sa ilus tüdruk oled. Ning kui ta sind suutlenud oleks, kas see sinu küllest tüki ära oleks wõtnud. Kas see siis õige on. et ta selle üle nii wihastad, mis poolteed  nalja pärast tehakse. Ta kahetses seda isegi pärast. Sa oled just niisama sugune kui poisidgi; nad ei wõi soldatit sallida. Aga ma pean neist juba nende uniwormi ja wiisaluse pärast palju enam lugu kui teistest. Peeter on Wassili kõrwas jäme ning toores mees. Ah, ära räägi enam, wastas Tio pahaselt,  ma ei taha midagi enam kuulda, sul on ainult soldatid pääs. Jah, nõnda sa arwad, oga oleksid sa ise näinud, kuidas Peeter puu haluga teisele pähä lõi ning see põrandale maha langes, kuna ta pää kangesti merd jooksis, mis oleks su süda selle juures ütelnud? Mis sa räägid, ütles Tio, kuna ta ise ära kahwatas. ega Wassili siis surnud pole? Ei, surnud ta pole mitte, aga ta on raskesti haawatud, teadustas tuttaw. Ah, kuidas Wassili põrandal maas lamas ning ta pää werd jooksis, see oli hirmus. Kus ta siis praegu on, küsis Tio? Nad on teda ühte naabri korterisse wiinud,  wastaS tuttaw. Ah, õnnetus, suur õnnetus, rääkis Tio iseeneses. Kuidas ma kuulnud olen, olla ta üsna haige, rääkida sonijuttusid, seda kõik on Peeter teinud. Inimene tuleb praegu wõõralt maalt kodu tagasi ning hakkab kohe riidlema. Tio waatas hulga aega enese ette ning ei rääkinud sõnagi. Jumalaga nüüd, ma lähen ära, Ütles tuttaw ja küsis ära minnes: Miks sa täna siis tööle ei lähe? Mul on kodu palju tegemist, wastas Tio pilkamist, sa näed ju ise, mis mul siin teha ning korda seada on. Mõned nädalid läksiwad mööda, Tio oli mitu korda Peetriga kokku juhtunud, aga igakord tuli kurblik tundmine ta südamesse, kui ta Peetrit nägi, ta ei saanud isegi aru, mikspärast. Päewa looja minemise ajal seifis Tio ühel õhtul kartuli aia ääres sügawates mõtetes. Endised ajad tuliwad talle meelde, ta mõtles Wassili ning Peetri pääle. Neid kokku seades oli Wassili talle omitegi enam meele pärast, kui Peeter. Kui mitu korda ei olnud ta selle aja ääres Wassiliga tundide kaupa juttu westanud, kuS aeg tal nobesti ära kadus. Ta oleks need lõbusad tunnid jälle tagasi wõtnud, aga ta oli ennast nüüd Peetrile lubanud ning sellega oli kõik endine priius otsas. Jah, wabadus on kadunud, kadunud igawesti,  on see tõsi? Ei, ei, ma olen weel waba, ma wõin oma lubamist tagasi wõtta. Aga kas ma siis Peetrit armastan? Ah, ta on minu wastu ikka nii sõbralik ja hää olnud, et ta omale paremat meest ei wõi mõtelda. Ma tahan Wafili ja tema armas. „Saarlase" tellimise wastuwötminel9o4 a. pääle on awatud.