Saarlane UW Kleiildiie i»li>ilt> ajaleht maa- ja liiiaarahmie. SÄ Teistpäewal, 30. detsembril 1903. X!X. aastakäik. maksab: Pooles aastas 1 „ SS „ Ilmub igaltsiftjsä.ötVct.r. ..Saarlase" toimetus sa «äljaandmine Äuresaares Kaulia-uulitsaS nr.l 7. Saarlase toimet»fele,Kuresaarde. Kuulutuste petit riba maksab 81. Dr. F. R. Kreutzwald. 14. dets. IVO aasta eest on Friedrich Reinhold Kreutzwald sündinud. Sel päewal  tuletasiwad kõik eestlased, kes oma keelest ja kirjandusest lugu peawad, onnist lauluisa meelde. Ja et suu sellest kõneleb, millest süda mõtleb; siis teeme ka siin kohal Kreutzwaldist juttu. F. R. Kreutzwald sündis Jõepera mõisas Kadrina kihelkonnas. Kas la orjade wõi waba rahwa lops oli, selle kohta kõneldakse mitmekesiselt. Mitmes tema elukirjades peetakse ta wanemaid orjadeks, sest et aastal 1803 weel orjapõlw seadusliselt maksis, kuna lauluisa oma nime alles Rakwere koolis Ristmetsa talu järele saanud  Kreutzwald. Sellele wastu kõneleb  aga asjaolu, et Jõepere ja Saksi wallad enne wabaduse tulekut waba rahwa, n. n. bürjerite kogumisepaigaks oliwad, kellele ju waremalt Saksa keelsed lügnimed oliwad antud. Nende endise aja priide järeltulijate seas on Kadrina kihelkonnas rohkearwuline Kreutzwaldide sugukond olemas,  kes sellest midagi ei tea, et nad oma nime Dr. Kreutzwaldi pärast oleksiwad muutnud. Dr- Kreutzwald ei rlnud mitte ainult esimene tähtsam Eesti laulik, tema oli meie «vaimuhariduse teerajaja igas harus, ta oli ühe sõnaga' Mida EeSti rahwa kaswataja ja õpetaja. Kreutzwaldi elulugu on lihtne ja lühidelt  ära jutustatud. Ta õppis suurte raskustega -võideldes ja pidi mõnda korda nende raskuste sunnil oma õppimise eesmärki  muutma, kuni tal lõpuks 1833. aastal korda läheb arstiteaduse doktorina Wõru linnas arstiks hakata. Seda kohta pidas ta terwelt 44 aastat. Ta jäi «väikese  linna arstiks kõige oma mehe-ea läbi. See amet oli temal ainult ülespidamise hallikaks ning selle ameti pärast, kui küll ka tema arstimise kuulsus üle Eestimaa ulatas, ei mäleta rahwas tema IVO-ndat sündimise päewa, waid sellepärast, et ta EeSti rahwuse tundmust on äratanud ja meie ilukirjandusele põhja pannud, pääle selle «veel rahwast mitmetpidi õpetanud ja juhatanud.  Esimene tööpõld, millel Dr. Kreutzwald rahwast õpetama hakkas, oli tähtraamat. See tööpõld oli õigesti walitud. Muud raamatud, ei oleks EeSti taludesse teed leidnud. Wähed oskasiwad lugeda, weel wähem leidus neid, kes paarkümmend kopikat  raamatu eest wõisiwad ära kulutada- Nii on õnnis O. W. Masing suure hulga Eesti keelseid raamatuid kirjastanud, millest aga rahwa seas midagi ei mäletata, sest et wäikene osa eksemplarisid,  mida ülepää trükiti, haruldaste asjadena mõisate ja kirikumõisate raamatulaudadele  jäiwad. Kreutzwaldi kalender aga. mis hiljem nime „Maarahwa käsuline  kalender" kandis, leidis teed igasse talusse, sest tähtraamatut tarwitasiwad eestlased ju 18. aastasajal hoolega. Ja kui kalendri eest paar kopikat hõbedat oli wälja antud, siis püüti teada saada, mis kõik sellesse raamatusse oli kirjutatud, ja loeti tähtraamatu lisa hoolsasti läbi. Kalendri sabas andis Kreutzwald Eesti põllumeestele mõnesuguseid õpetusi põlluja  heinamaa parandamisest, loomade kaswatamisest,  terwise hoidmisest ja nõnda edasi. Sellega on Dc. Kreutzwald meie esimenejamõjuwampõllutöö kirjanik olnud ning Eesti põllumeeste seltsidel on asja Kreutzwaldi mälestust anu sees pidada. Teiseks on Kreutzwald ka meie karskuse kirjanduse põhjapanija olnud. Juba sel ajal, kus wcel teaduslikult ei olnud seletatudgi,  et wiin ja õlut ainult kahjulikud on, nägi lauluisa tähelpanija silm, et üksinda  täieline karskus see tee on, millel Eesti rahwas joomaorjusest ja selle wiletsustest  wälja peaseda wõib. Seda tõendab Armastuse pärast. 8 Arthur Hartwigi jutustus. Lase mind lahti, pai Peeter, lase mind lahti, püüdis Wassili meel hädas karjuda, aga seda ei kuulnud keegi muu enam kui Peeter üksi, kes kõwasti ta keha muljus. Ta hoidis Wassili kurgust ikka weel kõwasti kinni, kis oma jalgega hirmsasti rabas, mis aga kõik asjata oli, sest et Peter wihaselt kui lõukoer ta hingamise kinni pitsitas. Hulga aja pärast, kui Wassili ju wagusi oli ning mitte enam ei hinganud, tõusis ta üles, haaras oma kõrwal seisma kiwi peosse ning andis sellega tall weel mõned hääd paugud pää pihta. . . Sellega oli siis ta hirmus mõtsuka töö tehtud. Ta ootas weel tüki aega maas lamama keha juures tähele pannes, kasta ennast mitte enam liigutama ei hakka. . . . Surnud, sõnas ta kord weel iseenesele. Koidu walgus hakkas juba punama, tähed taewa wõlwil oliwad oma hele särama paistuse kaotanud, kuna pilmed taewa serwalt  weri punaselt Peetri ja ta lõpetatud töö pääle waatasiwad, kes selle ajani ikka weel surnukeha juurde istuma oliwad jäänud. Ta tundis ennast kui palawikus olewat, ta mürises nagu oleks külm tõbi ta kallal olnud, aga siisgi jooksis ta palget mööda wesi maha, kõik ta keha oli märg nagu oleks see werd wälja higistanud. Üles tõustes pühkis ta käega oma otsa esist ning waatas kord weel surnukeha poole üteldes: Sa oled minu pruudi ära warastanud, mis mul maa pääl kõige kallim oli, nüüd tõmbad  sa mind ka weel hauda enese järele. Selle pääle astus ta pitkal sammul edasi; Mk oli otsas ja surnud, surm oli ta selja taga, surm ta sees ning ka ta ees. Kõik ta maapäälsed lootused oliwad sellega nüüd lõppenud. Pärastlõunase palawad päikesekiired paistsiwad wäikese maakonna linna walgcte müüride wahele, uulitsate püäl oli mähe liikumist, ainult mõned teenijad inimesed oliwad siin ja sääl näha, mitmete poodide uste pääl haigutasiwad kaupmeeste sellid, kuna kaks uulitsapoissi riidlesiwad ning Üksteisellt mätsisid pääst maha lükkasiwad- Kaks talu wankrit pöörasiwad põik uulitsa sisse. Esimese wankri pääl oli midagi purju riiete sisse mässitud, kuna teise wankri pääl hobuse juhataja körwal keegi isik istus, kelle näost näha wõis, et ta midagi ei näinud ega tähele ei pannud, ning see oli Peeter. Üks sell jooksis meestele waStu ja küsis, mis neil müüa olla. Kui mehed midagi ei wastanud, tõstis ta ise purju riide ääre üles ning tahtis waadata, mis selle all on. Ta pööris aga kohe tagasi ilma et ta sõna oleks lausunud. Mõlemad wankrid jöudsiwad wiimaks kohtumaja õuue, mis wangikojaga ühenduses seisis. Natukese aja pärast tuli wangikoja ülem wankrite juurde ning küsis meeste käest, mikspärast nad tulnud ja mis nad soowiwad. Talitaja, kes ka kohale oli jõudnud, seletas ülemale, mis juhtunud, kuidas mõrtsukas ise ta juurde oli tulnud ning talle ise üles annud, et ta soldati Wassili ära on tapnud. Ülem laskis surnukeha kohe ühte iseäralisesse  kambri kanda. Siis näitas ta käega, et Peeter ta järele tuleks- Sisse jõudes andis ta Peetri wangide wahi kätte ning käskis teda iseäralissese kambrisse luku taha wiia. Mõned nädalid pärast seda oli kohtu päew. Kohtu kambri eestoas ootasiwad hulk inimesi, nende seas ka talitaja, kes Wassili surnukeha ning tema mõrtsuka linna tõi. Wagusi ootasiwad kõik seda aega, millal neid ette kutsutakse. Wahete wahel sosistasiwad mõned üks teisele körwa fiSse. Ametnikud ja kirjutaja kmsiwad edasi ja tagasi raamatute, protokolli lehtede ja kirjadega  ootajate keskelt läbi. Kõlistati kellukest.  Warsti selle järele tuli kohtu teener ning kutsus talitaja kohtu ette. Punase kalewiga kaetud kohtu laua taga istusiwad kohtunik ja tema sekretär. Laua pääl kohtuniku  ees seisis kohtu kull- Sekretär kirjutas  tiitsasti ja tiitsasti, nõnda et sulg paberi pääl häält tegi- Talitaja terwitaS sisse astudes alandlikult ning jäi laua ette seisma. Sa oled talitaja, küsis kohtunik wiimaks kohtu laua ees seisma isiku käest. Jah, ma olen see küll, wastas wallawanem.  Tõid sina Peeter Allrauni linna, kes sinu ülesandmise järele soldati Wassili ära on tapnud, küsis kohtunik. Jah, mina olen see, waStaS talitaja. Jutusta siis, mis sa sellest mõrtsuka tööst ülepää tead, käskis kohtunik. Auulik kohus, algas talitaja oma juttu, ma tean sellest üsna wähe rääkida, ühel homikul kaunis wara tuli Peeter Allraun minu juurde ning rääkis mulle, et tema soldati surnuks olla löönud. Et ma Peetert, kui mõistlikku ja kainet meest tundsin, ei uskunud ma tema juttu esialgul mitte, maid