Paljud keiserlikust sugust printsid on juba selle plaani poolt: Mõni samm on selles aSjaS juba aStutudki. Pääle wiie, juba tuttawa ametniku faawad weel kaks ametnikku matjamaale saadetud,  selle otsekohese ülesandega, et riikide põhjusseadusi  EuropaS ja AmerikaS järel uurida. Üks neist on Wutingfang, keS pokserite liikumise  ajal AmerikaS Hiina saadikuks oli ja maga hästi Jngliskeelt kõneleb. Kuid ka Hiinas on põline pimedus ja tagurlaste partei tugew ja mandarinid - „tshmownikud" söömad enne tvist weel palju pääsukese pesi ära, kui parlamendi koklukutsele alla kirjutada julgemad. Kuninga Salomoni kaewandused. 7 R. Haggardi järele J. Lossman n. Lähme! - ütles sir Henri ja üksteise järele  astusime waikides koopast wälja. Warsti jõudsime mäeharjale ; nälg waewas meid hirmsaste. igaüks mõtles: „weel tund aega, ehk kaks ja meie istume niisama igawese lume sees. nagu don Hose. Mäe harjal jäime seisma, sest meie ei teadnud,  kuhu poole minna, paks udu kattis kõik kinni. Pikkamisi kadus udu ja meie ees, teine Pool mäe külje haljendas paks rohi, wäike oja jooksis keerledes mäe külge mööda alla, tema kaldal sõi kari antilopesi.  See nähtus rõõmustas meid üliwäga; ehk loomad  kül wäga kaugel oliwad, Pidime meie hää õnne pääle laskma, sest ligipääsemine lageda Pääl oli täiesti wõimata. Umbopa, sina lue ja kolme juures laseme meie kõik ühekorraga. Kui püssirohu suits kadus, nägime eneste suureks rõõmuks ühte isast antilopet maas rabelewat. Wäsimuse pääle waatamata jooksime  ruttu looma juurde, tõmbasime wärisewate kätega  naha maha, aga õnnetust! Siin ei olnud kuskil  põletismaterjali näha, millest tuld oleks wöinud teha ja liha küpsetada. Meie piame liha kül toorelt sööma,  tähendas  str Henri. Näljased inimesed ei wõi igakord walmistehtud  söökisid oodata. wastas Hud. Toores liha näitas meile nüüd maitsewam oletvat, kui praad Pidulaual. See söök andis meile jälle jõuudu, weri hakkas kärmem jooksma, jõud ja lootus andsiwad meile jälle uut julgust. Umbopa lõikas järele jäänud liha seest kondid wälja, et liha üksi tee pääle ligi wõtta. Selle aja sees silmitsesime  eneste ümbrust. Meie seljataga tõusiwad piltvedeni  Grudi Scheba lumega kaetud ladioad, meie ees, all sügawa madaliku pääl oliwad rohilised metsad,  rohurikkad heinamaad, kus loomade ja metskitsede  karjad rahulikult sõitvad; külasid oli siin ja sääl näha. Seda ilusat maad piirasiwad kõrged mäed suures ringis ümber. Kaks asja äratasiwad meie imestust kõige rohkem:  ilus maa, mida meie oma eeS toaatlesime. oli wähemalt 3000 jalga kõrgemal, kui kõrbe Pind, siis, kõik jõed ja jõekesed jooksiwad mägedest Põhja poole, läbi selle ilusa maa, kuna kõrbe Pool mitte ühte wee ojakest ei olnud. Kaua istusin sääl ja toaatlesime hääl meel ilusat maad, wiimaks tähendas  sir Henri: Kas siin ligidal ei piaks mitte Salomoni tee olema, mis meie kaarti pääl tähendatud  on? Ma kinnitasin seda. Waadake, rääkis ta edasi, sääl on see suur tee, ja ta näitas käega sellest kohast paremale  poole, kus meie seisime. Sääl oli ka tõesti suur käidaw tee näha, mida wanad kultura rahwad määratu suurte kuludega kalju mägedes ehitanud oliwad. Hm! rääkis Hud, siis ei ole meie mitte kaugel sellest ja kas ei oleks mitte parem, kui meie selle kohe üles otsime? Kui meie eneste käed, jalad ja silmanäo külma wee sees puhtaks pesnud olime, astusime üle küngaste,  sammusime üle mägede, läbi orgude, sügawa lume sees Salomoni tee poole, kuhu mõne tunni järele saime. See tee oli umbes 50 jalga lai ja kõige paremas korras, kaljudest läbi raiutud ja nähtus,  et tee siin mägedes häkiste ära kadus, nagu oleks siin tema hakatus olema. Mis teie mõtlete selle üle? küsis minult  fir Henri. Ma arwan, et see tee enne wanaste läbi mägede ja kõrbe, kust meie tulnud oleme, wiis, aega mööda liiwaga ja laawaga maa wärisemiste ajal kinni kaetud sai, nõnda et teda nüüd sääl tundagi ei ole. Nüüd läks tee alla mäge, mida mööda meil mitukorda kergem oli kõndida, kui teine pool mägesi  üles ronida. Seda mööda, kuidas meie alla poole jõudsime,  läks õhk pehmemaks ja soojemaks, tuul jäi waiksemaks. Niisugust teed ei ole ma omas elus mitte näinud, ja sir Henri teatas, et tee, mis Alpi mägedes üle Sankt-Gotthardi wiib, selle sarnane olla. Uhes kohas läks tee üle 100 jalga laia ja 300 jalga sügawa kuristiku, kus lõpmata suurtest kalju-tükkidest wõlw oli tehtud, mis teed kandis ja mis siin niisama hää ja ilus oli, kui igal pool mujal. Teises kohas oliwad kõrged kaljumäed läbi raiutud ehk tunnelid tehtud. Tunnelite seinad oliwad mitmesuguste kiwist wäljaraiutud kujudega ilustatud. Need kujud näitasiwad raherattaga wankri pääl sõitjaid, ehk teises kohas kinnisiotud Mängisid, keda wöitja wankri järele weeti ehk hulga kaupa halastamata wõitjatest eneste ees aetud saiwad. Keegi ei keela, kui see Salomoni teeks saab nimetatud, tähendas Hud, kes tähele pannes kujutusi  tunnelite seinte pääl waatanud oli, aga ma orwan, et egiptlased kaua aega enne kuningat Salomoni  siin olnud on: kui need wigurid mitte egiptlaste  omad ei ole, siis on nad wähemalt wäga nende sarnased! Pääle keskpäewa olime juba metsa jõudnud.  kus meie tuld üles teha wõisime. Pidage, siin wõime puhata ja enestele õhtusööki walmistada, sest liha meil ju on!  tähendas  Hud. Kellegi! ei olnud selle ettepaneku wastu midagi ütelda ja meie astusime tee päält kõrwale, mööda woolawa oja kaldale, kus tule ülestegime ja liha warda otsas küpsetama hakkasime, nagu kahwrid seda teewad. Kui kõhud täis oliwad ja piibud suus tormafiwad,  tundsime nii hääd meelt, nagu inimesed,  kes kõige paremaid toitust maitsnud Sir Henri ja Umbopa istusiwad tule ääres, mina lamesin  pikali rohu sees ja lasksin leiba luusse. Korraga märkasin ma, et Hud kadunud oli, ma tõusin istuli ja nägin teda ojast wäljatulewat ja ennast riidesse panema hakkawat; auuline kapten puhastas hoolega omi püksa, westi ja kuube, peses krae ja käised hoolega  puhtaks, pani nad kokku kalda pääle hunikusse, ise istus ta nüüd särgiwäel ja waatas kurwalt oma saabaste Pääle, mis mitte enam nõnda ei läikinud, kui enne. Sellepääle wöttis tema reisipaunast tükk antilope raswa wälja ja kui ta saapad enne rohunuustiga  tolmust puhastanud oli, hakkas ta neid raswaga määrima ja tegi seda niikaua, kuni nad jälle läikima hakkafiwad. Aga see oli korraarmastajale  kaptenile weel wäha: ta wõttis pükste taskust  wäikefe kammi wälja, mille küljes peegel oli ja hakkas oma juukseid siluma, mis palju aega tarwitas. Sääl tuli uus häda: wiimastel Päewadel, millal meie nälja ja külma kätte surema pidime, ei olnud temal wöimalik habet ajada ja nüüd kattis tema palgeid ja lõuga pikk harjase taoline habe. See nähtus wiis waese kapteni meele äraheitmisesse. Ja mis teie mõtlete? Ma ei uskunud oma silmi, kui ma nägin, et Hud raswa tüki wee sisse kastis, Puhtaks  peses ja sellega oma karwast nägu ettevaatlikult  õöruma hakkas, selle pääle wõttis ta reisipaunast  habemenua wälja ja hakkas tööle. See kõik oli nii naljakas päält waadata, et mina naeru ei jõudnud Pidada. Korraarmastaja kapten oli juba poole tööga walmis ja tahtis praegu näo teist Poolt pügama hakata, kui häkitselt nagu wälgu kiir tema pää kohal läikis. Hud kargas üles, tarwitas paar raswast sõna ja waatas hirmuga enese ette. Ka mina kargasin üleS ja mu silme ette awanes järgmine  pilt: Umbes kahekümne sammu kaugusel sest kohast, kus mina seisin ja kümme sammu Hudist seifis salk maa päriselanikufi, suured, ilusad, wasekarwa  nahaga tugewad mehed. Mõned kandfiwad pääs suuri mustadest sulgedest pääehteid, seljas oliwad  neil leopardi nahkadest tehtud lühikesed mantlid, Teiste ees seifis ettepoole kummardades sirge noormees,  nagu wana greeklaste Olimpia kuju. Tema oligi see, kes oma piigiga Hudi Pääle wiskanud oli. Järgmisel silmapilgul astus wanamees, kes sõjamehe märkisid kandis, ette, hakkas nooremehe käest kinni ja ütles tale midagi kõrwa sisse, mille järele mõlemad  meie poole tuliwad. Wahe ajal wötfiwad sir Henri, Hud ja Umbopa omad püssid kätte ja hoidsiwad  neid ähvardades mustade poole, kes aga seda tähelegi ei pannud. Minule tuli meelde, et, wõib olla, nemad weel püsfifi ei tunnegi. Pange püssid kõrwale, ütlesin mina, meie piame katsuma rahuga läbi saada! Minu sõbrad täitfiwad minu nõuet, siis astusin  ma ette ja hakkasin nende wanemaga Zulukeeles kõnelema, sest ma ei teadnud weel, mis keelt nad möistfiwad. - Terwitus teile! ütlesin mina ja oma suureks imestuseks kuulsin, et tema mulle ühes keeles wastas, mis Zulukeelega ligidalt sugulane oli. Terwitus ka teile? Kust teie tulite? Kes teie olete? Mikspärast kolmel teie seast näod walged on, kuna neljandamal niisamasugune nägu on, nagu meie emade poegadel? ütles wanamees ja näitas Umbopa pääle. Ma waatasin eneste zulu Pääle ja nägin imestades, et tema naha wärw, keha suurus ja kogu kehalaad maa päriselanikude sarnane oli. Meie oleme wäljamaalased ja tulime rahu mõtetega siia, aga see inimene on meie teenija! wastasin mina. Teie waletate! hüüdis wanamees. Mitte ükski wööramaalane ei wõi üle nende mägede saada, kus kõik elaw loom otsa saab. Pääle selle, mis teie ka iganes räägite, kasu ei too see teile mitte ja kui teie wööramaalased olete, siis piate surema, sest keegi wööramaalane ei tohi meie maal elada, niisugune on kukuanide kuninga seadus. Sellepärast walmistage siis endid surma wastu! Nende sõnade juures wötsiwad mõned mustad Wööl rippuwad pikad ja laiad nuad kätte. Mis see kerjus räägib? küsis Hud, kes tähelepannes meie kõnet päältkuulanud oli. Tema räägib, et meie surema piame! Õige Jumal! hüüdis kapten, mille juures  ta tahtmatalt walehambad keelega wälja lükkas, nad kohe aga jälle tagasi tõmbas, nagu ta seda sagedaste  äritawa juhtumise korral ennegi tegi. See oli wäga osaw liigutus, mida nähes mustad hirmu kisaga tagasi kargasiwad. Teie hambad hirmutafiwad neid, wötke nad kõik ruttu suust wälja! - Seda kuuldes lükkas Hud kõik omad walehambad suust wälja ja peitis nad osawaste särgi käise sisse. Nüüd wöitis kukuanide uudishimu isegi esialgu kartuse ära, nad liginefiwad uuesti meile, aga nagu näha, mitte enam selle kalli mõttega, et meid kuninga käsu täitmiseks surnuks torgata. ütelge meile, wõöramaalased! ütles wana sõjamees, auupaklikult Hudi pääle Käidutes, kuidas wõib see olla, et see raswane mimeue, kelle keha tekiga kaetud, jalad paljad, kellel kartvad näo ühel pool kaswawad, teisel pool aga mitte; kellel ühe silma pääl tveel teine läikiw ja läbipaistev?  silm on, ütelge meile, kuidas on see tvõimalik,  et tema hambad ise suust ära tulewad ja uuesti jälle iseenesest lõualuu külge kinni kaswawad? Tehke suu lahti, Hud! käskisin mina, see awas suu ja näitas neile ilma hammasteta lõualuid. Pärani silmadega jäiwad mustad seda asja imestades wahtima. Kus on tema hambad? kisendafiwad nemad, meie nägime ju ise temal hambad suuS olewat! Hud pööris ennast natuke kartvale, tõmbas käega suu eest läbi, tegi suu lahti ja näitas vahtijatele,  et temal tõesti kaks rida ilusaid läikivaid hambaid suus oliwad. Selle pääle langes noor mees, kes teda efite odaga surmata tahtis, HM ette põlvili maha ja ulus hirmu pärast. Wanal mehel värisefivad erutuse Pärast põlved, mille ük ta asjata võitu saada püüdis. Meie näeme, et teie vaimud olete!  sosistas  tema, sest ükski inimene, kes naesest oa sündinud, ei kanna ühte ümmargust, läbipaistvat silma teise pääl, ei kasvata karvu üksi näo ühck Poolel ja ei ole kellegil niisuguseid hambaid, mis iseenesest korraga kaovad ja jälle kasvavad, enne kui teine kolme lugeda võib! Andke meile andeks, valitsejad! Mustade eksitust ja kartust pidin ma eneste kasuks tarvitama. , Andeks andma oleme meie valmis, ütlesin mina kõrkusega, ja nüüd, et teie oma tegu kahetsete, võime teile tõtt kuulutada: meie oleme tõesti vaimud, kes kõige suurema ja heledama tähe päält, mis öösel paistab, maa Pääle tulnud oleme, ehk meie päält näha kül inimeste sarnased oleme, nagu teiegi. Meie tulime maa pääle, et teie seas natuke aega elada ja teid eneste ligidusega õnnestada. Teie ise näete, et ma ennast ettewalmistasin  teie juurde tulla, sest ma õppisin teie keeli kõnelema. —" Ja, see on nõnda! See on tõsi!  kinnitafiwad  kõik mustad ühest suust. Ja, walitseja, sa õppisid teda Mäga halwaste,  tähendas Manamees. Ma waatasin wihase Pilguga tema pääle. Nüüd. sõbrad, arwan ma. mõistate ise, et niisuguse wastuwötmise eest, nagu meile näitasite, 557 Sakalas 70. 1905