lised teeniwad hääd raha, ka nendegi majanduslik  järg wõib hää olla. Aga kuda on lugu aatelise õnnega? Küla muutub nendeks nädaliteks, kus kullaojad woolawad, rööwliauguks,  joogikoopaks ja hoorapesaks, kus üks elanik teise wõidu kõiksuguste abinõuudega püüab kullatöölise taskuid tühjendada ja Paari nädali pärast pöörawad töölised omale raskele tööle tagasi, ilma rahakopikuta, ilma riidehilbuta,  sest riided on juba Lulewa töö pääle ette laenuks wõetud. Niisugune on see „ aateline  õnn", mis majanduse juure pääl iseenesest  kaswab. Praegu kirjutawad Wene ajalehed palju Wene talurahwa waeseks jäämisest, iseäralised komiteed on riigiwalitsuse poolt asutatud, kellel ülesandeks on seda waeseksjäämise küsimust kõikipidi põhjalikult läbi uurida ja abinõuusid nende põhjuste kõrwalesaatmiseks otsida. Ja mis on Wene rahwa waesuse pääpõhjus? Hariduse puudus. Ka rahaminister wnnistas  omas kõige alandlikumas aruandes Keisri herrale, et Wene talurahwa põlwe paranemise  kohta ühtgi lootust ega abi ei ole senikaua  kui rahwa haridusline järg ei saa parandatud  ja tõstetud. Hariduse puudus teeb kõik majanduslise edenemise wõimatuks ja alles haridus tõstaks majandust paremale järjele. Nii tunnistab raha-asjade minister ja „Teataja"  lubab ometi arwata, et ministril selle asja kohta tundmist ning arusaamist on. Haridus tõstab majandust ikka ja alati ja parem majandusline järg teeb omalt poolt jälle wõimalikuks suuremat haridust omandada: nii edeneb asi oma loomulikku teed. Ei ole ühtgi riiki ega ühtgi rahwast, kes hariduses hääl ning majanduses madalal järjel oleks, küll aga leiame rahwaid, kelle majanduslised tingimised kõige paremad on, aga majandus ise on üsna raisus, sest et haridus puudub. Haridus on see elaw jõud, mis inimesesugu edasi weab, nagu aurumasin raudtee rongi. Kes aga seletama tahaks hakata, et kallis kaup, mis wagunites on, rongi edasi ajab ja ka masinaid ees lükkab ning et masin selle kiire liikumise pärast auru wälja hingab see ärgu pangu pahaks, et meie tema seletust ei usu. VI. Mitte riiu- ega waidlemisehimu pärast ei ole meie neid ridasid kirjutanud, waid et üleswõetud küsimusi harutada ja seletada,' ning see on ikka ja alati ajalehe kohus. Teatawas mõttes on iga kirjatükk waidlemine.AKui seletame,  et maakera päikese ümber käib, siis on see waidlemine nende wastu, kes arwawad,  et päikene maakera ümber käib. Sõeludes  saab wili puhtaks, läbirääkides asi selgeks.  Aga kus näha on et waidleja mitte asja selgust ei soowi, sääl jätame küll jagelemise  järele, kuid iseeneses peame siisgi püüdma selgusele saada. Paraku peame tunnistama, et „Teataja" asja seletust ei soowi, oma ütlusi põhjendada ei püüa ega tõest suuremat ei hooli. Et lugeja ainult minu ütlemise järele seda uskuma ei pruugiks jääda, toon paar näitust. Oma esimestes numbrites mõistis „ Teataja" kõik senised Eesti tegelased hukka, et nad rahwa ees Eesti keelele küll kiidülaulusid  laulawad, aga kodus, omas perekonnas wõõrast keelt räägiwad. Selle pääle kostis W. R. et seda kahetsemise wäärt nähtust küll olemas on (muidugi mitte üleüldse kõigi Eesti tegelaste juures, nagu „Teataja" tõendas)  ja küsis omalt poolt, kuda selles asjas „Teataja" enese talus lugu on? Kas tema sõbruskonna kõrgema haridusega perekondades Eesti keele kõnelemise küsimus päewakorralgi on? Meie ootasime, et „Teataja" toimetaja auusa mehe wiisi otsekoheselt oleks seletanud: „Muidugi! Seda pattu, mis ma teiste juures hukka mõistan, ma ise ometi ei tee!" Aga missuguse kostuse meie saime? „Teataja" toimetaja ütleb, et tema kõigi oma sugulaste kodust elu ei tunnegi (aga kõigi oma mittesõprade  kodust elu tunneb ta küll!) ja kui nendest mõnedes Eesti keelt ei kõnelda, sääl on nendel „oma seisukoht." Teine näitus: Keegi waidleja heitis „Teatajas" W. k/le ette, et see omal ajal Jakobsoni kange wastane olla olnud, ja et sugugi mitte kahtlust ei oleks, et ta nimelt isiklikult 15. pääle mõtleb ning mitte muide pääle, kirjutas  ta „Teie" suure tähega. Kui aga R. seda süüdistust tagasi tõrjudes ütles, et ta sel ajal alles Pärnus koolipingis istus ja politika  asjaga mingit tegemist ei teinud ning et 136 Lesti postimees. z 902.