„See on hirmsam kui hirmus!" hüüdis Margarete  wärisewa häälega. „ Kõike muud oleksin mina ennem wõimalikuks pidanud, kui seda." Sandori pani mõla kirja jälle hoolega oma taskuraamatu wahele. Tükk aega kõndisiwad mõlemad  sõna lausumata teine teise kõrwal. Sandori tahtis seda koledat uudist mõni aeg Margarete Pääle mõju awaldada lasta, enne kui ta selle asja arutamisele  jälle tagasi tuli. Wahest ehk ka tahtis ta neiut oma Matkimisega sundida, et see ise temalt küsima hakkaks. IJärgneb.i Minija Austraaliast. Inglise kirjaniku E. Hor n u n g'i uudisjutt. I. Kohtuniku Biei perekonnas oli sündmus juhtunud, mis ootamata tema kolme kodus vlewa liikme südame rahu oli rikkunud. Oli suwine pühapäewa hommik. Kõik kolm istusiwad laua ümber, kus pääl isuärataw hommiku söök seisis; need kolm oliwad.- kohtunik sir Dshems ise, tema naene, ladi Blei, ja nende teine poeg Grenwill. Wanem poeg, selle perekonna puuduw liige, oli kodust ära. Kõigil oli teadu, et ta juba mitu kuud kuskil Auftralia rohtlaontes elab, aga keegi ei teadnud, kus nimelt, sest Alfred Blei oli, nagu paljud noored reisijad, wäga laisk kirjasaatja. Keegi ei wõinud ka aru saada, mikspärast see noor inimene, kelle juures just iseäralist ihaldust imelikkude juhtumiste pääle märgata ei olnud, reisijatest rajatud teed maha oli jätnud ja harimata,  metsikule maale elama jäänud. Aga nüüd oli kõik selgeks saanud. Kiri Brindarra'st, mis kui pomm selle söögiga kaetud laua kohal lõhki plahwatas, teatas, et Alfred Australmst Inglismaale  naesega tagasi tuleb. See oli esimene teatuS,  mida ta enesest mitme kuu jooksul oli andnud. Mis siis! lausus wiimaks ladi Blei oma rahulise ja järelmõtlewa tooniga:  Warem  ehk hiljem pidi see ikka sündima. Alfred oleks wõinud juba ammugi naest wölta, ja mina koguni soowisin seda. Ta ju ka ligi kolmkümmend  aastat ivana. , Täis kolmkümmend, sönaS Grenmill. Minagi olen juba selle ümber. Tähendab siis, et meie endid önnelikudeks  wanemateks wöime pidada, rääkis ladi Blei õrnalt mehe pääle waadates. kes tõsise näoga aknast wälja päikesest walgustatud muru platsi Pääle «vahtis, edasi Meie woiksime praegu saadud sõnume üle aina rõõmustada, kui mitte... Kui see mitte nii ootamata ja... ja... Nii kurwastaw ei oleks, wiskas Grenmill wahele. Grenmill, ütles kohtunik, ma sooviksin,  et sa selle kirja meile kõikide kuuldes ette lueksid. Meie lugesime tema paljalt silmadega üle ja «võisime nõnda ehk midagi wahele jätta Grenwilli peeti noorte adwokatide hulgast üheks kõige terawamõttelisemakS inimeseks. Ta leidis hääd meelejahutust igas asjas, mis tema naljale toitu andis. Nõnda, näituseks, lugeS ta mõnd halwaste kirjutatud kirja, sellele omalt poolt kõige rumalamaid tundmusi juurde lisadeS, nii mõnusa tooniga, nagu oleks see mõni klassikaline  kirjatöö olnud. Ta tegi seda sagedaste kohtus, kus ta kuuljad sellega mägise naerma tahtis ajada. , Isa soovi täites pani ta klaasi silma smiS tale wäga passis) ja hakkas lugema. „ArmaS ema, enne kui sa selle kirja lahti teed. saad sa juba teada, et ma koju sõidan. Kahetsen,  et ennemalt teile ei kirjutanud; iseäranis kahetsen, et ei kirjutanud, enne kui aurulaeva pääle astusin. Ma mäletan, minu viimane kiri teile oli Brindarrast. Aga kõige päält pian 'ua teile suurt uudist kuulmama, ehk kül ainult Jumal teab. kuidas teie seda vastu võtate. Asi on nii, et mina omale naefe olen wötnud. Minu naene on Brindarra skwateri*) tütar, kelle isa maad mitme Inglise krahvkonna suurused on/ Wist tahab ta ütelda „iga Inglise grahwkonna." oga mitte „mitme ütles Grenwill wahele. Ta waene pois lonkas kirjanduse  asjas alati, ja ega ta Australias muidugi  paremat keelt võinud saada. See tähendus wöeti vaikusega vastu, ja Grenwill luges edasi, mõnele ütelusele ülekohtusel  kombel kriipsu alla tõmmates. „Oma naeseft ei kirjuta ma midagi; sa ei saa teda mitte hiljemalt näha, kui nädali pärast. Mis minusse enesesse puutub, siis võin ma sulle, kallis ema, tõendada, et ma kõige õnnelikum surelikkude  hulgast olen. („Nönda räägivad alguses kõik," tähendas Grenwill klambrite vahel.) Minu naene on eht australlane; ta on aasal sündinud  ja üles kasvanud ja on väga uhke oma isamaa üle. See ei hirmutaks sind mitte, kui sa Australia elanikkusid tunneksid, nagu mina neid tunnen. Eht australlane on peaaegu kõige parem inimese-suo eeskuju (Grenwill luges seda tõendust iseäranis tõsise tooniga). Ma pian siiski sulle, armas ema, ette teada andma, et minu Gledis'e kõne ja viisid rahvuslikku kuju kannavad, mis harjumata inimesele kentsakas võib olla; aga sinule, ma tean, ei või hoiatused  mõjuda; minule aga mõtle! on see koguni meele järele. Selle eest saad sa aga köigeilusamat  naesterahwast, keda sa ignes oled näinud,  näha, ja ära mõtlegi, et ma seda mitte ei tohi uskuda. „Ma usun, et teie, nagu alati, suvel Twikenhanis  elate ja meile mitte pääwarju ei keela, kuni meie endale ise pesa valmis saame. Selle kohta on meil juba omad plaanid valmis, mida teile suu sõnal ette tahame panna. Ootamise ajal näitan ma armsale naisukesele kõike, mis Londonis ja tema ümbruses huvitavat on. Kõik, mida ta kõigest hingest näha tahab saada. „Ma tean, kallis ema, et ma teiega enne oleks pidanud läbirääkija, kui naest võtta, ehk Vähemalt seda teile enne teada andma. Ma tunnistan.  et ma väga üle kaela ruttu olen teinud. Aga kui sina ja isa mulle seda kiirust andeks annate, siis võin ma selle pääle kindel olla. et teil rohkem enam midagi andeks anda ei ole. Iseenesest mõista, et see kiri nii hästi sinule, kui ka isale saab kirjutatud. Tervist teile mõlemile  ja Grenlle." Ole tänatud, lausus kohtunik lühidalt, kui noormees lugemise lõpetanud oli. Ladi Blei pehmetes muStadeS silmades oliwad  pisarad. üksi Alfred mõistab niisuguseid lihtsaid, sooje kirjasid kirjutada, tähendas ta ja lisas kohe jälle juurde: see aga ei tähenda weel seda. et ma sinu kirjadest, Fren, lugu ei pia. Sinu omad on alati wäga targad ja terawamöttelised. Ago kuidas Alfredi naese endine liignime on? Ta ei nimeta seda Ei; ta nimetab ainult tema ristinime Gledis. Kentsakas nime skroateri tütre kohta. Wiisakam oleks olnud tale Mari, Liisa wõi mõni teine lihtne nime anda. Aga nüüd Gledis... Siin on juba natukese uhkuse tagaajamist märgata. Ja, kõik see on ootamata ja imelik, lausus kohtuni? mitme minutilise Vaheaja järele. Aga loodame, et ainult seda Alfredi abielusse  astumise waStu wõib ütelda. Ma tunnen  mitmeid, kes Aufiraliast naesed on wötnud, ja nende naesed ei jaa kõige parematest Inglise omadest sugugi taha. Ka Meriväli naene oli, kui ma ei ekfi, Australiast; aga ma olen wäha nii häid naesterahwaid näinud, kui mistriss Meriwul.  (Järgneb.) ») Skwater karjakaswataja. Kus on mu usk? Kirjutanud Heinrich Wösa. 3 Kui ma ütlesin, et mul aega ei ole, rääkisin ma täitsa tõtt: õppida oli meil palju ja kinni jäime tihti terwe klassi kaupa. Õppisime oma teada kiil hästi tüki kätte, aga puudus siiski Meel. Hirmuga läksime iga hommiku tundi; pääd õppimisest uimased istusime esimeses usuõpetuse tunnis. See oli õnnelaps, kelle käest ei küsitud. Aga kui üks jäi juba järgi õppima, siis oli karta, et sedasama kõigega sünnib. Waheft, kui ka kinni jäädes tükk ei tahtnud  päha hakata - ja nutuste silmadega, tühja kõhuga ja paha meelega nii hästi raske tüki kui halwa kooliõpetaja wastu ei hakka ta kergesti päha palusime kooliõpetajat, kas ei wõiks wähemaga I leppida, näit., kas ei wõiks Hiiobi luos need õnnetused,  mis ta pääle tulid, üks kõik, missuguses järjes  jutustada, ja kas see wiga teeks, kui ühe rahwa, kes tale kurja tegi, teisega ära wahetame, wöi kas ei wõiks nende rahwaste nimede asemele, kes ainult sääl kord ette tulewad ja kelle elukohta meie ja kooliõpetaja  isegi ei tea, muid sõnu tarwitada, nagu A. rahwas. B. rahwas. aga ei, seda ei lubatud, muud kui tuubi kõik ja kõik päha. Sellesama wastuse  saime ka siis, kui Jsraeli pühade- ja riistade, kohtade õppimises kergendust palusime. Ei jäänud muud, kui õppisime ja nutsime, õppisime ja põlgasime südame põhjast piibliluo tundi. Katekismuse tunniga  polnud ka paremat lugu. Ka selle tunniks ülesantud öppimise-wara ei mahtunud Päha. Kui minewakordne tükk küsitud oli, luges kooliõpetaja uue tüki ette pidas lektsiat ja lõpuks kirjutas tahwli pääle salmid üles, mis me pidime piiblist üles otsima ja päha õppima. Aga kelle Pää wõtab B—lo aasta wahel ka rohkem wöhiwöõraid salmist päha, kui vääle selle tunni weel wiis muud öpetükki õppida on? Meil kül mitte. Muud kui jää aga jälle järele õppima. Lõpuks leidsime meie, kes me teiste selja taga istusime, hää nöuu ja päästfime endid kawalusega järelöppimisest: kirjutasime salmid, mis tulid päha õppida, hehwti, ja kui küsiti, lugesime  hehwttst. Imelik muudatus sündis ka laulmisega. Kui ma alles laps olin, kiitsid paljud, kes mind nägid ja kuulsid, minus kaht asja: mu ilust laulu ja mu musta Pääd. Pää jäi. mul koolis kah endist wiifi mustaks, aga laul? Ühegi tunnistuse lehe pääl ei olnud mul laulmine hää, ikka ja alati alla selle. Kuhu mu hää laulmine jäi, seda ma kül ei tea, aga seda mäletan kül. et kui ma teist talwet walla koolis olin, terwelt 32 kiriku laulu kätte õppisin. Et ma nad ilusaste oleks kätte õppinud, seda ei wõi ma kahjuks tunnistada, sest kewade, kui õpetaja kooli katsus, laskis mind üksi üht laulu laulda Praegu on alles selgesti meeles, et see „Arm, kes sa mind oled loonud" oli, aga eksisin ühe silbi pääl ja asja lugu oli halb. Asjalugu tegi see weel halwemaks, et mitte üksi õpetaja, kooliõpetaja ja kaasõpilased seda ei kuulnud, et ma eksisin, waid weel koolitus täis inimesi, . kes alati katse päewal kooli ruumid täis matsid. Ühed tulid oma kodu lastega õpetaja juurde, teised tulid kuulama kui hästi nende lapsed ka mõistawad kirikhärrale wastata, wõi kui tarwis, last julgustama, lapsele ehk ka mõne sõna ette ütlema  päätükid on ju igal emal Pääs wõi midagi wabandufeks laste eest ütlema. Oli aga ka neid, kellel ühtki last koolis ei olnud, kes ainult sellepärast  tulid, et armulist kirikhärrat näha ja teda teretada.  Päälegi kuulsid nad, kes hästi mõistis, kes mitte. Ja suure hulga kuuljate ees oma tarkust üles näidata on ikka Piinlik kül. Waata ikka rohkem nende poole, kes päält kuulawad, kui seda mõtelda saad, mis rääkima piad. Kui kõik wöhi-wõörad on, siis pole ka wiga. Oma inimesi ja tuttawaid lööd weel rohkem kartma. Armi Andresega juhtus sarnane  lugu: Õpetaja küsib päätükka, pois hakkab lugema,  waatab aga ka kõrwa ema poole. See muigutab  mokki, räägib mokkadega, millest Andres aru ei saa. Näha, et pois juba kartma lööb. Waatab küsija poole, ema poole ja ei sõnagi tule suust. Ema liigutab weel rohkem mokke ja kui sellest abi ei tule, hakkab käsa liigutama, nägu moonutama jne. Pois wahib ema otsa, lähab näost punaseks ja Waikib, ehk ta kül alati päätükide lugemise pääle meister oli. Minul polnud kül siis ega ka muul ajal kunagi ema sääl, aga tädi oli kül sääl, kui ma lauluga eksisin. Ehk ma teda kartma lõingi, sest mis suurem kunst see siis minu sugusel üheksa aastasel  poisil - ma läksin waremalt õiget aega kooli ka on, lühikese talwega 32 kiriku laulu kätte õppida!  Edespidi kartsin ma katsepäewal tädi ja iga teist weel enam, sest tädi oli kohe meile läinud ja 1805 a k a l a O 28. L2l