Saarlane Ik tS Teisipäewat, 25. märtsil 1903. XIX. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas . röl. FO k? PsStiga saadetud aastas. 2 ~ „ PooleS aastaS 1 ~ 23 „ Ilmub igaltoisrpAs»Vt»r. ..Saarlase" toimetus ja «Ajaaadmine Kuresaares Ka«ba-l,«lttsaS »r.l?> Saarlase toimetufele.Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab S t. .UM Klkiildiilc politika sjslkht ma- ja liaaarahmlk. UM Kehalik töö ja haridus. Kehalik töö ja haridus ei taha mitte hästi kokku käia- Seda näitab igopäewane elu. On keegi wähe haridust saanud, siis põlgab ta kehalikku tööd ja peab selle töötegemist  häbiks. Üleüldse aimatakse, et kehalik töö peenikese-tooni waStu käia. Ja see kartus, et kehalikku töö läbi peenikest  tooni rikutatakse, on mõne juures nii suur, et ta ennem suurt puudust kannatab, kui et kehalikku tööd tegema hakkaks. On näituseks perekondi, kuS waesus walitsemas on. Aga seegipärast peetakse süäl teendrisi ja muid töölisi ning maksetakse neile palka, kuna siin ilma teendriteta siis wäga hästi läbi wõiks tulla, kui pereemand ise käed majapidamise  asjatoimetuste külge paneks. Ja puudus kaoks majast, kui pereisand midagi kehalikku tööd ette wõtaks. Aga seda ei tehta. See käiks ju peensuse waStu. Seesugune  arwamine on aga just hariduse puudus- Sest õige haridus näitab, et iga kehalik töö ta auuS töö on, ja et üksgi anus töö peenikese tooni wastu ei käi. Seda näitab  ka elu ise. Näituseks peab kaupmees häbiks, kui ta saapmv peaks tegema, saabassepameister  ei tahaks sellest wist jällegi teada, kui ta kusagil peaks kõigesuguste asjade kraamimisega tegemist tegema. Rätsepp  tunneks häbi, kui teda kingissepa „kruustangide" taga istudes leitaks, ja kingisepal pole ka mitte meelt mööda, kui keegi nägema juhtuks, et ta oma alumisekeha  osa katteid parandaks. Korsna pühkija  peab häbiks põllule minna ja adra taga künda, kuna talumees korsnapühkimist kõige alatuks ametiks peab. Üksikult aga wõetud, on igaüks omas ametis auustatud. Kust aga tuleb siin see wastane olek, et ühe poolt ühte ja teise poolt teist tööd põlatakse, kuna üksikult wõetud kõik tööd auusad on. See on harjumisest tulnud. Saabassepp tegi saapaid, ja rätsepp riideid.  Nad pidiwad üks ühte ja teine teist tööd tegema, sest et nad muud tööd teha ei mõistnud. Iga üks ametimees harjus oma tööga nii ära, elas nii oma töö sisse, et pärast seda peensuse rikkumiseks pidama hakati, kui keegi ametimees seda tööd teeks, mis mitte tema ameti piirisse ei käi. Meie ei taha mitte nõudma hakata, et siin igaüks kõike töösid tegema peaks. „Kui igaüks teeb oma tööd, siis on kõik asjad majas hüäd" maksab ka siin- Selle näituse läbi tahtsime ainult näidata, et igaüks töö auus töö on. ja et nieil mingisugust  põhjust ei ole kehalikku tööd põlata, ja selle tegemist peenikese korra wastaliseks pidada. Need näitused käisiwad enam ehk wähem käsitööliste wahcliste olude kohtu. On aga weel üks selts inimesi olemas, kes igasugu kehalikku tööd põlgawad ja seda halwaks peawad. Need on need, kes teaduslist haridust ei ole saanud. Neid on harwa leida, kes teaduslise töö körwal ka kehalikku tööd teemad. Ja seda asjalugu peetakse nii õigeks, nii korra järeliseks, et igaühte, kes sellest piirist wälja astub, peaaegu nõdrameeleliseks peetakse. Grahw Leo Tois toist räägitakse, et ta oma ilma kuulsate kirjatööde kõrwal ka kingisepa tööd tehta. Suurema osa poolt peetakse seda nähtust nii waStituks, et säül juures ikka Tolstoi mõistuse kohta kahtlust awaldatakse. Ja ometi on teadusemehed ise sagedasti käsitöölistega suured sõbrad ja käsitöölised  on ka sallitawad salongi wõõradgi. Töö ei ole siin käsitöölist mitte halwaks teinud. Kuidas peaks siis töö teadlast ennastgi halwaks tegema ja kudas wõib siin töö ühe ehk teise isiku kohta alandan? ja peenikese  korra wastane olla? Kõik on wõõriti Wõlu. (Lõpp.) Klaas waikis ja waataS oma seltsiliste poole. Mehed nvkutafiwad jällegi püäd>ga ja kordafiwad: Jah, seda nõuab meie seadus  ja nõnda oleme ikka teinud- Nüüd oli asi paha. Näis, nagu ei oleks see kõik wõõralegi enam lõbu ja nalja  walmistanud- Ka õpetaja istus päris nõutult oma tooli pääl- Torm möllas edasi ja wiskas ühe murtud oksa wastu akent. Walju karjatusega kargas Asta püsti,  heitis wõõra mehe rinnale ja hüüdis, et tema seda ialgi ei wöi lubada, et keegi oma kätt tema külge paneks, sest tema, Asta tahta teda enesele meheks ja wiia teda siit saare hirmsate talupoegade ja hüljeste seast ära kusagile rahulisesse nurka. Ja kui nemad teda ärauputada tahta, pidada nemad ka temaga sedasama tegema. Õpetaja hakkas nüüd ka omalt poolt meestele seletama, et see nii lihtne asi pole ühte inimest surmata. Kui nemad sarnast kohut küll omaskeskis mõista wvida, kus juures nad ise trahwimata jääda, kuid see tulla sellest, et sarnane lugu laiemas ringkonnas  kunagi tuttawaks ei saa. Selle wõõraga polla aga lugu mitte nõnda. Teda saada kadumise korral kohe taga otsitud ja siis saada nemad kõik wangi wiidud. Päälegi  olla see päris wõimatu tegu tuult wilistada. Wõõras herra olla ainult naljatanud  ja kes seda uskuda, olla lollpää ja paha inimene. Tema, õpetaja, ise anda igatühte, kes selles süüdlaseks saada, kohtusse  ülesse. Tuuris kaua aega, enne kui õpetaja neile selgeks teha wõis, et seesugune kättemaksmine  ülekohus on. Aga wiimaks sai tema ometi sellega toimes tema tundis oma ruhnlasi ja oskas nendega ümberkäia. Pärast meeste äraminekut oliwad jälle tükk aega kõik wait. Asta istus nägu käte wahele peites ja õpetaja ootis, et wõõras nüüd ka midagi rääkima peaks. Wiimaks hakkas wõõras siis ka rääkima. Hakatusel kogeldas tema wähesti, oga pärast poole läks see üsna sorinal. Ta jääda õpetajale eluaeg abi eest tänulikuks mida see temale tänasel õhtul osaks oli saada lasknud. Ja siis ütles tema weel, et ta Astad wäga hästi sallida aga omale naeseks  ei wõida tema teda ometi mitte wötta. See ei olla wõimalik; sest esiteks ei leppida  tema sugulased mitte sellega ja teiseks olla temal juba pruut, keda ta mitte maha  jätta ei wõiwat. Tema olla auumecS olnud ja tahta selleks ka edaspidi ikka jääda. Õpetaja ei rääkinud omalt poolt mitte palju sinna waStu. Teisel homikul, kui päike parajasti üles tõusis ja wõõras kõige oma kraamiga paatis istus, oli õpetaja ka sääl; pitk Klaas ja kaks teist ruhnlast fõudsiwad. Nemad pidiwad woõra ühe teise saare pääle wiima, kust temal aurulaewaga  edasi wõimalik oli sõita. Mehed oliwad küll tõutanud, et nemad wõõrale midagi paha ei tee, oga õpetaja arwas ometi kohasemaks ise ligi sõita, sest mehed ei näinud sugugi nõnda wälja, kui oleks neil tõsine nõu olnud tõotust pidada. Teise päewa õhtul, kui loojaminew päike metsa latwu ja laenete turjasid kullatas, oli õpetaja jälle kodusel rannal. Eemal, mere pääl õõtsus tühi paat ja ranna ääres liiwa pääl lamas midagi tumedamat. Kui tema ligemale läks, et waadata, mis see olema peaks, leidis ta, et see must kogu tema tütre surnukeha oli, keda laened siia .i. uhtunud. Wõimalik oli, et ta seda ilust särawat maailma otsima oli läinud, millest wõõraS temale sume jooksul nõnda palju ette oli rääkinud ja et wõõraS teda enesega ligi ei olnud wõtnud, oli tema seda wist üksinda teha tahtnud; see oli aga üle tema nõrga jõuu käinud. Kui tänapäew weel mõni wana ruhnlane  midagi kurba lugu jutustada tahab, hakkab tema nende sõnadega püäle: Üks kord tuli üks wõõraS herra Ruhnu ja tema oli wõlu Üks juhtimine Austraalias. Kahekümneseitsmendama webruari pärastlõuna  1865 oli Wiktoria asutusele iseäranis  paha tähtsusega- Mina seisin sel pärastlõunal  oma asutuse maja ukse ees ja suitsetasin. Häkitselt nägin oma naabrit Smiti, kes arwata ühe penikoorma jala minust eemal elas, kiiresti meie poole ratsutawat. Hallo, Wilmar! hüüdis ta. Mis on naaber?! küsisin mina. Kas olete juba kõige uuemat uudist kuulnud?  Ei ole. Täna ei ole mina weel kedagi näinud ja ajalehti pole mina ka neljal päewal saanud! Mina tulen praegu Sandhurstist ja säält kuulsin ma seda. Kas keegi jälle mõne uue kulla lademe kusagilt leidnud on? Sandhurst, enne Bendigo nimetatud, on ühe rikka kullalademetega kaetud maakoha  püälinn. Ei, seda kord puutub asi rõõwimisesse, mis minewal ööl Gardineri lamba pidamise  asutuses toime on pandud-