Õigust ütelda, olete minu arwamise järele mäga hästi teinud, ütles lord Wentworth. Mitte sellepärast, et see mulle tüliks oleks, kui Teie minu majas olete, waid sellepärast, et noored inimesed wabadust armMawad, mida meie kõik teame. Teie tea te seda tõesti, ütles Gabriele naerdes,  ja ma näen, et Teie wabadust kalliks peate. Jah, waStas lord Wentworth niisama ualjaka! tooni! ja Jcan PccoiS'e poole pöördes  ütles ta: Aga Teie, herra Pccois, kas Teie loodate oma poolwenna rahapuuga pääle, nagu Teie tema maja pääle loodate? Lord Grap ütles mulle, et Teie tema käest sada liiret saate, mis Teie lunastuschinnaks on määratud. Kõik, mis Pierrel on, on ka Jeani päralt, waStaS Pecois, nii on meie sugu sess ikka siifiks olnud. Ma olin tema maja pääle juba nii julge, et ma vieomte d'Exmaise haawatud sõjariistadeiandja  sinna saatsin ja tema rahapuug on minule niisama lahti, km ta maja uksgi, sellepärast  palun ma ühte Teie teenrit minu seltsis siuna saata, kes nöuetawa summa ära toob. (Järgneb.) olgugi, et selleaegseid inimesi enam palju eluS ei ole. See olnud 1842 aastal, just Suurel Neljapüewal, kuS ta Salatsi alt jäe tüki püül Ruhnu oli sõitnud. Esmalt peetud teda eemalt waadsteS inimeseks; ligemale jõudes arwatud teda koeraks, oga kui ta Rinst kaldal oli maale aStunud ja hürgadcs kohe metsa pistnud, siis olnud selge, et ta «metsakoer" on. Hirm ja ahastus tulnud igaühe päüle, keS teda esimeseks oliwad näinud. Kohe tõtati külasse ja anti asjast õpetajale teada. See oli aga parajasti oma kogudusega kalli püha jumalateenistust pidamas.  Kiriku rotmeister astu» tasakesti käärkambrisse  za jutustas õpetajale asjaloo ära. Tõsise  ja rõhutud südamega astus õpetaja rahwa xtle ja kuulutas neile: «Kuri waenlane «metsa koer" on tana meie maale tulnud ja ähwordab meile igaühele häda kaela tõmmata. Sellepärast  teie, mehed, minge kohe koju, wõtke oma püssid ja minge hirmsale waenlaselc waitu, ajage teda taga ja tapke ta maha, et meie jälle rahulisti ja ilma kartuseta -võiksime elada!" Mehed astusiwad kohe kirikust wälja, ahmasiwad  igaüks kodunt oma püssi kätte ja ruttafiwad  lõuna poole Rinfi otsa, kuS tige loom maale tuli. Sääl alga» suur «hundia'o" pääle ja läki järjega üle terwe saare põhja poole. Metsas oli teda juba filmatud ja tale sai mõnigi  sinine üba järele saadetud, aga ei need olnud tale surma hoopideks loodud. Pärast lõunat jõudis meeste ring Kunfi otsa ja süül lagedal Kuusi põllal flrutati mana hall ühekorraga  mitme kuuli wahel pikali- Nüüd mõis iga mees jälle kergemini hingata ja kõige päält tõtati õpetajale wõidurõõnm teada andma. Kuhu hundi liha sai ja mis ta nahaga tehti, sellest ei tea praegune noorem sugu midagi rääkida. Aga seda wõime arwata, et hirm ja ahaStus seda kord saare rahwa seas küllalt suur wõiS olla. Tolle aja arwamise järele pidi ju niisugune «juhuste" kokkupõrkamine midagi tähendama. Kallil pühapäewal, jäülagumise  ajal, tuleb hunt saarele, mida ta enne teistel aegadel iatgi pole teinud. Kas see ei olnud mitte mõni «saadana kutsikas," õnnetuste  külwaja ja hukatuse kaelatooja, kelle üle ainult kolmekordselt ümber walatud hõbekuuli wõim wõis käia? (Järgneb ) Kodumaalt Kuresaarest. Mõni sõna K. Eesti Seltsi maja ehitamise üle. Rõõmustama! wiifil on Eesti Seltsi ettewõte maja ehitamist alustada wäga lahket waStutulekut seltskonna poolt leidnud. On näha, et asi küps on, ajanõuded teda elusse on kutsunud. Kui meil elawus kaSwab, siis wõime meie warsti oma kauni ühiselu  majale otsa waadata. Ja fee oleks meis kõikide püüe -võimalikult pea katsuda seda sihti kätte saada. Oma põlwele paneksime meie tulewiku tarwis mälestussamba jäädawad alused,  kus seda jõudu, mis meie seltskonnas olemas, imestada -võidakse. Kõik peawad muidugi  kaasa töötama. «Saarlase" 76. nris kirjutati seda, et Eesti Selts peaks maja ehitamise Põllumeeste Seltsiga ühes ette wõtma, et temast tõsist Eesti kodu luua. Seda on EeSti Selts mõtelnud, kuid keegi peab ikka asja etteotsa  astuma, häält tegema, ja loomulikult see. kellel king walusamini pigistab. Selleks oli aga K E. S. Temal on ruumide puudus palju raskem tunda, kui Põllumeeste Seltsil, temal peab teda rohkem tarmis olema. Sp. astus ta ette otsa. Kuid Eesti seltsimajaks «uutmine oli tal silmade ees, kui awalikku korjandust awati, kõiki saarlast kutsuti kaasa töötama omawäärilist kodu ehitama. Uus maja peab tõsiseks rahwamaj aks selle sõsa tõsisemas mõttes saama ja ühiselu majaks, kus ennast Põllumeeste Selts ja Hoiu-laenu ühisus, Teadete - bürn ja teater korterit wõiks leida. Sellepärast Ütleb ka EeSti Seltsi üleskutse,  et K. Eesti seltside elus korteri küsimus tähtis on ja jatkab edasi: (i. o. ühendama  keskkoha) puudust ära tundes otsustas Kuresaare EeSti Selts ühiselumaja ehitamist  pääle hakata, mis tõsiseks rahwamajaks wälja kujunema peab. ja meie aja kultura nõuete  kõrgusel seisaks. See töö onüleüldine, on enam, kui ühe seltsi asi, wöi jõud seda kannab,  siin peab seltskond kaasa tõmbama!" Selgesti  paistab siit wälja, et mitte kitsast Seltsimaja  ei taha Eesti SeltS ehitama hakata, waid seltsimaja, kus kõik seltskondlik Eesti elu aset leiaks, hariduse ja kunsti seltsist alates ja majandusliste  seltside ja ka wäljanäitufe platsiga lõpetades. Enne maja algust juba määrame, kuidas kõik seltsid sääl kodu wõiwad leida. 'Siis suur seltskondline ettewõts on käes, kuhu jõudu kulutada maksab. Äa eesotsas seisja selts on oma lühikesel eluajal juba.küllalt seltskonna  lugupidamist wõitnud, näidanud, et meie, Eeöti, tui seltskond, eluwõimus oleme. E. Põllumeeste Seltsi koosolekul 18. okt. s. a. oli Eesti Seltsi poolt ühiselumaja, Testi kodu, ehitamise küsimus kõne all. Et mõeldaw maja Põllumeeste soowidele waStu tulla tahab, Eesti seltsidele nende kohast pääwarju muretseda,  siis otsustas Põllumeeste Selts Eesti Seltsi poolt ettewõetud korjandust igapidi toetada, et wõimalikult pea meie põnewast küsimusest üle saaksime. Ka teised kohatised Eesti seltsid tahawad Eesti Seltsi toetada, tunnistawad asja tähtsaks ja tarwilikuks, nii et asi tõesti üleüldseks seltsielu  keskpunkti loomiseks kujunenud on. See on julgustuseks korjajatele ja lahketele annetajatele, see andku waimustust korjamiseks. Üleüldist omandust ja kokkukäimise kohta tahame muretseda,  kus Eesti kodu oleks. Siis hääd jõudu ja elamust! Kes soowiwad  korjajateks hakata, neid palutakse lahkesti eestseisusele ennast üles anda. H. P. Teated Kuresaare tapamaja üle näitarvud  ühe iseäralise nähtuse pääle, ja nimelt selle pääle, et Saaremaal loomade seas wäga palju haigeid on. 880 suurelooma seast oliwad ainult 24 täiesti terwed. Wafikate juures on aga lugu ümberpöörtult. 1380 wafika seost oli ainult 2 haiget. See näitab, et wafikad pea- e-gu kõik terwelt ilmale sündiwad, pärast poole Õige tee. Lm mure pilw su elu toewast katab Ja usku, lootustgi sult Peletab, Kui silm sul raskest hingepiinast nutab Ja hirmunult sa küsid: mis nüüd saab! Siis tõsta nutwad silmad sinna poole, KuS tead, et sul sõber wübiwos Ta suurde mine, anna tema hoolde Kõik, mis su südant, hinge koormamas. Mis teha, kuidas elada meel nüüd. Muud ära tee, kui looda kindlast, pea On tulemas sul abi, rõõm ja hüüd. Et kannatada raske, tean mina. Ja hädas loota raskem meel on ses. Ja paneb süda see» ka sulle wastu Kes siisgi ainus sa ka õige tee. Sühslmine Gtruk. Hukatuse läwel. Kosõrewi järele eestistanud —a. 3 Palju rohkem aitas noorus tcma Jaani jalule ajada, kui tohtrid ja haigemaja: ta tuli juba warSli jäält wäljo. Aga mis tööinimist  temast ikkagi oleks saanud, jalg waewalt alles kokku kaswantid. . . Pika mõtlemise järele tegimad nad järgmise  otsuse : Jaan peab koju sõitma, aga tema, Mari, jäeb kewadeni linna. Eks mõne kopika wõi ikkagi teeniva ja annab Jumal, tuleb suure töö ajaks niisamuti kodusse. Arwafiwad ja mõtlefiwad igapidi järele, aga tulcwik otsustas teisiti. Man saatis mehe koduteele, andis kõik üleliigse waranduse ta kätte ja jäi niisamuti tühjade kätega, nagu linna oli tulnud. . . Aga siin andis kuri saatus  tale wiimase hoobi. . . Jumal, sain wargakSgi wümati!.. Püha taewane isa, mikspärast sa mind nõnda karistad  ?. . lausus Mari waljusti ja kaks pisarapärlit  weerefiwad tema ilusa, lahja näo üle maha. Kuu aega pärast mehe äraminekut juhtus temaga see õnnetus. Peremehe juures, kus ta elaS, oli üks wäärtast ära warastatud. Kohe pääle selle wõeti kojamees uurimise alla; ta tunnistas oma süü üles, aga mässis ühes sellega  ka Mari warguse sisse, kes ühesgi asjas süüdlane ei olnud. Ta oli juba am«u Mari pääle sellepärast hammast ihunud, et see tale tema roppude kõnede eest ükskord kõrwakiilu oli annud. . . Pidi juba waeuekne ka puuri piStetama, aga Ml tehti tema süütaus meel õigel ajal selgeks ja ta laSti lahti. . . Kuid kohast jäi ta ometigi ilma; läks peaaegu ise säält ära, et aga häbist pääseda. . . Ilma kohata ja pääworjuta uulitsatel ümber  eksides oli ta ennast ära külmetanud ja maenekene ei mäletagi ena», kuidas see temaga oli juhtunud. Aga kui ta meelemärkusele tuli, kidis ta ennast haigemajast. . . Kuulge, armas emakene, kas ma kaua ka juba haigemajas olen olnud?.. küfis ta naabri  koiku pääl lamama naesterahwa käest. Jah, tuikene, üsna kaua. Sa olid peaaegu  kõige selle aja ilma mõistuseta. . . sul oli palawik; ei ioodetudgi seda, et sa meel ülesse pidid tõusma! Ligi kaks kuud oli ta haigemajas põdenud, ilma et rõige selle aja sees ühtegi tuttawat nägu oleks näinud. . . WiimakS hakkas haigus NähehaaWa! taganema, nõnda et ta haigemajast ivälja wõis minna. Nüüd oleks tarwis olnud kodusse sõita, ja ta oleks walmis kas wõi wiimase  üleliigse hilbu seljast ära müüma, et aga selleks raha koguda. Aga ei! Tühi seda teab, mis ta mõttes oli. Ta hakkas uuesti teenistust  otsima. Niimoodi kohta otsides tuli tale haigus uuesti tagasi ja nüüd lamab ta öömajas. . . Annaks taewa Taat ikka Fedotjewnale terwift. On üsna wa' lahke wanaeit: peab mu eest mi suurt hoolt ja muret! . . lausus Mari waljusti ja tõusis woodis istukile, toetas pää käe najale ja jäi weel enam mõttesse. 111. Kerge koputamine ukse pihta äratas Mari tema mõtetest. Hei, mis su nimi on, Mari wõi? kuuldus  weidi kare hääl ukse tagant. Mari küll. Kes sääl on? Mis sa tahad? rääkis  noor naeSterahwas rätikut pääs korraldades. Kas tohib sisse tulla? Noh. . . eks siis tule, kui tarwis on. Uks läks lahti. Tuppa astus ligi kolmekümne  aastane noormees, punane särk seljas ja kamssn üle õlade wijatud; juuksed ja «äikene  habemetutt oliwad sasitud: näha oli, et noormees parajasti alles woodist wälja on tulnud  ; tema ilus nägu oli liia joomise tõttu üles tursunud, aga wõib ka olla, et selle põhjusiks  üleliigne magamine oli- . . (Järgneb.) Saarlane, 78 1909.