Saarlane maksab: V-! S 5 >. V. s>. -., 75 ~ maapostiga: „ 1» 3V „ V- . 1- ~ V. .>. -„ so ~ Üksik number S kop. ZlMub kaksk.rd. ig-t kesknädalal sa iaupäemal. TvimetUs Äurel-areS, Pitkai uu! Kuulutu te wastuwõtmiue kuni Kuulutuste prtit-rida 3 kop. lehe -eSotsos Ktt kop. 3S. Kesknädalal, 7. mail 1908. XXIV. aastakittk Dr. Richard Meywald Surma kare küsi on meilt mehe magama iviinud,  kes üleüldsuse ja inimsuse hääle palju oli töötanud ja weel palju töötada oleks wõinud. iiõigeparemaS meheeas, 43. eluaastas, lahkus 2S. aprillil kellu 3 hommikul kauaaegse haiguse järele Dr. R. Meywald, ja jallis järele leinama omaksed ja seltskonna. Seltskonna jättis Dr. Meywald järele lelhää,  kallis, tarwilik inimene. El la seda oli, tuli juba tema haiguse ajal awalikuks. Missugust  osawõtmist awaldas seltskond Dr. Mcywaidi haiguse ajal. Ikka küsiti tema terwise seisukorra siis mõnikord enam kindlamatest hallikatest teatati,  et Dr. Meywald paranemisel olla, siis oli rõõm suur. Ja missugust turwasiust sünnitas seltskonnas tema surmasõnum. Et Dr. Meywald seltskonnale inimene oli, tuli ka tema matmise  ajal awalikuks, millest niisugusel suurel armul  osawõeti, kui seda wacwalt KuresaareS enne on matmistcl nähtud. Ülemad ja alamad, peremees  ja sulane, manad ja noored, kõik kogusiwad kokku kallist meest wiimsele puhkamisele saatma. Lihtne ja tasane oii lahkunud oma elus, juurepäraiiseks  tegi aga seltskonna armastus tema matmisepäewa.  Dr. Meywaldi matmist peeti, nagu teada, min. pühapäewal kellu 3. Selleks päewaks oli Kuresaarc meremeeste kool, kus Dr. Meywald ka ametis oii, oma lipu poole mastini lasknud. Juba warakuit rutati ieinamaja juurde. Sinna ilmusiwad pääle hulga rahwa ka tuletõrjujate  seltsi mehed täies armus, el oma seltsimeest  kirikusse ja säält surnuaiale saata. Surnukirstule  oli hulk pärjestd pandud, nii et kõik kirstu pääie ei mahtunudgi, waid muist kirikusse minnes surnukirstu ees kanti. Muude seas oiiwad pärjad pannud: Saaremaa mõisnikkude kogu, Kuresaare linn, „Wcise" supeiuSmoja, Saaremaa matmise kassa, sõbrad ja tuttawad jnv. Kirik oli juba aegsasti rahwast täis kogunud,  nii et paljud sisse ei mahtunudgi. Ülemõpetaja  hr. Blosifeldt tähendas liigutamas matmisekõnes  lahkunu mitmekülgse tegewuse pääle. MatmisejumalateeniStust  kaunistasiwad Eesti ja Saksa laulukoorid. Kirikust kandsiwad tuletõrjujate seltsi liikmed surnukirstu kuni ragatkeni. Pääie 30. sõiduriista liikusiwad surnukirstu taga. Surnuaial  pidas ülemõpetaja Blosifeldt meel Saksa keelse ja selle pääle ka Eesti keelse kõne. Tuletõrjujate seltsi päämees, ülemkooliõpetaja Nagel pidas lahkunule nimetatud seltsi nimel lühikese tänukõne,  kuna õpetaja DrechSlcr lahkunule haigete ja nende nimel, keda Dr. Mepwald arstmud, ja hr. S t ein b erg waescma rahwa nimel tänusõnu  awaldaS. See oa lühidelt Leitud, mis Dr. Meywaldi matmisel näha ja kuulda oli wäljaspoolt. Neitv tundmist aga, mis saatjate südametes asendasiwad,  meie küll kirjeldada ei suuda. Nii palju wõime küll öelda, et uudishimmu tunded küll kellegi! saatjal südames maad ei wõtnud, maid et sääl tänu ja leina tunded tuksusiwad. Sest kui inimene oli Dr. M.enesele alamate ja ülemate saatjate südameid tänu ja leina tunded täitsiwad, selleks ondsiwad tõendust kirikus ja surnuaial paljude palgedele «vabalt «veeremad pisarad. Nii ei tahtsilmadest  tahkudagi. Isegi mana hallpää meremees,  kes wist küllalt oma eluajal mehiselt meres mõllawate laentcga on «võidelnud ja nii mõnikordgi surmale suhu on pidanud waatma, pidi siin ka ennast leina tundmuste alla heitina ja neid tund- Mis ja kes Dr. Meywaid seltskonnale oli, seda ütlewad kõige paremini need kaks sõna, mis ühe, tema surnukirstu pääle pandud, pärjale lriikilud oliwad: arstile immesele! Arst oli ta oma ameti poolest, inimene oma olemise  poolest. Tu oli arstina inimene. Kõrge on arstide töö ja tegewus. Jnimesesoo terwise toetuseks on arstide töö ja tegewus määratud. Alandatud saab aga see kõrge ülesanne selle läbi, kui arst mitte ühtlast inimene selle sõna tõsises mõttes ei ole, kui arst oma tegewust ainult enese sissetuleku hallikaks peab, kui tal haigete wastu mitte kaastundlikku südant ei ole. Paljude arstide juures kaob kaastundmus haigete wastu ära, ligimese walu jääb neile wõõraks. Haigete hädahüüdel» ja hoigamised lähemad igapäewaseks ja ei mõju enam mitte kaastundlikult arsti tundmuste paale. Ja sellepärast on sagedasti arstide ümberkäimine haigetega külm, kare, osawõtmiseta. Seda ei olnud aga Dr. Meywaidi juures mitte. Nii kui hella ema oma lapse..rõõmust rõ' nu näeb ja kurwastusest osa saab", nenda wõttis ka Dr. Meywald nende kurwastusest osa, keda ta rawitses, ja rõõmustas ennast üheS nendega, kui nad terwemaks saiwad. Igale arstile soowitaw . kallis omadus kaastundmus ei läinud mitte Dr. Meywaldi juures kaduma. Lahke ja kaastundlik  oli ta ikka kõikide wastu ja iseäranis waesem ringkond ning lihtrahwas Icidstwlld Dr. mitte ainult rohtu ei wala, wõid ka haige hingesse  kosutawaid osawõtmise tundeid istutab. Aga Dr. Meywald oli ka inimesena kui inimene.  Inimese õige ülesanne seisab ligimise armastuses  ja häätegemises. Ja siin oli Dr. Meywald nagu nende mõistete nähtaw kuju. Kui palju enesesalgamist  on ta kui inimene oma arsti ametis üles näidayyd. Waesem rahwas on palju tema häätegcwa! ja awitajat kätt tunda saanud. Rahwale  abi ei andnud ta mitte üksnes kui arst, waid ka kui inimene. Ja need pisarad, mis waesematel  inimestel kirikus ja kirikuaial Dr. Meywaldi  matmisel palgele weeresiwad, oliwab lahkunu häädteod ja ligimesearmastus nende südametesse aluse pannud. Igal pool püüdis lahkunu kaasa aidata, s-ltskvndlis! eiu edendada ja sellepärast leiame  teda ka paljudes asutustes tegema olewat. Pääle 10. on neid asutusi, kus ta kaaStöötamaS oli. Imelikkude elukate saar. H. Wales'« uudisjutt. 22 Nüüd mõistate Teie, et elawat organismuft  kuni tema kõige õrnemate elunditeni wõimaljk on seest ja «väljast poolt täiesti ümber muuta. Selle pääle «vaatamata ei ole õpetlased wecl kunagi tõsiselt niisugust rikast tcoduSte kogu tanmtusele «võtnud. Ma olen esimene, kellel julgust oli sim saarel katseid teha. Ma olen esimene, kes praeguse aja haawaarsti teaduse wõimsad abinõud on tarwitusele «võtnud, et elajaid järg-järgult nende kõrgemale kujule, s. o. inimesele lähemale wiia. Aga, tähendasin ma aralt, need loomad räägiwad ju! Ja, nad räägiwad ja selle eest wõlgnewad  nad mulle tänul Selle järele seletas Moro mulle, et elajate  ja immeSte wahel wälimise wormi poolest suurem mahe olla, kui mõistuse poolest. Tema arwamise järele on suurel hulgal loomadel nii ruumikas ja suur pääaju,  et selle harjutamise läbi wõib looma tähtsalt inimesele ligendada. Pääle selle aitab selles asjas weel hipnotismus tähtsalt  kaasa. MiS aga rääkimise organivesse puudub kiis oli see küsimus Morol zuba ammu otsustatud- Tema muutts kurgu para suulae ja keele seisukorda parandas ja seadis neid ja sundis oma hoolealust wiimau rääkima. Tema huwitawast jutust on suurem jagu mu meelest ununud, mis koguni arusaadaw on, kui selle järele mõtelda,  mis ma pärast läbi elasin. Ma küsisin Moro käest, kaS tema komblus  teda lubab loomi niisugusel wiifil piinata  ja kas on tema armuta katsed soowitud  tagajärge annud? Näete, wastas ta, meie waatame selle küsimuse püüle igaüks oma seisukohast. Teie olete materialist- Ei, ma ei ole materialisti Ma räägin oma seisukohast. Minule olete materialist, sest et meie arwamised wiifikalise materjali walu tundmise kohta lahku lähemad. Nii kaua, kui teie wiifikalise  walu ilmumist näha ja kuulda wõite, kuni walu teile üheks takistamaks põhjuseks on, kuni walu sünnitamine teie silmis patu tegu on, nii kaua. ütlen ma, jääte mõned astmed inimesest madalamale ja loomale ligemale, kes enam ehk wähem sedasama tunneb. Ma kehitasin õlafid. Niisugune jutt oli minu meelest rumalus. Mõtelge selle üle järele, rääkis Moro edasi, kui arwamata tühine asi walu tundmine  on. Teadus awab meile ära mõõtmata  suure silmaringi m meie ei mvi stds tarwiiada . - - muru pärust! Wõib olla, et walu ainult meie maakera pääl olemas on, selle tiba tillukese põrmu tera pääl, mida isegi teiste suurte planetide päält näha ei wöi. Wöib olla, et mujal kusagil walu ei ole ja meie teeme teda oma alatuma, wäetikese maimuga üheks päüseaduseks. Ja siin meie juures maa pääl ei mängigi walu tõepoolest «ii suurt osa, kui seda arwatakse- Waadake siia . . . Nende sõnadega wõttis ta taskust sule» noa, tegi lahti, tõmbas oma teise sääremarja  paljaks, otsis hoolega sääl pääl ühe koha üles, pistis noatera sinna sisse ja wõttis jälle wälja- See on niisama walus, kui nööpnõelaga torkimine. Sellest on selgesti näha, et li« haksetel walutundmist tarwis ei ole. Walu» tundmine on organismusel ainult naha pinnal tarwiline ja ka siin üsna wähesel mõõdul. Walu on wahi asemel, kes meid hädaohu eest hoiatab. Mitte ainult mõni organismuse pehme jagu ei oie walu wastu  tuim, maid ka mõned ergud, ehk pudusooned  ei tunne walu. Niisugune on näituseks  nägemise erk- Nägemise närwi wigastamise  puhul näeme ainult wälgu säh' wimist ja kui kuulmise närw wigaStatud on, on körwad-S alati kohin. Peaaegu kindlasti wõib ütelda, et taimed ja alamad loomad, nagu wähjäd ja meretähed, walu ei tunne. Ja inimesed, kui nemad samm