Saarlane 5- 33 Teisipüewal, 31. Augustil 1901. XVIi aastakäik maksab: Saaremaal aastas . . 1 rbl. 50 kp Pooles aastas 1 „ 35 „ —S— Ilmub igaltsiftz?Ae»V«»k. Kurefaares Kauba-uulitsas nr. 17. UU Üleüldine politikn ajaleht Maa- ja linnarahMale UM Isamaalt. Kuresaarest. Et Saaremaal loomade sõra- ja lõua-tõbi wäga laiali lagunenud on, siis on Liiwimaa asetäitja kuberner käesolewal aastal järgmiste laatade  pidamise ära keelanud: 1. ja 2. sept. Loode kõrtsi juures Kuresaares, 8. sept. Roopaka mõisa Wõlupää kõrtsi juures, 11. sept. Oti mõisa Õppi kõrtsi juures, 15.—17. sept. Kuresaares, 25.—27. sept. Mustjala mõisa juures ja I. okwbril Kaarma Suuremõisa Luguse kõrtsi juures. Hiljuti mõistis rahukohtunik ühe theemaja pidaja 25 rbl. rahatrahwi maksma, ehk 7 päewaks  kinni, sest et tema juures sahariniga segatud  kohwet leitud. Lähemas tulewikus ilmub trükist Karja õpetaja uuem kirja töö: „Kallid kaasad kallist rahu" milles abielurahwale mõnusat õpetust antakse. Kaupmeeste pankroti jäämist tuleb Saaremaal  üsna tihti ette. Siiaajani on see ikka hästi läbi läinud: mehed tehti oksjoniks, kraam müüdi ära ja sellega oli asi otsas, ilma et pankrotti tegijat  maksujõuetuks oleks kuulutatud. Nüüd on aga ühe maakauptejale, kes ka „pankrotsi" jäi,sarnane  õnnetus juhtunud, et teda maksu jõuetuks kuulutada  tahetakse ja kui awalikuks tuleb, et ta kurjatohtlikult  „paukrotti" on teinud, siis saab ta meel türmi istutama mõistetud. Praegu istub tähendatud  kaupmees juba esialguliselt türmis. Nõnda ei ole siis pankroti tegemine mitte nalja asi, maid tal wõiwad ka omad wäga pahad tagajärjed pankroti  tegija enese kohta olla. Urkide kaSwatamine on nüüd linna ligidal olewates taludes päewa korral. Peaaegu igal pool kaswatakje hoolega urkiiid. On ju urkide kaswatamine wäga kasulik. Wäikese maalapikese päält saab talumees koha rendi juba selgeks. Ühes talus olla urkide eest pääle 100 rubla saadud. On ju wäga rõõmustaw asi, et talurahwas sel teel oma koha sisse tulekut suurendada püüab. Kuid siin juures tuleb ka wähe seda nähtawale, mida laitma peab, nimelt seda, et nüüd kõik urkide pääle suurt rõhku panemad ja sellest midagi ci hooli, et ka teistest aiaasjadest kasu mõib saada. Et kõik urkifld kaswatawad, siis läheb wõistlus urkide kohta wäga suureks ja urkide hind saab märksa langema. Katsugu sellepärast ka teisi aia-asjade kaswatamist edendada. Ka nende läbi mõib talumees oma koha sissetulekut  märksalt kõrgendada. Saaremaalt kirjutatakse „Postimehele":  Heina kuu 29. p- anti Saaremaal Leisis hiljuti awatud rahwa theemajas Muhu karskuse seltsi tegelaste poolt kontsert  ja mängiti näitemäng „Õnne rööwel." Siit külje rahwal on sarnased asjad alles weidi wõõrad, sellepärast oli osawõtmine sellest pidust kehwapoolne. Kontserdil lauldi muist laulust sega-, muist meestekoori poolt. Suurem hulk laulust kõlas kaunis rahuloldawalt.  Et wõõra keele mõistja eestlane emakeele toast kööki ja kaugemale kihutab, emakeele igapäewasest kõnelemisest ära heidab ja wõõra keelega „hiilgada" armastab, see asi on Eestis pea üleüldine. Ka wäiksel saare pinnal pole ta tundmata ja tuli Leisi pidul otse silmatorkawalt ilmstks. Eestikse  li laulda ja näitemängu mängida oSkawad  nad küll, aga Eesti keeli kõneleda mitte! lurjewist. 4. aug. kellu 12 sai Eesti põllumeeste näitus seltsi esimehe läbi awatud. Hobusi oli rohkesti, nimelt 150 tükki, lehmi wähem, niinelt 60 näitusele saadetud. 5. aug. on ligi 9000 inimest waatamas käinud. Jurjewi Eesti Põllumeeste seltsi wäljanäitus, mis 4. —6. aug. kestis, läks, nagu Jurjewi lehtedest loeme, nii hästi wäljapanekute hulga kui ka waatajate  arwu poolest hästi korda. Hobuseid  oli umbes 150, lehmi 60, käsitöösid, iseäranis kangaid, rohke kogu wälja pandud.  Iseäralist tähelepanemist äratasiwad Eesti Üliöplaste seltsi museumist näitusele  toodud wanad Eesti rahwariided. Põllutöö- ja aiaproduktisid oli iseäranis Parema öla pääl! I. Hella Limburg'! järele ümberpandud. O!i kewadine õhtu, kui herra von Selden  oma neljateistkümmne aastase tütrekese kaswataja raudtee jaamast ära tõi; tema oli kaswataja soowitufe kirjade järele kaubelnud  ja temast endale isiku pildi ettekujutanud,  sest et kaswataja nacsterahwas ei olnud oma püewapilti temale saatnud. Nüüd seisis kena sirge kaswuga naesterahivas, natukese kahwatanud oga mõtterika näoga, ilusate aga natukese kurwade silmadega tema  ees ja teretas kenasti kõlama häälega teda lahkesti. Ah, neiu Randau, kogeldaS tema, muidu julge mees, andke andeks et et mina Mind ei tunnud? naeratas see lahkelt. Oh ei ole wiga; seda ei wõinud ju sugugi nõuda sest Teie ei ole minu pilti ennemalt näinud  Minul olin aga selle poolest kasulikum, et teid ju enne tundsin. Teie mind, minu preili? Kuda on see wõimalik? Neiu tume film läikis, nii kuda tema armas, iseäralikult ja naeratas siis kelmikult.  Mina nägin teid päälinna teatris tihti ja panin siis juba teite tütrekest tähele. Ehk küll uhke täie habemega mees wiimast  ütelust kunstlikuks pidi arwama, oli see fiisgi temale meeltmööda, et see tüdruk teda juba ennemalt oli tähele pannud, ja ilma järelemõtlemata, et see sugugi tema lapse kaswatajaga ei passinud, pakkus sellele kütt ja wiis teda wankri juurde. Selle aja sees toimetas teender kraamid wankrile. Rahulolemise läige paistis Klaara Randau silmist ja uhkesti sammus tema Seldeni kõrwal, sellega lõbusat juttu westes. Edith seisis selle aja söömatoa akna pääl ja ootas suure põnewusega uut kaswatajat;  ta ei teadnud mikspärast tema noores südames üks iseäraline wastik tundmine selle wastu tärkama hakkas, aga siisgi oli see nõnda. Kas peaks uus koolitaja teda, kes ilma rõõmuta ja armastuseta üksikult oli ülesse kaSwanud armastama? Tema ema oli, kui tema kahe aastaseks oli saanud, ära surnud, üks truu lapsetüdruk oli teda päüle ema surma kaswatanud, armastanud ja ellitanud. Isa oli tihti ja palju reiside pääl. Ka tema märkas seda haawa mis tema  armsa naise temale oli löönud, tema tahtis ennast reisude pääl lahutada ja kurwastust unustada, unustas aga selle juures  ka et temal ka kohused wäikese Edithi wasta oli. Ah wäike Edith igatses seda palawasti,  et oma pääkeft isa rinnale toetada ja ennast isast armastada lasta, aga seda ei tulnud ialgi ette! Wiimati kuulis noor tütarlaps wankri mürinat, wanker pidas maja ees, herra von Selden hüppas wankrilt ja aitas saleda  kaswuga toredat noort naesterahwast wankrilt maha tulla; kui ilus see oli, sinine loor lehwitas kena reisikübara ümber, peenesti  wõttis sale käsi hallist reisukorwist kinni ja sedawiist läks tema maja herra seltsis trepist ülesse. Edith läks akna juurest  ära. See tema on, sosistas tema oma ette, ei oh ei seda ei wõi mina armastada,  tema mind ka mitte. Tema on nii wäga ilus! Seda oli ka Klaara Randau tõega. Imeks» pannes waatas herra von Selden teisel homikul seda kena kuju, kes punases homiku riides, söömatoaS temale wastu astus ja temaga lahkel toonil rääkima hakkaS. Kui aitamata paistis selle wastu Edsih, kes suud lahtitches ikka midagi ütles, mille eest tema noomitud pidi saama ja mis tema ise ka üsna hästi teadis. Lossis hakkas nüüd uus elu. Kui söömaajad  tuliwad, siis ilmus majaherra ikka hääs tujus, kaSwataja astus majaproua asemele, laskis oma silmist kena läiget paista ja sai warsti sellele otsusele, et tema siin woitjaks  pidi jääma sest Seldenil ei olnud kõrwa  ega silma kellegi muu kui tema jaoks. Preili Randau naeris wõidurõõmulikult, ehk tema küll ei unustanud lossiherra ja Edithi wasta liht sõbralik olla; oli tema noore tütarlapsega üksi, siis oli tema sellega  tihti kuri, ja koguni waenulik, suuremalt  jaolt aga ei pannud tema seda aga koguni tähele. Edith pigistas hambad kokku ja palawad pisarad weeresiwad tema silmist, tema oli kuulnud, kuda teenijad üheteisega salaja rääkisiwad sellest ajast, kui uus armuline proua ohjad oma kätte wõtab. See mõtte waewas tema noort üksikut südant selle pärast kõige enam, ei temal kedagit ei olnud, kellele oma südame mõtted  oleks wõinud rääkida. üks weerand aastaid oli mööda läinud, roosid õitsesiwad, pärna puud täitfiwad oma kena õie lõhnaga õhku. Ühel päewal läks Klaara Randau üksi lähedale olewaSse metsa. See oli sel ajal, kus tema selgesti teadis et Selden ajalehtede ja sigaritega aiama-