Saarlane sl° 46. Teisipäewal, 15. nowembril 1905. XXI. aastakäik. maksab: Postiga saadetud aaStas. S „ „ Pooles aastas ..... ! sk „ Ilmub igal t<?isrpcit?rr>crt. Knresaarrs Mttas-mtlitfas Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste xetit rida maksab Kt. UM Nlkiildi»t xolMlta ajaleht maa- ja liaaarahmate. UW Wägiwalla lõpetuseks. Ikka sagedamaks lähemad maal tulesütitamised.  Ja see meie wäiksel Saaremaal!  Mida tahetakse selle läbi kätte saada? Mis on selle nähtuse põhjuseks? Kas on siin töötamas küttemaksmise himu, wõi tahetakse ehk siin selle läbi majanduslises  elus parandusi kätte nõuda? Olgu siin põhjuseks kättetasumine, olgu siin põhjuseks  paranduste kättcpüüdwine, koledaks, hirmuasjaks jüäivad räägitavad sündmused igatahes. Kas meie siis tõesti nii toore südamelised  oleme, et meie endiste aegade sündmusi,  milles praeguse aja isikud süüdi ei ole, tule ja merega kätt,, tasuda tahame? KaS oleme meie nii madalale waimuhariduse  järjele langenud, et meie oma majanduslisa  õigusid teise rahwaklassi wastu wägiwallaga taga nõudma peame? Meie ei ole mitte enam endises kamitsaS.  Meie oleme nüüd wabad kodanikud. Meil on nüüd wõimalust kõiki oma nõudmisi,  kõiki oma püüdmisi, kõiki oma tahtmisi  mitmel moel awaldada ja maksmaks teha, awaldada ja maksmaks teha õiguse teel, seaduses lubatud teel. Meile on antud sõna ja koosolekute wabadus. Meie wõime kokku tulla, wõime  awalikult nõuu pidada ja otsusid teha selle üle, mis meie hääkäekäiguks tarwilik.  Meil on trükiwabadus, üleüldine ja Saaremaa kohta iseäranis. Üleüldiselt wõime kitsendamata kõik rääkida, mis meil südame pääl on, ja iseäranis Saaremaa kohta wõime ka nüüd oma ajalehes kõike seda awaldada ja nõuda, mis meie olude parandamiseks Lärmis läheb. Sest ajaleht „Saarlane" saab ka nüüd wabalt mitmesugustes majanduslistes küsimustes rahwa kasude eest wõitlema. Za kui meil peaks ka möödaläinud aegade juhtumiste tõttu kättetasumise tuju pääle tulema, siis ärgem tehkem seda mitte tule ja wägiwallaga, waid mõistliku wõistlem i s e g a, tubli tööga, ning raugemata püüdmisega oma õigust kätte saada, puudusi parandada ja edafi jõuda seaduslikult lubatud teel. Meie ei pea mitte eesmärgiks wõtma neid juhtumisi, mis Ülemast, iseäranis  Kuramaal, korda saadetud- Meil ei ole ja ei wõigi nendega mingisugust ühendust  olla. Säälsed rahutused oliwad poli-- tiliste sihtidega ühendatud, mis walitsusekorra  wastu juhiti. Mis wõib meil ja meie põletamiste! nendega Ühendust olla! Ärgem uskugem mitte niisuguseid juttusid,  mis sotsialistid rvälja laotawad üleüldisest  waranduse jagamisest. See on ainult unistus, mida ialgi kätte ei saa. Ja mis oleks ka siis, kui niisugune üleüldine waranduse jagamine tõesti maksma  pandaks. Kellel on, sellelt wõetakse ära ja antakse sellele, kellel ei ole. Kellel saaks siis wiimaks midagi olema? Wöi oleksid sina, puumaaperemees wõi wabadik, sellega rohul, kui sinult sinu palehigi sees korjatud warandus ära wõetaks ja logardile  antaks? Igatahes on ja jääb sotsialistede  püüe ainult unistuseks ja ei ole praegu muud, kui rahwa petmine. Sotsis- Meie ukse kelluke. Jõuluõhtu sündmus. Kirjutanud W. Heinberg. Eesütanud G. Markus. Ja, ja, kuni preilile ükskord mehele on läinud ütlesin ma mõnikord jutule juurde, mille pääle prouakese wäsinud silmad õige erguks läksiwad- Ja, armas tohtri herra, ta on ju wäga ilus tütarlaps, wõib tõesti tähclpanemift äratada, kas ep ole tõsi? Ja ilus oli ta tõepoolest. Nagu oleks wana Seefeldti kustumas kännuke Ühe ime õiekese wälja ajanud, nii ilus ja kena oli see wiisakas tütarlapsuke. Ning kõige selle juures ei olnud tal mingisugust  külma ega kunstlikku kõrguse uhkust, mis teda oleks keelanud oma wigasid teistele  inimestele awaldamast. Ja Ilse. oli igapidi wäga wiisakas lapsuke, loomulik nagu linnuke puu oksa pääl. Kui ial wõimalik, jooksis ta meie majasse suurtest koledatest tubadest wälja, wanast kõrguse uhkusest täisolewaft emakesest eemale minu armsa abikaasakese juurde, kuS loomulik päikene armsamalt paistis. Ta oli siin hoopis rõõmsam kui kodus. Ta püüdis siin ennast näputöödes wilutada, mängis klaweri pääl, mis meelde tuli, naeris ja naljatas nii palju kui tahtis, wõttis sagedasti  mu abikaasa kaelast kinni ning suutles  teda j. n. e. Ning kui ta uksest jälle wälja ruttas ja kodu poole tõttas, oli meie maja korraga nii waikne, et minu abikaasal aeg igawakS läks ning talle west silma tuli, iseäranis weel, kui selle pääle mõtles, et ta ise täiesti ilma lasteta oli. Sagedasti  läksin ma isegi just Ilse pärast grafi proua juurde sisse. Proua enese juurde ei oleks ma ju ialgi ilma kutsumata läinud, sest see inimene wõis oma mitmesuguste wälja mõeltud haigustega arsti ainult piinata. Mõni kord olin ma nii pahane, et ma ära tulles ukse nii kõwasti kinni lõin, et wanad seinad wabisesiwad. Kord ei läinud ma proua kutsumise pääle sugugi sinna, kirjutasin ka kirjagi malmis, milles ma palusin, et proua omale ühe teise tohtri wõiks kutsuda, aga sääl tuli Ilse ise mu järele ning sellega oli kõik mu wiha ja pahandus möödas; ma läksin jälle. Elus wõib sagedasti haige nürwidega naesterahwaid leiduda, aga et selle proua närwid haiged oliwad, ei olnud sugugi ime. Ta mees oli igapidi raiskaja, kes kõik oma waranduse käest ära pillas, ainukene poeg ja isa mõisade pärija, kelle pääle ema oma noort tütrekest kaswatades, kõik oma lootuse pani oli kaksikwöitluseS surma saanud ühe wäikess pahanduse pärast, nagu ei oleks elul enam müärtust, kui laste mängul. Muidugi langefiwad mõisad sellega wõõraSte,  ainult nimepidi tuttawate kätte. Armu ja halastuse pärast, et tal kusagil mujal paremat eluaset ei olnud, elas grafinna selles wanas lagunenud Probsteis. Kui niisugune, kõrgest seisusest naesterahwas 200 taalri sissetulekuga aasta läbi peab ajama, siis ei wöi mitte imeks panna, kui ta olek mitte igakord roosikarwaline ei olnud. Kõik ta tulewased lootused oliwad ainult ta õitsema tütre pääle põhjendatud. Ta ainukene waranduS oliwad weel ta briljandid, neid hoidis ta kõige suurema hoolega. Ta oleks ennem nälga surnud, kui ta ühe nendest ära oleks müünud. Kui ma kord nõudsin, et ta mõneks nädaliks kodust ära peaks sõitma ning teist õhku omale sisse hingama, awaldaS ta mulle, et ta seda küll wõiks, kui ta oma manast kapitalist midagi ära kulutada tahaks, aga ta ei tohtida selle juures Ilse tulewikku mitte ära unustada. Ilse pruugib ainult mõned kuud Bvrlims elada, siis on mu mured otsas, arwaS ta ning selle pääle oli ta täiesti julge. Selle lapse hääks ei olnud temal mingi sugune ohwer raske kanda. Ning ma pean ütlema, see naesterahwas  kaswis minu silmade ees suureks. Ja missuguse hoolega ta ise oma tütart koolitas ja õpetas. Ta ei wäsinud selle juures ialgi ning ei jätnud ühtegi tundi andmata, mis antud pidi saama. Teis waewate endid tundide andmisega liiga palju, armuline proua, julgesin ma kord temale ütelda. Äritult tõusis ta selle pääle üles ning wastas mulle: tohter, mis kaswatus ja koolitus tähendab, olen ma seda oma tütrele mõlgu. Ja, ja, kõrgesti auustatud prouaks, fiiu on ju mäga tublisid kooliõpetajaid, laske neid ometi oma tütrele tundisid anda, wastafin mina. Siin? küsis ta waljusti, aga selle juures läks ta nägu nii tõsiseks ning huuled walgeks, et ma teda kartma hakkasin ning iseeneses mõtlesin: Noh, õpeta minu pärast omale tiisikus kaela kui tahad, mina sulle üle selle midagi enam ei ütle. Nagu ei teaks ega mõistaks meie siin sellest midagi, kuidas niisugust preilikest pulma ehk mehele mineku tarwis malmistatakse. (Järgneb.) Nende päewade sees kättesaadud kubermangu walitsuse loa järele on tMilloda „°vuuulijr iummvlili j° rMma!i>l!öil«ise tSökba nüüd Pitkas uul , Treffetti majas l! 5 „Saarlase" trükikoja walitsus.