Saarlane „S«»S.vk«»ttS" maksab: V 2 . 1.. 2S „ V. « ?K . maapostiga: „ I»Nv j, Va . ! . - - V« .. -. S» » Üksik number S kop. ZIMUb k-kskord nSdalaS.izal kesknädalal  ja lanpäewal. .Trrffeni .'H >3. Kuulutuste waötuwõtmine!u»i Kuulutuste p-til-rido S kop., lehe eesotsas t!V kop. M AS. Kesknädalal, 20. junil 1907. XXIII aastakäik Elu ja edu. Elu on edu Kus elu aset peab wõtma, Ml peab ka edu olema. Nii laialt, kui kellegi silm elusse tungida jõuab, näeb ta edu. Kuid õige edu astub alati pitkamisi  kindlat teed. Ühekorraga ei sünni midagi. Tuleb küll mõnikord juhtumisi ette, mis selle seaduse ivastu käiwad, aga siis on nendeks juhtumisteks põhjused kaua, kaua aega juba ette walminud. Ka EeSti kirjandus elab, sest ta edeneb, üt). aasta eest oli Eestis üks ainus wäikene  nädala leht ja nüüd on juba neid suur hulk ; nende seas mitu päewalehtegi. Saaremaa sai 22. aasta eest ka oma ajalehe. Küll kardeti sel a.ul, et ta lugejate  puudusel elutseda ei mvi. Kuid siisgi on ta elanud, sest ka Saaremaa on kirjanduses  edu teed käimas. Ja kirjandus elab ka Saaremaal, sest ta edeneb. Kuna meie paari aasta eest suurendasime, hakkas siin sel aastal koguni teine Eesti ajalehtgi  kaks korda nädalas ilmuma, kuna meel nädalaleheks jäi. Aga elu nõuab ka „Saarlase't" kahekordset nädalas ilmumist. Ja sellepärast hakkame ka tänasest päewast oma lehte kaks kord nädalas wälja andma. „Saarlast" kaks korda wälja andes jääme  oma endisele seisukohale, selles mõttes töötades, et edu pitkalist, kindlat teed käib. Praeau on uuenduste aeg, on wabaduse aeg. Ku«d see wabadus ott alles noor, ta käib alles kordu teed. Ja et ta noor on, siis on ka rahwa arusaamine temast alles noor, „noorcd" on need tahtmised ja püüded,  mis selle tõttu kätte tahetakse saada, ja noored on ka selleks tarwitawad abinõuud.  Ja sellest see tulebgi, et zuft noored need on, kes unistuste wõimus siplewad ja teedele astüwad, mis kuristikku wiiwad. Sest noorus ei tunne weel elu. Ja kui ka mitmed wanemad mehed siin unistuste hõi,na langemad ja kuristiku teete satuwad, siis on ka siin noorus süüdi, noorus aSiap arusaamise poolest. Meie tahame ka edu teed käia, tahame, ka «vabadusele  püüda. Aga meie tee on siin teine, kui paljudel teistel. Meie ei ela enam mitte nooruse tuhinas, ei wiibi mitte unistuste «võimus, «vaid tahame Nende seaduste järele käia, mis elu meile ette seab. Ja elu seab «neile ette järkjärgult, kindlas piiris edasiminewat eduteed. Läheme sellest teest kõrwale, siis läheme ka etup eemale, sest meie ei täida siis mitte neid nõudeid, mis elu ise meile eluks ette seadnud on. Kui koidab, siis ei wm mitte nõuda, et päike' häkitselt lõuna taewaS oleks, kui kewade tuul puhub ja puud ning lilled õitsewad, siis ei wvi meie mitte ühel hoobil  puude päält juba walminud wilja maitsta- Kõik peab loomulikku, järkjärgulist edenemise, kaswamise teed käima. Meil ei sünni mitte imetegusid, mis päikese orust kõrgesse taewasse tõsta wõiksiwad. Ja niisugust järkjärgulist edenemist teed peame ka praegu uuenduste aial, oma wabaduse koidu ajal käima. Meie «vabadus  on alles noor, uuendused on alles teoksil, nad on alles õilmed. Meie wõime oma tundmusi wabaduse ja uuenduste öilmetega küll kaunistada, aga wilja enese pääle peame weel ootama. Ja et õilmetest «ilm tuleb, see on kindel. Aga õilmeid rikuwad ka sagedasti uSsid ja rööwikud. Ja meie wabaduse õilmed ning uuenduste  õitseid on ka palju rööwikuid rikkumas.  Ja need on meie käremeelsed. Teist riigiwolikogugi ei ole enam ja see on käremeelsete töö. Wolikogudes ei tehtud mitte elu poolt ette seatud edenemise tööd, maid komberdati kuristikkude kallastel. Ja see on edule suureks takistuseks. Oleks Hertsogi poeg. 4 (öonan Dople jutustus.) Wist olete hertsogi sõber? ütles trahteri peremees pilkawat «aadet üle meie poriste riiete heites. H olmes naeris südamest. Hertsog saab meid nähes küll wist rõõmustama.  Kuidas mi? Sellepärast, et meie temale ta kadunud poja üle wõime teatust anda. Trahteri pidaja kohkus- Kas olete tema jälgile saanud? küsis ta. Teda on Liverpolis nähtud ja loodetakse  warsi säält kätte saawat- Trahteripidaja tusane nägu läks jälle lahkemaks. Miss peaksin küll vähem, km keegi teise hertsogile hääd soovima, ütles ta- Ma olin kord tema juures kutsariks ja ta käis minuga wäga valjult ümber. Ühe rviljakaupleja wale pärast viskas ta mind uksest välja ja ei annud tunnistust. Siisgi rõõmustan ma selle üle, et väikene lord Liverpolis üles leitud on. Mu slen Teile abiks seda teatust HoldernesS-holli muretsema. Tänan wäga, ütles Holme<> Reie võtame enne natu?.' lõunat ja siis annate meile jalgratta. Mn ei ole jalgratast. HslmeS wõttis raha taskust välja, uuendan veel kord, et mul jalgratast ole, ütlcS trehteripidaja- Aga ma wöin Teile paari hobusid anda, kellega Holdtrnpstcholli võite ssita. - MS küll, Ütles HolmeS- Meie sööme enne natuke jä fiis peame selle aS« ja üle aru. Kui meie üksinda kööki jäime, mille põrand paekivist oli, sai Holmesi haige jalg korraga terveks. Oli juba õhtu ja meie ei olnud hommikust  saadik midagi söönud, sellepärast pidime  natuke aega söömisega ära viitma. Kõik see aeg, mil sõime, oli Holmes väga mõtetes; paar korda tõusis ta laua äärest üles ja vaatas aknast välja. Aken oli hoowi pool küljes. Hoovi teises otsas oli sepapada, kus keegi tahmane mees töötas. Teisel pool oliwad hobuste tallid- Oli ta weel kord aknast õue vaadanud, istus ta toolile ja jäi sügavasse mõttesse. Korraga hüppas ta walju hüüdega istmelt üleS. Wannun Jumala juures, Watson, et ma nüüd aru saan, kuidas see asi on I hüüdis ta. Ja, ja nõnda ta on tõesti . . Kas nägite täna soos veiste jälgesid ? Nägin küll, mitu kordm Kus pool? Igas kohas. Neid oli raba ääres, jalgraja  Ml ja ka selle koha Ml, iks Heidegger  oli> Üsna õige- Aga kas nägite ka ühtegi veist soos, Watson? : Ei, mitte ühte. Kui imelik see on, et meie oma! teekonnal  nii palju weisie jälgesid nägime, oga mitte ühtegi rveist ennast! Eks ole see wäga imelik ? See on küll wäga imelik- Nüüd koguge oma mälestamise wõim kõik kokku, Watson, ja püüdke neid jälgesid soo pääl õieti meelde tuletada- On nad Teil hästi Meeles? On küll! KaS ei olnud jäljed wahest niisugused? HolmeS võttis mõned leiioa koorukese tükid ja pani nad laua pääle, et mulle näidata, missugused jäljed oliwad : : : : aga mõnikord niisugused . ehk jälle niisugused . ' . ' . ' . ' Panite seda tähele? Ei, seda ei ole ma mitte tähele pannud. Aga mina panin. Ma võin selle pääle vanduda, et jäljed just niisugused oliwad, kui ma Teile näitasin- Wahest, kui aega saame, võime jälle sinna minna ja järele vaadata. Imelik on ags see, et see mulle enne meelde ei tulnud. Mis asi? See, et üksnes väga imelik veis võib sammu käia, traavi jooksta ja nelja kihutada. Ei, seda vigurit ei või mitte lihtne küla trahteri pidaja välja mõtelnud olla! Praegu ei ole õues kedagi, Mle sepa sepapajas. Läheme nüüd välja ja püüame kõiki, mis võimalik, järele vaadata- Pool lagunenud tallis olevad kaks püsti karvaga ja sasttud lakkadega hobust. HolmeS tõstis ühe hobuse teise tagumise jala üles ja hakkas valjusti naerma. Wanad rauad, aga hilja aja eest kaotatud  z vanad rauad, aga uued naelad sees. Niisugune algupäraline vigur. Läheme sepakotta! Sepp tõötaS edasi, ilma et meid oleks suuremat tähelepannud. HolmeS vaatiS pea paremale, pea pahemale poole maas vedelevate raua ja puutükkide pääle. Korraga kuuldufiwad meie selja taga rasked  jalaastumised ja sepakotta tuli trahteri peremees- Ta LõmmukaS nägu oli viha Pärast siltu, kulmud kortsus js silmad