Saarlane S. Teisipiiewal, 5. weHrnaril 1903 XVIII aastakäik. maksab Pooles aaStas I „ AS „ Ilmub igaltoistpciotV<»t. Kuresaares Kauba-uulitsas ur.l«. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab S k. UM Ulesildiiie ?elitik>> ijalthl «»- ja liaairihinile UM Tehkem missioni tööd kodu! Igal kolmekuninga pühal kuuleme kirikutes  missioni jutlust. Igas jutluses kuuleme kui palju paganaid kristlasteks on tehtud, ja kui palju nendest weel pilkases  pimeduses istuda. Missioni töö on ju kõrge töö. Sest sellega täidame Kristuse  käsku, kes oma apostlid maailma käskis  minna ja armuõpetust kõigele loomale kuulutada. Aga meie ajal näikse seda käsku wähe ülepiiri ajawat. Wäljamaa missioni hääks teeme palehigis tööd, aga meie oma kodune missioni töö imegu käppa. Meil on praegu mitme aastased Kuresaare Ewangeliumi Lutheruse kiriku aruanded ees. Mis räägiwad need meile! Nad räägiwad seda, et meie juures igal aastal suured summad wäljamaa missioni hääks kokku korjatakse ja ära saadetakse, aga oma maa missioni töö hääks wähe? wäga wähe kokku on tulnud! Kus missioni tööd kõige suuremal mõõdul meie juures wõiks ja tuleks teha, onkool. 1900 aasta kiriku gruandest näeme, et sel austa! wäljamaa missioni hääks paar sada rubla kokku on tulnud, aga kooli hääks ainult kopikad. Oleks koolide asi ehk kodune missioni töö siin hüäs korras, siis waataksime kõige parema meelega wäljamaa missioni töö pääle, aga meie oma õuues on häda suur, wäga suuri Sagedasti jääwad waesete wanemate lapsed ilma toolita, sest wanematel  ei ole selleks mitte jõudu, et last kooli panna. Mis saab aga siis niisuguse test lastest. Nad jääwad harimata, ja kui nad üles kaswawad, siis on nad küll ristiinimesed nime poolest, aga pahemad kui paganad maimu poolest. On ju siin juhtumisi ette tulnud, et laps leeri tuleb, ja lugedagi ei oska. Meie süüdistame siis küll wanemaid ja mõistame neile kohut, aga jätame parem teiste üle kohtumõistmise  järele ja ütlegem kahetsusega  : oleksime rohkem kodust missioni tööd teinud, siis poleks meie keskel mitte sarnast kurba nähtust olnud, oleksime wäljamaa missioni töö kõrwal rohkem kodust missioni tööd teinud, siis oleks lugu teine olnud. Meie saadame missionärisid wälja paganaid ülesse otsima, ja oma juures laseme inimesi paganateks minna. Meie peaksime ka siin kõiki ära kadunud lambaid ülesse otsima, nende kodadesse minema ja neile armuõpetust kuulutama, kes pimeduse  orgus istuwad. Meis peaksime südika - mini lastekoolitamise missioni töö kallal tööd tegema, ja iseäranis linnas. Jgapäew  näitab siin kui sõrmega selle pääle: tehke missioni tööd, tehke kodust missioni tööd! Siin leiame uulitsatel lapsi, kes kõigesuguste pettuste waral möödaminejatelt  raha mõistawad wälja norida, siin näeme lapsi, kes mitmesugusel teisel moel oma ära rikkunud olekut ülesse näidawad,  ja kes mingisugust kooliharidust ei ole saanud. Eks see kutsu meid üles kodusele missioni tööle! Meie korjame kirikutes raha pagana rahwa tarwis. See on kõrge ja kena asi. Aga kas ei oleks see niisama kena ja kõrge, kui meie waeste ja ära rikkutud laste koolitamise hääks ka kirikus korjandused  käima paneksime. Kui meie kogududustele  koduse missioni töö suurt tähendust ja tarwitust ära seletaksime, siis ei jääks sarnane korjandus mitte ilma hää tagajärjeta.  Ehk katsuksime muul teel raha korjata laste koolitamise hääks, selle tagajärg, kui ta ka ei tea kui wäike oleks, kannaksikka abi palukesi kokku koduse missioni töö kasuks. Oleme siis sel kombel waeste laste koolitamiseks rahalikku jõudu korjanud,  siis otsigem ka need ära kadunud lapsed ülesse, keda waesus ehk wanemate hooletus kooli keelwad tulemast, ja andkem 5 Mamsel Ilmaaegne. See mõte, et sina minu palwet täidad, teeb Mulle mu suremist kergeks. Minul ei ole küll mingit õigust seda sinult paluda, aga, mina tean, et sina mind weel unustanud  ei ole. Liiga hilja sain mina seda alles teada, et sinu isa tõtt ei kirjutanud, kui tema minule teatas, et sina ühe teise juurest oma õnne leidnud oled. Meie tundmuste wastu on raskeste patustatud  mu waene laps! Ometi ei ole meie mitte need ainsad maailmas, keda nõnda petetud on. On ka teisi, kes sarnast  rasket asja on läbi pidanud tegema. Minul on üks poeg, Friederike, mina armastan  teda põhjatu; nii kaua kuni mina weel hinges olen, on tema kaitstud,  aga pärast seda? Tema ema mina küll tema pääle kaebada ei taha Wõta sina poiss oma juurde, kaswata teda, anna temale armastust ja püewapaistet! Jumal  õnnistagu sind ja teda, tema peab sind unustama, kui oleks tema sinu enese laps olewat ole temaga armuline, kannata temaga ja armasta teda! Kui mina ükskord mitme aasta eest sinu isa käest see teatud kirja sain, siis oli mul sarnane tundmus, kui ses wana rahwa laul ütleb: Mull oli kui oleks kus tund, päike kesk lõuna a'al. Mina ei wöi ega osa seda ka täna weel mitte kirjeldada, kuidas  mina oma elu edasi saata ja seda ära kannatada suutsin. Kõik minu töö tahtmine  ja mu elujõud oliwad otsekui halwatud. Minu perenaese tütar oli see, kes mind ühelt poolt hoidis, et ma mitte päriselt hukku ei läinud. Wna ei teeninud enam midagi ja tuli hädawaewalt weel kõrtsidest koju, keegi haritud seltskonna liige ei tahtnud  enam minuga tegemist pidada. Mina olin otsegu kuristiku äärel. Minu perenaene  ja pärastine naese ema seletas mulle ühel päewal, et tema mind, kui mina mitte kohe oma wõlgu jäänud üüriraha ära ei maksa, omast majast wälja wiskab. Kui mina nüüd naerdes oma tasud tema ees ümberpöörsin ja näitasin, et nad rahast päris tühjad oliwad, hakas tema hirmsasti kisendama ja politseiga ähwardama, ja tema  tütar seisis sõnalausumatalt ja kahwatult  lahtise ukse ivahel. Kui wanamoor toast wälja läks, tõmbas tema oma tütre kütt pidi enesega ühes ja siis riidlesiwad nemad õues walju häälega edasi, kuna mina oma wäheseid asju, mis weel laenu majasse wiidud ei olnud, kokku otsisin. Wõitjaks jäi tütre ilus, kõlaw hääl, nüüd walitses jälle waikus wäikeseS majas. Oh Friedrieke, Sa ei tea kui raske see mul on Sulle sellest kõigest kirjutada, aga mina arwan et Sul selleks õigus on, et aru saad, kuidas abielusse astuda. Sellesama  päewa õhtul, just kui minul minu wiiman hinnaline asi käes oli, et sellega minu perenaese wõlga ära tasuda, koputati  minu toa ukse pääle ja kui selle lahti tegin, seifis tema tütar Juli minu ees ja puges minust mööda tuppa. Herra Adami, sosistas tema. Teie ei pruugi wälja kolida, jääge rahuga oma korterisse, ema jätab seda teile ja edespidi ei pea teie ühtegi paha sõna tema suust enam kuulma! Kuidas see siis nõnda ruttu muutis, küsisin mina; minul oli see täiesti üks kõik, kas ma siia jääda wõisin wõi minema pidin. Mina olen, algas tema, ei saanud aga oma kõnega edasi, waid waatis oma suurte mustade silmadega mis pisaratest läikisiwad, minu otsa. Tema oli wäike, peenikese  keha ja kollaka, kahwatanud näoga neiu, keda mina ialgi enne tähele ei olnud pannud, kui teda wahete wahel telgede ees istumas olin näinud, kus tema siidi paelu kudus, mis kunsti tema oma tädi juures Sorrentos õppinud oli. MiS asja olete teie siis teinud, Julia? pärisin mina. Mina maksin emale wõlgnewa summa ära, sellest rahast mis mina rohkem oma töö eest saanud oli, kui ema teadis, aga tema ei tohi seda aru saada, et teie seda raha minu läbi temale saatnud ei ole; kui ta asja õiget lugu teada saab, lööb tema mind surnuks. Seda ei wõi mina aga Sinu käest mitte wastu wõtta, ütlesin mina lühidelt. Sina oled üks hää laps Juli, —> ometi, see ou mull wõimata! Mine, kutsu 'oma ema siia! Nüüd aga heitis tüdruk minu jalgade ette maha, nuttis kibedasti ja seletas minule  suure ägedusega, et mina siit äraminna ei tohtida, tema ei wõida ilma minuta mitte enam edasi elada, sest tema armastada  mind. Tema ei wõida oma tundmust  mitte kauem marjata, kui see teda ära lämmatama ei pea ja kui mina lähen, jookseb tema minule ometi järge, ka siis kui mina teda sõimama ja peksma peaksin. Sääl tõstsin mina teda siis tllesse ja tõmbasin  teda oma südame najale ja mõtlesin selle pääle, et Sina oma palju kiidetud Saksarahwa truudust ometi minu wastu murdnud olid ja et see lihtne laps siin, mind