Saarlane RleiSldine poiitika stjkieh! mila- ja linuarahivale W 9. Kesknädalal, 7. märtsil 1901. XVII aastakäik maksab - Pooles aastas 1 „ 2A „ Ilmub igal tsisi-pä-S»V«»t. Kuresaares Kauba-»»litsas nr.l 7 Kirjab kiimad: Saarlase toimetusele.Kuresaarde. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab 3 kop. Pidude pidamisest maal. Linnaelanikkude kohta arwawad maaelanikud,  et need alati pidulikult elada. Sellel armumisel on ka wähe tõtt sees. Tuleb ju linnas ikka rohkem pidusid ette, kui maal. Aga ka maaelanikud ei ole pidude armastusest  priid. Ka nende süda tuksub pidude järele üsna kõwaSti ja see südame tuksumine  ei jää mitte paljaks tuksumiseks, maid see tehakse ka teoks. Meie oleme juba mõnigi kord selle pääle näidanud, mis linna pidude juures paha on. Waatame siis ka maapidusid wähe halwemast kullest. Maaelanik ei ole weel mitte nõnda haritud",  et ta enesele just lõbu pärast suuri tantsu-õhtuid ja sellesarnast sisse seab. Ta tantsib küll ka häämeelega, aga siisgi ei ole ta mitte nii suur tantsi ori, kui haritud  linnaline. Et ta kätte wõtaks, tantsipeo  kordaseaks ja sääl palehigis ööd läbi tantsib, seda peaks maaelanik talumees  narri tembuks. Ta ei taha mitte palchigi tähtsust ja tähendust kurjasti pruukida.  Ta teab, et piiblis on ö.ldud, et palchigi sees pead sa oma leiba sööma, ja sellepärast ei kõlba talle mitte ülepiirine tants pale higistamiseks. Talumees tantsib  aga pidudel, mis ühe ehk teise sündmuse mälestuseks sisse seatakse. Kõige tähtsamad nendest pidudest on pulmad, joodud ja muud. Waatame siis, mis meie nende juures paha leiame. Ü!Z pahadest nähtustest maapidude juures on see, et neid wüga plikalt peetakse. Pitkade pidude läbi tahab taluperemees näidata, mis ta wöib. Mida pitkem pidu, seda suuremat anu arwab ta enesele selle lübi teeniwat. See teeb piduandjale wäga suurt kulu. Ka pidulistele enestele ei ole pilkad pidud mitte kasuks. Saagu ta piduperemehelt  küll süüa ja juua, siisgi läheb tal tükk aega ilmakasuta kaduma. Endisel ajal oli ehk see wõimalik, et pitki pidusid wöis pidada. Siis oli rohkem aega käes ja toidukraam oli odawam. Nüüd on ühes kui teises asjas muudatus tulnud, aga meie pidude piilus ja pidamine on ikka ühtts ja sekssamaks jäänud. Meie peame aga oma igapäemast elu ajanöudmistcga sisse seadma, Praegune ajanõudmine ei tahaks aga mitte meile häämeelega lubada pitki pidusid pidada, ja nn tuleks siis pikkade  pidude pidamine täiesti maha jätta. Pilkade pidude ajajärk on möödas, ja selle asemele tulewad pidud sisse seada uuema aja nõudmiste järele. Teiseks pahaks asjaks on praegustel pidudel maal ülepiiri joomine. Piduperemees  peab enesele seda ei tea kui suureks auu asjaks, kui tema pidutsed häsn „täis" on. Seda nõudwad ka pidulised ise pidult. „Waat need olimad aga pulmad, mitte ei saanud walget päewa nähagi" niisugust kiitwat otsust kuuleme ikka maal pulmade üle, kus rohkesti juua on antud ja rohkesti on joodud. Nõnda seisab siis pulma ehk mõne muu teise pidu tähtsus maal suures joomises. Ja sellest ka tuleb, et maal pidudel sagedasti tüli ja riidu ette tuleb, mis pidule ja piduperemehrle küll auuks ei ole. Ja see püüdmine, et oga joomise poolest niisuguseid „kuulsaid pidusid", iseäranis pulmi, teha, see on nii suurel wõimul rahwa seas maad wötnud, et selleks isegi mitmesugused  abinõuusi tarivitatakse. Ühed panemad  näituseks pidu õllele piiritust sisse, teised tubakad, tolmaudamav porsalehti snd., et siis õlut enam „hakkaks". Kui nnsugust õlut juuakse, siis ou pidulised koh: „walmis", ning siis kiidetakse pärast: „Waat sääl oli ometi märg, kuhu tilk kukkus, sinNa kärn jäi." Olgu aga juurde ltsalud, et niisugune õlle solkimine ka sagedasti  ihnusest wälja tekib- Siin tahab pidupereAees joomise poolest kuulsat pidu teha, aga selleks, et pidulised „täis" saaksiwad,  läheb ju ennem rohkesti õlut ära. Et aga õlle rohkesti joomise eest hoida, siis segatakse teda nimetatud asjadega. Pidulised on siis kohe purjus, ka kaob neil söömatahtmine ära, ning nõnda on siis piduperemees wõidumees. Tulgu nüüd seesugune  õlle solkimine kas auuahnuse wõi ihnuse läbi ehk nende mõlemate läbi kokku, siisgi on sarnane tegervus häbemata suur alatu toores tegu. Ei seda ei tohiks enam kusagil ette tulla- Sest seesugune õlle ära solkimine ei tee mitte üksnes pidulist lolljoobnuks,  ei riku mitte üksnes pidu mõnu, waid see mõjub ka wäga pahasti terwise pääle- Et see terwisele kahjulik on, näeme juba sellest, et pärast pidusid, kus niisugust solgitud õlut anti, pidulised ikka mttu päewa  haiged on- Meie kutsume siis oma pidule pidulist selleks, et neid meelega haigeks  teha. Jätkem neid parem kutsumata, kui meil nende wastu midagi paremaid tundmusi ei ole! Igaüks wöib arwata, missugused  siis pidu järeldused olla wõiwad, kui pidu ju mitu päewa wältab ja sääl juures pidulistele piirituse wõi tubakagu ära solgitud õlut antakse. Need on kaks tähtsamat  pahat külge, mis maal pidude juures silma paistwad. Muidugi on weel teisi halbtusi leida, aga olgu see kord neist kahest küll. Teinekord räägime teistest. Kaotatagu  kõige päült need pahad nähtused meie maapidude juures ära. Mõistlik mees on aun sees. Kes aega kalliks peab, ilmaasjata wäljaminekute  eest ennast hoiab, kõlbmatust maha jätab, hariduse, enam kõrgema, parema lõbu järele igatseb, see on mõistlik ja seda tuleb auustada. Kui siis enne manast mehed enesele auu otsisiwad plikade ja uhkete pidude läbi, siis leiab nüüdse aja mees enesele auu lühikese, kasina, woorusega ehitud ja kölbtusega kaunistatud peo korda seadmises.  Sellega näitab ju ta, et ta mõistlik mees on, ja mõistlik mees on auus mees, sest „ülemaks kui höbewara, kallimaks kui kullakoormat, tuleb tarkus tunnistada", ütleb Kalemipoeg- Niisuguseid kasinaid mooruse  ning kõlbtuse piirides olemaid pidusid toimeta siis enesele talutaat, ja sea korda, et sinu elumaja ka selles asjas ilumaja oleks! , (7. x. Ilmasüüta ehk wöit öiguse teel. 94. Kirjutanud —ell. Ka Willemann jäi nüüd teraselt kuulama.  Ta kuulis ka tõesti alumisest koopa järgist tasast sahinat ja natukese aja pärast tumedat lämmatand korinat, mis wäheaawalt ikka maitsemaks jäi ja wiimaks peaaegu ära rauges Taewas tule appi, hüüdis Willemann! all on keegi hingeline suures hädaohus, See on nagu ühe kägistuse surma rogin! Läheme ruttu alla, et meel abi wõime anda, kui wõimalik on, aga mis meie sääl pimedas  putkas näha wõime? Minul on natuke küünalt ja mõned tuletikud  taskus, ütles grahw. Paneme küünla põlema, fiis wõime ometegi näha missugune elukas see on, kes süäl nii pööraselt wncwleb. Küünal pandi põlema ja marsi oliwad mehed all. Aga mis nad süül nägiwad, oli tõesti kole: Ühes seina äcres ripnes, kaljude wahelt wülja ulatama puu juurika kulges, üks inimese kogu, silmad koledasti punnis, nägu sinine ja tursunud ... ta näis ennast üles poonud olemat. See on Faringa! hüüdsiwad isa ja poeg, kui ühest suust. Malaielascd on teda muidugi  warandusest paljaks teinud, ütles grahw, ilma warauduseta ei mõistnud see wilets hing omale enam paremat osa walida, kui ise nööri kaela tõmbada. Jah, see on kuri südame tunnistus! Tõesti oli see ka Faringa Weiksel'i surnu keha, mis nüüd kohutama jäledusega nende ees seisis. Ta oli, oma hirmsa patu pori sees ise oma elu külge kätt pannud ja sellega  ennast igawestl Selle armust ära lahu- tanud, kellel meel miimaselgi elu tunnil wõimalik on inimese hiilge saadana küüsist ära kiskuda. Ta oli oma elu aja kuradit teeninud ja see oli teda ka surmas pärinud!! Hirmu wärin kippus Willemann'ile wägisi  pääle tulema, seda hirmust kuju enese ees nähes, kes kõige tema wiletsuste kordasaatja  oli ja nüüd hirmutama koledusega oma kuritööde hulka lõpetanud oli. Ka grahwi süda wäriseS selle pääle mõteldes, sest kõik tema hirmsad juhtumised ja wiletsused  oliwad selle koleda inimese töö, kelle surnukeha nüüd meel hirmsam wälja nägi. JõleStusega pöörasiwad mõlemad oma näud temast kõrwale. Korraga kuulufiwad wäljaft meeste hääled  ja wali jalaastumine tunnistas, et üks salk mehi neile lähenes. Malaielased tulewad! hüüdis Willemann hirmuga. Kui nad oma surnud seltsimeest