Saarlane H 41 Teisipäewal, 13. oktobril 1904. XX. aastakäik. makfob - Saaremaal aastas , . 1 rbl. FV kp. Pooles aastas ..... 1 „23 ~ Ilmub igal tsif»P»«s»Vcdt. Kuresaares Kauba uulitsas nr.l?. MM Kitiiidilie zslitills «jgikh! «»- j, li»i»>r»d»>lt. MN Kumal õigus? Saarlase M 22. kirjutasin mõne sõna Sõrwemaa laste Väljarändamisest ja ei aimanud sääl juures midagi paha. Mina kinnitasin ju enamisti seda, mis hr. G M- seletas. Waatasin aga siisgi weel asja ka teisest küljest. On ju igal asjal kaks külge, millest üks malge ja teine must wõib olla. Minu kiri on aga hr. G. M. nähta- Wastt vahameelt sünnitanud. Et hr. G. M. ütleb, et kahesugused mõtted ühest ja sellest samast asjast segadust sünnitawad nmg laste -väljarändamise pilti tumestawad, siis arwan mina omal kohuseks selle üle weel mõned sõnad pikemalt pajatada. Minu kirjeldus pidi küll asja seletama, aga mitte tumestama, sest ühe ainsa mehe otsus wõib ju ka kergesti ekslik olla, kuna asja mitmekülgse  harutuse järele lugejad ise otsustada wõiwad, kumal õigus on. Päälegi on hr. G- M. ainult mõned kuud Sörwe läheduses elanud, kuna mina sündimise poolest sörulane  olen ja nii siis asjale ligemal seisan. Mis mina laste waimlisest elust rääkisin,  siis käib se>. .ohkem woorusliku ja kombelise elu kohta, kui waimu oma kohta. Ei mm ju keegi salata, et maim kehaga ühes ei tööta ja seda ei olnud mul tarwis ka mitte seletada. Nii ei ole siis hr. M. tähendusel, kui ütleb: „ct maim on, kes elamaks teeb" minu kirja kohta wähematgi tähtsust. Waim teeb inimest elamaks hääteole,  aga ka pahateole. Rumal mees ei tea mitte, kudas murdwargust ette wötta; selleks puudub temal maimu elamus ja mõistuse terawus. Olen ka seega nõuS, et mida ergema maimuga laps, seda nobedamad  on tema kehaliikmed tööd tegema —ka wallatust muidugi. Pean aga seda siin meel kord meelde tulema, mis laste juures on tähele pandud, et kurjad ja kombewastalised  teod lapse südames ennem aset wõtamad,  temale rohkem meeldiwad, kui hääd ja wooruslikud teod. Seda näeme selgesti ka sellest poisikesest, keda hr. M. ütleb sel sumel „küllalt näinud"  ja tundma õppinud olewat ja kes, kui ma ei eksi, tema oma lambakarjana on. Miks ronib tema üleS katusele? Miks tallab heina kuhja? Miks minnib kiwidega õuue ja tee päül eesolewaid wärawaid? Miks käib tema käpakile ja sõidab sea seljas? See on tema loomu smü>, tema maimu tegewus. Kui hr. M. tähendatud poisikese kohta, olgu see kas tema, oma lambakarjane  ehk mõni muu külapoiss, keda ta ütleb „küllalt" näinud olwvat, ise parandawat  mõju ei wõi awalda, ilma et selleks poisikese ema appi kutsuda, kuda wõime siis wsõra rahwa kuralaste poolt paremat loota. Ja kui lapsed hr. M. arwamise järele isa - ema silma all Vallatuks ja kelmiks lähemad, siis pean küll imestelema,  et selle pääle ennem ei ole mõteldud ja seaduseks tehtud lapsi wõõraste hooleks kaswatada anda. Ei oleks meil siis ammugi enam ühtegi hulgust ega hobusewarast olewat. Kui juba poisikene, keda G. M, kirjedab, niisugust „ maimu elamust" näitab, kes minu teada meel õige terawa maimuga poiss ei olegi, mis teemad siis meel terawamad  Kuramaal? Kas ei sõida nemad sääl mitte sea seljas? Ei mitte üksi sea seljas, maid ka lehma seljas, nagu ma seda ise oma silmaga näinud olen. Ja mis mõik siis lapsukene Kuramaal oma maimu wõimuga õige teha? Ta peab orjana oma peremehe sõna kuulma ja masinlikult  tema käsku täitma, ilma et tema maim sääl kaswatatud saaks. (Lõpp tuleb). Sõda. Peterburist. Kindral Saharowi telegramm  päüstaabile 3. oktobril. Pääle lõunat 2. okt. näitasiwad jaapanlased meie pahema tiiwa wastu elawat tegewust üles. Tennekstoni õnn. 16 A. v. Perfalli järele E. W. E. Richard ei rääkinud enam. See oli imelik põhjendus. Kas wõis sel korral ütepää kellegi surma woi pääsmise üle kindlat otsust saada? Oli tema surnu keha tõesti leitud? Laew oli hukka läinud ja ainus paat, mille sees Julia oli, õnnelikult maale pääsnud. Tõsi küll, oleksiwad teised ka meel pääsnud,  oleks ju sellest kuulda olnüd. Aga, kas ei wõinud üksik inimene ka muul teel pääsnud olla? Kas ei wõinud üks teine mööda sõitew laew ehk kalamehe paat teda leida ja oma pääle wõtta? Kui sagedasti oli juba sarnast asja ette tulnud! Tema oli politika süüdlane ja sellepärast ei andnud  tema oma pääsemise üle teatust, waid pruukis seda juhtumist oma kasuks, et jäljetumalt  kaduda. Aga, ka sel korral oleks tema oma naest ja last otsima ja nende järele, kui ka salajalt, kuulama pidanud, sest kudas wõis inimene oma last, päälegi meel sarnast last kaduma laska minna! Aga teiselt waates, oli see jälle täitsa wõimatu neid siit Pensilwaania ühest kõrwaliseft  orust leida, ilma et juhtus aidanud oleks. Muidugi oli kindel, et tema uppunud oli, aga et Anne nii hirmus ruttu jälle teisele mehele läks, oli, pehmelt öeldud, kergemeelsuse nägu. Wõi oli tema herra Braddonit, kes nii wäga ilus mees oli, juba laewa pääl ning siis, kui tema mees weel elas, teda juba siis nõnda kirgliseli armastama hakkanud?! Tuline palawus tõusis temale palge. Kuidas oli tema sellepääle tulnud, oma Julia emast nõnda halwasti mõtelda? Julia ei olnud arwatagi wõinud, et tema jutustus Richardit nõnda rahutuks teha wõib. Temal oli aga seegipärast häämeel,  et Richard nii elawalt nende, kõige päält tema isa saatusest, osa wõttis. Aga Richardi küsimine kust sa seda tead, et tema tõesti surnud on, ei läinud tema meelest. Jälgi ei olnud temale meelde tulnud, et tema isa mitee uppunud ei ole; ema teine abielu ei olnud temaS seda mõtet tõusta lasknudgi. Aga nüüd oli see mõte ka temas ärkanud; ehk on aga isa pääsnud ja alles elus! Oh, kudaS oleks see ilus, kui isa ometi pääsenud oleks ja häkitselt ühel päewal siia meie juurde tuleks. Oh kudas rõõmustaksin  ennast tema tuleku üle! Aga, kui hirmus oleks jälle tema tulek, sest mis oleks siis minu ema olewat I Richard oli oma enese pääle pahane, et Julias sarnaseid mõtteid äratanud oli. Ära mõtle Julike sarnaste ilmwõimatute asjade pääle, ega ära kujuta neid endale ette. Sinu isa on ja jääb surnuks ja meie peame nüüd, kus warsi kodu oleme, muude tarwiliste asjade pääle mõtlema. Mina lähen otseteed oma isa juurde ja räägin temaga meie ettewõtte üle, ning sina lähed oma ema juurde ja teed sääl sedasama.  Wcel täna tahame oma asjasse selgust muretseda ja seda awalikuks saada lasta. Wana Dearborn mõistis kohe, kui oma poja erutatud ja higist nägu nägi, et midagi iseäralikku sündinud oli. Noh poiss, mis sul weaks on? KaS Julia õnnetusse sai, wõi on St. Heelenas midagi juhtunud? Räägi ometi ilma miimituseta,  nõudis wana herra kannatamatalt. Richard tõmbas sügawasti hinge. Tema isa oli kõigest südame häädusest hoolimata, ka raudne ivali, kui tema oma soowile ehk käsule wastu tehtud arwas olewat, ning et tema wäikesed, tumedad silmad juba ähwardawalt  läikisiwad, see ei tõstnud Richardi julgust just ka mitte. Kes herrat Dearborni sarnasel silmapilgul nägi, mõistis kohe ära, et tema ülesse upitaja mitte pime õnn üksi olla ei wõinud. Ei, õnnetust ei ole kusagil ega kellelgi olnud, algas Richard, waid ainult rõõmulik juhtumine. See on ju iseenesest mõista, et minul ialgi pahat ei juhtu, iga asi muutub ju ennast kui tema minusse puutub, ainult õnneks, urises herra Dearborn. Aga, hakka nüüd wiimaks sellega pääle, minu õnne minule selgeks tegema, mina olen malmis ka kõige pahemat kuulma. Sina kuulsid ju juba, et Julia ära reisima peab, algas Richard. Näh, ning, Ning, seda tema ei tohi ega pea tegema. Arwad sina? Tema isal aga on selle aSja kohta teine arwamine, ja temal on täis õigus oma arwamist mööda teha. Aga nüüd räägi mulle muu suurest õnnest. Mina olen nõnda teinud, et tema teda enam ära ei wõi saata. Wana Dearborn jäi ammuli suuga, sõrmed westi nööbiaukudes, tema otsa wahtima.