Postimees Testi psSwsietit. Nr. 38. l6. 1904. NShasZsüiimSBkatiSksas aastakäik. Ilmud iga pävv, v,ä!jaarwatuö pükspäsvaõ, suursä pükaõ ja kroonupükaõ. Ixal Kuul Ilmud dinnata kaasannetoks kaks kuukirju: 1) riitiSoAA kaunistatud nooresoo kuukiri „I,aBtolvdt«. 2) lerHrisodoiuliuo Ha arstltvadusslinS kuukiri „ler^iB". toimetuse aäress: „k>ostinaede" toimetusele Hurjewis (lartus); >Vene keeli: peA. ras. „Hocrmaec?." lOpsen?., Hucha. r^6. loimetaja kõnetunä: Rüütli uül. nr. 9, leke talituses, itzal kripAewal kella 12 —2 lõunal. Mw js IMMs, tvs ts nM tiWMM lMetstttß, on Wevis fllMz) MM kill. vr. 9. MMM'! (kvülW mw. KOik suurevnaU IseArsni-i tellimisi js kuulutusi oles is üksikuis uumdris ostu: liurzu leslou'i kuujus, I.ossi uul., Lllricd'i mujus, I'õUusepp'u ruuwutukuupluses; I-ärous VVeue kiriku kõrvul, I.uuue vuixus kloskvu uulitsus, Xrooberx'i msjus, p. Liuer'i upteexi-ju rokukuupiuses; v Or»» Xurlsou'i ruumutukuupluses; Wussur'u ju raumutuksuplustes; ?Orvas L. Kiilu Lp KÄ rusmatukuupi.; Rakveres o. Truu ruamutukuupl.; karvas Wuksuli uui., I-eiukuum i mujus; Nuustakul ksupm. L. Ireiel'i ju Älustvess juumup. j. Klill'i juures. ?6lUznlsSlilrlÄ on: ?ost!Za 12 kuu püüle 5 rbl. kop., postita 12 kuu püüle 4 rbl. kop. » »4"6 Z» » » 3 " 70 » " 10 „ " 10» " 3 " ZZ » " 9» „ 3 " » 9» » » 3 » 4o " " » » 2 " V 3 " 5 " " 'z " 33 /» " b /» ~ 2 „ 60 ~ 6 „ 2 » " 5 /v 2 „ 20 „ 3 " » 1 » 70 "4»»1»80„» 4 » » 1 " 35 " " 2 AH „ 2 75 "1»»»»» l » » » » Wüljamaale z korda nüdalas saates 7 rb!., püeiv saates 10 rbl. Ilksik nummer z kopikat. Ituulutusto petit»rida 5 kop., loks evsotsas 20 kop. Kell iv e. I. olesautus kuulutuses võivas veel selsumul päevul iliuuss I>llisu võil> aiuult ixu kuu i. päevust ulutes. muutmise korrul tulek i» kop. mukstu ju vuuu usress üles ausa. Laamata jASuus numbris suusad leke talitus uiu uit siis muksuta jAreie kui ueuse tellimine 14 päeva jooksul pärust numbri ilmumist postile ou punsus, 'tarvitamata jäetus käsikirjas boitakse ainult sellekobase soovi pääle alal. Moonakate ainus sõna. Moonakatele tahetakse mõnel pool teenistusest  lahtiütlemist üsna võimatuks teha Tallinna Saksa lehes avaldab keegi F. M. üleskutse, kõik mõisapidajad hoidku kokku ja tehku oma vahel maha, et nad moonakaid ja teist mõisa aasta-iõõmehi mitte omal kulul vana koha päält ära ei tooks, nagu tänini harilikult sündinud, vaid moonakas peaks oma koludkalud  Jüripäewal is e uude kohta kolima  kui tal selleks jõudu on; ja kui mitte, fii? peab ta iseenesestgi mviSta vana koha pääle alleS jääma, ükskõik, mis tingimised mõisavalitsus hääkS arvab temale pääle panna. Sellel teel olla kirjakirjutaja arwawtse järele võimalik Moonakate ja teiSte mõtsmõõl.ste ümberkolimise himule korraga pult ette pista, ning seda olla väga maja, srst lõõtiste vahetamine tegevat tõõ-edule ja majandusetäigule  palju kahju. Kirjakirjutajal olla teada, et tänavu Küünlapäeval, mil teenrite ja tööliste ülesütlemise harilik tähtpäev on,mitmes mötjaS viimane tui üks tööline üleS ütelnud. Paari aaSta eest, kui hulga vabrikute ehitamise  tagajärjel Tallinnas töölistest puudus olnud, läinud ast vahest nii kaugele, et mõisad  oma 2-hobuse vankritega 60—80 versta taga töõliSte ja nende kraami järel pidanud täima, kuna lõõused kitsikust oma kasuks tarvitades  juba teeniStuse-aasta jooksul, ehk selle lõpul, jällegi oma teed läinud. Selle juures olnud sedagi näha, et teise mõisa poolt rändamisihimuline  moonakas paari-hobuse vankriga  ära viidud. Kuid ka sinnagi ei ole üle- meelik moonakas mitte kauaks püsima jäänud. Inimesed isegi ütelda avalikult, et neile kolimine  mingit kulu ei tegevat ja nii võivat nad mõisnikkude tulul kas või terve kubermangu  läbi rännata. M F. näib arvamises olewat, et moonakad  aina lõbu pärast ehk vast koguni mõisnikkude  kiuste ühest mõisast teise kolivad ning et neil selleks seni mingit sundivat häda tagakihutajaks  ei ole olnud. Tema loodab siis mõisnikkude ,trusti" abil moonakaid ühe koha pääle paigale sundida võivat. KoS ei ole see mitte silmaringi kitsus? Kas ei tule moonakate sage kolimine just oste sellest, et nende tasudel tööandja kasude vastu muud kaitset ei ole?! Teenistusist lahtiütlemine  on mõisa tõõltsel ainukene sõna, mis temal enese kasude eest ou ütelda. Ja tui see ainukene sõna temal suhu kinni sulutakse,  siis, . . kas tõesti usutakse, et ta sils Vaikides paigale jääb ja tööandja hääkLarvamistega  leppima hakkab!? Ei! Slis heidab moonakas käega kõigi oma lootuste ja püüete pääle ja rändab välja ehk asub linna-alevissi elama, nagu seda juba ühtesoodu näha on. Mis selle tagajärg on, seda võiks Saksa leht ja tema kaastööline ilma pikema seletuseta ära tunda, kui ta enesele meelde tuletab, et sarnasel 100 l põlluharijate arv mete maal järjest vähemaks jääb. Eesti asunikkude oludest Lõuna- Assurimaal. Et itta jälle uued küsimised siinsete olude üle välja rännata soovijate poolt tulevad, kirjutan järgmised read üleüldiseks teatuseks. Ussurimaal antakse maad põllupidajatele asunikkudele 15 tessatini hinge pääle ehk kuni 100 pere pääle; mereranna maad antakse  kalameestele 15 tessatini pere pääle, niisama palju ka käsitöölistele. Need 15 tess. loetakse põld, heinamaa, karjamaa, mets ja kõik ühte kokku. Maad jagatakse maksuta talupoegade külakonnale, s. o. külakrundid (06meL?senüleüldiseks  tarvitamiseks, ja ei keelata teda kellelegi Wene riigi alamale kuskiltgi tühjast kohast, aga kaugelt, sest et kõik ligemad ja paremad kohad on juba ära wõetud. Maad antakse siin iseenese väljavalimise järele, mere rannas ehk kaugemal, jõe ääres ehk jõest eemal, metsata, esialgul ilma mingisuguse maksuta, üksi nende tingimistega, et tühjadele surnud maakohtadele  elu sisse ajada, siit elu, põlluharimist,  karjakasvatust, kalapüüki, meresõitu, käsitööd  jne. tõsta ja edendada. Üksikutele isikutele, nagu ametlikkudele jne. antakse nõndanimetatud „hutor'i" kohad, 50—100 tessat., mõni aasta tagasi kuni 400 tessat. suured, ilma mingisuguse maksuta, ehk jälle pika aja rendi Pääle äraostmise õigusega.  Rent on praegu 50—360 kop. tessat. päält. Talupoegade ehk külamaade müügist ja rendist pole siin senini weel midagi kuulda. Kroõunmaade maksusid siin weel seni ei ole, liiatigi talupoegade maade päält, väljaarvatud  vallamaks. Wallamaksu oli mineval aastal Zemuhinskij vallas 2 rbl. iVs kop. hinge päält. Manadel Wene asunikkudel tulla maamaksusid 10—60 rbl. pere päält. Asumise-aega on Eesti küladel s—lo5 —10 aastat igasugustest maksudest vabad, selle tingimisega,  et selle aja sees peab laevasid jne. ehitama, merd sõitma, kala püüdma jne. Kliima on siin Ussuri rannamaal merekliima. 50 —100 versta rannast hakkab juba maakliima. Merekliima on siin suvel liiga niiske ja udune; kui selle juurde weel raske wihmaaeg tuleb, siis rikub ta sagedasti heina ja teravilja, ajab teravilja hallitama, heinad mustaks, kartulid mädaks ja ei lase õigel ajal ära koristada. Kanged vihmased ja udused on siin teine pool juuli ja esimene pool augusti kuud. Hommikutel katab maad rohke kaste. Tali selle vastu on siin kange kuiv, tuuline, tolmune ja lumest vaene. Reega siin mööda paljaid mägede küürusid, palju uhkustada ei saa olgu vast jää pääl jõgedel ehk mere randa mööda. Temperaturi on siin suvel -s-5" j-10" s-25", talvel —so —lo<> —250. Hommikutel  on siin külm, keskpäeval palav. Tuuled  on siin kõvad: suvel enamasti lõunatuuled,  talvel põhjatuuled, millest tähtsam saihwun NW on. Kahjutegevad suured tormid käivad siin ajuti, iseäranis merel. Maa on siin mägine, enamasti kõrge, ja järskude mäerindadega, nii et seda loomaga harida paljudes kohtades peaaegu koguni võimata  on. (Mandshud harivat siin põldu käsitsi). Orgudes on madal, vesine maa; Siin on ka ilusat tasast maad küllalt, kuid see on tihti liiga veeuputust kartja. Maapind on mäerinnak mustjashalli  karva, külgedel kangesti savine ja kivine, tihti paljas kivi ja savi. Orgudes aga on must, savine muld, harva liivaga segatud. Pinna kord on orgudes 5"—15" ja rohkemgi  sügav, kõrgemal aga, mäekülgedel ja rindadel õhuke, vast 1" —5" ja rohkem. Maa põhi on orgudes ja tasasel maal ja madalikkudes hall savi, pehme, hall kivi ja harva liiv; kõrgemal mäerindadel ja külgedel kivi, hall sawikiwi ja pehme raudkivi ja kõva, kuiv savi. Kogu see maa põhjavett sisse ei võta ja läbi ei lase. Rannamaal tuleb ka mere- ehk vihmavee uhutud maad ette, see on, nagu isegi teada, liivase põhjaga. Wesi jõgedes on pehme vihmavesi,  hallikates on ka enamasti vihmavesi, puhas, ilma mingi maitseta; kaevudes on vesi tihti halli karva, harva viha maitsega. Mägede kaevudest siin vett naljalt ei saa, ehk peab kohe sügavasse tungima, sest et siit maa põhi enamasti kuiv on ja vett läbi ei lase. Hallikaid ja jõekesi on küllalt suvel Vihmasel ajal ja pääle vihma, talvel aga kuivavad kõik hallikad ja paljud kaevudgi ära, mis suurt veepuudust sünnitab. Wiljad kasvavad siin: nisu, rukis, odrad, kaerad, tatrad, oad, herned, kanep, lina, kukurusa, tsumisa, kapsad, kaalid, kõrvitsad, päevalill, porgandid, sibulad, naerid, kartulid, santtubak, metswiinamarjad, ja kõik wiljad nagu meiegi maal. Ei õnnesta aga mitte teraviljad igakord: nisud, odrad, kaerad, rukkid, lähevad meie ligikonnas iseäranis rannamaal mustaks ja mädaks, liiga niiskest, palavast kliimast õitsemise ja küpsemise ajal. (Wiljapää lööb punakaks, ja kui niisugust vilja inimene ehk loom sööb, saab ta kange pääwalu ja oksendamise.) Kõik teised wiljad aga õnnestavad rohkesti. Põldu kastab siin udu, kange, rohke kaste hommikutel, ja vihm. Puud kasvavad siin: tammed, kased, saared, pärnad, lepad, haavad, sarapuu, Vahtrad, hall-mahon, korgipuu, seedrid, pihlapuu,  õunapuu, ja paarkümmend versta meist eemal mänd, kuusk, ja harva kadakas. Heinad ja rohutaimed, nagu kõrshein  ja lehthein, kasvavad siin nagu meilgi Eestis; ristikheina pole aga meie veel mitte proovinud. Hein nõuab siin varast niitmist, muidu läheb lng kõvaks. Wihmad rikuvad siinpool heinategu tihti liiga. Heinamaid on siin küllalt olemas pikki orgusid ja jõgede kaldaid, meil Eesti külades aga veidi, niisama kui magedat wettgi. K o d u l o o m a d e st on siin tähtsamad:  Korea ja Mandshuria väikene hobune ja härg, piimawaene lehm ja hästi sigiv kits. Ka Siberi hobuseid ja Odessa lehmi tuleb siin ette, need on aga väga kallid: lehm maksab kuni 200 rbl., tööhobu 100 rbl. Metsloomad on siin: Kits, metssiga, põder, rebane, shakal s. o. väikene hunt, karu, tiiger. Meie ligikonnas aga juhtub neid väga harva, sest et kõik siinsed elanikud kõvad kütid on. Linnud on: fasanid (metskanad), pardid, haned, kajakad, varblased jne. kahju tegevate loomadena Võib siin ainult ussisid, kanakulli ja mõnda rebast nimetada. Fasanid ja varblased käivad  ka mõnikord põldusid röökimas. Rahvast elab siin ümbruses: väikevenelased,  väga kuri, kangekaelne, pahatahtlik. Võõraste vihkaja rahvas; pääle nende mandshuid (hiinlased) ja korealased, kõige alam klass. Sahaliinlasi ja vanaaegseid sunnuöölistest  asunikka on siin ümbruses, iseäranis Wladiwostokis küllalt. Korealased ja mandshud  on visad põllutöömehed ja meile kui ka kõigele ümbrusele kasulikud, sellepääle vaatamata,  et mandshud meie külas Jansoni pere röövihimus ära tapsiwad. Wäga kardetavad  ja kahjulikud on väikevenelased ja vanad siberlased. (Pooleli.) Sõda. Port-Arturi võitlustest. Nugu viimane ametttt sõnum jutustab, on ööl wasm laupäeva rahuittutt mõõda lämud. Mtlnttaewade kallaletungimist, nagu mitu ööd türgi mööda, et ole nüüd enam olnud. Snsgi lestub Port-Arlun pnramme mere poolt küljest edasi. Wõitluste lohta, mis viimastel päevadel peetud, ci too ta Jaapani sõnumid juurt uudist. Admiral Kumimura teatab: Torpedo laewaSnlu  aruande lüret, tes käsu oli saanud laevade mehi püäle võtta, miS Port-Armn sadamalaems  pohza pidiwad laStama, olla lõtk mehed tervelt päästetud. Nusaman olla ka rorpeoolaewastil  uma lahjuta tagasi jõudnud. Laevade  põhza lastmme er olla torda lämud. 12. (25) veebruaril laStts Jaapani ristte/ate laewavitt Port Artur» sisemist sadamat. Selle juures hävitas ta ühe lorpedo-lüti,Retwlsam" tahedat ära. Jaapani laevad ei saanud Väheniutgl  viga, Niisamati et olnud ka meeste kahju olemus. Selle sõnumt ärasaatmtse ajal on laevastik alles legev. R.uierl sönumue-talituS jutustab Jaapan.  aruannete järel veel järgm.st: Admiral  Togo latse, PoruArtur» purata, lõppes ilma tayjulu Jaapani pool. Põhja lämud laevad ei maksa kuigi palju. Nemad olivad Brabenhageni. ss Wilhelm von Polenzi järele A. A—s. Kaari elu oleks kaunis sisuta ja tühi olnud, kui ligidal tüla poleks olnud. Küla oma perenaeStega, oma tühjade juttudega, lastega, keS tema mänguseltsilised olivad. Ta mõistis ülihästi inimestega läbi saada, kes kõtk oma mure ja hädad temale usaldasivad jutustada. Oma hüäiüdamelise olekuga tegi ta mõndagi hüüks, mis hoolimata isa inimeSte juures halvaks oli ajanud. Sellel teel kogus ta enesele elutarkust ja tõsise elu tundmist rohkem kui tema-seisuSltStele tütarlastele harilikult osaks saab. Ja kui ka Kaari tallides, talutubades ja moonakale majadeS mõndagi näha ja kuulda sai, mis noore naeSterahva sumale ja tõrvale just kohane ei olnud, sttS ei temud see tema naeSterohwaüsele  karskele olekule mingit kahju. Ci olnud maad, mille pääl halb seeme idanema oleks võinud hatata; tema loomi S oli täitsa terve, mis ka töwa sõõlt ära seedida ja seda Välja lahutada wõiS, mis kõlvatu oli. Nõnda oli Kaarist juure kasvuga, õitseva tervisega tütarlaps saanud, loomul,k omaS olemises nagu põllulilli, küll weel ilma villimata,  aga fiisgt mitte ilma naesterahwuSttse iluta, mis ainult natuke harimist tarwuas, et täiele õitsemisele jõuda. Isa täis temaga nagu poisiga ümber, Võttis teda üheS jahi Pääte, laskis teda ratsa sõita ja hobusid ajada. Et temale ega Kaarile endale et olnud tänini mõttessegi tulnud, et Kaari tütarlaps on, keS naeSterahvalS valmimas.  ~ r Miira awaS ühel päeval otsekoheselt, «agu ia alati tegi, isal silmad selle kohta. Nõnda, nagu Kaari praegu on, noormees naeSterahva riietes, olewat ta täitsa võtmata. Kõige päält pidavat ta Pikad riided jaama, mis tema sääremarja kinni kataisivad, ja tema talje jaoks pidavat ka midagi sündima. Ta pidavat õppima, kuidaS käia ja seista, süüa, oma punaseid küsi ja suuri jalgu ära peita ja ülepää kui suurtsugu naeSterahvaS üles pidada. Kõige parem abinõuu seda kätte saada olevat tantsu tunnid. Prantsuse keel ja natuke klaverimängimist ei teeks ka paha. Malte tahtis hakatuses sellele plaanile WaStu sõdima hakata, sest selle tüttmine nõudis kulusid ; aga Miira mõistis talle selgeks teha, et kui Kaari praegusesse olekusse jääb, siis mingit lootust ei ole, et ta kunagi oma seisuse kohalisele mehele saaks. See mõjus. Kaari saadeti siis kreisilinna kõrgemat haridust omandama. Ta elas sääl oma õe Wanda juures. Mõne teise noore tütarlapse, ohvitseride ja maamõisnikkude tütorte seltsis, tegi ta tantsutursuse läbi, ühes Jnglise-Prantsuse  ringkonnas oli tal juhust keelettadmisi omandada ja ka selle eest sai hoolitsetud, et noor naeSterahvaS tulevikus küsimise pääle ,kaS Te muusikatundja olett?" ,jah" wastata  võiks. Ühe talve saatis Kaari nende asjade kallal mööda, siis tuli ta isa juurde Langendammi  tagasi. Ta oli oma olemise poolest tõsisemaks saanud, omas ülespidamises naeSterahva  iisemakS, aga põhjalikult oli Kaari ikka Veel seesama ilmasüüto, hääsüdamline lihtlabane  tütarlaps, missugune ta ennegi oli olnud. Muidugi pidiwad kunstid, mida ta oli omandanud, nüüd ka tarvitusele wõetud saama. Kaarit hakati seltskondadesse wiima. Sääl otiwad hanltsed pidud naabrimõisates,  mõni kord paniwad ka ohvitserid mõne tantsupidu, ratsasõidu või väljasõidu toime. Ratsaväe ohvitseridega, kus tema noorem vend teenis, sai noor tütarlaps varsti hää jala pääle. Ta hakkas jeltskondlijest elust lõbu tundma. Tähtsaks pidi Kaari kohta tutwaks saamine  riigi-aSsessori John von Kt tz nbergiga saama. Noormees hakkas teda esimesest silmapilgust  auuStama ja pidas ennast nnsugusel kombel ülewal, mis kahelda ei lubanud, et tütarlaps teda hnwitab. Ei olnud ime, et kaheksateistkümne aastane neiu ennast sellest teadmisest joowastada laskis, et teda armastatakse.  Ja tõik maailm näls temale tõendada tahtvat, et see, unda ta läbi elab, mitte unenägu  ei ole. Müra edendas asja igapidi. Wennad nokkisiwad Kaarit sellega, et herra von Ke tzenberg teda armaStawat ja isa kõneles üsna otsekohe wäija, et kui riigiassessor tema tütre kätt peaks paluma, mis iga päew oodata olewat, tema seda keelama ei saaks. Za nüüd oli korraga selles asjaS täitsa ootamata ja Kaarile arusaamata muudatus sündinud. Sellest silmapilgust nimelt, kus John von Kvtzmberg tmdel ott, et ta maanõuunttukS Valitakse, ei ilmunud ta enam Langendammi,  kuS ta ometi varemini peaaegu igapäine külaline oli olnud. Major von Pantin tegi temale mõnikord etteheiteid, et ta neid hoopis ära unustavat. Noor mees Vastas selle pääle, ilma vähemat segadust avaldamata, kõige tänulikuma naeratusega, aga temal olewat nüüd, kus ta maanõuuuik on, nii palju tööd ja vastutamist, et ta esiotsa sugugi külaskäikude pääle mõteldagi ei võivat. Malte aimas, et see ainult ettekääne on, aga mis pidi ta niisuguse angerja-Übeduse vaStu pääle hakkama? Ettevaatlik kosilane oli sille eest ennast hoidnud, et teda Võimalik ei olnud sõnast tlnni võtta. Kaari pääle mõjus see raskesti. W'el raskem kui tema ärajäämist Langendammist oli seda välja kannatada, kuidas ta ennast Kaari Vastu näitas, kui nad kusgil seltskonnas tolku juhtusiwad. Tema olek oli korraga üksluiseks ja vormiliseks saanud. Ja kui ta temaga kõneles, sils sündis see pilkaval ioonil, nõnda et tütarlapsel tundmus oli, nagu naeraks ta ttma üle. Kaari ei mõ'stnud midagi sellele vastu seada, ta sai segaseks ja oli mõni kord valmis päris nutma hakkama. Ta ei suutnud srllest muudatusest jagu saada. Mõtet, et Kvtzmberg temaga on mänginud, ei ilmunud temale. Salakavalust, mis temale enesele täitsa tundmata oli, ei mõistnud ta ka teiste juurest otsida. Ta oli täitsa nõuuta. Kelle käest pidi ta nõuu küsima? Ema ta! ei olnud; Wanda, kelle ees ta kord oma südame wäija puistas, arvas, tema ei pidawat Jumala pärast nutte midagi märgata laskma, muidu võivat suur pahandus srllest tulla ja Vennod olevat siis Viimaks weel sunnitud herra Kotz nbergiga kahevõitlusele minema. Muidu aga tõendas Wanda, et kõtge selle 100 juures keegi muu süüdlane ei olevat kui M ira. Hoopis segase tundis noor tütarlaps ennast weel siis olewat, kui tema isa ühel päe- Wal järgi pärima hakkas, kui kaugel ta õieti oma Mtzmbergiga olewat. Kaari ei mõistnud midagi wastata. Malte sai wihaseks, nimetas  teda „rumalaks haniks" ja heitis temale ette, tema ei olewat mõistnud noort meest kinni pidada, tema rumüus olewat noore mehe ära hirmutanud õnge otsast ktnni hakata. Malte tuju paranes silmanähtavalt, kui maanõuunik von Katzmberg jahile kutsumise Pääle Langendammisse wiisala tullalubamijega vastas. Nüüd võis weel kõik hästi minna. Oli aga tarvis õigest otsast kinni hakata; noormees pidi nii kalgele viidama, et ta oma värvi näitaks. Selle eest tahtis juba Malte ise hoolitseda. Ta tellis Kaarile Valmist uue ülikonna, toredama, kui Kaarit kunagi enne olnud. Siis võttis ta tütre õpetuse alla : Tema pidavat sellel juhtumisel isale auv tegema! Ta pidavat  !eh?e ja vastutuleja olema, iseäranis pidawat la maanõuumttu tähele panema. Ja et La sarnast rumalat nägu ei tee, nagu praegu! pidavat ta oma mõtted kokku Võtma ja kõrvad ärkvel hoidma, s?da nõudvat  ta ting-mata I Pärast seda kui Kaari niisuguse eeskirja oli saanud, jäi ta seda kartlituma südamega jahipäeva ootama. Er ch vsn Kriebow ei olnud esimest korda Langendamnns jahi ;ätt. Ta teadis umb-s, mida sääl oodaia oli. Jahiloomi oli ja sääl alati kaunis rohkel arvul, aga jahipidamist oleks tarvis olnud paremini korraldada. Hanning pidi õieti korrapidaja olema, aga Malte segas ennast ise alati uute käskudega vahele, nõnda et inimesed kunagi ei teadnud, kelle õpetuse järel mil vaja oli endid seada. Pärast zahilõppu laitis siis Malle oma külaliste jahwiavust, ütles igale üh le suu sisse, kuldas õige oleks olnud teha ja kuidas tema oleks teinud, kui ta külalise asemel oleks olnud. Ja söögilaual küttis siis Malte ennast söökidega ja jookidega, weel enam aga oma kõnedega nü tuumaks, et ta enam otsustamisvõimul,ne  et olnud. Pidud lõppesivad harilikult kaardimänguga, mis hommttupoolt ööd puhtaks õnnemänguks muutus. Endiste! aegadel oli Kriebow hää meelega  Langendammi jahi pääle sõitnud, sest säälne hull elu meeldis talle; oma praeguses tujus agl', täitsa weel vana aasta halbade lõpuarvete  mõju all, ei teinud temale sarnane lõbu midagi suuremat hääd meelt. Aga vana tutvuse pärast läks ta sitSgi. Ulr ch oli nimelt selle jahi pärast Berlinist  koju sõitnud. Kõige noorem Pantin, kes hiljuti leitnandiks oli saanud, oli hulga seltsimeestega polgust tulnud. Ka major von Renteln et puudunud. Wärske maanõuumt Kvtzmberg sõitis tuli-uues saanis  saanitekiga,  tema ise, nagu ka tema kutsar kalliste kasukate sisse mässitud. Kriebowit, kes U!rich'ga eeStoaS oli ja külaliste etlesõitu vaatles, pahandas see maota toredus, mida Kctz-überg üteS näitas. Pääle seda tegi see asi tema meelt haigeks, miswguse tähelepanemisega majaperemees Kc tz nbergi waSm wõttiS; tema jumaldamine keswb siis, nagu näha; uta veel edasi. Pääle mõne ülsiku, kes Maltega hää jala pääl ei seisnud, olivad tõlk naabrid jahipidule ilmunud. Üks viimastest siamdest, mis ette sõitis, oli lihtsalt õlgedega kaetud, paar lõõr istus hobust ees. ,KeS see siis on?" küsis Kriebow U.richlt, kes tema kõrval seisis.  Temale tull see lambanahast kasuka seeS mees, kes saanis istus, hoopis wõõraS ette. Kas see mõnl külaline ja herra ka on? Urch tegi pooteti vabanduse, et nad seda olevat pidanud kutsuma, aga see olewat nende ligem naaber, Ragvtz nt herra. Nüüd tundis ta Kriebow teda ära. Muidugi  on see ju Klcv.nl Talveriided olivad teda nii võõraks teinud. Kriebow waStas tema ei leidvat herra von Kllv nit siin sugugi nii väga ülearu ol va». Urch kehitas õlasid  ja tähendas: .Iga kord, lut teda näed, tuleb himu temale paarkümmend kopikat pihku pisw, et ta habemeajaja juurde võlts minna." Kriebow oli sünnitab naerma, ta ei võinud salata, et Kvv-n habet kandis, mille kallale käärid kuude kaupa ei olnud puutunud. Õ eti tegi see Kriebowile hääd meelt, et La Ragmsint herraga võis kokku saada. Ta oli halanud Kllvmi poole hoidma, sellest ajast, kuS ta teda viimastel maanõuuniku valimistel kui K^tz-nbergi vastast oli tundma õppinud. Pääle selle oli Kriebowil teine põhjus selleks, et Klvv-n temale meeldis: ta tundis ennast selle läbi nagu rahustatud olema, et keegi we-l halvemas seisu orras on, kui ta ise. Teda rahustas teadmine, et Ragcnsini  herral ka raha-mured olivad. Ta tundis selle läbi Klavenit enesele nagu ligemal olewat ja ta oli valmis temale sell- eest kõige suuremaid patustust riidessepanem-se kunsti wasm andeks andma. (Järgneb.) Laeni mnna. 4. märtsil IW4. a. saab omanikkude lahkumineku pärast Pärnu kreisis. Häädemeeste!,  randa läinud uus kolme mastiga  laew (Schoner), kiili pikkus 132 jalga, raud tneidega, kõige oma ligi olewa uue valin  is tehtud taklav'iga, nii kui: purjud, nöörid, blokkid, rajad, ankrud, ketid, laewa paadid ja muu väiksem kraam oksjoni teel enampakkujale  kohemaksetäwa raha eest ära müüdud. Lähemat teatust suusõnal ehk kirjalikult saab hr Dubrowski käest Häädemeeste!, Pärnu kaudu.