mängu hakatust peeti kaks kõnet: „Postimehe" toimetaja  J. Tõnisson Jurjewist kõneles näitemängu tähtsusest rahwahariduse edenemises. Elaw kiiduawaldus,  mis kõne lõpul kaua kestis, oli auustawaks  märgiks niihästi kõnelejale, kes rasket mõtteteadlist  ainet ladusasti oskas ära seletada, kui ka päältkuulajatele enestele, et nad niisugusest tõsisest toidust oskasiwad lugu pidada. Eeskawas lubatud neiu E. Auni setukõne asemel, mis iseäralistel põhjustel  wälja jäi, rääkis siis ajakirjanik G. E. Luiga Tallinnast Saksa kirjaniku Goethe kuulsa kirjatöö Faust'i juhil sellest, kuda inimene õnnelikuks  wöib saada. Kõnede järele etendati A. Jürgensteini  näitemäng „Juta", mis oma mõnesuguste puuduste pääle waatamata ometi üks meie parematest  muinasloolistest näitlustest on. Kõigiti huwitawaks  tegi teda ettekanne ja kui õiglane olla, siis peame otsekoheselt tunnistama, et meie Eesti näitelawadel  mitte üksinda maal, waid ka linnades, Tallinnas ega Jurjewis, nii hääd etendamist ei ole näinud. Siin nägime, mis ka mittekunstnikud wõi- Wad korda saata, kui neil pääle hää tahtmise ka weel õppimise juures püstdust, asjatundmist ning hääd maitset on. Ja seda kõik nähti „Juta" etendajatel  rohkesti olewat. Kui Pääosa etendaja Juta (neiu K.) ette astus, siis tegi ta oma osa imehästi, kui teda nende naesterahwastega wõrdleme, keda meie tawalisesti linnas ja maal oma näitelawadel näeme. Kuna nende wiimaste juures see tähelepanemine  tihti meie waatamise lõbu rikub, et näitleja  sõnade za tema oleku wahel õiget ühendust ei ole, meeldis meile Juta juures see, et kõik tema kõned südamest tuliwad, meie ees oli tundmustega täidetud elaw inimene, mitte wedrude pääl käima pandud pupe. Ülitoredasti tegi oma osa Sarwik (hra T.), kellel ka kõik näoliigutused peenelt läbi mõeldud oliwad ja kes täiesti seda waimustawat kiitust ära oli teeninud, mis talle igal etteastumisel osaks sai. Ka Wanemuine (hra L.) oli omas kõnes meister ja wähemate osade etendajadgi tegiwad oma asja tublisti. Kui hoolega näitlejad oliwad õppinud, selgub sellest, et nad etteütlejat sugugi ei tarwitanud, ja kuda ka wäheste abinõuudega midagi hääd wõib walmis teha, tunnistas näitelawa, kus näiteseinu olemasgi ei olnud, waid nende aset täitsiwad  metsast toodud haljendawad ja õitswad puud. Kahjuks oli näitelawa õige kitsas ja ei andnud näitlejatele kuigi suurt liikumise wabadust; leiduks ka weel mõnda muud pisikest puudust nimetada,  aga kõik kõiges lahkusime näitemängult kõige lõbusamate tundmustega ja soowiksime wäga, et W.-Maarja tegelased sedasama näitlust meil kord Tallinnas etendaksiwad. Ehk teewad nad seda kudagi wõimalikuks? Meie, tallinnlased, tahaksime omalt poolt niisama kõik piletid ära osta, nagu W.-nmarjalased tegiwad. Tallinn lane. -u. Läänemaalt. Hanilast. Teisel nelipühade  päewal andis kunftmängija hxa Otto Hsr- mann, Peterburist, Hanila kirikus waimuliku kontserdi orelimänguga. Kaasas oli preili A. H. Tallinnast, kes oma lauluga (mezzosoprano) ligi aitas. Ettekantawaid tükkisid oli kümme, wiis mängu ja wiis laulu jaoks. Mäng ja laul oliwad kenad kuulda. Iseäranis waimustaw  oli Beethoveni adagio oreliga, mis kord kui Kõue mürin ja kord kui waikne, tasane tuuleõhk snd helides kuulda andis. Ka J. S. Bachi präladium oreliga oli tore. Ka teised tükid toodi wäga kaunisti kuulvamale. Aga kuulajaid oli mähe! Nõnda oli siis ka rahaline sissetulek wäike, ül epää ühe töömehe  nädalise palga suurune. Needgi taluinimestest,  kes piletit ostsiwad, oliwad kõik kehwemate  hulgast, aga rikkaid taluinimesi ei puutunud  mulle mitte ühtegi waatepiiri. Kuulsin mõnda ütlewat: „Oleks pilet kolm wõi wiis kopikat, siis ehk läheksin; aga pileti hind on kakskümmend kopikat!" Siin on siis just rikkamad  inimesed oma tuimust üles tunnistanud. ?. Aakrest, Rõngu kihelk. Nelipühade teisel päewal, 3. juunil, pidas Tarwastu Eesti Karskuse-Selts Wirtsjärws ilusal poolsaarel Aakre Wooremäel lõbupidu, mille eeskawaks laulud, muusik ja näitemäng oliwad. Kahjuks rikkusiwad hääd korda piduplatsi ümbruselt tulnud noored mehed, kes joobnud pääga kära ja tüli tehes ka politseikordnikkudele wastu hakkastwad,  mis näitab, et Aakre noorte meeste elukombed mitte hääs korras ei ole, ja tulemita  kohta musta pilti ette kujutab. Weel kurwastawama mälestuse jättis see pidupäew iseäranis seltsile weel selle läbi järele, et üks seltsiliige, J. Sohn, kes ühe teisega oli mäe ligidal olema Emajõe pääle luStisõidule läinud, w äikese puudulise paadi ümberkukkumise  läbi moogudes surma leidis, kuna aga iema kaaslane, J. S., ennast maewalt weel ujumise läbi päästa suutis. Rahwapidust osawõtmine oli poolwihmasest ilmast hoolimata hästi rohke. Sissetulek 100 rubla. X. Kolga-Jaanist. Seltsielu poolest on meie koll alati wagune olnud, seda enam weel praegusel majandusliselt tõsisel ajal. Siinne larskuseselts «Eesmärk",  kes ju aastate eest ära leiduma hakkas, näikse oma päriseesmärgi, paraku, pea üsna silmast kaotanud olewat. Mitmes tükis panemad ka mölised takistused kammitsad jalgu. Kõnede pidamine on nii hästi kui sootumaks keelatud, ka trükitud raamatutest tohiwad ainult kaks selleks ülemalt poolt nimetatud isikut ette lugeda. Kaudselt on selts ikka tööd teha püüdnud. Rahwatheemaja on praegu ehitusel ja saab see lootuse järele tänawu suwel malmis. Ehitus saab kaunis nägus, ruumikas ja tuleb tuhandaid maksma. Rahwas  on nobe anutama olnud, nii et selts ilma rahalise  jõuuta selle wördlemisi suure tööga ruttu on edasi jõudnud. - Ka teine siinne tegew selts, Wõisiku põllumeeste  oma, on wäikselt ja waikselt koos käinud. Woli ja õiguseid on sel seltsil küllalt, siisgi tahtis tegewus  ühewahe üsna kokku kuiwada. Wiimasel ajal on jälle enam elu märgata, liikmeid tuleb rohkem kokku ja Testi Postimees. 305