palmid, toredad iroopita taimed wõi nõidlikult  knrgawad M mäed. Sääl mirdid ja kaktused siin kullerkupud ja orjawitsod,  sääl kulla ja hõbeda sooned siin higi ja werepisarad. Kas ei ole niisugune wõrdlus ehk walusaks  hoobiks meie enese- ja isamaa armastusele  ? Ei ole ! Sest siisgi ei jõua nende wööraste maade iludustd meie meelt wörgutada  ja kodumaa kauniduse wastu külmaks  teha. meie teame, et need toredad troopika taimed päikese põletawate kiirte all närtsiwad, et need seedrid ja palmid wöõramaa tormide mäel peagi pilbasteks wõiwad puruneda. Ja kui peaksgi koht leiduma, kus need taimed igawesti õitfeksiwad, kus jäödaw kewade, alaline päikesepaiste, pilwita sinine taewas olekZ ka säälgi tunneks meie endid peagi õnnetumad ja mahajäetud olewat, sest need lilled sääl aasal ja need haljendawad puud need ei saaks meist aru, nagu meie neist aru ei saaks. Ka kulla ja hõbeda sooned ci suudaks meie kodumaa irääriust mahendada. Scft ci ole kulla- ja hõbcdomaad oma lastele õnnistuseks ja paradiisiks olnud, waid palju rohkcm hukatuseks, wandeks. Ärateenimatu  kulla kuhjad ci ole rahwaStele mitte õnne toonud, küll oga õnnetust ja rahutust, ihuliku- ja waimlise elu lõtwust, kombelikku langemist, õiguse, auusuje ja wendade äramüümist. Üsna teistsugused on meile esiwanemate higipisarad. Need on tunnistuseks meie csiwanemate  waimukindlusest ja waprusest. Need pisarad jutustawad, kuidas siin mool tööd on tehtud, tüll kirmega põlist metsa raiudes, küll adraninaga kännustikku lõhkudes, küll kütist põletades, küll soosid kuiwatades, enne kui liiwane ja lahja maapind  seesuguseks on jõutud muuta, et laulda wõib Meil wiljakondjat mulda Oa küllalt igalpool .... Ja see maa ei ole meilt Soome rahwaste tundemärki, wintskust ja wastupidamise - wõimu mitte riisunud, maid on oma kareda põhjamaa kliimaga,  hädaohtudega ja raskustega meie maimu aina karastanud. Raske töö seda maad harides, kaua keStaw wõitlus selle maa eest, ärakannatatud õnnetused need on meis rahwa waimliselt selle maaga kokku kaswatanud. Meie esiwanemate luulewõim  on selle maa ja ta looduse elamaks teinud ja elawate hingedega täitnud : metsad  metsawaimudega ehk Haldjatega, jõed ja järwed näkineiudega; aasad ja murud murueide tütardega. Sellepärast saamegi oma ümberseiSmast loodusest aru, mõistame tema keeli. Metsa kohinas kuuleme meie nagu maimude hääli ja waiksetel suwcöödel näeme uduhõlmaS nõgu muruneidusid hõljuma. Meie tunneme  siin iga puud, kinku, lillekest, sest need mürakaga kokku, et üliõpilased ja ordinator ka kõige parema tahtmise juures naeru tagasi hoida ei saanud; nad sattusiwad otse üleannetumasse meeleolusse. Waatke, kuidas lugu oli, algas haruldane  haige. See juhtus ülceila. Istusin  kodus. Hakkas soe. Ma wõtsin kuue seljast maha ja hakkasin lõunat oodates rewolwrit puhastama. Korraga pougatab rcwolwcr lahti! Mina aga ei kõssanudgi! Tuleb ju mõnikord ette. Läheb mööda ja aitüma taewa taadile! Kutsutakse lõunale, hakkan rewolwrit ära panema ja mõtlen ise, et tarwis ometi waadata, kuhu see pauk läks: kuul ju ikka kusagil peab leiduma! Otsin, nuusin tcrwe toa läbi, kõik uksed, aknad, mitte midagi! Tõmman kuue selga, waatan käes ta ongi! Kuul kõhtu läinud, augu ainult nühtawale jätnud. Wäike wercpisar ainult oli wccl näha I Teadagi, raswa liig palju. Siinsammas naha all ta, pagana jõmm, praegu istubgi. Rma muidugi kohe muljuma ja pigistama,  mõtlen ehk tuleb wälja midagi! Weel sügawamalcgi läks teine; kohmetasin ära ja panin haawale karboli õli püüle. Ma arbun kodus kõiki lojuseid karboli õliga. Juhtub mõnel nahk marraskil wõi hõõrutud olema kohe karboli püäle; noh, panin siis nüüd ka eneselegi. Sõin lõuna ära ja sõitsin kohe Me põllule mul praegu kibe wilja kokkupanemine  käsil heitsin magama, polnud wiga midagi, muud kui õhtul hakkas haaw walutama ;a kuul, pvgana kelm, wülja ei tule. Waatke, see kohutas juba pisut ära, ei aidanud muud kui hobused ette ja kihutosingi  tuhkunai linna poole! Kui teil wõhegi wõimalik, siis wõtke ta kohe wälja, mul on aega koguni wühe: wajo wili kokku pauna. KaS sa oga kuulod, kuidas pajatab, sosistas GuSkow just r.ugu poleks tal kõhus sugugi tuul, maid maasikas! Teised, kes siia ojani ainult waewoga oma rõõmsat meelt oiimad kammitsas pida- nud, ei jõudnud enam ja plahwasiwad kõik korraga naerma. Walmistati laud. Olge hääks, wõtke riidest lahti ja heitke laua pääle pikali'! Siis wõtame kuuli silmapilk  wälja! ütles Boris Mihailowitsh haawatud mõisa pidajale. See nühkis üksluiselt käiksega kõhtu, pööris siis silmad ordinatori poole ja sõnas: Kas siis muidu ei saa? (Järgneb) Möndasugust. Suitsetamise kahjud. Nikotin, mida tubak eneses sisaldab, on hirmus kihwt. Tema tegewuse kiirust wõib kangete hapude ja kihwntamisega wõrrelda. Aga mikspürast on nikotini kihwtine tegewus  suitsetamise juures nii wähs arusaadaw?  Selle küsimuse püüle wõib, ligikordselt,  järgmiselt waStata: Suurem osanikotinist,  mis tubakus on, läheb suitsetamise  juures õhku laiali ehk jääb ärasuitsetamata  jäänud tubaku jätisesse. Sellest hoolimata ci lähe mitte wäikseprotsendiline hulk nikotini, mis sigaris ehk paberossis on, organiswusesse ja teeb sääl oma kahjulist tööd. Sellest paljusest on küllalt, et inimeste juures, kes selle kihwti waStu iseäranis nõrgad on, mitmesuguseid terwise korratust ja nõrkusid sünnitada. Inimesed, keS enam wastupidawamad on, hakatuses ci märkagi, et nikotin nende päüle halwasti  mõjub, ja kannatawad seda ilma nähtawate kahjuliste järeldusteta- Neil ei ole ühtegi nikotini kahjulikult organismufe  pääle mõjumise märki, kuni südame hcigus ilmub, mis parandamatuks saab, kui täielikult suitsetamist maha ei jäeta. Päüle südame kannatab suisetajate juures iseäranis närwide sisteem ja paljud on närwide rikkumise pärast oma suitsu-himule tänu wõlgu- Nikotin on kihwt, mis kahtlcmatalt  organiSmussesse tungib ja suitsetajatel  ci ole kohast ettekujutustki tema terwisehäwitamise  mõjust. on meie efiwanemate elu läbi pühitsetud, nende rõõmu ja walu tunnistajad. Ja see waimlik ühendus ja need kaunid isamaalikud laulud, mis meie hilisemad laulikud, teiste eesotsas Koidula, on loonud,  need teemad selle maa meile meel armsamaks, tõstawad ta iluduse kõrgeks, ja täis tõsist waimuStust laulame meie: Ei leia mina ial lääl See suure laia ilma pääl, Mis mull' nii armas oleks ka Kui sa, mu isamaa. (Järgneb ) Isamaalt. Kuresaarest. tO. oktobril pühitses maanõunik H. von zur Mühlen oma 25-aaStost ameti jubeleumi. Palju õnnesoowisid  sai jubelarile tema tähtsal päewal osaks. Piikema kirjelduse toome edespidi. 19. septembril oli Kuresaare post» kontori ülemal hr. Michailowil 35- aastane teenistusejubeleum. Selleks päewakS kinkis Kuresaare linnaamet  jubelarile kuld taSku-uuri. Hr. Michailow käib rohwaga lahkesti ümber ja stllepärast on soowida, et tema ka oma 50-aaStalist ameti jubcleumi siin pühitseda wõiks. Kuresaare gümnafiumis antakse sel aastal õiguseteadusc tundisid. Õpetust  annab kohase rahnkohtukogu eesistuja hr. M o s ch e w i t i n o w. Kuresaarlased pole weel Schiller- Rombergi „Kella laulu'' wõimsaid wiisisid jõudnud ära unustadagi, sääl kõneldakse juba uuest suurest muusikatööst, mida Karskuse Seltsi segakoor hra. Linnamägi  juhatusel õppima tahab hakata. See kord on Hoffmanni „Metsapiiga" selleks walitud, et kuuljate meeli ja mõtteid wangistada. „Metsapiiga" on umbeS „Kella laulu" pikkune toode ja wõib tõendada, et ta ka wiisi- ja effektirikkuse poolest auuga wiimase kõrwal wõib seista. Hoffmann  on palju noorem komponist kui Romberg, ta muusika on wabam, n. n. „modern" muusika, kuna „Kella laulu" läbi ja läbi klassikaliseks töödeks wõib lugeda. Kuid, nagu juba tähendatud, ei kaota wõrdluseS neist wist kumbgi midagi: esimene on täiesti stise wääriline ja ümberpöörtud.  Jätkuks aga lauljatel ja herra Linnamägi! püsidust ja ühtmeelt, küll siis peagi jälle helisid kuulda saame, mis südamed ilutsema ajawad. Ja küllap juba jätkub! Tribun. Lähemas tulewikus saab „Karskusi Selts" lõbuöhtu korda seadma, mis üleüldist  tähelepanemist oma pääle tõmbab. Nimelt saab hr. OskarKunstmann oma suwise reisi üle Inglismaale kõnet pidama, milles ta oma mitmesuguseid huwitawaid reisi juhtumisi kui ka Inglismaa  mitmekesist elu-olu kirjeldama saab. Lõbuõhtut kaunistab teiseks Karskuse Seltsi laulukoori laul meie lugupeetawa lauluedcndaja hr. Linnamägi tublil juhatusel. Arwame, et räägitaw pidu rah> wale rohket meelepäralist lõbu saab pakkuma. K. oktobril peeti „Luuguse" laata. Loomad oliwad sääl hästi kallimad, kui endistel sel aastal peetud weiste-laatadel. „Saarlasega" saiwad linnalugejad nende isikute nimekirja, kellel õigus oa eestulewakst linna wolikogu liikmete «vali* 42 Saarlane 1905.