Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal sa taupSewal. Toimcinö os KsresaartS, Pila» uulitsas, Sreffrui Maja» ur. IS KuvlvtuSie NmSZiiwZiwi»» kuni kella I pöewa! K»ul»t«öt« petil.rida v k., lehe eeSats-S LV k. ZldreSsi muutmise eest IV kop. TeMmisehind: kroo««poStiga i aasl-z . . ii rbl. kop. „ SS . . . . - . 7S „ maapostiga! . . . 1„S» . V, . V. » . . - .sv . Ükfit aambcr maksab S kop. w ss. Laupäewal, 13. septembril 1909. XXV. aastakäik Kalapüüdjatele tähelepanemiseks. Saaremaa rannaelanikkudel? on kalapüük mitmes kohas tähtsaks sissetuleku hallikaks. Kellel hääd püüsed on, wõib ennast temast üksinda üra elatada. Zgal suwcl tuleb Mustjala kihelkonda Ninast ja Panga randa hulk Haapsalu kreisi elamkkusid, kelledel püäle kalapüügi mingisugust muud ametit ei ole ja terwe aasta sellest elasad,  mis Saaremaa rannas teeniwad. Selle järele wõib otsustada, et Saaremaa ümber olew meri wõrdlemisi kaunis kalaritas on. Ega ta smidu mujalt igal aastal siia kalapüüdjoid kokku ei meelitaks. Et kalapüük Saaremaale tähtis tööstuse haru on ja edeSpidi «eel tähtsamaks wõib saada, sellest on meil juba aru hakatud saama. Mitmed nägiwad, et ilmaaegu on labidaga  Ülemaale kõmpida, kui mujalt inimesed suwe ja sügise jooksul siia sadade kaupa raha kokku ajawad. Wiimase paari aasta jooksul muretseti mitmel pool hoolega ümbrikutes kujutud  wõrlusid, iseäranis kiluwõrkufid, nõnda et sellest küljest palju enam soowida ei jää. Tahtsin  teise asja pääle tähelepanemist juhtida. Kõigesuurem kalapüük on sügisel kõige tormilisemal  azal. Sagedasti peawad püüdjad, kui tormine  sügise on, nagu miuewoi aastal, kahju kannatama. Mõnikord tulewad tormid nii järsku, et elu peab kaalu pääle panema, kui wõrkudest ei taha ilma jääda ja tormiga neid minnakse «välja tooma, iseäranis wcel sääl, kus suure »«« rind ja murdlaeued on. Kui ka korda läheb ssrgud wslja saada, siis pole sellega hädaoht  weel möödas. Juhtub laene märgade «võrkudega  ja kaladega maha laaditud paadist korra üle lööma, peenem vajumine ongi käes. Isegi abi on raske saada, sest et meie saare elanikkude  kestel õige wähe neid leidub, kes enamwähem  hästi ujuda mõistavad, nõnda et wõikfiwad  ennast nii kaua wee pääl hoida, kuni kaldalt  appi jõutakse. Olgu lugu küll püüstega kuidas tahes, oga inimese elu on ikka kõige kallim- Kui ka igakord õnnetust ei juhtu, siis ometigi saamad kaldalolijad omaksete pärast hirmu tunda. Niisugusest hirmust mõiks aga kergesti lahti saada. Igal püüdjal pruugiks ainult päästerõngas kaasas olla, siis ei oleks uppumist ilmasgi karta. See paneb otse imestama,  et kalapüüdjad st lisajani meel neid tarvitama ei ole hakkanud. Mina küll meel kusagil Saaremaal  seda näinud ei ole, et kalapüüdjal päästerõngas  paatis oleks olnud. Aga ometi ei maksa see palju. Päästerõngas maksab 140 kopikast kuni wiie rublani, ja korgiwest kolmest ja poolest rublast kuni seitsmeni. Paljn kergeni on 140 kopikat käest S?a anda ja rahulise südamega  merele minna, kui alati hädaohule silma waadato. Päästerõnga abil jõuab inimene igal juhtumisel ennast nii kaua mee Ml hoida, kuni abi juurde jõuab. Ka paadid sõib kergesti niisugusteks teha, et nad ära ei saju ega mnrdlaeneteS  ümber ei lähe. Selle tarwis tuleb purjuriidest pikad, jämeda kõie taolised kotid õmmelda,  millede pikus kõigewähemalt ki-lmneljandikku  paadi pikusest peab olema. Tubli troSst jämufest on küllalt. Need kotid tulevad korgiga ära täita ja paadi sälimiste äärde külge kinnitada.  Niisuguse paadiga pole ka iõigewaljuma ilmaga hädaohtu karta. Reed korgiköied hoiaivad  paadi niihästi otse mees, kui ka «vajumise  eest. See ei lähe ka kuigi kalliks. Igaühel  on teada, et kork sugugi üleliig kallis asi ei ole. sellepärast «me, kui jälle sügisesed tormid algavad, muretsegu igauks, kes kalapüüdja  on, omale iSigewähsmalL päästerõnga. Ta on säga tarvilik asi ja ühtlasi oma odavuse  poolest ka kõigile kätte saadsw. Ka ujumise  mõistmise püüle peaksime enam rõhku panema. Meid simemtstss ja peetakse harilikikult  sündinud meremeesteks. Paljud meie noortest meestest leiawad ka laevade pääl omale teenistust. Neil oa niisamuti kui kalvpüüdjatelgi, ujumine wäga tarwilik asi. Saarlased peakfisad  selle sporti wastu seepärast palju enam huwituft tundma ja sellest ssa sõima. A. L. Leemekulbi liigutaja. Stud. agr. Hünerson Kui linnapreilike koolis wiletS õppima on, mis õige tihti ette tu!«b, ja tlaSfidamed seda tema mammale kaebawad, fiis noomib ja Shwardab «viimane oma kallimat tütrekest: Juliane Luise Aleksandra! Kui sa oma halwa pääga oma armsaid «vanemaid niipalju kurwaS» tad ja õppimises edasi ei jõua, «võtame sind koolist ära ja saadame kööki! . . ." Eks ole jõle «võrdlus?! Kui linnalase naene teist omataolist halwaSti  nimetada tahab, siis ütleb ta põlaStasalt: „vled küll üks köögi Triinu.^ Nõnda näeme, et toitude «valmistamist naesterahwaste poolt alamaks ametiks peetakse, osalt häbiasjaksgi. Kes teda oma õladel kanna» wad, need waatawad tema pääle, kui ajutise toimetuse pääle. Wähemalt oleks iga perenaene walmis esimesel juhtumisekorral toidu keetmist käest ära andma. Iseäranis selgesti tuleb see püüd nende juures ilmsiks, kes juba kuidagi «viisi oma ümbrusest paremad tahamad olla —- rikkamad, peenemad, enam haritud, seltskonnas rohkem lugupeetud. Kuid ometi on siin halli taewa all palju osju teisiti, kui meie soowime. Kui meie toi» tude «valmistamist ja majatalitust köögis seel kord nii halwoks peame, km see praegu sünnib, fiis ei sa meie ometi mitte ilma köögita ja ilma toitmata läbi. Ja suur hulk nii peeneid ning tantsupidudel esimeste iludustena austatud  neiukesi peawad enestele seda põhjatut Wi lubama, et neuds emad just köögis keetes ja küpsetades enestele ja oma tütardele igapäewast leiba teeniwad. St inimese keha kaSwaks, terwe ja tuges seisaks, seüeks peab teda toitma. Niisama wõtab keha ka selle jõu toidust, mida inimene igasuguse  liikumise ja töötegemise pääle üra kulutab.  Puudulik toitmine jütab teha jõuetuks, teeb teda nõrgaks haigustele waStu panema. Kaks Dianat. KL Prantsuse kirjaniku Aleksander Dumas ajaloolik rosan kolmes jaos. Eesti keelde J. Piklep. Km vicomte te»a juurde tuli, ei ütelnud ta Me midagi, aga koju tulles ja admirali kabi«M  kahekesi jäädes, ütleS ta lõbusa naeratusega: Mu sõber, ma näen, et Teie nouue Se Beny saatusest liig südamlikilt osa wõtate? Ma wõtan tema saatusest niisama palju osa, kui Zean PccoiS'gi, waStaS Gabriele punastades,  ja nagu Teie iscgi, herra admiral, sest Teie panite wist tähele, et teda täna haa. satute juures ei olaud, tuua tal kõikide kaaua» tsjate ja sõitlejate MAe nii õnnistas mõju on. Tema sõnad ja tema ligiolek oa neile tingimata tarvilised. Miks Teie «Md petta Määte, sõber? käsis admiral ksrwM toonil. Teie usaldate «md liig wähe, kui Teie mulle waletada püüate. Kuidas mi, herra admiral! hüüdis Gab« riele ikka euam ja ess» segasemaks miaueS. Ms Teie arwate? . . Et õde Bs«tz keegi muu ei ole, kui madam de Lastro, waStaS Eoligue, ja et Teie wadaa de Castrot armastate. Ka Teie Teste Ws? hüüdis imestanud Gabriele. Niks ei peaks ma seda teadma, maStaS admiral. S!S sSeNes ole siss onu? Ka« kojamngkouaaS « «»Sgi afi, mis te»a ei tea? KaS ei saa sadam de PoitierS Wk KM.EM saladus» Mda ja ei awalda «W ss« armukesele, herra Montmoveucile? St sellesse asjasse meie sugukonna tasud psntuwad, siis on üsna loomulik, et mi»d ss manitsetud walwaS  olla ja oma sugulase plaanisid aidata täide  saata. Ma tuku St. Quentini, et kindlust kaitsta ja ka selle HSN surra, tui tarwis on. Se! päewal, kui ma St. Quentini tulin, sain ma oma onu käest kirja Ma armasta, et mulle sellega waenlaste liikw«is.ft ja «äeülema sõjaplaanidest  teada antakse. SW ei. Kiri toimetati  läbi tuhande hädaohu Mas kätte ja ainult sellepärast, et mulle MSusksds, et St. QnentiniS  Benedikti srd« kloostri» kumaga tütar sadam de Castro marju ais; all elab ja et sa hoolega kõige ta tegude järele walwakfin. Eila kutsus flamaadie falakrulaja, kes maagis Rontmorevci poolt kullaga oli ära ostetud, mind lõunapoolse maaaluse käigu juurde. Ma armast», et ta sulle su oa» poolt terwisid toob ja tema «imel «elle iltled, st ma j»lgust ei peaks taotama, st sa seda suurt siga peaks püüdma hääkS teha, «is Ao»t»»re»tt Lauritsa päemal tegi, et kunisgaS seik «sl abi saadab,  pääle selle, mis Teie rõite, Gabriele, et «a sa«e sureksin, kui liuna Vaenlaste kätte sssaPs. M, «itte sõteldaMk Rraostetud salickmlaja ei toonud sulle «irre troosti sõnu, «V Mnd julgustSNud ja maisusranud olekstwad, s» eksisin selles lootuses. Salakuulaja andi» mulle ainult teada, r: uicaste d'Ex»aise, kes üleeile linna tulnud, sina onupoja Franz de Rontsorenci pruvti Diana de SMcot armastab ja et armastajate Mb minu onu suurtele plaanidele kahjuks olla; et mina, kui praegune St. Quentini kuberner pean kõigest  Mest Diana ja Gabriele d'Exmaise kokkusaamist  keelda püüdma, neid ära lahutama ja sel wiistl miuu sugukonna sõimust aitama töuSta! See köit oli tursalt ja nähtama kibedusega  jutustatud. Aga Gabriele tundis selles jutustuses ainult  lööki, «is tema armsate lootuste pihta sihitud oli. Msda siis, admiral, ütles vicomte o»a wiba tagasi hoides, olete Teie minu pääle Be« nedikti kloostri abtwna ees kaebanud ja oma onu eeskirju täita püüdes tahate.ka minnlt selle lootuse ära sõtta, et ma Dianaga kokku saan? Olge wait, noormees l hüüdis admiral teotatud  uhkusega. Ma annan Teile andeks, ütles  ta pehmemalt, armastus teeb Teid pimedaks ja Teil ei ole «eel aega olnud GaSpar de Esliguet  tundma SppÄu. Nendes sõnades WlsS niipalju ausust ja häädnst, et kõik Gabriele tahtlused kadusisÄ ja tal oli häbi, et ta filmapilMU  sk kahtlema jäänud. Aadte audeks l ütleS ta GaSparlle kätt andeS. SmdaS wõifia ma arwata, et Teie eud sarnastesse armastuse asjadesse segate! Palus tuhat ÄMs «WN, admiral. Kiimast omest, Gabriele, waStas Eostgue, näen «s NA, et Teie süda õrn ja puhas «. Ma ei sega end mitte niisugustesse kiusamistesse,  said ma põlgav neid ja põlgan ka neid inimesi, kes neid Mys mõtlevad. Ma ei näe sääl rmngisngust « M kuulsust, vaid armilt