Saarlane UM KltSldiiic ?«!itlkg ejeleht «>!!!- js liiluerehilialk. MM X- AS. Teisipäetval, 19. julil 1905. XX!. nMakiiik. maksab: Saaremaal aastas . . l rbl. SV kp> Pooles aastas i „ AK „ Ilmub igal Sõda. Ametlikka teateid ei ole wiimastel päewadel kaugest idast tulnud. Erasõnumite  järele kiitlewad Wene wäeülemad, et Wene sõjawägi wõidelda tahaks ja igatsusega  ootab, millal talle käsk antakse jaapanlaste  kullale tungida. Uskumist need seletused ei leia, sest endised teated, et Wene sõjamäe tüdimus suur on, seisawad alles meeles. Mis sõjawäljal tehakse. Selle päälkirjs all jutustab „NowoSti", mis ta kirjasaatja ühe sõjawäljalt tulnud ohwitseri  käest kuulnud. Kui mõtlen, mis sääl nägin, kõneles ohwitser, siis tuleb hirm pääle. Meie sõjawägi on harimata  ja rumal ja temaS on märgus, rööwunine, korratused ja umbusaldus, usu puudus wõidu pääle, maad wötnud. Mispärast  oleme kõik lahingud kaotanud? Mikspürast me põgeneme? Kui sõjamäe juhatajad nii kaugel sõjamäe seljataga seisawad, et elu pärast karta ei ole, mispärast  siis soldatidgi peaksiwad ennast ohwerdama? AlleS sõjaplatsil näed, kui nõrk mere ohwrtser on. Ohwitseril ei puud» Mltte arnult üleüldine haridus, ta ei Ä? ka sõjakunstist midagi. Ta on sellegi ara unustanud, mis ta junkru- koolis õppis. Ja mis ta sääl õppis? Üks polkownik, kellega ma idast Europasse sõites juhtumisi kokku vuutufin kes küll terwe eluaeg kaugel piirimaal oli elanud palus muid tolle seletada, mis semstwo on. Teine näitus: meile toodi kord wiis wangiwõetud Jaapani ohwitseri, ja me pidime maatama, kuhu neid panna. Üks ohwitser andis üsna õieti nöuu neid hauptwahti wiia, kus neid kõige parem oleks kinni pidada. Aga hauptwahi ülem ruttas seletama, et see sugugi ei kõlba. Ta ütles, hauptwahis olla ohmitserid, keda häbi olla haritud jaapanlastele nüidada. Üks istuda häbemata teo pärast, mis ta langenud nacsterahwaga teinud; teine sellepärast,  et ta woorimehele, kellega ta ligi pool päewa sõitnud, kõigest 20 kop. maksnud  ja sellega moorimchs riidlusele kutsunud  ; kolmas hammustanud oma seltsimehe  nina meriseks. Tahtmata pidime nöuu, jaapanlasi wenelaste juurde panna, katki jätma. Kroonu-waraStamine ja iga> sugu toorused on süäl nii hariliSteks asjadeks saanud, et pisukestgi piiripidamist  selles asjas juba wooruseks loetakse. Waadake, mis üks moona-wedamise juhataja  ohwitser ennesest jutustas. Näen, moonarong tuleb. Küsin: Mis fääl on? Üteldakse, et odrad. Lähen ja kuulen, et puud 60 kop. maksab/ kuna hinnakirja järele kuni 1 rbl. 80 kop. wõib maksta. Muidugi ostan ma odrad ära ja saadan kohale. Noh, aga mis hinnale siis ülemusele üles andsite? küsib kuulaja uudishimuliselt. Ma- kinkisin kroonule 7000 rbl., waStab õnnelik moonaostja  uhkusega. Ma nimetasin hinnaks 1 rbl» 20 kop. puud, kuua ma 60 kop. enam oleks wõinud wõtta. Kui palju, kõneles mu kaaslane edasi, pearoad soldatid nende pärast kannatama! Ma sõitsin maikuul ära ja nägin soldatist, kes wiltsaapaid kandsiwad! Tihti nägime soldatist pikkade Hiina kuubede, wiltsabaSte  ja karwasts mütsidega! Ammugi on selge: ei ole ühtmeelt, usaldust, usku, waimustust. Sõjamäe osad seisawad kõige kirjumatest ja üksteisele wõõrastest elementidest  koos. Ainult maletajad wõiwad meel sõjamäe „hääst meeleolust" kõnelda. Mis „meeleolu" wõib sääl meel olemas olla, kui usk kordamineku pääle kadunud on, ja teada on, et wõitu loota ei ole! ? Admiral Enq.uist kmgeb sõjakohtu alla. Neil päewil on Manillasse  iseäraline komitee sõitnud, et uurida, mispärast admiral Enqmst oma laewadega lahingust ära põgenes, ning lõunapoole läks, kuna ta Wladiwostokki oleks pidanud minema. Weigeli perekond. Saksa keelest L. Suburg. Ema nutab, sosistas tütarlapsuke poisikesele  arglikult kõrwa. See lõi silmad ema pääse, tõusis püSti ja hiilus ema poole. Ära nuta, ema, palus ta wärisewa häälega,  muidu nutab Maksi ka! Ema kuulis poisikese rõhutut, magusat häälekest, tundis tema küekeste pehmet paitawift oma. kätel, lõi- oma käed ümber lapse õitsema kujukese ja rõhus teda kirgiiselt  oma truu rinna wastu. Ja, kui mul sind mitte ei oleks, kui teid kõiki ei oleks, kül ma siis teaksin, mis ma teeksin! tuli ty> wärisewatelt huultelt kuuldawak. Ka Tiim oli ema rüppe pugenud, ka teda rõhus ema oma kaenlasse ja suutleö palawalt pea pojukese heledat, pea tütrekese tumedat pääkest, SM kõlises poeukse. kell. Emand Weigel pani lapsed pehmelt oma sülest maha, õörus silmad tasurätikuga kuiwaks ja ruttas poodi. Süül ei olnud praegu, Ühtegi wõörast, ainult, ta 15aastane tütar Poldi tõttas emale, teretades wastu. Ta tuli ühest kõrgemast edasiharimise koolist. Waewalt sai ta aga armsast emale paar lahket sõna Ütelda, kõlises kell uuesti ja poodi rühkis üks mees tööriietes.. Ta. näitas purjus olewat,. sest et, ta ennast oma jalgel hästi ej. jaksanud, hpida. Plarina häälega nõudis ta, paar saapaid. Ta nõjatas leti najale, aga wäärutas siisgi terme kehaga nii ähwardamalt, nagu wõiks ta iga. liigutusega pitkali maha kalduda. Emand Weigel kartis alati joodikuid. Ta andis tütrele käega märku, et ta poodi jääks ja pani mehele mitu paari saapaid ette. See tõmbas purjus inimese kohmetusega  paramast jalast saapa ära ja passis sellesama kohmetusega uusi jalga, niikaua kui ta passima paari leidis. Sääl juures tõukas ta pea ühe wandc sõna, wüi jämeda nalja suust wälja. Ema ja tütar hingasiwad  kergemalt, kui ta wiimaks oma meelejärelised  saapad leidnud oli; ometi ei pidanud  nad tast meel mitte nii ruttu lahti saama. Nõutud hind näitas talle liiga kõrge olewat. Ei, nii palju ma teile teie warganäod, walekasu püüdjad, juba ammugi ei anna, kas mõistate! Kaks ja pool kuldnat julgete paari närude saabaste eest pärida? Poolteist kuldnat on nende eest weel liiga palju palutud. Kas saan nad selle hinnaga kütte wõi mitte? Hee! Sääl juures sirutas ta ennast peaaegu poole kehaga üle leti ja wahtiS wihast kiiskawate silmadega poe emanda näkku. Kahjatsen, isand, wastas see, ennast rahulikuks hoides, nii odawalt ei wõi ma neid ära anda, nad maksawad meile endale enam. Mees naeris täiest kõrist ja karjus siis uuesti töuSwa wiha tujus: Teie wereimejad, närukaupmched,, nii tahate ühelt auuialt inimeselt ta raha käest ära. riisuda! KaS saan nad pakutud hinna eest kätte, wõi mitte? I Ei saa, ütles emand kindla sõnaga, minge mujale, kui nii odawat kaupa saada tahate, meie. asjad seisawad wäärtuses. Ja ta wõttis saapad letilt, et neid oma köhale tagasi panna. Ta tundis oma ostjaid see mees oli poodi astunud, et ainult tülÄseda,  aga mitte ostmise pärast. Mis? kriiskas ta, emanda tegu nähes, rusikaga leti pihta wirutades, nii st kõik asjad sääl pääl hüppasiwad. WäW Mata, uksest wälja wisata tahad, sa närakas, mind! Ma tahan sulle näidata! Ta haaras kaks saabast pibku ja wirutas nad emand Weigelile järele. Õnneks sai ses wcek aegsasti ennast leti alla maha kummardada, nii et raSked saapad tast mööda wuhisesiwad. Lapsed toas hakkasiwad kisendama. Emand Weigel tõukaS toa ukse lahti, lükkas tütre ette tuppa, siis ruttas talle ise järele ja tõinmas ukse oma taga kinni. Astus akna ette, tõukaS ühe poole lahti ja hüüdis uulitsale  wälja: Appi, appi! Õnneks läkfiwad just mõned töömehed mööda, need astusiwad ruttu poodi. Sääl oli wana purjus karu ühe tooli katki löönud ja tahtis selle jalgadega koike ära purustama hakata, mis ta silmi puutus. Sääl haarasiwad  aga juba mehised käed ta käsivartest kinni ja wedasiwad ta poest wälja. Uulitsal  andsiwad nad ta ühe linna wahi hoole alla, kes ta siis ka parajale paigale toimetas. Jumalale tänu, emakene, et see weel nõnda mööda laks I ütles Poldi, jälle emaga poodis talitades. Terwest kehast' üritusest wabisedes, laskis erna ennast toolile istukile.  Kui ta sind trehwanud oleks, ema ikka seisad- sa Üksinda poodis neid tooreid  iüimesi teenides! Päris ime, et sülle weel midägit paha sündinud pole. Ja isa tema kohus oleks see enam, poodis kaubelda. Miks ei ole ta iatgi siin?