Saarlane Ilmub kaks korda nädalas, igal kesknädalal ja laupäewal. Toime,ns on KnresaareS, Pitkas nnlitsas, Treffeni majas nr, IS. KnnlUtnStc MaStnwõtmine kuni kellu I pZewal Kuulutuste x-lit.rid° K k., I-he -eSolsns S« k, Bdressi muutmise eest tv kop. Telliuiisehind: "'/s ...» SS I - . " maapostiga: „ . . 1„ S« ~ V- » V. . - . s« . Üksik «umber maksab S kop. lis 4t. Laupäewal, 13. junil 1909. XXV. aastakäik Tähtis asutus. Saarlased on manal ajal kuulsad meremehed  olnud. Seda räägib meile ajalugu. Kuid palju aega ei pandud fiin mereasjanduse pääle kuigi suuri rõhku. RahwaS oli siis waene ja ei wõinud mitmesuguste olude tõttu mereasjanduses  midagi ära teha. Viimasel ajal on aga.mereasjandus siin jälle enam>wühem edenema  hallanud. Saaremaa geograhwialine seis ja ühe osa tema elanikkude mereasjanduse poole kalduw iseloom tõotawad aga siin rahwale häüd sissetulekut  ja rahwaelu paremusele miimist. Ja sellep. tuleks siin mereaSjandust suuremal mõõdul edendada  püüda. Edu selles asjas wõib aga ainult sihikindlalt, korraldatud üleüldisel jõul teha. Selleparast wötsiwad siinsed südikad mereasjanduse  sõbrad Kuresaare merekoolide direktor  hr. Prinz ning herrad O. Kunstmann, H. Piip ja teised — ette, mereasjanduse seltsi elule kutsuda. Arwati kõigeporemaks Keiserliku  Mereasjanduse Seltsi osakonda Saaremaale  asutada. Tähendatud seltsil, kes Peterburis  asub ja kellel liikmeteks tähtsad isikud on auesimehcks Suurwürst Aleksander Michailowitsch  on suur mõju ja selle seltsi haruseltfi  asutamise läbi mõikS ka Saaremaa mereasjandus  suuremat tuge loota, kui ühe isesciswa wäikese Saaremaa mereasjanduse seltsi läbi. Keiserliku Mereasjanduse Seltsi põhjuskirja  järele wõib haruscltsi ainult sääl asutada, kus mitte wähem kui lv seltsi liiget olemas on ja kui need haruseltfi asutamist paluwad, kus juures haruseltfi asutamise luba igakord rahaasjanduse  ministri poolt, sissemiste asjade ministriga  üheS nõus olles, lubatakse. Ehk küll siin Keiserliku Mereasjanduse Seltsil ühtegi liiget ei olnud, siisgi saatsiwad siinsed meremehed, ülemal tähendatud herrade cestwõttel, ülemale poole palwekirja selle üle, et Saaremaale tähendatud seltsi haruseltfi asutada lubataks. Mitmesuguste raskuste pääle waatama on nüüd ammu oodetud luba siia jõudnud. Nende päewade sees sai meie merekoolide direktor hr. Prinz Keiserliku Mereasjanduse Seltsi esimehe käest teatuse, et ülemalt poolt 21. mail luba on antud Kuresaarde nimetatud seltsi haruseltsi asutada, mille üle ka walitfewale senadile üleüldiseks  teadaandmiseks on teatatud. Haruselts töötab pääseltst pöhjuSkirja järele ja peab kõik oma palwcd ja soowid walitsusele pääseltst läbi tegema. Ühe kuu jooksul peab pääselts haruseltsi palwed oma otsusega walitsusele ära saatma. Iseäralistel juhtumistel wõib haruselts ka otsekohe walitsusele oma palwed  ära saata, peab aga selle Üle kohe pääseltsile  teatama- Haruseltsi liikmemaks on aastas  5 rubla ja pääle meremeeste wõib tema liikmeks igaüks astuda. PöhjuSkirja järele on seltsi tegewuse piir hästi laialine. Kõik, mis wähegi mereasjanduse korraldusesse ja edenemisseSse puutub, on põhjuskirjas  ära nähtud. Selts wõib walitsuse poole palweid awaldada merekaubanduse, sisemise mereasjanduse  ja laewaehitamise puuduste üle, walitsuse  asutuste käest mitmesuguseid aruandeid ja teateid, mis lacwaasjanduseSse puutuwad, nõuda ja mitmesuguseid ettewõtteid korda panna, mis seltsi eesmärgiga kokku käiwad. Keiserliku Mereasjanduse Seltsi Kuresaare haruseltsi asutamisega on siia üks tähtsam selts asutatud, selts, mis kohase elunõuetega kõige suuremas kokkukõlas seisab. Haruseltsi Kuresaarde asutamist terwitades, soowime tale suurt osawõtmist kohase rahwa poolt ja elujõulist Saaremaa mereasjandusele kasu toowat tulewikku. Põhja sõda ja Poltawa lahing. 27. junil pühitseb terwe Wenemaa kahesaja  aastast Poltawa lahingu mälestuse päewa. See oli hiilgawam ja tähtsam sündmus kõiges Weneriigi ajaloos. Et sellest ülewaat- likku pilti ette kujutada, peame sündmusest enesest  sammu tagasi astuma, et Põhja sõja ja selle kangelastega tutwuStada. Tatari ikke all tardudes oli Wenemaa õhtu  Euroopast hariduse poolest hoopis maha jäänud.  Kaubandus, mis enne ilusasti oli õitsenud, jäi kängu, wenelased tõrjuti meredest eemale. Mees, kes Weneriigi tema magusast hukatuseunest  üles äratas, oli Peeter Suur. Ta ülem püüe oli Wenemaad niihästi hariduse, kui majanduse  poolest tõsta, teda uueks luua. Et teiste riikidega kaubandusesse astuda, seks pidi tingimata meri olema, mis Wenemaal just puudus.  Tõsi, wenelastel oli küll meri, nimelt Walgs meri, aga sellel ei olnud kuigi suurt tähtsust, sest et ta Põhja Jäämerega ligidases ühenduses oli ja hirmsad tormid laewajõitu takistasiwad- Esimene püüe mere poole tungida läks nurja. Peeter tahtis Asowi merd türklaste käest ära wõtta ja piiras Türgi sadamalinna Asowi sisse, kuid ainult maa poolt. Waenlastel  ei olnud mingist asjast puudus, sest et kõik materjal laewadega linna weeti. Järgmisel kewadel ilmus Peeter uuesti linna alla, aga seekord juba laewadega- Nüüd ei jõudnud türklased  enam wastu panna ja linn langes «venelaste  kätte (1796 a.). Aga ka see meri ei olnud kaubanduse jaoks kõlbulik: Mustast merest  ei olnud wõimalik wälja pääseda, sest Bosporuse  ja Dardanclli merekitsused oliwad türklaste  käes- Siis hakkas Peeter Rootsimaaga Baltimere pärast kaupa tegema, aga Rootsi kuningas  Kaarel XII. ei tahtnud sellest kuulda saadagi. Õnneliste sõdade tõttu oli Rootfimaa suureks  ja wägewaks riigiks tõusnud. Kui noor, 18. aastane kuningas Kaarel Xll trooni pätile astus, mõtlefiwad teised riigid oma kaotatud maid Kkge macwaga tagasi wõita, seda enam weel, et Rootstmaal sel ajal suur nälg oli, mis riigi wõimu nõrgendas. Selle aja armas Peeter  kõige kohasemaks, et Rootsile sõda kuulutada. Kaks Dianat. 41 Prantsuse kirjaniku Aleksander Dumas'e ajaloolik roman kolmes jaos. Eesti keelde J. Piklep Jacques de Mongommeri, Lorge walitseja, oli niisama, nagu kõik tema esiwanemadgi, julge ja wahwa ja jõjahimulije kuninga Franz I. walitsuse ajal nähti teda ikka wõttlejats esimestes  ridades. Sellepärast sai ta warakult juba Prantsuse jalawäe polkownikuks. Paljude tema hiilgawate tegude hulgas oli aga üks õnnetu sündmus, mille pääle Nostradamus oli tähendanud  See oli aastal 1621. Krahw Mongommeri  oli wacwalt 20. aastane ja ta oli siis alles kapten. Sel aaStal oli külm talwe ja noored inimesed, lellede päämeheks noor kuningas  Franz I. oli, wõtfiwad nõuks lume mängu mängida, mis sel ajal wäga «oodis, aga ka hädaohtlik oli. Mängijad jagasiwad endid lahte  laagrisse; ühed kaitsesiwad maja, aga teised tungisiwad lume pallifid wisates nende pääle. Serizole noor krahw sai sarnase mängu juures surma. JocqueS de Mongommeri pidi peaaegu kuninga surma saatma. Asi oli nii. Lahing oli lõppenud, mängijad tahtfiwad soendada, puuriit oli juba ära kustunud ja kõik noored kangelased ruttasiwad seda uuesti põlema süütama. JacqueS oli esimene, kes tangidega põlewat tulki läks tooma, aga tagasi tulekul jookStes kuninga waStn  trehwas, kes eest ära ei jõudnud põigata. Kuningas Franz I. sai põlema tüliga tugema hoobi otsa ette. Haaw ei olnud tüll mitte kardetaw,  aga kuninga otsaesisele jäi inetu arm järele, mille pärast Franz moodiks wõttis pikki juukseid ja lühikest habet kanda. Sõjamäes tuhat kangelase tegu korda saates  unustas krahw de Mongommcri selle õnnetuma  juhtumise ära ja kuningas, kes seda temale  mitte kätte ei maksnud, tõstis teda kõrge au sisse. AaStal 1530 heitis Jacques Clodine de-la-Broisfieriga abielusse. Ehk küll see abielu  ilma armastuseta oli, fiisgi leinas krahw kaua oma abikaasat taga, kes aastal 1533, kohe pääle Gabriele sündimist, suri. Nagu kõigil  inimestel, kellele saatus miSgi hädaohtu ette on määranud, oli temagi iseloomus ainult kurbtust  märgata. Leseks jäädes oli tema ainuke lõbustus sõda. Aga 1538 a. pääle Nizza rahu lepingut, kui ta kuninga koja ametnikkude hulka sai ja Tournelle ning Louvre gallereifid mööda pidi jalutama, pidi ta igawuse ja mure kätte peaaegu surema- Kuid siis nägi ta kord Diana de Poitiers'i ja hakkas teda armastama. Kolm kuud uuris ta teda oma pilkudega, ilma et ta temaga Lhtgi sõna oleks rääkinud. Aga sest oli Dianale küllalt, et tunda ja aru saada, et krahwi süda tema päralt oli. Diana peitis selle armastuse oma mälestusse ära, et seda tarbekorral oma kasuks pruukida. See juhtumine tuli ka warst. Franz hakkas oma ilusat armukest põlgama ja madam d' Stampe poole hoidma, kes küll wähem ilus aga kelle iludusel teine maitse oli. Kui Diana aru sai, et kuningas teda maha jätab, hakkas ta esimest korda Jacques de Mongommeriga jutustama. See juhtus Tournelles  pidul, mis kuningas oma uue armukese auks laskis toime panna. Krahw de Mongommeri! kutsus Diana teda. Krahw lähenes tuksuwal südamel ja kumardaZ  õige kohmetanult. Kui kurb Teie olete, krahw, ütles Diana temale. Ma tahaksin surra, hertsoginna. Mu Jumal, miks pärast siis? Hertsoginna, ma tahtsin oma elu wõtta! Siis wist kellegi pärast, muidugi? Mitte millegi pärast. See on hirmus kurb meel, wastaS Diana; kust niisugused tumedad mõtted tulewad? Kust mina seda tean, hertsoginna? Aga mina tean, krahw: Teie armastate mind. JacqueS kahwatas weel enam. Siis ütles ta wärisewal häälel: Jah, hertsoginna, ma armastan Teid, aöa seda pahem. Seda parem, ütles Diana naerdes. Mis Teie ütlete? hüüdis krahw mürisedes. Oh hertsoginna, hoidke endid. See ei ole lapse mäng, see on sügaw, palaw armastus, ehk see küll wõimata on- Mikspärast see mölinata on, küfis Diana. Hertsoginna, ütles Jacques, andke mulle mu otsekohesus andeks, sest ma ei ole harjunud tõde ilustama. Kas kuningas Teid ei armasta? Jah, õigus, ütles Diana ohates, ta armastab  mind.