Saarlane UU Üleüldine lalillda ajaleht ma- ja linnarahwale MM 15° 41. Teifipäcwal, 17. Oktobnl ISOO. XVI. aastakäik maksab: Saaremaal aastaS . . rbb .?<> kp> Pooles aastas 1 -- „ -4 Ilmub lgai Kurcsaqers Kqnba-uulitms nr.!?. -4 Sõnakene emakeele öpetamisest wallakoolis. Ehk küll üleminewal aastal ilmunud õpeeeskawa  emakeele ühe tunni nädalas wühem on määranud, kui enne, siisgi on sellel meel paljugi wõimalik teha, kes oma rahwast armastab.  Kes aga seaduse tähest kinni peab ja ainult nõutud tunnid annab, see ci saa, muidugi teada, midagi õpetada Weel kitsikum  on nende juures lugu, kes emakeetetundisid  muudeasjade õpetamiseks turwitawad ja needgi wähesed silmapilgud wäikeste käest ära wõtawad. Armas kooliõpetaja, kui sul õhtul linaropsimist käsil ei ole ja kirjaliku töö heftid juba parandatud, kfssei wöiks sa siis neid wabasid silmapilkufid õma rahwa  kasuks tarwitada? Hämariku ehal kogu wäikesed oma umber kokku, jutusta neile oma wäikesest kodumaast ja rahwast, selgita neid tüklisid, mis neil lugemre juures tume- daks jäiwad, käsi neid oma sõnadega jutustada  mis meeles, ja paranda neid mõtteid, mis eksiteel rändawad. Isamaa tundmist ei saa geograhwiga tunnis nii laialt õpetada,  nagu manast, tuimustage lapsi siis wahetundidel nende kodumaa ja rahwaga ja selle ajalooga. Jutustage neile ka meie kirjandusest, tutwustage nad meie paremate kirjanikkudega ja hääde ajakirjadega, et õpilane,  kui ta kord koolist lahkub, wähegi teab, mis meil on ja mida ei ole. Paljudes koolides ei ole emakeele-tund muud, kui masinlik lugemine. Ei ole aega lapselt küsidagi, „kas sa ka mõistad, mis sa loed," maid wõrinal jookseb lugemine edasi, kuni kõik lugenud on, ja sellega on emakeele-tunni lõpp. Nii mõnigi õpib lugemise  ära; et ta aga sellest aru saaks ehk natuke järele mõtleks, seda ei ole talle keegi õpetanud. Palzud koolimehed wabandawad: „AH, mis meie sellest saame, kes meile seda maksab! Õpetame aga, mis ette antud, ja katsume hoida, et sedagi leiwakannikest meie käest ära ei kista!" See on aga enesearmastus.  Kui meil ka muud palka loota ei ole, kui et meid kord nagi; kölbmata luud asid kõrwale heidetakse, sellsZi pärast, wennad, tehkem oma rahwa kasuks tööd! Kool on see koht, kus isamaa-armastust lapsele südamesse saab istustada ja kool on ka see koht, kus wiimane armastuse-kibemckene  juurt ga wälja kistakse ja ära talla- takse. Meie ei tohi mitte üksi enese pärast ilmas elada, maid ka oma ligemese ja rahwa  pärast. Meie rahwas kosub ainult siis, kui meil tublid koolmeistrid on, kes aru saamad, mis nad omasugurahwale wõlgnewad,  aga kes sellest aru ei saa, need on siis tõesti tööl, et oma rahwale kahju tuua. Riigiwalitsus on meie wallakoolidele wiis tundi nädalas emakeele jaoks määranud; kooliõpetaja, tarwita seda õpe acga tulusalt, aga tee erawiisil emakeele õpetamiseks ka midagi, püüa seda keelt lapse suus teaduslikult  puhastada ja arendada. Kooliõpetaja, sul on suur wastutamine, kui sinu õpilaste ringkond kord nagu puutomp eluta ja tundmuseta  on. Sellepärast tee tööd tunnil ja tunniwahel, hommiku wara ja õhtu hilja, ja sinu palk seisab selles, et sa tead: ma olen teinud, mis minu kohus, rohkem ei jõudnud! Ja sukaswandikkude südames asub kord sinu wastu tünutundmus, et sa nende kallist wara emakeelt ja kodumaa armastust  oled edendanud. „E. P." Ilmasüüta ehk wöit öiguse teel. 74. Kirjutanud —sn. Korraga lõppes laul otsa; bramiineib jätsiwad rongikäigu seisma ja langesiwad kujude ette kummuli maha, kuna poiste kari lõetsutades tasakesti uksest wälja nihkus.  Tükk aega oliwad bramiined kummuli maas, tegiwad iga sugu wigurid, et oma keha piinata ja waewata ja ümisefiwad tasakesti  palmid habemetesse. Wiimaks tõu> siwad nad üles ja hakkasiwad ise kooris laulma, mis aga meel palju inetum kõlas, kui poiste oma. Häkitselt tõsteti kujud õlale; lampide kandjad asusiwad jälle ette ja kõik kadusiwad lähemasse ruumi, kust Willemann wähe aja eest wälja tulnud oli. Willemann hingas jälle kergemalt, kui hirmsad  pagana usu tembutajat» ära oliwad; ta hakkas nüüd märkama, et see üks leina rong oli, kes ühe suguwenna põletatud tuhka tema wiimase rahu paika wiima läksiwad.  Tasakesti puges Willemann kuju tagasi wälja ja hakkas senna poole minema, kust leina rong sisse tulnud oli, selle kindla lootusega, et säält tõesti «väljamineku kohta leida. Mitmest suuremast ja «vähemast ruumist pidi ta läbi astuma, mis ülewelt laest mähe «valgustatud oliwad. Wiimaks jõudis jälle ühe ukse juurde ja tahtis seda just jj ahti tegema hakata, kui uks korraga lahti tehti ja wäljast poolt kaks bramiini sisse astusiwad. Üks ristiusu poeg! Braama pühaduse ja auu rööwel! —> Waras! —> Waim ! Saadan!—  Hingerikkuja!" kisendasiwad wihased  wahtis olejad bramiinid teine teise wõitu. Kes olema sind siia saatnud? Tunnistama kohe ja siis pühas jõeS surema, muidu kuri waim sinu hinge piina üle igawesti hirnutama!"  Mind ei ole keegi siia saatnud, wastas Willemann, kogemata juhtus tõi mind siia põrgu koobastesse ja pole ma teie püha paika mingiga teotanud, ega siin midagi paha teha tahtnud. Ma palun aga teid nii hüüd olla ja mind wälja juhatada, sest mul ei ole siin pori haugus pikemalt enam himu wiibida! Mis? Sa ise öölma weel, et sul himu ei olema püha kohtasi teotamas ega warastamas?  Waatama demantid ja pärlid, millega taskud sull täis topitud olema! Sa wäga tänama, kui püha jõgi, sinu surmaga  Braama kanget wiha lepitama! Eest ära, andke teed! kisendas Willemann wihaselt ja tõmbas rewolwre peosse. Ma lasen teid mõlemaid surnuks kui koeri, kui mitte kohe teed ei anna! Braama olema suur ja tema pühadust keski teotama tohtima! ütlesiwad bramiinid. Meie sind mitte enne minna laskma, kui ülem bramiine siia jõudma ja sinu üle otsuse  tegema! Ma tahan teile teie ülemat bramiinet näidata! hüüdis Willemann ja põrutas rewolwri lahti. Nagu maimud kadusiwad mõlemad bramiinid läbi ulse; uks lükati kinni ja Willemann kuulis selgesti, kuda sellele teine poolt tugewad riimid ette lükati.  Tema püüdmised, ust lahti murda, jäimad  asjataks, see oli tugewam kui tema jõud; ilma nõuta jäi Willemann ukse kõrwa wahtima, kõikse kindlam pääsmise tee oli nüüd tema eest kinni. Sääl puutus meel üks teine uks temale silma. See oli ilma lukuta ja säält läbi minnes sai ta ühe trepi juure, mis hää hulga üles poole läks. Mitmest kambrist pidi Willemann meel läbi minema, ja kõige wiimaks ühest kangi alt, mis nii kitsas oli, et ta waewalt läbi pääsis. Üks kalju sisse raiutud trepp tuli nähtawale, mis ilmatu kõrgele minema pidi, sest see ei näitnud otsa lõpemagi. Ligi ühe tunnilise ronimise järele tundis Willemann ennast jälle tasase maa pääle jõudwat; üks kitsas, kalju sisse raiutud kamber wõttis teda wastu, wäfinult  langes Willemann kõma põranda pääle maha, wõttis oma reisu taskust mähe toitu, sõi, wõttis siis oma rammu kosutuseks ja hakkas siis uue jõu ja julgusega wäljapääsmise  kohta otsima. Tal ei pruukinud ka enam kaua otsida, sest, kui ta weel paarist kambrist läbi oli läinud, wiis teda üks kitsas trepp weel wähe kõrgemale. Ülesse jõudes pidi ta aga peaaegu rõõmu pärast hõiskama, sest ta tundis lahket kosutawat tuuleõhku omale wastu nügu lehwiwat; eemalt paistsiwad Isamaalt. Kuresaarest. Saaremaa pidalitõbistemaja asutamine jäätawat kalki, sest et hellest Kureiaare supeluskoha pääle halba mõju kardetakse. Selle asemel olla Liiwimaa pidalitõbe.tõrjumise selts arStidepartemangus palunud, ei Nina pidalitõbiste maja 100 wõi 150 moodi mõrra suurendataks. „Eesti Postimees" teatab kohtukojast järgmiselt: Riia ringkonna-kohtul oli 21. Sep- 0G«G«OOOGOSGGOOO „Hjrnnkukd" tvOI aasta Piiale wõib saada „Saarlase trükikojas." GOOOGO«GGOGOTSS«