pärast olgu siin selle kihwti niõju päüle tühelepancniist juhitud. Kergematel kordadel on sellel kihmnl järgmine mõju: söögiisu kadumine, pööritused,  oksendamise tung, kuiwus kaelas, ilajooks, lihakiete nõrkus jne. Kui aga tungalteralist leiba edasi söödakse, tuleb meel juurde n pää ümberkäimine ja walu, nõrkus, aeglasem ivercwontc tuksumine zn wiimati mõistuse segaseks jäämine, poie kinnijäämine ja surm, südamerabanduse 'labi. Enneaegsed sündmused rohkenewad märksasti. .Kui see haigus pikaldasem on, algab tema sooltes. Nälja- ja janu tundmus kaswab, silmad lühemad kirjuks za karmad hakkawad huugama, sõrmed ja marbad sügelewadz pärastpoole tuleb selzawalu, kiskumine liikmetes, naha sügelemine za hoõgamine wccl juurde. Selle kõrwal tahab inimene palju magada ja ei suuda ei waimliklu, ega kehalikku tööd teha. Arusaamine on tuim, nägemine  nõrgendatud: mitmesugused krambid teemad haige waewa meel suuremaks ja lähemad langetõbe kuzulisekS. Pääle selle hakkawad juuksed lahti minema, küüned lõhkewad ja lähemad püält äragi, wistrikud ja paised ajawad ülcS ja haigus läheb üleüldse rängaks. Mõni kord ajawad, iseäranis sõrmede ja warwaSte otsas, nullid üles. Kui nüüd tungal terase leiiva söömine maha jääb, saamad haiged kohad terweks; söödakse seda ag-- edasi, siis läheb ka haigus hullemaks, kuni inimene nõrgameelseks jääb ehk sureb. Arusaamise jõud saab aga igatahes kahju. Kui leib rukkist tehtud on, kus palju tungalteri sees oli, siis on leib sinakas ja läila, magushapu ehk mänge maitsega. Sellest on näha, kui etteivaatlikud meie rukkileiwa söömisega olema peame. Rehepeksu  ja tuulamise masinad ci tee wilja mitte tungalteradest puhtaks. Weel -vähem on ses käsitsi rehte pekstes -võimalik. Talukohtades -võiks neid ehk ka lapsed -välja korjata. Kui palju neid tungalteri -vilja seeS wõib olla, ilma et see tormisele kahsisiiruks laheks, .on raske just kindlasti ära määrata. Meie sõjamäe moonawalitsnsc eeskirjade järele ci tohi neid tarwitatama lciwa sees mitte üle poole protsendi olla, see on -vaka wilja sees, mis 120 naela kaalub, mitte enam kui umbes pool naela Niisuguse wilja tarwitamine on aga juba õige kardetaw asi. Tungalterad on loomadele just niisama kahjulikud kui inimestele, isegi kanad zääwad nende söömise paale raskesti haigeks, küüned katkemad ära, kukkedel lühemad harjad mustaks  jne., kuni nad aegamööda koguni ära lõpewad. Kes paale enese terwise hoidmise  ka -varanduslikku kahju ci, taha, see olgu -viljast wäljakorjatud tungalteradega ettewaatlik! Juhtuwad nad kuidagi kanade ehk loomade kätte, siis ei ole -viimastest enam suuremat loota. Kõige parem on sellepärast,  kui wiljast wäljapuhaStatud tungalterad  -välja -võetakse. Mispärast meie rahwal tungaltera tõbi niihästi kui tundmata on, kuna neid meil küllalt kaSwab, wõib küsida ? Sellel nähtusel on kaunis arusaadav- põhjus. Meie juures söödakse sügisel, see on esimestel kuudel paale -värske leiwa kättesaamist, kui tungalterad  kõige mSjuwamad on, -väga palju kartulid ja ka kapsaid. Meie rahwas sööb piima ja suppisid, ka liha, palju rohkem kui Wene talupojad. Leiwal ei ole ammu seda tähtsust kui Wene sisemaal, kuS tema päätoidu-aineks on ja kus kartuhwel enam haruldane söök on. Kui aga meil ka pärast jõulu leiwakõrivane wühenema hakkab ja leib enam etteotsa astub, siis on tungalterade  kahjulik mõju neist juba lahkunud. Igatahes oldagu tungalterade tarwitamises  ettewaatlik ja tehtagu, nõnda kui eelseiswad seletused nõuawad. Kõige päält wöetagu wühemalt wakk rukkid ja waadatagu  järele, kui palju wiljas tungalteri leidub, et siis seda mööda kaitsenõuusid walida. Keegi perewanein ärgu asja liig kergeks arwaku. Mõtelgu igaüks, missugune  hädaoht meid ja meie omakseid waritsemas  on! „Post." Emakene, aluStaS Adolf, kes krahwi proua mõttid mõistnud oli, emakene, ütle mulle täielikult, kaS sa siis seda tõcSti soowid, et ma ühe neist sinatseteft Zcrnitselt ära peaksin wõtma. WiStiSti soowin ma seda. Noore krahwi MoSse asufiwad julguse jooned ning ta ütles kahetsema õlanukkide liigutusega: Emakene, see sinu soow jääb küll wist täitmata, sest ennemalt wötan ma ühe hanide karjase, kui ühe neist siuatsetest Zerniye omadest. Kuidas wõid sa nõnda rääkida? küsis Kahmuma pahaselt. Kas sa usud siis, armas mamma, et ma üht neist Zermise klaas aukudest, keda iga tuule õhk ümberlükkab, wötan ning siis õnnelik GZin olla? Ei, nutte ialgi. Adolf tundis, et see kohasem oü, ema mit-s eaa« pahandada, selle pärast palus ta siis alandlikult:  Ara ole mitte nii pahane, mammakene, ma sõidan kohe Zermtsele. linu meele häaks WMn ma sääl ühe tunmüic '.gawust kanda ning km fee mana vitk üsu .ld kodu w-eb, wõm ma sulle misugvK r... . .aad sageSti teha- Jälle uSgeMtsem, siis pööras  kanna päült ümber ning astus uksest salja. Kui krahwi proua nüüd üksinda oli, wõttiS  ta taSku rätiku ning pühkis oma silmi, »iS pojaga kõnelemise ajal sett täis viitvad  tulnud. Muda, jah nõnda matsis Adolf oma ema armastust, ta pidi nüüd oma armsamat poega laskma ühe toa neitsiga, ühs tüdrukuga  abielusse astuda- Ses uhke noor.werAine mees, kes nii läbi ja Wi snstakrat oli, pidi nüüd en- nast Ühe liht tüdrukuga ühendama, reS teda talgi mõistma ei saa ning õnnelikuks teha ei wõi, ei, ci, seda ei tohi ta mitte teha, ta ci wöinud mitte uskuda, et Adolf Liifat armastab ning armastada wõib, aga ta oli ise sülle ometegi näinud, kuidas ta Liisa  otsa igatsusega waatanud ning tema laua sahtlist oli ta ühe kirja leidnud, mille sees ta ühe tundmatale oma palawat südame armastust awalvab. Krah-vi proua tömbaS järsku kellukese nööri ning kõlistas; mõne minuti järel seisis toaneitsi ta ?e«. Liisa, üileS krahwi proua kõwa häälega, kui ma teie ema palme: kuulsin ja teid majasse wöstin, mõtlesin mina, et teie üks wilsakas tüdruk olete, aga ühel häbemata! tüdrukul ci ole siin mirte ruumi. Noore tütarlapse nägu läks punaseks st:s Me kahwarond walgets mag ütles, kuna tal silmi wcst luti: Armuline proua, ma ci ole mitte häbemata  tüdruk- Nüs tähendab su armatsemine  minu pojaga? Adolf armastab. .... Ro, waatke nüüd, kuidas teie temaga juba tutiaw olete, teie häbemata nacsterahwas,  karjus krahwi proua ivibaselt wahele, krahw Adolf, on ta siis tcitc jaoks? Krahw Adolf, kordas tüdruk ,värisema häälega, armastab mind ning ma tean, et ta mind ka ara wõua tahab, aga sellegi pärast olen ma temale ütelnud, et asjast meie wahel midagi wälja ei wõi tulla. (Järg tuleb.) Mõtteterad. Rumal ei saa ka hääfl zzõll»sl leiba kätte tark toob ka vammist teiba wSHa. Auusia seda meest, k«S oma kõige suuremalele wamlastele andeks wõib anda sest st juba korra sündinud  asja muuta ei sõi. Kui sa tahad, et su sõber finu wastu hää oleks, ära löö ust ta nina all kinni, kui ta sulle külaliseks tuleb. Isamaalt. Kuresaarest Kuresaares onwiimaselajal sagedasti wäikesi wargusi ette tulnud. Enamisti  jääwad kurjategijad üles leidmata. Et wargusi ette tuleb, see pole ju mitte ime, aga ime on see, et Meil hää trobikond ööwahtisid on, kes aga warguse kordasaatmist näha ei wõi- Sest fiiaajani pole ööwahid weel mitte ühegi warguse üle politseile teatust toonud. See on ju neil ka wõimatu,  sest et nad enesele harilikult öösetel  kõige rahulisemad kohad wälja otsiwad, kus neid keegi ei segaks, ja puhkawad siis sääl päewa wäsimust. Linnawalitsus peaks siin ööwahtide wahikorda nii sisse seadma, et ööwahid öösetel mitte magada ei saaks, waid ikka wahtiS peawad olema. Nii ehk paraneks lugu. Kewadel rõõmustas ennast põllumees  hääde lõikuste lootustega. Sest ilmad oliwad ju sel kewadel põllumehele nii büüd, et keegi paremaid soowidagi ei mõistnud. Kuid nüüd rikkus põllumehe Naljaks. Linnapreili: Aga miks see lehm nii wihaselt minu pääle waatab? Talutüdruk: Sääl on küll Teie punasel  päewafirmil süüdi, auuStatud preili. Preili: Heldene aeg, see sirm on küll mähe moest ära, aga ma ei oleks seda mitte aimatagi wõinud, et lehm seda ka märkama pidi. Sisse kukkunud. A. Teie poeg on ainult sellepärast nii hukas, et ta alati hulgustega seltsib. B. Aga kust Teie siis seda teate? A. „M>ls mitte, meie oleme ja üksteisega igapäew koos." Koolis. Koolm. Kui ma enesele 100,000 rublalise maja, 10,(100 rubla eest maja asju ja 5,000 rubla eest muud kraami ostan, kui palju Koolipoiss: Aga koolmeistri herra, mi Rahateen i S t u S. Poeg: „Täna sain ma wüs rubla." Isa : „Waat poeg, ses on ometi mõnus, et korv ka rse midagi teenima hakkad, ega enam ivauemate näppude pääi ei ivahi. Kust sa siis selle raha said la?" Poeg: „Ema käest laenasin." Kalapüüdja pruut. Mu kallim läks merele paadiga Ma istun ja waatan meel kaldala, Hääd õnne, hääd saaki, tal sowin ma Ja järele lehwilan rätiga. Kui tuleb ta ilusa saagiga. Siis olen ma rõõmsam küll neidudeita: Kui teenistus hää saab tal olema. Siis pulmad vn pea nii ütles ta . . .N 34^ Saarlane 1903.