sündmused Mandshuria sõjawäljal udu looriga kaetud. Uus seisukord Mandshuria sõjawäljal.  „Nat. Zig." kirjutab: Meie oleme juba selle püüle tähelepanemist pööranud, et Ljaojani wõitluse läbi tänawu-aastascle sõjakäigule lõpp on tulnud. Kuropatkin wõib nüüd Telini juurde seisma jääda, ilma et jaapanlaste päälekippumist kurta oleks. Mukdenit kaitsta enam ei maksa (nagu telcgr. teatab, on Kuropatkin Mukdcnist  ära taganenud. Toim). Wenelased wõiwad siis uut wägc Europast tuua ja Harbinis teda korda seadida, et tulewal kewadel uuesti sõjakäiku ette wvtia. Esimene  sõja ajajärk on nüüd õieti lõppenud, teine aiajürk wõib hoopis tcist laadi tulla. Arwatawasti ei hakka wenelased tulewal oaSta! mid seisukohtasi tagasi wöitma, mis nüüd juba jaapanlaste käes on ja mida jaapanlased kindlaks teemad, waid wenelased katfuwad Wladiwostokist otseteed Koreasse tungida. Jaapanlastele on Wladiwostok  sellepärast wäga tähtjas ja nad katsuwad teda ära wõtta. KaS aga ta ärawõtmine nendel tänawu korda läheb, see on teine küsimine." Jaapanlased arwawad, nagu Londoni  lehed teatowad, et sõjaline tegewuS Põhja-Mandshurias kuni nowembrikuu lõpuni  wõib kesta ja külm sellele takistusi ei tee. KaS Port-Äriur suudab waStu panna? See küsimine mõlgub kõikide! meeles. „Mosk. Wed." katsub ta pääle wastata. Ta kirjutab  : „Selle küsimise juures unustatakse tähtaeg ära, mille jooksul see wägew Wcne tugi Ljaoduni poolsaarel waenlasele wastu pauna suudab. Niisugune tähtaeg, olgu ta kui pikk wõi lühikene kui tahes, peab olema. Nälgida, wõib alla. raibet süüa, ööd otsa uneta olla ja põrgu tules seista wõib ainult siis, kui wõhcgi lootust on, et wiimaks pääwüest wärskcd jõud wäsv nud linnamäele appi tulcwad ja kui Hundimägedel  Jaapani suurtükkide asemel tuttawad  Wenc mäe püssitikud läikima hakkawad.  Waja on Port-Arturi mägilastele weidigi lootust anda, et nende jõud kasivaks,  käsi tugewamaks läheks, erksus suureneks ja et nad lõpuni wõüsiwad oma ülesannet täita. . . Muidu, s. o. selle lootuse puudusel, raugeb iga jõud, ja see, mis teistel tingimistel wõimalik oleks, läheb wiimaks täitsa wõimatakS. Sellesama küsimise «vastuseks kirjutab „Matiu": Jaapanlased wõiwad Port-Arturi ainult siis tormiga ära wõtta, kui kindluse  kaitsjatel laskmisemoon otsa lõpeb. Pääletungijate suur arw ja tormijooksmised  kindlust langema ci pane. Sööki on Port-ArturiS alati küll, sest jaapanlased ei suuda walwata, et Hiina laewad, söögiained  pääl, kindluse sadamasse ei pääseks. Kindlus ise on nii tugew, et teda ürawõtmataks  wõib lugeda, kui aga laskmise moona puudu-Z kindluse kaitsjate! kätte ei tule. Peterburist ei ole wõimakk mingi- suguseid teateid saada, kui palju laskmisemoona  kindral StöSselil on, ja sellep. ei ole ka wõimalik arwata kas Port-Ariur homme wõi kolme kuu pärast langeb. Ljaojani lahing on mööda, ehk küll tema järeldusel, «arwiliseks saanud Wene mägede taganemine edasi kestab. See lahing on üks kõige suurematest lahingutest, mis ojaloo jooksul on löödud. Temast wölsiwad pool miljoni wõitlejat ja 1300 suurtükki osa, muidugi mõlemate wastaöte wäed ja suurtükid kokku arwatud. Kui palju aga kummagi! pool «võitlejaid on olnud, ei wõi praegu muidugi weel mitte teada olla. Asjatundjate arwamised on nii, et ühed Jaapani pool 330.000 meest 940 suurtükiga, Wene pool aga 248.450 meest 074 suurtükiga arwawad «võidelnud olewat, reised aga kinnitawad, et jaapanlasi  umbeS 200.000 meest 700 suurtükiga, «venelasi oga 100.000 meest 500 suurtükiga  «võitluses olnud on. Kui ülemal nimetatud suuremad armud õiged peaksiwad olema, siis, on nagu öeldud, Ljaojani lahing üleüldsi kõige suurem lahing olnud, mis ajalugu tunneb. Kõige suuremad lahingud kuni siiamaani on olnud: Leiptsigi lahing 1813 ; 301.500 meest; lepinguriikde wäes wõitlesiwad 171.000 prantslase wastu- Esimesed kaotafiwad surnuid, haawatuid ja mängisid 53.000 meest, teised 60.000. Königgrätsi lahing 1866 ; 220.882 preislasi wõitlesiwad Austria ja Saksi «vägede waStu, keda 215.134 meest oli. Esimesed kaotafiwad 8172, teised 44.313 meest. Wagrami lahing 1809 ; 181.700 prantslast oliwad 128.000 austrialase waStu. Esimeste kahju 30.000, titste 25.350 meest. Grawelotts lahing 1870 ; 187.700 sakslast 112 900 prantslase wastu. Esimesed kaotafiwad 20.130, teised 12.270 meest. Neist lahingutest oli Königgrätsi lahing kõige lühem ta tuuris ainult 3 tundi; kõige pikem oli Leiptsigi lahing, mis 3 päewa kestis. Leiptsigi all wõideldi niisama mitmes paigas, kui nüüd Ljaojani all, mille poolest mõlemad lahingud teine teise sarnastd on. Harbinis, 29. aug. (Oma sõnumis.)  Iga päew jõuawad siia lõunapooli  rongid haawatutega. Ilma «vahetpidamata  läheb korralik wäesaatmine rohkem kaugematesse kohtadesse edasi. Haawatute ja raskesti haawatute meeleolu on hää; paljud püüawad esimese wõimaluse juures mäesse tagasi minna. Sõjawäljalt ei ole uusi teateid saadud. Nähtawasti teemad mõlemad sõjamäed jõudude kokkukogumisega muutunud «võitluse  seisukorra tagajärjel tegemist. Wiimased teated Port-Arturist on rahuStawat  laadi. Sõda ja sõjakulud. Wene leht „Proinõishl. Mir" kirjutab selle küsimuse  kohta: Endiste sõdade kuluga wõrreldes  ja praeguses sõjaS siiamaani wälja antud summa järele arwateS tuleb wälja, et praegune sõda aastas üks miljard (1000 milj.) rbl. kulusid nõuab. Nende kulude katmiseks on meil 300 milj. rbl., mis «väljamaa laenust saadi. Selleks samaks otstarbeks wõib riigi rentei wabat summat tarwitada. 1. jaan. 1904 oli riigi rentei waba summa 312 milj. rubla suur. Et aga erakorralises eelarwes 196 milj. rbl. puudus tuleb, siis wõib riigi rentei wabast summast sõja jaoks 116 milj. rubla ära tarwitada. Ülemal nimetatud «väljamaalt lapS ei ole alatasa Richardiga käib ning ikka temaga koos on, ütleS Braddon pahaselt. Richard on läbi ja läbi anus, tähendas proua Anne terawasti. Julia suutles emat nende sõnade eest südamlikult ja ruttas Ellenit otsima. Braddoni hingehaiguS, millesse Mispeli hukkamine! teda saatnud, paranes ruttem kui tema ise seda ialgi wõimalikuks oli arwanud. Herra Dearborni läbi oli tema Niisugusesse seisukoha, ameti ja sissetuleku osaliseks saanud, kuda tema seda enesele enne seda unesgi ette ei oleks wõinud kujutada.  Tema üle kõige armastatud naene õitses õnnepäikese paistel püew päemalt ilusamini. See kõik uinutas tema südame tunnistuse häält ootamatalt ruttu magama. Hakatuses oli Anne küll nõudnud, et üks aasta enne nende pulmi weel mõõda pidi minema. Tema kartus oli, et tema mees ehk ometi kuidagi wiifi eluga pääsnud ja alles hinges on. Tema seisukord oli hirmus piinlik. Kui abikaasa ja ema pidi tema ju seda soowima ja lootma, aga, kui naene kartis tema selle täidemincmist, hoolimata sellest, et sügaw kaastundmus mehe õnnetuma  otsa kohta tema südant täitis. Praegu, kus temal jälle wõimalik oli auusasse tulewikku astuda, mõtles tema hirmuga rvõimaluse pääle, mis teda seda tegemast wõiks keelda. Temal oli rääkimata hirm selle eest, et jälle alanduse ja häbi sisse tagasi minna. Anne ei teinud Braddonile mitte wäga raskeks teda omast esialgsest ettewõttest ära põõrda ja teda selleks meelitada, et warfi pääle Tennikston'ise jõudmist kohe temaga laulatada lasta. Pärast laulatust, armas Braddon kõik takistused ja mured möõdaS olewat sai aga sellest wäga piinlikult puudutud,  kui siis alles ilmsiks tuli, sest et tema õnn ilmaSgi täielik olla ei wõinud, et Julia süäl oli. ArgtsS tema eest ja wastik tundmus tema wastu, mida laps juba laewa Ml awalikult küllalt tema waStu üles oli näitnud,  wotsiwad tema juures ikka rohkem maad, sellest hoolimata, et Braddon seda hakatuses igapidi oma poole wõita püüdis. Iseäralise pilguga waatis tema ikka nende pääle, kui nemad oma armastusest rääkisiwad.  Üheainsama sõnaga rikkus Julia nende õnne, Aunele sarnastel kordadel oma kadunud isa meeldetuletades, Bcaddoni walju ja tõsise nõudmise pääle ei tohtinud tema seda edespidi küll enam teha. Aga kui tema neid koos leidis, siis ei muutnud tema oma olekus ometi mitte. Oma ema armastas tema aga snsgi südamelikult, ehk ta küll ema ühte soorvt nende mölemi elupüästjat armastada mitte ei täitnud. Mis oli selle imeliku sallimatause põhjus? Hirmuöö sündmusi ei wõinud laps näinud  ega tähelepannud olla. Seega oli siis Julia tundmus tema wastu loomusund. Ja loomusund on õigem, kui miski muu tundmus, õigem meel kui kõik tarkus ja mõistus. Selles «vihkamises seisis Braddoni kohtuotsus ja selle tundmuse wastu wõitlemine  seega täisa asjata. Selle tagajärg oli siis loomulikul wiisil see, et ka Braddon Juliat wiimaks wihkama hakkas, mida tema warjatagi ei püüdnud. Kui tema Anne temale esimese aasta jooksul wäikese tütrekese Elien'i kinkis, ci püüdnudgi  tema enam Juliat enese poole wõita, mida tema ju ainult oma armsa Anne pärast tänini teha oli püüdnud. Tema nägi Julias ikka ainult tema isa, ehk Julial küll wäljaspoolt  näha -viimasega Mgewähematgi sarnadust  ei olnud. Hoopis enne oleks teda tema Välimusega -võrreldes, ta mustade käharate juukSte ja suurte mustade silmade tõttu, Braddoni enese tütreks pidada wvidud.  Aga, Julia oli selle wihatud mehe tütar, kes lugemata korrad omast märjast hauast hoolimata, teda hirmutanud oli. (Järg tuleb.) 1904. M. 36 Saarlane,