Saarlane U 4(5 Teisipäewal, 18. nowemvril 1903. XIX. aastakäik. ~Scrcrrl'cr»rs" maksab: Looles aastas ..... 1 „2S „ Ilmub igaltsifrpä-STVtzr. ~saarlase" toimetus ja wäljsandmine Karrsaarrs Kauba-uulitsas nr.l 7. Saarlase toimetnsele^Kuresaacde. Kuulutuste petlt rida maksab 3 k. UW Uleiildine politika kjaleht maa- ja iiunarahVale. FM Weini tegemisest. Saaremaa on kõiksugu marjade poolest õieti rikas. Seda näeme juba sellest, et suwel meie linna turule marju hulgana müügile tuuakse, kus nende eest mõnikord üsna naeruwäärt mähe hinda pakutakse: 2 —3 kopikat toobist. Mõne aasta eest oli kirsimarju meil maal nõude rohkesti kaswanud, et neid linna turult paarikopika eest toobi wõis osta. Üks waene mees oli oma mõne kirsi puu päält enam kui waka marzu saanud ning nendega linna tulnud rõõmsas lootuses, et nende eest kuni 10 kop. toobist maksetakse. Ta lootis marjade eest üleüldse rbl. raha ehk paar wakka wilja saawat. Kui suur oli aga mehe ehmatus, kui pika tee pääl põrumisest  sodiks läinud marjade eest pool kopikat  toobist pakuti, mille eest ta nad ka ära andis ning waewalt 30 kopikat sai. Et meie põllumehed nii odawa hinna eest marju müüwad, on tunnistuseks, et nad neid kasulikumalt tarwitada ei mõista. Wäljamaal on niaharimine palju paremal järjel, kui meil, mille järele sääl ka marjasaak  wäga palju suurem on, siisgi ei saa säält nii odawalt marju osta kui meil, sest neid tarwitatakse sääl, mitmesugusel kasulikul wnsil, millest iseäranis weini tegemist tuleb nimetada, Laane-Europas ja Amerikas walmistatakse  ammust ajast kõiksugu puuwilja ja marja weinisid, mis oma hääduse ja hinna poolest ka parematest wiinamarja weinidest järele ei jäe, Aiaharimine ja weini walmistamine on sääl mitmelgi sissetuleku hallikaks ja elu ülespidainiseks saanud. Nende walmistatud weinide toobist maksetakse  meie juures sagedasti 10 —20 rbl. ja enamgi ning nende kõige lihtsama weini eest maksame ka juba 70 kop pudelist. Et meil marju nii odawalt müüakse, weinisid aga kole kallilt ostetakse, näitab, et weini walmistamine meile küll sissetuleku hallikaks wõiks olla. Pääle sissetuleku oleks ka rahwa terwisel sellest suur kasu, sest marjades on meie terwisele üliwäga kasulikka ollusid olemas, mis ka nendest walmistatud weinidele omaks jääwad, kuna wäljamaa kunst-weinide sees sagedasti enam terwisele kahjulikka, kui kasulikka aineid leidub. Kuidas kodumaal kaswanud  marjadest kodusel s. 0.. kõige lihtsamal wiisil hääd weini wõib walmistada, selleks olgu järgmine õpetus juhtnööriks. Weini walmistamiseks tarwitakse ainult terweid ja küpseid marju. Marjad tambi- takse, pärast kontsadest ja wardest puhastamist,  kiwi waagna sees nuiaga ehk puu lusikaga katki, kallatakse saadud marja pudru harwast riidest koti sisse ja pressitakse  parajal litsumisel marja sahwt teise kiwi waagna ehk puu nõuu sisse. Puhas sahwt, mis niisuguse litsumise läbi saadud, mõõdetakse kiwi ehk puu toobiga üles ning pannakse sellele wett ning suhkrut  juurde, selle järele, kuidas marjades hapu ning suhkru-olluseid leida on. Ilma wee ning suhkru juurde panemiseta ei wõi sahwti mitte käärida lasta, sest wein saaks siis marjade rohke hapu pärast liig hapu, ning wähese suhkru tagajärjel wäga nõrk. Sahwti hapu-ollust wõib puhta wee juurde panemise läbi wähendada, nimelt kuni wiinamarja hapu-olluse protsendini s. o. 0,8-0,7»/°. Nõnda tuleks sõstra sahwtile iga toobi kohta 2 toopi wett, ning tikerberi, waarmarja, mustika ja kirsi sahwtile IV? toopi wett juure lisada. Et sahwtile wett juure pandi, selle läbi wähenes  suhkru ollus saadud wedeliku toopide kohta; seda puudust wõib suhkru juurelisamisega  jälle ära kaotada, nimelt, kui sõstra sahwti iga toobi jaoks IV-—3 naela suhkrut ning tikerberi waarmarja ja mustika  sahwti toopidele I—2 naela suhkrut Armastuse pärast. 2 Arthur Hariwigi jutustus. Siin lootis ta oma wanu tuttawaid kes temaga lapse põlwcs kooS mängisiwad, leidwat, ta lootis siin omast igawusest lahti saawat, mis tema südant wõõral maal ja wõõra rahwa seas koormas. Wõõral maal oli ta omale natuke kapitali korjanud, seda tahtis tema nüüd siin kasulikult ära tarwitoda  ning omale ivana koha pääle uut pesa asutada. Reisija astus mööda teed edasi; ta süda tundis rõõmu, mikspärast, ei teadnud ta praegu weel isegi. Ta astuS edasi, aga ei pannud tähelegi, et ta juba mäest alla läks. Ta mõtted ei olnud enam ta enese juures, need oliwad weel nobemini edasi tottanud, kui jalad mis ta keha tammutasiwad. Mõtted oliiyad juba kodus ametis. Ta polnud sugugi tähele pannud, millas ta metsast läbi läinud. Lageda heinamaa paal hakkas ta jälle loodust tähele panema. Heinamaast woolas jõekene keereldes läbi, mille kaldaid kiwi sillakene ühendas- Silla püäl jäi ta seisatama ning waatas, kudas eemal kaugel suur hobuste ja loomade kari söömas oli- Weel kaugemal nägi ta õle katustega majakesi ning see oligi see küta, kus ta sündinud ning omas lõbusas lapse põimes elanud oli. Ikka seisis ta weel silla pääl ning waatas seda armast koduse koha pilti, mis ta silmade ees seisis- Ta süda hakkas raSkemine tuksuma,  kui ta selle pääle mõtles, mis ta ehk kodus kõik ees wötks leida. Ta waataS  weel, hingas sügawasti ja ütles: Ei pole maailm ja Jumala loodus minu silma eeS weel ialgi nii ilus olnud kui praegu. Oh kallis isamaa, kui ilus oled sa I Rõõmu pisarad jooksiwad tal wiimaks mööda palget maha, selle pääle mõteldes, et ta nüüd warsti sinna rõõmu randa jõuab, mille järele ta niiwäga igatsenud oli. Nüüd astus ta jälle edasi, aga süda läks siiSgi weel raskemaks küsides: Mis leian ma kodus nii mitme aasta järele, kuidas pcaksiivud sääl asjad olema? Mu wanemad on ju kaua aja eest siit wälja rändanud, selle aja sees on ju kõik minu lapse põlwe mängu sõbrad suureks sirgunud, jõmsikad meesteks, tütarlapsed kenadeks neiudeks kaswanud. Wõib olla, et mõned juba mehele läinud, teised jälle ära surnud ehk koguni ära läinud- Ning need, kes siin ehk weel alles, kas peaksiwad nad oma wana mängusõpra weel tundma ning tema wastu niisugust armastust  üles näitama, kui siis. Kõigi niisuguste küsimustega oli tal tegemist, mille pääle keegi talle wastata ei wõinud. Oh, kui mitme sugused kartused täitsiwad ta südant, mille walju tuksumist ta selgesti tundis nind oma kõrwaga kuulis. Ometigi ühe inimese juurde jääwad ta mõtted kauemini  seisatama ning see oli Tio, kes tema rehnungi järele nüüd 20 —21 aastat wana pidi olema. Ta oli ju lapsena kena ja armas, wist on ta nüüd weel kenam ja armsam, ju seda poisid ka näinud on, ehk on ta ka juba mehele läinud ning kui ta alles on, kas ta mind weel tunneb ning minuga tegemist teeb, wõib olla, et ta ka ju kellegi kihlatud pruut on- Niisugustes mõtetes edasi astudes ei pannud ta tähelegi, et ta juba küla tänamas  oli. Korraga nägi ta manu tuttawaid kiwi aedu, puid, mis mõlemil pool teeäärt mööda kaswasiwad, wäikesi õle katustega majakesi oma wäikeste nelja nurgaliste akendega, kõik, kõik oli mana ja tuttaw aga siin nägi ta ühe majakese pääl ja meel ühe teise, ja kolmandama pääl. Need olimad tal uued, ta luges nad üles ning neid ei olnudgi wähem kui kaheksa tükki, mis majakestele natuke teise näo antfiwad, kui neil enne oli. Ühe mäikese õue wärawa juures mängisiwad  lapsukesed wäikeste kiwidega. Nad seadfiwad ühte talu maja plaani maha; waatasiwad kord wõõra möödaminija otsa, mõned tõmbasiwad käisega nina alt läbi, kus natuke rohkem niiskust oli kogunud kui loomulik seadus lubab, ning mängisiwad jälle edasi. Reisija jõudis wiimaks ühe rukki põllu kohta, kuS inimesed töötasiwad ning wilja wihkusid kokku kaudsemad- Sääl jäi ta ajade seisatama. Ta waatas tüki aega wagusi päält, kudas tiitsasti  tööd tehti, missuguseid riideid töölised kantsiwad ning kas ta kedagi ei näeks, keS ehk talle meel endisest ajast tuttaw oleks. Kaunis aja lähedal töötas keegi walwakate juukstega ja õhukese pitka näoga noor meeS, kelle näo jooned talle tuttawad oliwad. Aga nüüd ei tulnud talle jälle nimi enam meelde. Ta mõtles ja waatas, kas see mitte Mihkel ei ole, selleks on aga ta nina natuke liig pitk. Ta waataS weel ja pani hoolega tähele, kudas ta käis, 04 a. pääle on awatud.