Päewaleht Ilmub Igal ärlpäeroal. Tallinnas, Saarel turul, raekoja ees, Puuhrl uulltfa nurgal, nr. *. KOneUaal ns. s<3ö. Tatmetaja kknetunk ketta tž—2, fldrcfe MM- ja tahahkjadefe > .Pderoalehe" toimet., Tallinnas, BT> r. P®AEAT>, Ükfih nummer 4 koo. v" 1 ,r t O' fldresfi muuhnife eest 10 kop., sette juurt* endine adrels ekk klk nummer Üks õudo. CM—— KauSutaste nonpareiiierida makiab Z kcp, ( lehe eesoflos 15 kop. Vpäüled kauluhilpd o a o o o poote koilimod. ö o o o b nPäetDaleht" aiahfab ükes daosannetega: Zioju kütte kaates e terme aasta peale 6 rbl. Kop. poole .. J „ 20 „ tDeerqud.. .. I ~ TO „ Ohe kuu peale „ 00 TdUamit talitufeft ära alles r terme aasta peale 5 rbl. kop. poole „ 2 70 „ aeerand „ „ I „ 49 „ Ohe kuu peale „ Z 0 ~ Kes Z korda kuus ilmumcri oerekonnolekte „Hcrdu" kao lo tellida foomib, kilet tuleb aastas i rbl., pooles aastas 50 kop., «veerand a. 23 h. juurde maksta- Dir. 288. TePpkemai» 13. (28.) detsembril 1909 i IV. atst«liiiit "Waba talupoeg waba maa peal" pn rjiiübj/;;a, mida Balti mõisnikkude asemik riigiwolikogus  lendu on lasknud. Ärgu leegi meel sellepärast  arwaina hakaku, et uue aja parun oma kuulsa Nimekaimu jälgedes tahab käia: ei. kui 20. aastasaja parun Fölkersahm kedagi wihkab, siis on jee parun Fölkersahm 13. aastasajast, kes talupoegade pärispr-use  eest wõideida julges: praegune parun FölkerfalMit  igatseb kõigest hingest pärisorjust tagasi. Ja iouieti seisab mnetlikus aruandes, et parun Fölkersahm  ~waba talupoega waba maa pea?" nõuab. Itas sea! siis mõni eksitus on? Ei sugugi. Meie ei taha põrmugi kahelda. et talupoegade pärisorjusest roabastamise  ajal paljud selle asja sestwõitle-ad puhtast mi- nuMearmastufcft seda teguvad. Kuid ajalugu ja as'  jobc käik ei kiis? palju ilusatest aadetest: mitte kõik pärisorjade peremehed ei olnud inimesesoo sõbrad, stvaid hoolitsesiwad rohkem oma kauka eest. Nende Ichnakasu leidis peagi, et waba inimene mõisnikule hulga kasulikum on kui pärisori: minnast pidi nälja ja häda korral tema peremees seaduse nõudmise jäeele  toitma ja warjama, igapäemaseks ülespidamiseks terwele pärisorjaks aga tööd, teenistust ja maad andma. Kui palju paremaks läks mõisniku seisukord pärast pärisorjuse lõpetust: hoolekandmise kohustus endiste orjade, nüüdsete ..wabade" inimeste eest kaotail  seaduse poolt Ära, tööandmise kohustust ei tundnud  uus seadus la mitte ja manade, seaduse poolt Määratud maamaksude asemele astus „waba rendileping".  luua maa ise mõisniku omaks jäi! Kuna ta |uba waremine mõned üksikud mõisnikud oma talu- poegadelt oliwad püüdnud rohkem wälja pigistada, kui seaduse poolt oli lubatud, siis oliwad need ometi lenain mõi wähem üksikud nähtused ja wähemalt ei saanud keegi rohkem mõtta kui talupojal oli. Pärast pärisorjusest wabastamist alles hakkasiwad meie rah!val  kibedad päemad: mõisnikkude nõudmistel ei oiitiiib  enam ühtegi seaduslikku piiri, talupoja isiklik wabadus muutus õigemine mõisniku nõudmisemabatou  seks. Meie Baltimaadel ei olnud saja aasta e:jt meel mingisugust tööstust; põllutöö oli ainukene rahma  töö- ja toitmisehallikas. Kõht oli mabal talupojal kibedaks sundijaks, kuid töö ei olnud enese mõtta: maasaamine ei olnud omast käest, maid mõisniku ärmust, sest maad jäiwad mõisnikkude vmanduseks ja nende piiramata meelswalla alla, nagu see iseäraliste seaduste ja mõisnikuseisusele annetatud eesõiguste läbi kindlaks on tehtud", ..mõisniku ja talupoja wahekord saab omamaheliste lepingute läbi määratud". Järgnenuid aastakümned on siis olnud, kiis Baltimaa pärisrahroad alles oma mõksnikka orjama  pidimad: ammused talupõllumaad wõett äta ja külade asemele kerkisimad karjamõisad: talud pidimao  meeremaadega ja senini harimata maadega leppima.  sest ..waba" talupojaga mõis ju kudas süda soowis  koiku leppida. Siin alles halkas palju kiidetud x.mali Saksa kool" meie rahwast kaswatama: maa xest. mis maewalt töö i?ra tasus, pidi kallist renti m.alsetama; siin pidi siis iga hing iga silmapilk ametis  olema, siin pidi iga kopikat korjutama, et renti ära maksta, ehk wähemalt natukenegi warandust mustade  päemade jaoks koguda wõiks, kui santima ei taha minna, sest kes tööd ei jõua teha, sellel ei jää Muud üle kui kerjata: abi ega hoolekandmist kusagilt  ci ole! Mõisast ei oluud enam abi ega eeskuju: kuni aastat 30 —40 tagasi oli just meie mõisate majatiduslinc  korraldus halwem meel kui ta taludes oligi, siis alles hakkas ta paranema. See raske kooliaeg  ei ole ilma kahjuta meie rahwast mööda läinud: alatised mured ja alatoitlus sel ajal on raist meie praeguse tuimuse ja põdurluse juures peapõhjuseks. Pärastised seadused püüdsiwad rahma seisukorda natukeue  parandada: püüti kindlat osa maad määrata, mis ainult talurahwa tarrvitada oleks, mida mõisuil  mitte oma käes ei mõi pidada, waid kas rendile andma mõi ära müüma peab. Kuna mõisnikud oma asemikkude kaudu ise seaduse tegemisest osa mõtsiwad, siis jäimad sellekohased määrused ikka enam-wähem puudulikkudeks ja mõisnikud on kuni miimase ajani osanud mallarmud oma käes pidada ja seda wäga ärusaadamatel põhjustel: maapuudus, suur nõud- Mine maa järele tõstab rnaahinda ja kõrge hmd toob mõisniku taskule tuntumat tulu. Aga juba ammu kuuldub «Isikuid häälcsid, mis !wahei õige lungitualt igasuguste maapidamise korra tol)la läimate kitsenduste Fjäunloniisi, täielist Vabadust  nõuarunb: Vaba talupoeg asugu ruabal maal! Kuid meie kahtleme selle wabaduschüüde heatahtluse Zunres. Mispärast ei hüüa seesama parun Nölker- ka: „roaba mõisnik toaba maa peal?" MispSrast  püöaVad nad oma järeltulijatele Võimatumaks jteha oma mõisaid wõi Vähemalt osasid sellest ära müüa? Esimese hüüde hõikajate siht on kindel: talupoja  maa peab wabaks saama, et rahaga mõisnik seda kokku osta wõiks, et Väljarentimise abil oma raha eest kuulmata protsenti saada. Kui kõik maa mõisniku käes on. siis ei jää talupojal muud põu üle kui selle hinna eest maad tormikada wõtta. mis aga nõutakse, sest ilma maata jääb talupoeg nälga! Ja mitte ainult talupoeg: ka isegi mõisnik, öledtt teab parun Fölkersahm wäga hästi ja tarwitab oma kasuks Balti eraõiguse 111 osa 2525. ja järgmisi paragrafisid, mille põhjal pärijatele igasugune! maamüümine  ja mõlategemine maa peale äka wõibj keelatud  saada, „et perekondade hiilgust kestwate aegade  peale alal hoida". Paruni mõtteosalised Wene mõisnikkude hulgas käiivad jälle seadustekogu X ande I osa § 467 j. j. järele. Rikkale mõisnikule ei ole siis mitte tululik „waba mõisnik waba maa peal" olla: selle tagajärjel wõiks rikkus ja perekonna hiilgus  kaduda, wõiks mitmekordsest miljonärist kergeste armuleiwaline saada: et selle eest hoida. kitsendäwad targad wanemad oma järeltulijate wabadust ja teewad  neile wõimataks perekonna wäranduse peale wSlgasld  teha'). Kui palju kergent otti talupojal oma maatükist ilma jääda! Temal ei ole mitte aastasadade jooksul  kokkukantud warandusi käes, mis perekonnale „M ja hiilgust" andsiwad, waid ainult lapikene maad, mis waewa ja higiga on omandatud. Ainult paar ikaldüseaastat. tuleõnnetus/ rahesadu wõi looma  katk ja juba on jämeots wõlauskuja käes, kes maatüki kergeste wõileiwa hinna eest oma kätte saab, kui seadus talupojale kaitset ei qnna. Ja ka otsekoheseid abinõusid on küllalt, et /.ausal" kombel, puhta wäljamaksetawa raha eest talumehe käest tema maad ära wõtta ja kõiki maid suurmaaoManikküde käes ühendada. Wõib olla, et see wiimati õige on? Ühelt poolt kildawad seda uue aja wabadufejüngrtd rahameeste näol. teiselt poolt tõendawad seda õigeusklikud solsialdemokradid  wõi wähemalt need, kes partsirongi tagatipus sörgiwad. Kuid inimesesugu ei ole nii noor, et tal oma minewikku ei oleks, kust selle küsimuss äraotsustamiseks  materjali saaks. Kui meie teadmised ka wäga kangele minewikusse ei ulata, siis wõime ometi üle paari tuhande aasta tagasi Vaadata ja meie näeme, ei igal pool. kus maa üksikute isikute kätte koguneb, rahwaste elu kibedat wõitlust maa pärast täis on. mis seni kestab, kuni rikas wähemus riigielanikkude enamusest jõu nii on wälja kurnanud, et wäikene wäline  tõuge, wana tugema riigikorra ümbek lükkab jä sellega kõik tülid lõpetab. Juba ligi kakstuhat aastat  tagasi pani suur Rooma ajaloolane otsuse kirja, Mis tänapäewani ümberlükkamata on jäänud: ~Latifundia  perdidere Romam" suurmaapidamine wiis piootna hukatusesse. Nüüd wõiks ehk keegi ütelda, et see käib minewiku kohta: inimesesoo elu ei pruugi korduda: meie elame praegu nii mõneski asjas koguni teisiti kui tuhande ehk enam aastate sest elati: nüüd on ajajärk algaiilld.  kus rahwaste edu suurmajapidamise peal põhjeneb.  Praeguses ühenduses ei ole Võimalik suur» ja wäikepõllupidamise headusi ja ha! Musi harutada: meie püüame siinkohal ainult näidata, et hüüdsõna ..waba talupoeg waba maa peal" oma lõpuosas enam õige ei ole, et rahwaste elu, kes meist edu poolest ees on£ teisi radasid on minema hakanud ja seda mitte teistsugustel  oludel ega aegdel kui meil, ward just praegusel  ajal ja meiega ühesarnastel tingimistel. Meie sakste silmis on ju harilikult fee kõik hea, mis Saksamaalt pärit: heidame siis pilgu Kuramaalt, parun flölkersahmi naabrusest üle piiri Preisimaale ja waatame, mis seal tehtakse. Wirmase paari aastakümne  jooksul on köiksaksusel iseäranis üks püüd püha.' wõimalikult Saksa riigi piirides asumaid poolakaid ümber saksastada, Poola rahwust maa pealt ära häwitada. Ühtegi kulu ei peeta siin suureks, ühtegi abinõu liig walidaks. .Ära tundes, et maa rahwa olemise  alus on, wiidi riigipäewal seadus läbi, et riigi ametikohtadel õigus on "Poola maapidajatelt sundusewiisil  maad tasu eest ära wõtta, mis heaks riigipäewa poolt mitmel korral sadasid miljonis! määrati, selleks,  et seda maad paraja hknna eest sakstele .edasi anda. Kui nüüd suurpöllumees riigi tublidus ja tugi oleks, siis oleks loomulikult peaasjalikult püütud seda maad suurpõllupidajatele aüda. Kuid ei: wäikseid ja keskmisi talukohtasid asutatakse nõndanimetatud „sise- *) Kuna Wene lodanlise õiguse põhjal ainult mõisnikuseisusest  suure «varandusega isikud seda teha wõiwad, ei ole meie Balti kodanlise õiguse järele ka talupoegadele mitte keelatud  majoratifid asutada; niipalju kui meil teada, ei ole eestlased  seda weet teinud, küll on aga lätlaste juures paar juhtumist  teada- Kõik etteheited, mis selle sisseseade wastu käirvad, maksawad enam suurte majoratide kohta, kus päratumad maatülid  tarwitamisest kõrwale peawad jaama j «vähemaid majoratifid  wAks soowttada. mise kotoniserimise" otstarbega. Ja kunagi ei saa waba talupoeg ~waba maa" peale, waid sellekohastes  määrustes ou tükeldamise sa müümise wõ imalus  kindluste korraldatud ning on selleks walitsusokohtade  luba karwis, sest Preissmaal mälestatakse wZjel wSga hästi, kudas pärast 1316. aästa wabadufekuulutamist  kõik maad talupoegade käest mõnekümne aasta jooksul ära kadusftaad jä etzdised ntaaWdajad ilma kindla eluasemeta rändajateks sairoad. Maa on põllupidaja alus, ilma maata on ka kadunud. Muidugi ei mõtle nüüdsel ajal koegi enam põllupidajat maa külge kinnitada: see olekz pärisorjuse  tagasitulek. Küll aga mõteldakse selle üle järele,  kudtks maad põllumehe külge kin..itada, et sekz kes mAad harida tahab, ka maad harimiseks oleks. Põllumees ei anna naljalt oma maad Vabatahtlikelt käest ara: harilikult on wölauskuja, kes mü roSgisi põllumehelt LrA kisud ja siin on nüüd politikaj üles-- cinne abinõusid otsida, kudas maad wõlauskujate wastu  kaitseda? teine meel tähtsam ülesanne on järgmine? sagedaste näeme,, et maad küllalt olemas on, kuid ta on üksikute käes, kes teda ei ise tarmAa ega teistele  t arwitamiseks et anna? siin tuleb abinõusid otsida,  kuidas maad põlluharijale kättesaadavaks teha. Mõlema ülesande kallale on asutud, kuigi nad meel lõpulikult otsustatud ei ole? aga juba on Amerikas kodukoht (Home stead). Prantsusmaal perekonna marandus  jbios äs kamils ingaisissudio) wõlauskujate eest kaitsetud ning liri talupoeg saab riigirvõimu abiga suuremaapidajä käest maad tarwstamiseks. Ja nii maksab siis hüüdsõna: ~roaba talupoeg wabal maal", kuid mitte selleks, et talupoeg rikka suurtzmaapidaja  sissetuleku hallikaks oleks, waid selles mõttes, et wabal talupojal, kes põldu harida soowib, põld ka mabalt saadumal oleks, et maaomanik temalt halastamata  ei nõua, mis ta tahab, maid riigiwõim tasu maatarwitamise eest määraks. L. Olesk. Wäljamaalt. KWMgM Albert I tttmtm**, millest telegrammi feel saadud lühikene teade suva lehes oli. on nüüd' täielikumal kujul lehtedes leida. Oma LroonKõnes ütles noor kuningas: mapilgul, mil ma kohuse oma peale wõtan, mis riigi põhjusseadus minu peale paneb, mõtlen ma kõigel pealt Belgia riigi iseseisrouse põhjendajate, selle kongressi peale, mis põhjapanelvad rahwa korralduse alusmõtted kindlaks tegi ja 1330. aasta riigimeeste peale." Troonikõnc tuletab siis Valitsusesoo  põhjendajat, Leopost I meelde, kes Belgia riiki seespool kinnitanud ja Väljaspool talle lugupidamist muretsenud on. Leopold 11, kes nüüd oma silmad kinni pannud, olla omale ülesandeks Võtnud Belgiat kau-« n imaks ja suuremaks teha ja osta oma ülesande hiti* gawalt täide saatnud, selleläbi et ta Afrikasfe asumaa soetanud olla, kus rahu Valitsema pandud ja edutee  lahti tehtud olla. Leopold II olla mõte olnud maa majanduslist  olu kindlale põhjale sead ida. Selle mõtte täidesaatmine olla tal tema kindla tahtinisejõu tõttu kerge olnud. Kuningas tänas siis Väljamaa riikide asemrkka Leopold II matusest osawõtmise eest ja ütles siis edasi: Belgiale olla silmapilk kätte tulnud, kuZ ta tulemase aja tarwidusi silmas pidama hakLabh sest et ka wiinise 25 aasta jooksul anta arenemises, kaugemale jõudnud, kui tema põhjendajad iialgi oleks loota julgenud. Belgia on õnnelik ja rikas, aga rikkus paneb rai,unistele kohustusi üksikute inimeste  mastu peale. Ainult rahwa hariduslised ja kõlblifed jõud panemad tema õnnele aluse. Tulla harjunud põhjusmõtetest ja põhjusseaduses määratust  Vabadustest kinni pidada ja riigiasju targalt ajada. Nii jääda Belgia rahwa pühamad roa raid, mis ta põlwest põlwe. oma töö läbi enesele soetanud, ilmpuutumatol  se iSjma. Seda pidada rahulikieks ja teaduse töö peal põhjendatud Võiduks lugema, kui Belgia kunstnikud ja kirjanikud oma tööde peale tähelepanemist tõmmata  jaksawad. Siis rääkis kuningas Kongo riigi üle ja ütles, et seal edenemise ja inimlikuma politika jaoks tee tasandatud  olla. Iga Väikegi maa, kes asumaa politikat edendab, tulla oma tähtsuse poolest suureks lugeda. ■ Belgia olla ikka oma lubadusi pidanud ja kui ta nüüd kohustuse oma peale wõtab, Kongo asja parandada,  siis ei olla kellegi! õigust, tema sõna juwres  kahelda. Lõpuks ütles kuningas: saan selgesks oma ülesandest aru. Walitsejale kirjutab südametunnistus. tema kohuse ette. Walitseja peab kõrgemal seisma kui erakonnad, tema peab rahwa wägewuse üle walwama, tema peab oma rahwa häält kuulma, waesie saatust  kergendama, ühe sõnaga, walitseja peab sotsialse rahu alalhoidja olema. Jumal aidaku mind minü kohust täita. Ma tahan ikka selle eest hoolt kanda, et need abi saäksiroad, kes isamaa suuruse kasuks, tööd teemad,- kes sotsialset ühendust ja sotsialset edu taga nõuawad ja kes õpetuseandmist ja kasutatust paremale järjele tõsta tahawad, et selle läbi rahwast jõukamaks teha. Ma armastan oma isamaad ja kuningannat  täidab niisama ustawuse tundmus Belgiä  wastu. Selles maimus tahame meie ka oma lapsi kaswatada, neis armastust kodumaa pinna wastu äratada, niisama ka perekonna, töö ja üleüldse kõige hea wastu. Need omadused teemad rahwa tugemaks." Siis täitas kuningas ujastutulemife fa ufalbufe eefi; ja seletas, et ta põhjusseadusele truudust mandudes ja riigi ees t oljuje oma peate töötab oma Eoqufio uskuvalt täita ja oma elu isamaale pühen-i tfews. Troon iküne lugemine ja selle eel täita ttuutuisef Mandumine olirvad toaga pühalikud toimetused. Juba nn kuningas. sirge 34-aastane mees, TaaMtutesotts pfe astus la troonil seistes lihtsalt ja südamlikus toimetas ja raaks, siis tundis iga juuresolija.- tõsine ja kohusetruu mees kuningaks saanud o>n. EsW wandus kuningas Prantsuse, siis Flami keeles ja lui Fes siis ilma otsitud tähtsuseta oma troonikSne pa? berilt ära. Nende sõnade ,nutte,- mis kuninganni kohta öeldud oliwad, hüüdsirvad juuresolijad kunttt-i gannale warmustatult wastu. Kuninganna, kes leinariides  oli ja üleüldse terme pühaliku talitus ajal alandlik ja peaaegu kartlik näitas, ei l«dnud> esimesel silmapilgul, mis hüüdmise peale teha; alles' Mäkkese waheaja jär«l kumardas ta tänades. JnMsmaM oli ametiühffustel siiamaani Viisiks oma liikmete käesk ühes nmude maksudega ka abiraha jaoks niakW Võtta, mis tööliste saadikutele parlamendis makse ti. Tõusis küsimus, kas selle abiraha maksmine ka seaduslA on. Kui asi kahest kohtust läbi oli käinud, tuli ta nüW hiljuti kõige kõrgema Inglise kohtu ette. k?llel wiiZ kordi liikmeteks on, harutamisele. Lordid kinnitasimaij endise otsuse, et sunduslik abiraha maksmine seadusq Vastu on. Oma otsust põhzendasnvad nad sellega? et sunduslisest maksust kõik töölised, kes kõikidest era» kandadest pärit on, osa Võtawad, kuna ainult fihs erakonna saadikud abirahast osa saamad. Üks mabameelne  lord läks oma põhjenduses weel kaugemale kui tema Vanameelsed kaaslased, ja ütles, et abvj raha andmine sotsialistide erakonna parlamendi liikme» tele Inglise põhjusseaduse rikkumine on. sest põh» jusseadus nõuab, et parlamendi liikmed olgu toabaÜ ja ffefeiswad. Küll ei tulnud fee otsus ootamata. Vaid töü» lised on onra saadikute ülespidamise eest ja kahe aastcs jaoks ette hoolt kandnud, aga ta on siiski sügarvaH mõju awaldanud. Töölised nõucuvad, alamkotta an-. tagu seaduse-eelnõu harutada, et ametiühisustel edas» pidi õigus antaks oma liikmete käest maksu tööliste saadikute abirahade jaoks sisse nõuda. Pealegi tahe-- takse seda lordi-kohtu otsust, mis küll wiie ainsama lordi tehtud on. abinõuks lordide mastu kihutamiseks  tärwitada. Tööliste erakonna eestwedajad teatasõ wad, et nad peale jõulu erakomverentsi koKu kutsu- Wad. kes kohtuotsuse Vastu protesti awaldama peM Wene riigist. Wenemaalt. Kõik loomaaia kohta käi road kirjad»- 1393. aastast kuni 1996. a./ on Peterhuri linna-ametkst  teadmata wiisil kaduma läinud; muu seas ka ajh järelewaatuse üle tehtud protokollid ja liuna-amet? ning loomaaia rentnikkude kirjawahehus. Üliõpilase enesetapmine. 11. dets. lõpetas ülikooli hoones enese elu õiguseteaduse üli-- õpilane W. Riisel. Tähendatud noormees oli miimasel  aastal üliõpilaste liikumises nähtama koha peal seisnud. Hiljuti heideti ta lubamata koosoleku tomrspaneku  pärast mabapealtkuulajate hulka. Sellel õhtul, kui ka enesele otsa peale tegi, wõttis ta ka mingisugusest koosolekust osa. Kell V2IO tuli ta teenija juurde, klaas käes ja palus keemawett. Teenija pakkus theed, kuid Riisel ei tahtnud seda saada. Kui ta klaasitäie keema mett kätte sai/ laks ta ära sa sellest ajast saadik ei ole teda keegi enanf näinud. Kella 11 ajal, kui kedagi ülikooli ruumides eitan# cl olnud, nägi teenija, et kellegi palitu marna otsaÄ ripub. Kohe läksiwad mitu teenijat palitu omanrkkch otsima. Ülemal trepi peal, nende uste juures, kust laudin aula-saali pääseb, lamas üliõpilane maas. Teenis jad armastwad, et ta magab ja hakkastwajd teda ül«l äratama. Aga warsti sarmad nad aru, et nendej ees Riiseli surnukeha on. Kohe kutsuti ülikooli rektor, arst ja politseiametnikud  sinna. Arst teatas,- et enesetapja on kihwts sisse wõtnnd ja niisugusel rohkusel, millega 19 inb mest oleks wörnud ära Zurmata. Nooremehe taskust leiti kiri, milles palutakse temä surmas mitte kedagi süüdistada. Peale selle oli seal meel paar kirja ta naise ja isa nimed peal. Neid palus ta ilma lahtitegemata edasi toimetada. Riisel ost Bakust pärit, 4 aastat ülikoolis olihud' ja seksis üliõpilaste ringkondades sujures lugupidamisest Kahe rubla pärast. Sõja-haigemajaS suri 16 aastane neiu Kutshmskaja ära. Ta oli enefele  rewolwrikuuli rindu lasknud. Enesetapmise pvh-t juseks oli 2 rubla, mis neiu töö eest oli saanud jh uulitsaraudtee magunis ära kaotanud. Ta oli remolmri  isa järelt mõtuud. Palme. Tonni politehniku institut palus omale 200.000 rubla õhulaem-asõidu kursuste jaoks. See asi oli ministrite-nõukogus harutamise all, kus siis õhusõidu õpetamise küsimus üleüldse läbirääkimisele wõeti. Tehti otsuseks Donni politehnika institudi palwetäitmisega  miimitada, sest rahwahariduse ministel? tahab üleüldise õhusõidu õpetamise eeskawa mälja töötada. Ai ostmast. Uus süüdistus. Nagu lugejad mäletawad,  anti senator Garmi nõudel 67 intendanturi ametnikku kohtu alla. Nüüd tömmatawat meel 2 meest ja nimelt kindralid Aostkomsü ja Poljakow.