Et «vastase jõud kaugelt üle oli ja seisukoht nõrk oli, anti meie sõjawägedcle käsk järgmisele seisukohale ära minna. Edasiliikumine sündis täies korras suurtükiwäe  toetusel, keS lühidatest kaugustest  tihedalt tuld andes jaapanlaste pääletungimise täiesti seisma pani. Meie kaotused on wäikesed. Jaapanlaste kaotused on wäga suured. 13. ja 14. julil mõistuste ajal oli jaapanlastel kuni 70.000 meest ja suur arw piiramisesuurtükkifid. Sõjamäe meeleolu on wäga tubli; termis on hää. Ljaojanis, 23. julil (s. aug.) (Reuter.) Jaapanlased liiguwad Muldeni pääle. Wäga wõimalik on, et Muldeni ja Ljaojani pääle ühel ajal tungitakse. Otsustaw «võitlus  tuleb tingimata. Tokios, 25. julil. (7. aug) (Reuter.) Admiral Togo annab teada: 23. julil liginesiwad Jaapani miinihäwitajad „Okebono"  ja „Oboro" sadamasuule, et merd kuulata. Selsamal ajal tuliwad sadamast 14 Wene mimihäwitajat wälja, kes Jaapani  omad ära lahutasiwad ja mid ümber piirata katsustwad. Aga Jaapani meremeestel  läks korda pääletungimist tagasi lüüa. Kui miinihäwitaja „Jnadsuma" appi jõudis, tungisiwad kõik kolm hooga weuelaste  kallale, kes sadamasse taganesiwad.  Jaapani laewadels wiga ei sündinud. Ei ole teada, kas Wene omad kahju saiwad. Wenelased lasksiwad suurtükipaadi „Siwutshi"  puruks, et teda mitte jaapanlaste kätte sattuda lasta. Kuroki annab teada, et ta 512 weuelaft maha on matnud. Nagu telegramm neljapäewal teatas, on Kuropatkin Haitshöngist lahkunud ja juba Anshantsheni taganenud. Ka pahem tiiw on selle taganemise kaasa teinud ja seisab nüüd umbes Aupingi juures, nii et meie sõjawägi nüüd kitsamas poolringis Ljaojani ette tõmmatud on, kus üleüldist otsuStawat lahingut oodatakse. Kcahw Pfeil, „Berl. Loc.-Anz." sõjawäeline kirjasaatja,  kirjutab meie ülemjuhataja plaani kohta: „Wõib kahlemata arwata, et Kuropatkin hoolega wäljaotsitud ja ette walmistatud, kõwasti kindlustatud, raskete suurtükkidega täiendatud mitme söjawäekorpuss jaoks sisse seatud seisukohta Ljaojani juures tingimata pidada tahab, hoolimata kõigist Jaapani seljataha minemise katsetest. Kuropatkinile on iga päew, mis ta waenlast  tagasi hoida suudab, kasuks, ja selge otsustamise puhul peab tunnistama, et ta seda wiimase kolme kuu sees, mis Jalu jõest ületulekust saadik mööda läinud, hästi on saanud. Et niisugune takistaw seis kaotusi kaasa toob, on loomulik; niisama see, et päälfikaudsed otsustajad, iseäranis kui nad Wenemaale hääd ei soowi, üilcwad:  „Wenelased on jällegi lüüa saanud!" Kindlasti on oodata, et Jaapani ühendatud  wäed Oku ja Nodsu juhatusel Haitshöngi  kallale kipuwad ja selle ka ära wõtawud. Niisuguse kallalekippumise jaoks kulub aga aega ja Kuropatkin wõidab seda, mida ta soowib aega. 17. wäckorpuse  osad wõiwad umbes 10 päewa jooksul Ljaojani jõuda, ühtlasi kahe uuesti asutatud Siberi waekorpusa suurtükkide ja 1. wäerorpuse algusega. Nende wedu on 19. julil alanud, ühes 37. jalaivädiivisioniga,  mis Peterburi ligikonnas seisab. Umbes lö. augustil wöib see wäeosa Ljaojani ligikonnas koos olla ja enne seda pole siis sõjawäljal suuremat otsustust oodata. Jaapani siiamaalsetel wõitudel on küll hiilgaw wüline külg, aga tuum on alles proowimata. Tshifust. (Reuteri teotus.) Üks „Hipsangi"  laelt ära pääSnud reisija, kes aurulaewa  „Sübergi" Ml siia jõudis, jutustab  Port-Arturi seisukorra üle, et tormijooksmine  wiimaste wüliste kindlustuste pääle olnud ja nimelt Hundi-, Roheliseja  Ristimäe pääle, mis linnast põhjahommiku  pool feisawad. Jaapanlased wõtfiwad  Hundi- ja Rohelise mäe ära, RiStimäge  ei saanud. Port-Arturi ajaleht arwab weneloste kahju 200 surnu ja 800 haawatu pääle, jaapanlaste kahju aga 17,000 mehe pääle. On kuulda, et jaapanlased  25,000 shrapnellgranati kindluse pääle laskstwad. Arwatakse, et kindlust 180,000 meest piiramas on. 13. juli õhtul tehti sõjariistade rahu, et mägesid katwaid surnukehasid maha matta. 13. julil lahkus Wene laewastik sadamast ja kippus admiral Togo laewastiku kallale, mille järele Togo minidewõrgu taha taganes.  Üks Jaapani suurtükilaew sai miiniplahwatuse  läbi wiga ja wiidi köie otsaS ära. Wcne laewastik tuli selle järele tagasi. Lõpulik tormijooks on arwatawaSti  2. augustil. Kõik ufuwad kindlasti,  et kindlus ei lange. Praegu seawad  jaapanlased ärawõidetud mägedele raskeid suurtükka üles. Hundimäel juhatas  Wcne sõjawüge kindral Fock. Kindral Stössel on ülielawalt tegew, iga päew waatab ta Wene seisukohad päewatõusu ajal üle. 24. julil. Simutschöngift teatati ametlikult: Selles lahingus sai jaapanlastel  194 meest surma ja 650 haawata. Jaapanlased matsiwad kohase auga 700 wenelast maha, wõtsiwad 6 suurtükki, hulk püssist, pommist ja suured jahu, odra ja mitmesuguse moona tagawara hulgad ära. Kuroki teatab, et Kuscholindsõ ja Janselini  lahingus tema sõjawägi 906 alamwäelist  ja 40 ohwitseri kaotanud ; «venelased  kaotanud wähemalt 2000 meest. 8 Wene ohwitseri ja 149 soldatit on wangi wõetud; 2 wäljasuurtükki, hulk püssist, pommist ja tellist on jaapanlaste kätte langenud. Wenelased saiwad «võitlustes iseäranis suurt kahju. Jaapanlaste plaanid. Üks Wene ohwitser, kes jaapanlaste kätte wangi on langenud, kirjutab, et Kuroki temale ütelnud: Wenelased ootawad ilma asjata, et meie Mandshurias kaugele läheme. Meie mölame Jnkou ja Port-Arturi ära, teeme nad kindlaks ja hakkame siis wenelast ootama. Plewna ürawõtmisel kaotastwad wenelased 100 tuhat meest. Port-Arturi ja Jnkou ärawõtmisega kaotawad nad wiis korda rohkem. moonutud nägu Braddoni kõrwalt temale üle paadi ääre wastu waatnud. Oli see Nägemine temal unes wõi ilmsi olnud? Kui see tõsine, elus juhtumine ja mitte ainult unenägu wõi mõtte kujutus ei olnud, siis pidi Braddon seda ometi ka näinud olema, ja, kui tema seda ka nägi, miks ei aitanud ta siis tema meest paati? Tume aimdus tõusis Anne rindus. Herra Braddon, kas teie ei tea midagi minu õnnetumast mehest wõi tema surmast? Kas juhtusite teda pärast laewade kokkupõrkamist  weel korra nägema? Täie pilguga lõi tema omad suured, ilusad silmad ülesse ja waatas nürimalt Braddonile näosse. Ei, mina ei ole teda pärast seda enam näinud, ütles Braddon kindlalt. Esimese klassi reisijatel ei olnud ju sugugi enam Võimalik pääseda, selle pärast et laewa tagumine pool silmapilguga wee alla kodus. Aga, mina nägin teda ometi weel korra, ütles Anne hirmust mürisedes. Herra Braddon astus tahtmatalt kahwatades  sammu tagasi. Paadi körwal just tõusis tema pää laenete pääl nahtawale ja koleda häälega, mida mina terwe eluaeg ära ei suuda unustada, hüüdis tema appi, mina aga kaotasin selle hirmsa häda kisa üle meelemõistuse. See, keda teis paadi körwas karjumas kuulsite ei olnud sugugi mitte teie mees, waid üks täitsa wõõras, keda mina ka teistest hoolimata paati aitasin; teie pidasite Ms aga, et teie mõtted teis abikaasa juures  wilblsiwlld, teda selleks. Minu meelest « ka praegu «eel kõik asjad ja sünd- mused nõnda arufaamatod ja segamine, et alatasa hulluks jäämist kardan. Mina kinnitan, et kõik, mis teie enesele ette kujutate,  midagi muu ei ole kui hirmus unenägu.  Tulge wärskesse õhku kõik küsiwad teie järele. Meel täna tuleb laen? mis meid siit ära wiib mina pean wälja ruttama, mu püä läib siin kitsas ruumis ringi tulge ka õue. Anne. Waarudes läks tema uksest wälja, otsuStaw  sõna jäi seekord rääkimata. Rannal feisiwad Mispcli päält pääZnud inimesed just kui arad lambad üheskoos ja waatasiwad mrs poole, mille silmapiirilt sirge suitsusammas tacwa poole tõusis. Ranna äärse kõrgustiku pääle tõmmati lipp ülesse, mõõda sõitma aurulaewale märgiks, et tema saare juures peatama peab. Laewa pääl oli märguandmist juba märgatud,  sest tema tuli nüüd joonega ligemale. Õõsese laewa õnnetuse juures, kus ainult igaüks oma päästmise eest toore wägimall -ga muretses ilma ligimese pääle -vaatamata, oli enainimi ette tulnud, et üksikud liikmed tcrwetest perekondadest pääsenud oiiwad. Öösise segaduse ja surma hirmu sees, ei olnud keegi seda märkanud, kuid nüüd oli lein ja kurbtns, kus kõik jälle koos oliivad. ärarääkimata suur kadunud omakste järele, kuna need mõned, perekonnad kes õnnelikult üheskoos pääsnud ja nüüd jälle kokku saanud oliwad, piirita rõõmuawaldustega teiste õnnetust meel ärakannatamataks tegiwad. (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Ootamata suur ofawõtmine,  mis prl. Aino Tamme kontserdis lk. sulil Kurhausi saalis osaks sai, andis lauljannale  julgust salongis 22. julil meel teist kontserti anda. Mis lauludesse puutub, siis peab tunnistama, et nad siin weel palju paremini  kõlasiwad, miS selle läbi ära seletataw  on, et salongi saal kurhausi oma kõrwal laulmisele palju sündsam on: hääl kõlab siin palju waljemalt ja selgemalt, kui kõrges kurhausi saalis, kuhu hääle kõla liig laiali läheb. Meie ei mõtle siin oma nõrga sulega suure lauljanna kunsti teenitud kiitusega ülendada ja ta üksikuid wäärtusi arwuSta; on ju seda teiSteS ajalehtedes nii hästi kodu- kui «väljamaal osawate muusikaarmastajate poolt küllalt tehtud. Niipalju ütleme, et köit laulud M 31 Saarlane. 1904,