Saarlane 5K tT Teisipäewal, 13, aprillil 1904. XX. aastakäik. maksab: PoStiga saadetud aastas. 2 „ „ Looks aastas I 28 „ -4- Ilmub igaltsisi-P>Ä6sV<»r. ~Saarlase" toimetus ja väljaandmine Kuresaares Kauba-uulitsas nr.l?. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste petit rida maksab Z k. UN Kleiildine politika ajaleht maa- ja linaarahmle. UM Meie wiljapuud. Kirjutanud E. Peters. (.7ä,rg.) Kaks korda aastas, kewadel ning sügisel,  saagu puu tüwi ümbert maa 3-4 jalga laialt läbi kaewatud, et sääl rohtu ei kasivaks; rohi tarwitab palju niiskust ning rammu puu juurte päält oma ülespidamiseks  ära. Õhk ning päikese kiired ei wõi läbi rohu sügawamasse mulla kihtidesse  tungida, kui puu juurtel neid hädasti tarwis on. Oleme omad wiljapuud  samblast puhastanud, nende krooni ilusasti korraldanud, iga aasta neid õieti söötnud ning jootnud, siis saab meie waew rohke ning hää hinna wäärilise wilja läbi auusasti tasutud, ning wõime ütelda: Wiljapuu kaswatus on kõige kasulikum ning kõige lõbusam põllutöö aru, mis ial olla wõib. Hästi rammutatud wiljapuude juures ei tule mitte palju ette, et puud mitu aaStat wilja kandmataks jääwad; see tuleb üksi niisuguste sortide juures ette, mis üleüldse wilja kandjad ei olegi ehk wäga wähese kandmisega oiu IV. Wiljapuude pahemad haigused. Kõige sagedam ning kõige pahem haigus meie wiljapuude juures on wähjahaigus. Selle nime all tunneme enamisti okste klllges ehk oksaharude kohas nähtumale tulewaid paise moodi haawu, mis esiti pruunid, pärast puu koorest tumemad wälja näewad. See haigus on põletiku haigusega wäga ühte moodi, aga on palju suurem wiljapuude ära häwitaja kui põletik. Mõlemad haigused sünniwad puu mahla ära külmetamise ehk liig märja maapõhja läbi, kus puu juured aasta läbi põhjawee sees seisawad. Ka wärske lauda sõnnikuga wäetamine sünnitab neid mõlemaid haigusid meie wiljapuude juures. Kus wiljapuu aed kõrgel kohal seisab, tuleb haigusid arwa ette. Enamisti sünnib aga põletiku haigus mahla ära külmetamise  läbi. On augusti kuu wihmane soe, siis ei saa puud küpseda, maid ajawad noori kaswusid edasi, mahla ringjooks on tegewuses; nii jääb ta mõni kord, kui soojad ilmad, kuni oktobrini. Korraga muudab  ilm ja on öösel mõni kraad külma, siis külmetab see mahla ära ning näpistab ka sagedasti noored kaswud ära 2—3 pungani. Sel ajal ei ole midagi märkida, aga kewadel leiame pruunikad plekid puu okste ning tüwi pääl koore sees ; sagedasti on koor haige koha päÄ- lõhki löönud. Wanemate puude juures tuleb seda arwem ette. Need wanad puud, mis meil praegu põletiku haiguses põewad, on seda juba noores põlwes omandanud. Teiseks sünnib põletik kewadel- Kui soe märtsi kuu päike lõuna poolt kangesti puu tüwi pääle paistab, siis sulab mahl lõuna pool külges üles. On öösel (nii kui meil märtsi kuus sagedasti on) 10—15 kraadi külma, siis külmab päewal üles sulanud mahl ära. Selle tagajärg on jällegi põletiku haawad tüwi ning jämedamate okste sees lõuna pool külges. Hoolas wiljapuu omanik paneb iseäranes kewadel igat üksikut puud hoolega tähele, et kõik külma läbi sündinud  wigadused aegsasti teada oleksiwad. Mida rutemine meie wiljapuule appi jõuame, seda kergem on haigust parandada. Iga wiljapuu omanik peab ise oma wiljapuude arst olema. Põletiku kohad saagu, olgu nad tüwi ehk okste külles, terawa noaga kuni terwe kooreni wälja lõigatud, niisama ka wähja haiged kohad, mis enam oksa harude ning ka peenemate okste sees elutseb. On põletiku haawa sees niiskusi ehk muud wihmast korjanud wedelikku, siis saagu see noaga wälja kraabitud; pääle selle määritagu haige koht puu wahaga kinni, et niiskus sisse ei saa. Suured haawad määritagu kiwi Patu läbi õnnistusele! 15 Jcannot Emil von Grolthuss'i jutustus. Eestistanud G- Markus. Hirmus segadus tõusis. Mitmcd kukkusiwad  wihaselt minu kallale, andsiwad hoopa, nii palju kui saiwad. Kaardilaud kukkus ümber, toolid nõnda sammuti taga järele. Wein, õlle pudelid, klaasid kõigega, mis sees oli, lendasiwad põrandale maha. Nahahoidja,  lühikene paks mees, ilma habemeta, kargas minu rindu kinni ma tõukasin ta järsku kõigest jõust tagasi, nõnda, et ta maha kukkus. Minu mestist kinni hoides, oli ta ühe westi hõlma täiesti ära käristanud.  Teisele, kes jälle uuesti minu rindu kinni kargas, andsin ma rusikaga silmi wahele. Korraga karjus keegi sügama passi häälega,  nõnda et kamber kõlas: Pidage rahu, mis teie tülitsete ja kisate, palun mait olla! Kuidas tohite minu majas tüli teha? See oli maja peremees ise, kes kisa ja kära pääle kambri astus. Tugcw mees nagu mõni kangelane, ligi kuus jalga pitk, musta täishabemega. Maha tahaks ma teda lüüa, ta lõi mulle rusikaga otse silmade wahele, kisas üks. Ta on meid petjateks ja mitmeks muudeks  sõimanud, seda ei wõi meie talle mitte kinkida, karjusiwad teised. Majaperemees nägi kohe ära, kudas asjad oliwad ning kui ta ka minu kui tüli algaja pääle kõige enam pahane oli, pidi ta ometigi  tüli wahele astuma. Seda wõite kõik õues ära toimetada, kui tahate, aga minu maja ruumides ei luba ma mitte riielda. Wälja, wälja kõik! Minu õlast kinni wõttes tõmbas ta mind leti nurga taha ning juhtis mind üht teist teed õue, et ära pääseda. Olingi warSii uulitsa pääl ning päikese walgusel. Nii palju kui ma meel mäletan, oli see juuni kuus. Pala päikene paistis mulle kuklasse. Ma panin alles uulitsal tüki aja pärast mütsi pähe. Et mina ja mõned teised trahterist nobedasti  palja päädega uulitsale jõudsime, see pani möödaminijaid imestama. Nad jäiwad seisatama ning päält waatama. Waatajate hulk kasmis silma pilgul suureks, iseäranis meel, et isand, kes sees pool seina minu käest rusikaga silmi wahele sai, nüüd uulitsalgi  meel minu kallale tikkus. Seda nähes ruttas linnawaht kohe meie juurde küsides: Mis siin on? Edasi, edasi! marsh. Rahwa hulga seas tõusis naeru kisa. Teie mõlemad tulete mu järele, sõnas linnawaht waljusti. Noh, ruttu, ruttu! Edasi! Ta pani ise käe minu õla pääle ning lükkas mind oma ees edasi. Selsamal silmapilgul, kus meie praegu segaduses rüselcsime, astus keegi uhkes riides herra rahwa hulgast meie juurde üteldes: Ernst, ons see wõimalik?! Oled sa tõesti Ernst? Ma -vaatasin ta otsa, ilma sõna lausumata, ilma aru saamata, kes see herra õieti oli- Pitkema waatamise järele käis wiirg minu ihust läbi, pää laest kuni jala tallani. Edgar!! Mil -viisil ma seda sõna wälja ütlesin, kas tasakest wõi karjudes, seda ma ei mäleta mitte enam. Mul tuli ette, nagu nääksin ma tema maimu aga see oli tõesti Edgar ise. Edgar sina? sina? Jumala pärast, Ernst, kuidas nüäd sa wälja? Minu pääle waadates, nägi ta muidugi, kuidas mu riided mustaks määritud,  mest katki käristatud, krae must, kübar tolmu täis oliwad, ning mu nägu wäfinud wälja nägi. Silmapilguks läks ta nägu wäga tõsiseks, nagu oleks ta süda pööritama hakkanud, aga kohe selle pääle kadus ta pahane waatus, ta hakkas mu käsivarrest  kinni ning ütles armsa häälega: Tule wend! waatas kord weel linnawahi poole, kutsus selle enese juurde, andis talle oma nimekaardi ning ütles: Ma waStan selle mehe eest. Linnawaht waatis kaarti lugedes: Ameerika saadik. Kohe näitas ta käega woorimehe poole, kes silmapilk meie juurde sõitis. Rahwa hulk, kes päält waatis, oli wagufi ning wahtis meelgi meie järele, kui ära sõitsime. Ma nimetasin «voorimehele oma adresfi. Mõned minutid istusime piinlikus «vaikuses teine teise kõrwas. Ma kohendasin oma riidid natuke enam korrale, niipalju km wõimalik oli, mille juures Edgar mind tarwilikult awitas. Wiimaks hakkas wend pääle: Ütle mulle, Ernst, mis sul linnawahtidega  tegemist oli? Imeline õnn! Ma otsisin  just sinu korterit. Endises korteris ei leidnud ma sind enam, teises ei teadnud keegi sinust midagi ütelda, adresfi raamatust  ei leidnud ma sinu nime ka mitte ning nüüd juhtusin ma just uulitsa pääl sinuga kokku kas see pole häbemata õnn? Selle pääle naeratas ta ise, nagu oleks ta kõigiga wäga rahul. (Järg tuleb-)