Selle kirja läbilugemise päale waatafiwad Nimeta ja ta sõbrad tahtmatalt üksteise otsa. Nii tuleb siis Äerobeam GanderS oma perekonnaga  mõne tunni järele siia; nende eest ei saa end peita ning wäga Võimalik, et nad »Electrie Hotel i- peremehe Sra tunnewad. Siis lähakS lugu keeruliseks. „Ei mõista, miks need sepoi lollid neid mmna lasksiwad!" hüüdis RohusirtS. Kuid see selgus wäga lihtsalt: tasumise jänuS Scheirachisfe tagasi tulleS oli leitnant Bellfrog oma juhtumised, neid muidugi enese isiku kohta enam ehk wähem ilustades, ära kõnelenud.  Siis oliwad Ellik ja Ljöõ oma tarkuse ja läbinägemise üle kahtlema hakkanud ja uue üleküsimuse toime pannud, mille tagajärjel kõik SonderS van Stooni perekond wabaks lastud sai. Delhisse tagafiminneS saiwad nad sääl teada, et Delhi-Lahore raudtee liinia pääl mingit  õnnetust pole ette tulnud ning läkflwad mõne päewa puhkuse järele kelmi juhti needideS raudtee kaudu Lahoresse, kust nad Amritzirinist weoloome palkafiwad. tJärgmb.) Wälja pääsemata. Sõja aegne jutuStuS W. J. Nemirowitsch-Dantschtnko järele A. R»ll. „Waat nõndap see on," rõõmustas Jakob. „Edespidi ei hakka enam teise inimese käte wahelt ära kiskuma WSttis sulgedega, aga annab kastusega  tagasi. Tore, mis paremat Meel tarwis on! Aga lõugu mööda sai weel pääle kauba." ~Lolliste tegid aga, Jakab: kindral jääb ilma õhtusöögita. Kuidas seda wiga parandada?" „Sedawiifi, et tema juurde minna ja teda siia meie sekka sööma paluda, " soowitas keegi ohvitseridest. Nõnda ka tegimegi. Kindral ilmus kohe ega see ime ei olnud: oli tal mehel niisama kõht tühi, kui meilgi. Tema oli sõbralik tubli haridusega  Manamees, ja kroonumeeste seas, kui ka mitte iseäraliste waimuannete, fiis ometi tublide ettewalmistuste  tõttu tähtjas. Oma noorepõlwe oli ta Kaukasuse mägestikus mööda saatnud, pärast poole aga wäga palju reisinud ja pääle õppinud Lahingus  oli ta imestamise wääriliselt rahulik ja ilma kartuseta, ja mis teda kaugele üle teiste kõrgemale tõstis, oli see, et ta soldatit inimeseks pidas ja et tal nende wastu igal ajal mõni lahke sõna tagawaraks  oli. „ Härrad, see tegu ei sünni sugugi: Teie pois jättis mind ilma õhtusöögita." Meie tõusime püsti ja naeratasime ainult kindralile  wastuseks. „Näidake mulle teda. Kus ta on?" Jakob astus ette ja ajas ennast sirgu. Tema pale oli tumedam kui pikse pilw. Näha oli. et kindrali  ees tal meeled segi läksiwad. „Näed, missugune Tschingiskhan!.. Siis sina mul ani warastasidki köögist ära?" küsis kindral nähtawal hääl meelel tugewat soldatit silmitsedes." „Ei Ma teada, teie stus..." wastas Jakob  koguni lollilt. „Wöi warastas minu kokk tema sinu käest? Uhes panniga, jah?" naljatas kindral." „Ei jõua teada, teie stus!" wastas waene pois niisama ilma mõtteta ja sirutas ennast rohkem ja rohkem sirgu, nagu tahaks ta Pääd pilwedesse Peitu Pista. „Kuidas sa seda julgesid, mis?.." „Ei jõua teada..." Kindral hakkas waljuste naerma. „Kust te' niisuguse Cerberuse*) omale saite?... Ja mis sa meile siis süüa annad? Wõi ei jõua seda ka teada?" Aga siin sai Jakob oota mata kombel oma argduse  üle wõitu ja läks koguni jutukaks. „See on seesama ani, teie üliwöimsus. On ka oinas ja sikke ploomi keedis. Riisist tuleb pudi rosinatega.  Aga miks ta teisel käte wahelt ära rabab, kui unna ani wiisakal kombel kõripidi siis missugune  täielik õigus on temal?..." „ Kellel? - anil?" „ Ani, teie üliwöimsus, on omas kombes nagu ta on. Tema on lind ta ei sa tolmugi aru, kes teda kõripidi kinni hoiab ja kellel fiis ka õigus on." *) Põrgu koer. „Kelle üle sa fiiS kaebad?" .Sellesama Jesremowi üle, teie üliwõimsus. sellepärast et meie ani ei wöinud kaduma minna. Minu käte pääle waatawad isandakesed, Pian ju nende kõhu eest muretsema. Ise nad on nii iseendamifi mitte just nii wäga!" ja Jakobi pale muutus koguni pölastawaks. Näha oli, et ta meist, ohwitseridest,  kuigi suurt lugu ei Pidanud. „Noh, aga major?" Jakob waatas wiltu filmil majori poole, kuid see waade ei tõotanud teisele midagi hääd. „Noh, mis mees see major on? Räägi aga julgesti. Mina luban, et sa wõid rääkida, mis arwad," käskis kindral. ~ Niisama laps, nagu teisedki! Ka neilegi oleks kiigutajat tarwis, ise omast toäest nemad, see on major, saa midagi korda." Nii kõlas denschtschiku halastamata otsus bataljoni  komanderi kohta. „Ja mis te õige arwate? Meie Jakob on otsekoheste  mõtetega ja terawate arwamistega," õiendas praporshtshik. „Ma oltn kord pikali maas, kuulen, Jakob tuleb telki, paneb minu palitole oma sineli weel pääle ja katab mind hoolega kinni. Wahib, wahib siis tüki aega minu pääle ja räägib siis, arwates,  et ma ei kuule: „näed, missugune pnmahabemekene!"...  Õhtusöök oli tubli. Warastatud hani maitses üli hää. Rõõmus Jakob hakkas peaaegu juba suurustamagi  oma kordaläinud tüki üle, kuna ta ise nii naljakas kohutaw wälja nägi. „Lisapraad on nagu teie üliwõimuse omagi," rääkis ta kindrali poole kawalalt pilgutades ja kohe jälle tõsiseks muutudes." ~Kuidas, minu oma?" „Sellepärast, et Jefremow wiis ta mul ilma mingi lisanduseta ära. Äga meie lapsed tõiwad ta tema käest pudruga ja kastusega tagasi." (Järgneb.) Kewade hommikul. ?"svmmiku käike Ass töusoud ju. k.vpa leksä u»Ku võras, Mu koljud tsss oras, J Ladvas tõttab tööle ju s Nõmmiku! Mai Lsrja laste laula däal. värsket rodtu söövad, tallekesed kepsu löövad. Oja keerled kadiual Lalda all. LAvsja ?u!vd kodust kotixa, viskad seemet põllu sõrval, Lüudja astud tema kõrval, d.äo lauldes tõstad käält Lesa paalt. kletsa teel suurem ilu sarad veel.- Õitse! puud ja õie loorid, Lülamas ou liuvu koorid, leebed liik'v»d kadistes tooruses. Oru sees Udu kerkid vaate ess. Nõdv jõssi läiKid ludal, ll6u pilved metsa kod»!, Soojalt sarad päikeuo Lvvads! lüiuulv Lääxid dommik uuestv Omast õitsvast isamajast, lapsepõlve õouo ujsst, Leda leiuau südamest Ixavest! 5^ l?eiu«oa/d Kirjavastused. — F.V.-V. Lsiwvsost pi«at kvrditaä,  tviov vi ilwu. Lsiwvuo ledes. tewo piud ruumi puuäuvel IcorS» votuws.  Lest-1»vo  ?. Ülestõusmine. Krahw 5. Tilstii kolmejärguline roman. ss Eestistanud A. Mrelk. XXXIII. Rong oli nii pikk, et kui esimene ots juba ammugi filmist kadunud oli, siis alles hakkafiwad kottidega ja jõuetumatega  koormatud wankrid liikuma. Nehljudow istus woorimehe pääle ja käskis teda wangide rongist mööda sõita, et näha saaks, kas ärasaadetawate seas ka mitte te-- » , male tutwaid mehi ei ole, ja kui naiswangide seast Maslowa  kätte leiab, et siis sellelt küsida, kaS ta on need asjad kätte saanud, mis ta temale saatis. Oli õige palaw. Tuult ei olnud, ja tuhandest jalgadest üleskergitatud tolm seifis Pilwena wangide kohal, kes kesk uulitsat liikusiwad. Mängid  sammufiwad rutusti ja pikaldane woorimehe hobune, kellega Nehljudow sõitis, jõudis neist õige pikkamisi mööda. Riad ridade järele wajufiwad tuttawad, Weidra ja koleda kujulised olewused edasi, liikusiwad sadanded ühel wormil kaetud jalad ja wehklefiwad sammude taktis, nagu tahakfiwad  wabad käed endid ergutada. Neid oli nii Palju, nad oliwad nii ühewormilised ja kõik nii ühesuguste olude sisse pandud, et Nehljudowile näitas, et need inimesed ei olnud, waid mingisugused iseäralised, hirmsad olewused. Seda meelekujutust rikkus ainult see, et ta sunnitööliste seas mõrtsukate Feodorowi ja ärasaadetawate seas naljahammaft  Ohotini ja weel üht hulgust ara tundis, kes tema abi oli palunud. Pea kõik wangid waatafiwad wiltu neist möödasõitwa troska ja selles istuwa härra pääle. Feodorow  wiskas pää selga, märgiks, et ta Nehljudowi on ära tunnud. Ohotin pilgutas tema poole silmi. Kumbki ei kummardanud tema poole, sest et nad seda keelatud arwasiwad  olewat. Nehljudow tundis Maslowa kohe ära. Tema käis teises rias. Ääre pääl kõndis punetawa näoga, lühikeste jalgadega, mustasilmaline, weidrakujuline naesterahwas, kes wammuse hõlmad vöö wahele oli pistnud see oli Horoschawka (edwistaja); tema kõrwal käis raskejalgne naene, suure waewaga jalgu wedades; kolmas oli Maslowa. Tema kandis kotti õlal ja waatas otsekohe enese ette maha. Neljas selles rias oli noor, rõõmsa ja ilusa näoga naesterahwas,  lühikese wammusega ja talunaeste kombel siotud päärätikuga - see oli Feodosja. Nehljudow astus rilt maha ja läks wangide poole, et Maslowa käest rele küsida, kas ta on asjad kätte saanud ja kuidas ta terwis  on, aga wangiwedaja alamohwitser, kes partei fiiu pool küljel käis, jooksis lähedamale ja karjus: Ei tohi, härra, wangide juurde minna: see on keelatud! Lähedamale tulles ja Nehljudowi ära tundes (wangimajaS  tundfiwad kõik Nehljudowi), pani alamohwitser sõrmed  mütsi äärde ja ütles : Nüüd ei tohi. Waksalis wõite. aga siin on keelatud.  Mitte maha jääda, marsh! hüüdis ta wangide poole ja jooksis, palawusest hoolimata, oma uhkete saabastega  oma koha pääle tagasi. Nehljudow pööras kõnniteele ja käskis woorimeeft enese järele sammu sõita ning käis wangifi silmas pidades. Igal pool, kust wangide partei läbi läks, äratas ta kohkunud  ja kaastundlikku tähelepanekut. Mööda sõitjad ajafiwad  Pääd kaugele wälja ja wahtifiwad nende poole nii kaua, kui weel näha jöudfiwad. Jalakäijad jäiwad seisma ja waatafiwad wõõristawat nähtawust imestuse ja kohmetusega.  Mõned astufiwad lähedamale ja andsiwad armuandi.  Armuandeid wõtsiwad wangiwedajad wastu. Mõned sammufiwad nagu kunstunes tükk aega partei järele, jäiwad  siis seisma, wangutasiwad päid ja saatfiwad mmejaid  silmadega. Ustest ja wäravatest jookfiwad inimesed wälja ja kutsufiwad ja hõikufiwad teisi järele, akantest tungisiwad pääd hülgena läbi ja wahtifiwad liikumata» imelise rongi pääle. Ühel ristteel tanstas partei toreda kaleska sõitu. Pukil istus läikiwa näoga, paksu tagaotsaga,  selja-nööpidega kutsar; kaleskas tagumisel istmel istusiwad  härra ja proua: proua oli kõhn ja kahwatanud, walge kübara ja heleda wärwilise päewawarjuga, härra oli torukübaraga ja toreda walkja ülikuuega. Nende wastu istufiwad nende lapsed: ehitatud ja õrn tütarlaps, lahtiste  valgete juukstega, ilus kui öiekene, niisama heleda Päewawarjuga. ja 8 aastane pika peenikese kaelaga ja kandilise  palgega poisikene, lintidega ehitatud madruse müt- siga. Isa hurjutas wihaselt kutsarit, selle eest, et ta õigel ajal Parteist mööda ei sõitnud, aga ema pigistas Umad põlgavalt pilukile ja kiskus otsaesise kortsu, ning õmbas siidise päevavarju, tolmu ja päikse eest warjamieks,  päris wastu nägu. Paksu taga otsaga kutsar kortsutas vihaselt kulmust ja kuulas Vaikives peremehe ülekohtuseid jaugutufi, kes teda ise oli käskinud seda uulitsat mööda õita, ja pidas suure waewaga läikivaid, vahuseid hodueid  vaiaal. kes sõidule kitwunwad Linnavaht oleks kõigest südamest toreda kaleska omanikule  hääd tahtnud teha, vangist paigale keelata ja teda läbi lasta, aga ta tundis, et selles rongikäiguS oli ise- 230 S a ? a l a H 27. 1904.