Saarlane Teisipäewal, 33. juulil 1903. XIX. aastakäik. maksab: Ilmub igalteisip«se»v«»r. ~S«avlase" toimetus wSljaandmine Kurcfaares Kaulm-uuNtsas nr.l?. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste peilt rida maksab 3 k. Klkiliiik MMa gjlileht ««- j» KM Majade põletajad. Meil näikse isesugused kurjategijad siginewad, ja need on majodepõletaj  ad, sest majade põlema süütamine läheb siin üsna sagedaks. Hiljuti on jällegi Rõõsa mõisa karjalaudad põlema pandud. Kuda kuuleme, olnud keegi Rõõsamõisa rentniku paale pahane. Kättemaksmise tujus mcelikanud ta noore 16 aastase Rõõsa mõisa töölise oma nõusse, temale 3 rubla selle - eest lubades, ja pannud siis temaga ühes karjalaudad põlema. Kurjategijad  on juba kohtuuurimise all. Noormees olla juba oma süü üles tunniskanud,  kuna teine, manamees, oma süüd kangesti salgab. Majade põlema süütamine sünnib siin enamasti iM kättetasumise tõttu. Endisel ajal tuli oma kasu pärast majade põletamist  rohkem ette, ja nimelt maakauplejate juures. Nüüd on aga sarnased juhtumised wähenenud, sest et tulekinnitamise seltsid nüüd enam' ettewaatlikumad on ja maapoodisid  sarnastel tingimistel kinnitawad, et nende põletamine suuremat kasu põletajale  ei too. Kuid teiste majade põletamine  kättemaks,." st tujus näikse rohkenewad. Mõnelt poolt arwatakse, et siin majade põletamine rahwuslises kättemaksmise tujus sünnib. Sarnane arwamine ei ole mitte õige. Siin ei mängi rahwusline asi mingisugust  osa, ainult kattemaksmine, mis igapäewastest  elutingimistest wälja tekib. Maja põlema süütaja tahab oma pahat meelt, mis temas ühe teatama isikuga ette tulnud igapäewased juhtumised on sünnitanud, see läbi nagu lahutada, arwates, et ta majapõlema süütamise läbi majaomanikku suure kahju sisse wiib Kuid suuremalt jaolt petawad majapõletajad endid selles arwamises, sest enamisti on majad kinnitatud  ja maja omaniku kahju tasutakse tulekinnitamise seltsi poolt ära. Majaomanik  ei ole seega mingisugust kahsukannatanud  ning majapõletaja soow, temale kahju sünnitada, on täiesti luhta läinud. Kahju kannatab ainult põletaja, kes oma teo eest Siberisse peab ründama. Kuritegu ju marjule ei jää- Mis tulets oga majapõletajate kaotamiseks  teha? Oma waranduse ärukinnitamine  oleks siin üks abinõuu, mis majade põletama süütamist kättetasumise tujus takistaks. Majade põletamise kõige suurem põhjus on oga põlema süütaja toorus ja harimatus. Selle põhjuse mastu peame aga süükustt töötama selle läbi, et meie rahwast wiifakusele kaswataksime.  See sünnib hari d u s e läbi- Pakkugem  rahwale rohkem haridustl Aga see sünnib ka igapäewase ümberkäimise läbi, sünnib wastastikulise seltskondliste asjade kõlblise toimetamise läbi, sünnib armastuse üles näitamise läbi. Katsume  nendes piirides rahwast wiifakusele õpetada, külap siis majapõletajad koomad.  Rohwas ise katsugu ennast niisugustest  isikutest puhastada, sest see on ju meie kõikide häbi, kui meie rahwa seas majapõletajad elutsewad. Ja see puhastamine  läheb siis korda, kui meie kõik katsume  ülemal nimetatud piirides üks teisega läbi käia. Laenu- ja hoiuühisusest. Laenude eest wõtab Jurjewi ühisus praegu 7°/ o. Ühisuse püäkoosolekul ja tema wolitusel  on ühisuse nõuukogul õigus hoiu- kui ka laenutingimisi (näit- protsendi kõrgust) muuta. Muidugi ei mõju muudatus waremalt  hoida antud ehk laenatud summade kohta. Ühisuse kätte hoiu ja protsendi pääle wõiwad oma raha anda kõik: mitte üksi ühisuse liikmed, waid ka körwalised inimesed ja asutused, seltsid, kogukondlised asutused, Ülestõusmise püha hommik. Attolt jutustus. Eestistanud A. Simm. Nüüd ometi läheb, Jumal tänatud, kõik asi õigeks! ütles ta. Mina pean sellega ainult rahul olema, et ma ühe auusa töö korda saatnud olen, muidu on see minule Ülepää natukene lahja lõbu! Ta waatas Liisi püäle, ja nüüd alles tuli tal meelde tähele panna, et see nii warasel hommiku tunnil wee ääres seisis. Mis wõis ta sääl sees näha? Liikumata waatas ta ühe koha pääle, wee sisse. Ettevaatlikult kumardas ta Liisi üle. Wee peeglist waatasid kaks musta silma wõõrastades  talle waStu. Mida kauem ta waatas,  seda elawamalt hakkasiwad need silmad  läikima. Tal tuli kaunis suur igatsus  selle imeliku wäikese tüdruku silmi tõsiselt  waadata. Missugused mõtted wõiksiwad  temal ka pääs pesitada? Tasakesti puutus ta Liisi õla ja rikkus sellega nõidusliku  etenduse. Lüsi pööris Välgukiirusel ümber ja läks Äeni punaseks. Esimest korda nägi Eerik neid alati teravaid  ja tuliseid filmi oma ees suures segaduses.  Pikad filmalauad vajufiwad läiklevate  silmade pääle. Pale ja põsed õhetafiwad  roosi punaselt. Kas see oli päikese wastukuma? Tal oli nüüd selge, et Liisi, see väike metsalind, wäga kena neiu oli. Tema juures läks niisama wana Ülestõusmise  püha rahwajutt täide: ta oli oma tulevat  armukest näinud; lapse olek oli kadunud,  ülesärkanud oli neiu. Mis sa siin siis taga ajad? segas Eerik seda imelikku vaikust. Sedasama wõin ma ka wasta küsida tuki wastuseks; ma oisin Hildat. Noh, ole hääks Liisi, ma tahan sulle midagi näidata, aga ära karju. Ettewaatlikult murdis ta paju oksad tagasi,  mille all nad seisid ja näitas töisele poole järwe kaldale; aga tema hoiatusest hoolimata oleks Liisi karjunud, kui Eerik mitte kätt suu ette ei oleks saanud panna. Liisi wõitles hinge tõmbamisega, kui Eerik teda järwe äärest natukese maad metsa sisse eemale kandis, kui saatis, sest ta liikmed ei tahtnud sõna kuulda. Hirmust mürisedes küsis ta: Eerik mis sce peab tahendama, Hilda ühe wöõramehe kaenlas ja sina näitad  mulle seda meel? Ära ole mitte nii kohkunud Liisi. So nüüd oled Sa jälle parem. Sa olid ju näost lumirvalge. Tule toeta ennast minu käe najale ja ma jutustan sulle ühe Ülestõusmise  püha muistejutu: Üks pagana usu prints armastas ristiusu  printsessi. See oli lõpmata ilus, uhke  ja jumalakartlik. Ükskord sõitis siis prints wälja prinsessile kosja. Ehk ta kül seda tarka ja wahwat meest armastas, tegi printses ennast fiisgi uhkeks ja ei tunnistanud  temale oma armastust mitte, päälegi  kohutas ta weel printsi sellega, et ta teda pagana ütles oiewat ja teda mitte armastada ei wõi ning saatis sellega printsi minema. See läks aga wihast turtsudes kodu. KarbtuS ja walu pimestasiwad tema meelt ja ta ähwartas tule ja mõõgaga kõiki ristiusulisi omas riigis ja mujal ära häwitada.  Printses kurwastas ja kaebas aga wagufi omas lossis, sest ta armastas palawalt  seda paganat. Suures kurbtuics palus  ta ööd ja päewad tema eest Jumalat. Neli aastad pääle selle sündmuse, kui prints meele kurbtuse sisse langes, juhtus ta ühes suures metsas, tubli Lihawõtte jänesega kokku, kes oma imeliku ja weidra hüppamisega printsi esimest korda naerma ahwatleS. Wiimaks rääkis ta oma suurt kurbtust Lihawõtte jänesele, kes pääle oma wiguri tegemise weel tark ja hää nõid oli. Hoolega kuulas ta printsi lugu järele ja andis siis talle ühe wõtme, üteldes: PiSia see wõki kesköö tunnil oma südamesse, see teeb sääl sinule ühe sala kambri ukse lahti ja kui sa seda, mis sääl sees on, ära tunned  ja temaga rahul oled, siis mine jälle printsessi juurde! Ah, ütles prints, mis ära see ära, mis kadunud see kadunud! Aga ta tegi seda ometi. Uudishimu ojas järele katsuma, mis jäneS juhatas. Jäta järele, Eerik, õhkas Liisi, sinu muistejut wõib wäga kena olla, aga ma olen kogunisti segane ja ei wõi sellest aru saada. Ütle aga päris puhtalt wälja, kes on see mees sääl? Kas sa siis Hildat mitte  ei armasta. Olgu siis: see mees on prohweSsor Stubbe Münchenist. Ma õppisin teda Ml kui kõigist tagasi hoidjat inimest tundma ja et tema elukombe mind oma külge tõmbas,  siis sain ma temaga tuttawaks ja ka aega mööda sõbraks, kus ma siis juhtumise kombel teada sain, et ta Hilda kunstiajaloo  õpetaja oli olnud. Sääl oli ta siis ühel ilusal päewal Hildale oma armastust awaldanud ja selle kaest kütt ja südant palunud, aga oli korwi saanud, mida ta praegu alles kannab ja ma kartsin, et ta seda eluaeg kandma saab. Selle aja sees oli ta nüüd aastade poolest wanemaks ja targemaks saanud ja tundis ära, et ta see