Saarlane UW Uleüldinr Mlitik» ajuleht »»>. ja littarahMk. IM sls Ä7. Teifipäewal, 5. julil 1905. XXI. aastakäik. maksab: Ilmub igal koisrpäorvcrl. Sõda. Rahutegemisest. Wäljamaa lehed könelewad, et Wene ja Jaapani wahel augusti wõi septembrikuul rahu tehtakse. Nimelt teatab „Petit Panfien", et Wenemaa Sungari kaldal oma wiimased kaardid wälja mängib. Jaapanlane püüda sääl oma ülewõimu tarwitada ja wenelastele  niisamasugust hoopi anda, nagu Togo Tsuschima juures. Ojama tahta terwet Linewitschi wäge ära häwitada. Nagu alati enne suurt sündmusi, nii käia ka praegu Peterburis mitmesugused kuulujutud  ringi, mis Wene eeswägede seisukorda  õige tõsiseks peawad. Kui wenelased lahingu täiesti kaotawad, hakatawat rahu tegema. Wäljamaalt tuleb teade, et Jaapan ligemal ajal uut suurt lahingut ei taha lüüa. Tagawarawäe saatmine tähendab ainult seda, et Jaapan oma söjawäge wõitluscsse astumiseks malmis peab, kuni Washingtoonis tähtsamad tüliküsimused läbi on arutatud. WiimaStel päewadel tulnud sõnumid jutustawad wäikeStest kokkupõrkamistest, mis eelwägede wahsl otnud ja kus mõned mehed langenud. Suure »a<,.ngu algamisest, mida mõne aja eest ette kuulutati, ei ole midagi märgata. Jaapanlased Sahalims. Telegrahw tõi meile sõnumi, et jaapanlased Jaanipäewal, 24- Sahalini saare ära wõtnud on. Suure lacwastikuga on nad talle liginenud telegrahw jutustab 2 lahingulaewast, 7 ristlejast, 3 suurtükipaadist,  36 torpedopaadist ja 15 weolaewast.  Ja sellejärel kui nad saare lõunarannale,  püäle muu ka Korsakowskile, tuld andnud, on nad 15 wersta Korsakowskist lõuna-idapool mehi maale saatma hakanud, keda kokku 10 tuhande ümber wõis olla. Meie patareid on tuld mõni aeg laastanud,  aga et Jaapani wägi meie wäest mitu korda suurem oli, siis oli tal kaua waStu panna wõimatu, ta rikkus omad suurtükid ära, pistis walitsusehooned põlema  ja taganes ära põhjapoole. Nii on siis nüüd Korsakowsk ja terme Sahalini lõunaots jaapanlaste käes. Sahalini kaitsmise pääle ei olnud sõja algusest saadik enam mõtelda. Sest saadik, kui ilmsiks oli tulnud, et jaapanlased merel tugeivamad oliwad kui meie, oli wõimatu, neid Sahalini minemast takistada. Tsusima merelahingust saadik, kus Wenemaa iga wastupanemise lootuse meret kaotaS, oli see iseenesest mõista, et Mpanlased kord Sahalini ära wõtawad. Sahalini wõtmisest on jaapanlastel mitmel  wiisil kasu. Neil on nüüd tükk Wenemaad  käes, mida nad eneste käes ryõiwad pidada, kuni meie poolt rahutingimisi ette pandakse, mida nad waStuwõetywaks loewad.  Teiseks wõiwad nad nüüd Sahalini lõunaotsas oma kala-äri jälle edasi ajada, mida sõda läinud aastal rikkunud on. Saare ldunaots on küll juba 30 aastat Wenemaa päralt, aga tema kala-äri on siiamaani jaapanlaste  kätte jäänud. Ainult läinud aastal pidiwad jaapanlased sääl kalapüüdmist jätma, wõi wähemalt osalt jätma, sest wargsilt ajasiwad nad oma äri sõjast hoolimata edasi ja wenslased ei suutnud neid seda tegemast päris takistada. Wõib olla, et Sahalini wõtmine wiimaseks  suuremaks sõjateoks jääb, sest rahuläbirääkimised  algawad warZti. Jaapani rahusaadikud, eesotsas senini wälimiste asjade minister, on juba teel Amerika poole, laupäewal on nad Jokohamas laewale  läinud. Peterburis, 25. junil. Sahalini kindral-kubemr  Ljapunow teatab: 24. junil kell 9 hom. tuli Japani laewastik Tschipissani  küla alla, 20 wersta Korsakowist, ja hakkas rannale tuld andma. Kella 2 ajal sõitis laewastik Mereni küla alla. Torpedolaewade kaitsel hakkas waenlane Barbara Torne. Mina julgen aga sulle tõtt tunnistada, waStas Barbara kartmatalt, ja tõendan sulle, et ma ise teda sinna peitnud olin. Kõigest erutusest, wihast ja maiust hoolimata,  pidi Scffrei ometi selle päällnäha nõnda õrna neiu julguse ja kindluse ü!e imestama, millega see nii kartmatalt temale filmigi mahalöömata otsa waatis. Minul ei olnud ju «võimalik sinuga enne läbiotsimist nelja silma all rääkida. Oleks mul selleks mahti olnud, siis oleksin sulle kõik ära seletanud. Mina ei soowi ega nõua ühtegi seletust enam sinu poolt; mina tean juba enam, kui tarwis on, wastaS Scffrei maisusega. Pea, sa ei tea midagi, hüüdis Barbara pääd uhkelt kuklasse wissates. Sina peaksid ometi teadma, et igamees, keS sarnase teo püült kütte saadakse, kadunud on ja et nemad teda silmapilk ülesse oleksiwad poonud,  kui tema nende küüsi oleks sattunud! Ja kui see ka nõnda on, mis see kõik sinusse puutub?! Et see mees mind sügawasti haawanud on ja mulle suurt ülekohut teinud, tead sina wäga hästi. Minu armastust tema wastu on ta selle teoga täiesti surmanud ja surnud ei tõuse ialgi enam elusse. Minu sees ei ole ühtegi sädet armastust enam selle mehe waStu, kes mind nii alatult maha jättis. Aga nii sügawasti, kui tema mind sel korral haaivaS, haawasid sina mind praegu selle Aetusega, et sina kõik ja enam meel kui tarwis tead. Sa näitad mulle Ma sõnadega, et sa sugugi kõike ei sea, aga sa pead kõik teadma. Sa oled mulle ütelnud, et sa mind armastad, ja oled ka mind ennast armastama õpetanud. Sinu kohus on nüüd ka mind kuni lõpuni kuulda. Barbara ei rääkinud mitte paluwalt, waid nõudma! ja käskima! toonil. Mis sul siis meel wõib ütelda olla? küsis mecS kibeda tõsidus ga. Et sina, kui sa mind tõesti armastad, mind siis ka täiesti usaldama pead. See naene, keS ühte nälginud põgenejat surma hädasse jätab ehk teda meel koguni tema tagaajajate kütte juhatab, ei ole ühegi auusa mehe armastuse ega auuStuse wääriline. See mees ei olnud aga mitte sulle wõõras! Tema tuli seekord täitsa wõõrana minu juurde, temal ei olnud aimduftgi, et mind siit eest leiab. Kas sa seda tõesti oleksid nõudnud, et mina teda sellepärast, et tema mõne aasta eest mulle suurt ülekohut teinud, teda nüüd surma saatma pidin? Pead sa mind tõesti nii sügawasti langenuks, et mina ühte inimest kättemaksmise himuS hukka lasen minna, kus ma igat teist päästnud  oleksin? Mitte koerakutsikat ei ajaks mina oma läwclt ära, kui see abitalt muu eeS kiunuks, weel wähem ühte inimest. Tema tuli täitsa wõõrana siia ja palus leiba ja ulualust. Kui tema mind ära tundis, oli tema niisama kohkunud nagu minagi. Mina tõotasin teda kaitsta ja päästa ja täitsin oma tõotust. Tema jutustas mulle, mis tema teinud oli ja et temal tagaajajad kannul on. Mina elan juba kaua kül siin rahwa seas, et teada, mis tähendus sellel tema kohta oli. Mina ei taha, inimest, kes minult abi palub mitte koera wiisil ära surmata lasta. Tema on ülekohut teinud ja peaks nuheldud  saama, aga mitte nii rängasti, kui nemad seda teha tahtsiwad. Nemad oleksiwad teda siia ukse ette ülessepoonud ja see oleks tema kohta õige olnud, waStaS Seffcei tumedalt. Mina ei usu mitte, et tema tegu just surmamääriline on, wastaS Barbara kindlalt.  Mina aga olen mängu pääle pannud  kui oma elu, et teda päästa, ütes Barbara  wärisewal häälel. Seda sina kül tegid, ütles Seffrei, sina oleksid oma hääd nime ja auu selle hulguse päästmiseks mudasse tallanud. Mina julgesin weel hoopis enam, kui seda, wastas Barbara waewalt kuuldawalt. Weel enam? teraw, küsija pilk lendis tema tumedatest silmadest üle Barbara näo. Ja, mina julgesin sinu armastust ja usaldust kaalu pääle panna ning kaotada. Barbara, wastas Seffcei kauase «vaikimise  järele, kui üks mees nõnda armastab kui mina, armastab tema kuni surmatunnini  ja ka weel pääle surma. Hele läige säras Barbara silmis. Siis ei ole mina sinu armastust kaotanud? Mina armastan sind kõigest südamest ja hingest. Aga kas sa mind ka weel usaldad? Ilma usalduseta ei ole sinu armastusel minu silmis mingit wäärtust, ütles Barbara pitkamisi ja rõhuga. Sina ütled, et minu armastus sulle tähtsuseta on Barbara? Kui sul usaldus puudub, siis küll- Usalda mind, ehk jäta mind hoopis maha l