Saarlane UM Kltiildine Miilil!» ajileht «>»>- ja liaaarahwalt UW U Zs. Teisipäewal, 23. juulil 1902. XVIII, aastakäik. maksab: . . I. rbl. ZO kx PoLtiga aastas. Ä „ „ Pooks aastas 1 „ ÄZ „ —S— Ilmub igalksiftpÄe»Vt»k. toimetus ja «väljaandmine Kuresaares Kauba-Mlitsas nr.l 7. Kirjad ks'iwad: Saarlase toimetusele.Kuresaarde. Kuulutus t.e xctit rida maksab S k. Wabadikud Saaremaal. Üks iseäraliStest nähtustest Saaremaal on see, et siin ütlemata palju wabadikkusid on. Räägitakse ja seletatakse, et wabadikud rahwa üleüldise hääkäekäigu edenemises kahjulikud olla. Nimelt tõendawad seda need, kellel suuremad maad käes on pidada. Et talukoha pääl elaw wabadik puumaa  mehele just kasulik on, seda ei tahaks ka meie mitte tõendada. Kütise poolest teemad wabadikud puumamehe metsale  sagedasti ülekohut. Siis tahab wabadik  ka elaja looma pidada. Ka see läheb puumaamehe karjamaa rehnungi pääle. Nenda on weel lugu mitmes teises asjas. Wabadik teeb küll puumaamehele mõned päewad, aga ega see seda ära ei tasu, mis puumaamees selle läbi kahju saab, et wabadik  tema naabruses elab. Et wabadikul oma kodu ja kolle on, siis ei taha ta häämeelega  ka mitte puumamehe teenistusesse astuda, sest et wabadik mujalt paremat teenistust leiab, ja nõnda on ka wabadikkude  asutamine ja asumine üleüldse tööliste  puuduse küsimuses kaunis tähtis. Aga et meil palju wabadikkusid on, selles on puumaamehed, ja üleüldse suuremate maade omanikud süüdi. Igaüks teab, kui kergesti luba antakse wabadikule küla karjamaale ehk mõnele muule kohale maja ehitada. Poole toobi wiina eest oli sagedasti sarnane luba käes. Ja et taluperemees napsi ära ei põlga, siis on ta sarnaste lubadustega kaunis helde. Teiseks näitab wabadikkude asutamine ka kurba pilti meie tööandjate elust. Mis sunnib inimest omale wõõra maa nurka majakest ülesse ehitama? Püüd enam isesei s w a m a elu järele. Igal inimesel on püüd loojalt sisse antud wabaduse, iseseiswuse järele. On kellegi! oma kodu ja kolle, siis tunneb ta ennast palju wabama, palju iseseiswama olewat. Oma tuba oma luba. See asjalugu näitab siis meile, mis meis tööliste  elus puudub. Kui töölised wabadust, iseseiswust mujalt otsiwad, siis peab see töö andjate juures puuduma. Ja seda puudust peaksiwad tööandjad ära hawitada katsuma. Nad peaksiwad töölise elu niisuguseks  katsuma teha, et ta ennast w ab a, iseseiswa tunneks olewat, ehk ta sääl juures küll teise käsualune on. Sünnib see, siis ei oleks meil ialgi tööliste puuduse  üle kaebada. Kõige esiteks tuleks tööliste ruumide, nende rmnanduSlise elukorra  ja häü ümberkäimise pääle mõtelda. üht aga tahtsime siin kohal weel kõne alla wõtta. ülemal tähendasime, kui kergesti wabadikud luba saiwad maja ehitamiseks.  Aga teiselt poolt on see luba saamine niisama kergesti käest kadunud. Poole toobi wiina eest saadud luba ei ole weel kellegi luba. Täna antakse maja ehitamiseks  luba, aga homme wõib sarnane luba käest ära wõetud saada, sest niisugusel loal pole midagi kindlust. Nõnda wõib loa saaja suure kahju sisse langeda, iseäranis  weel siis, kui tal lubatud maa pääle juba maja on ehitatud ja nüüd selle äratõstmist nõudma haketakse, missuguseid juhtumisi wiimasel ajal Saaremaal üsna rohkesti ette on tulnud. Sellepärast olgu need, kes wabadiku majasid asutada tahaivad,  ettewaatlikud, et pärast kahjatseda ei oleks. Päriswalla talumaade pääle ärgu keegi omale wabadiku maja ehitagu, sest et nende maade pääle uute wabadikkude asutamine seaduse järele täiesti ära on keeltud (Saaremaa talumaa korrald. seadlus A 24). Kroonu walla talumaade pääle hakatagu aga ainult siis maja ehitama, kui selle üle kindel kontrakt taskus on, olgu et wabadik tüki maad rendi vääle on wotnud, kauemaks määratud ajaks, eht 29 Mamsel Ilmaaegne. Krautneri suures ja uhkes majas oli uks, mis hoopis iselaadi sisseseatud oli. Selle aknad käisiwad teise uulitsa päüle ja oliwad mõlemad kardinateta, ainult ülemisi  ruutusid katfiwad tagilised kalewi ääred, milledele Villased kuulid weel külge oliwad õmmeldud. Põrandad oliwad lumiwalgeks küüritud kuuselaudadest ja ahi oli inetutest  kollastest kiividest tehtud. Ahju taga seisis wanad moodi, muSta wahariidcga üle tõmmatud fohwa ja selle ees niisama suguse riidega laud. Ühes seinas rippus pikergune pilt, mille pääl üks naesterahwas oma sülelapsega näha oli; ühes nurkas oli piipude ja teises kasepuust kirjutus laud ja siin oli armutu  kõrge leeniga tool, milles herra Alois Krautner harilikult lõuna und magas,  sellest päewaft saadik, kus tema oma Hunnega ühes oli elama hakkanud. Ühesõnaga,  see oli ainus tuba, terwes toredas majas, milles majaperemees ennast kodu tundis olewat ja kus tema suwel särgiwäel  ja talwel unskuues, tutiga müts pääs, istuS. See ruum tuletas temale ikka uuesti Meelde, et temast kui waesest poisist, rikas mees ja lugupeetud kodanik oli saanud. See Ma oli tema meelest kui jumalakoda, milles tema enannSti igapäev, tänupalwet pidaS ja oma kallist, lühikese abielu järele ära surnud abikaasat meelde tuletas, kellega ühes tema igat asja, mis siin ruumis seisis, ostnud ja wälja Valinud oli. Selle sume laus ääres oliwad nemad noorepaa- Ma, esimest korda lõunat söönud ja selle kõma svhwa paal oliwad nemad õhtutel istunud, km wma päswa tööst Väsinult koju tuli. Ja sinna kappi oli tema omad esimesed ülejäänud rublad paigale pannud, millede üle tema rõõm tuhat korda suurem oli olnud, kui praeguse suure waranduse üle. Ja selles toas istus praegu leitnant Adami. Tema ei saanud asjale selgust. Lootus, et ehk isa järele on annud, hakkas temas liikuma. Et Tereese truudust tõesti murda oli wöinud, ei uskunud tema mingi hinna eest, selleks oli tema palju ennast täis. Tema wastupaneku põhjus oli ainult  tema järsu ilmumise ja nõudmise järeldus,  tema oli neiut seega ärakohutanud. Tema pidi teda meel armastama, teisite ei wöinud see ju sugugi wõimalik olla! Ja kui lugu ometi nõnda oli, siis oli kõik otsas ja kõik möödas ja sellepärast ei tohtinud asi mingi hinna eest pahaste lõppeda!  Tema kargas toosi päält ülcsse, kui herra Krautner jälle tuppa astus, nii pea aga kui tema pilku wanaherra näo pääle osi heitnud, langes tema aga otsegu murtult jälle toosi pääle maha. Wana herra harilikult lahke ja naerataw nägu ei tõotanud seda kord midagi hääd. Herra Krautner tõmbas oma tooli nõnda, et tema just oma wõõrale wasta istus, trummeldas lühikeste, lihawate. sõrmedega laua pihta ja algaS wiimaks kõhatades: Minu tütar on -teie wastu ülekohtune olnud; Tereese on teid, nõnd» kuda öeldakse,  ninapidi wedanud. See teeb mulle haiget, et minu laps niisuguseid wigurid teeb, tänini olin ikka selles arwamifeS, et tema oma õnsa ema sarnane on, nn lihtne, õiglane  ning truu. Noh, praeguse aja inimesed  on ju enamisti kõik teist laadi ja korra õige tee päält kõrwale sattuda wõib igaüks. Oleks tema Leile, niipea kui ta selgusele oma tundmuste üle jõudis, kohe kirjutanud: „Mu härra, mina tunnen nüüd ära, et isal õigus oli meid keelda, meie ei passi mitte kokku," siis oleks asi õige ja korras olnud; Nõnda aga, kui tema tegi, pean ma seda ülekohtuks teie wastu. Mina tean seda aga ka üsna kindlasti, et see teile mõlemile  suureks õnnetuseks oleks olnud, kui teie paari oleksite läinud. Teie peate temale aga andeksandma, herra leitenant. Ei, jääge aga rahuga istuma, palun mina, rääkis tema rahustades sinna wahele, kui Frieder Adami halliks kahwatanud näoga püssi kargas, mina pole oma jutuga weel mitte läbi, minul on teile weel midagi rääkida. Ohwitser wajus jälle istme pääle tagasi ja wana herra waikis, kuna tema nägu isewärki tuksus. Mina tunnen teid, herra Adami paremine  kui teie seda arwate. Mina oskan esiteks, ise teiste nägudest lugeda ja teiseks oli mul kõik see aeg Berlinis keegi, ütleme, üks hää sõber, keda mina palunud olin, mõnda teatust teie elust ja eluwiifidest muretseda ja mulle saata, saate nüüd aru? Mina olen, sellest ajast saadik, mil teie kosimise nõnda karedalt tagasi lükastn, ometi ikka seda silmas pidanud, et minu tütar teid mitte maha ei jäta. Nüüd wõin aga teile tunnistada, et mul päris hää meel sellest on, et Tereese ise sellest midagi enam kuulda ei taha, sest aruanded teie kui minu tulemase wüimehe üle ei olnud mitte sugugi kiitwad, aga omas seisuses ja ametis  olla teie igapidi ja täiesti Mli mee» ja see osiks tõesti kahju, kui teie sarnanetubli  ohwitser wõlgade pärast teenistusest lahkuma peab. Ja seda peate teie, herra leitenant, kõige lähemas tulewiku» tegema.