Saarlane Üleüldine politika ajaleht ma- ja linnarahvale. K Iv ss. Teisipäewal, 30. julil 1904. XX. aastakäik. ~S«»<»rtcrns" maksab: Saaremaal aastas . . I rbl. Sv kp. Saaremaal pooles aastas 1 „ ~ Pastija saadetud aastas. Ä ~ „ PapleS aastas t „ SS „ Ilmub igal tsisi,pSssV«s,t. Kuresaares Kauba-uulitsas «r.17. Saarlase toimetusele, Kuresaarde. Kuulutuste xctit rida maksab Z k. Sõda. Port-Artur ja jaapanlased.  Berlini „Lokal Anzeiger" toob oma sõnumisaatja poolt jaapanlaste kohta huwitawaid kirjeldusi, millest me siin mõnda awaldame. Jaapani maa- ja meremäe juhatajad arwawad, et Port-Artur otsekohe ära wõtta tuleb. Mispärast, see on arusaadam: kui Port-Artur langeb, siis kaotab Wenemaa oma säalje laewastiku. Ja ühes sellega kaotab ta merewalitsuse jäävamalt, sest laewaZtikul, kes Europast järele sõidaks, ei oleks siis enam kohta, kuhu minna. Sellepärast ütleb Jaapani sõja-erakond: Meie peame Port-Arturi tormiga wõtma. Keisrikoja erakond, keda keiser esiotsa alles toetab, waStab: Port-Arturi wõtmine maksab wäga palju merd. Kui palju? küsiti mäemeeste käest. Nemad wastawad: Wähemalt 5000 meest. Nanshani (Tstntshou) wöitlus on kojacrakonna  mõju suurendanud ja mäemeestele selgeks teinud, et Port-Arturi ka 5000 mehega wõtta wöimatu on. Wöib olla, et ta 15 tuhandel inimesel elu wõtaks. Aga kõige järel, mis ma näinud, peame me Ütlema, et jaapanlased kindlust wõtta wõiwad. Kui me Nanshani wõitluft tähele paneme, siis peame otse imestama, et kallaletungijad nii wähe kahju on saanud. Kolm jalawäe-diwisjoni tungisiwad ülikindlale  seisukohale 8 tundi järjestikku kallale. Asjatundjale ettekuulutuse järel pidime me arwama, et nad Wene suurtükkide  ees kõik otsa saamad, aga selle asemel wõtsiwad nad seisukoha, ehk küll Jaapani suurtükid moonapuuduse pärast jalawäge hästi toetada ei saanud. Ja kui wõitluse järel weltweeblid loomad ja mehed üle lugesimad, puudus ainult 15 päält üks. Nanshani wõitlus näitas uuesti, mis Jalu wõitlus juba näidanud oli, nimelt, et magasini-püss enam kära teeb, kui surma toob. Aga kui ma ütlen, et jaapanlased Port- Arturl ära wõtta wõiwad, siis ei arwa ma, et nad seda wähese kahjuga teha wõiwad.  Ei, minu mõte on, et jaapanlased iga koha wõtta wõiwad, mida neid wõtta kästakse, ja et nad isegi kuradi põrgust wälja tooksiwad. Teisi inimesi, kes surma wastu nii hoolimatad on, nagu nemad, ei ole enam olemas. Jaapani soldat ei wõitlegi oma elu eest, sest kui tema sõtta läheb, on tema elu juba jumalaga jätnud. Kui admiral Togo enne sõja algamist laewale läks, andis ta oma perekonnale käsu, et talle kirjasid ei tohita saata- Tema ise ei kirjuta omakstele ialgi. Kindral Jnuje seletas, et ta oma poegadest,  kes nagu temagi sõjas on, midagi ei taha kuulda. Kihlatud Jaapani soldat annab mõrsjale enne sõttaminekut tema „jah" sõna tagasi. Ta ütleb talle: „Sina oled waba, sest mina lähen surma." Abielus Jaapani soldat teeb lahkudes nii, nagu lahkuks ta jäädawalt. „Sina ei saa mind enam näha," ütleb ta oma naesele. „Katsu läbi saada, nii hästi kui see woimalik on, ja kaswata lapsed soldatilaste «vääriliselt üles." Siis läheb ta waksalisse, kus mängukoor rõõmsat marssi mängib. Ärasõitja naeratajal näol on sõjamehe-rõõmu ja nagu mähe metsikust näha. Naesed puuduwad; nende pääle ei mõtle ärasöitjad enam. «Surmaminejad terwitawad sind, mikado, nii mötlewad sõttasõitjad jaapanlased. Nemad on nagu maa päält juba ära teise ilma läinud, kus hingedel armas on olla. Tokios, 6. julil. Seisukohtade tagasiwõtmine- Tschifust tulnud sõnume järele olla Wene jalawägi meremäe  toetusel Port-Arthuri ligidal need seisukohad, mida jaapanlased hiljuti ära wõtfiwad, jälle tagasi wõtnud- Wmelased Tennekstoni õnn. 4 A. v. Persalli särele E. W. E. Herra Holston tuli ülesse komberdadcs ja oleks Braddonile peaaegu kaela kukkunud. Braddon kaalus just, kas tema mitte Annile ütlema ei peaks minema, mida tema kõik kuulnud oli, wõi oleks see parem kui tema seda herra Holstonile ütleks? Sääl möirgas udusarw korraga waljusti ja hädaliselt tolm korda järgi mööda, et igal ühel luust ja lihast läbi lõikas. Braddon ärkas jälle meelemõistusele. Surmani kohkunud,  täis hirmu ja häbi tõttas tema oma kohale. Weel ei olnud tema jn oma kapteni käsku täitnud, tema oli mitu minuti kallist aega ära raiskanud. Juba oli tema luugi augu wahel kui korraga tema pea kohal hirmus wali wile ja kole hirmu kisa raksumise  ja kirjeldamata müra ja hirmsa sahisi- Mlse ja hulumisega kuulvamaks sai. Alt, laewa ruumist lõi remale loitaw leek waStu. Kui gummi pall lendas tema eemale, soe meri woolaS temal üle näo, ning selle mõttega: sinu süü läbi sa kohusetruuduseta loom, läheb laew praegu hukka, kaotas ta silmapilguks meelemõistuse. Anni peab päästetud saama, oli tema esimene mõte, niipea kui mõistus jälle tagasi tuli. Keset surma- hirmu ja kõike suurt segadust ei kadunud ilus naeSterahwas silmapilguksgi ta meelest. Kisendajate inimeste parw woolas talle wostu, rusikate ja jalgadega murdis tema enesele teed nende wahelt läbi. Laewa esimene ots tõusis järsku püsti, tagumine pool uäis vigastatud olevad. Kol- mandaklassi trepi mööda pidi meel ainus wõimalus pääsemiseks olema. Anni, Anni, tule minu juurde! hüüdis tema meeleheitlikult. Üks naesterahwas, kes last tugewasti küte wahel hoidis, tuli minestanult temale wastu. See oli Anni. Braddon tõmbas teda kättpidi üle õla ja Julie teise käe kaenla alla ja ronis üteinimlise jõuga edasi, teisi õnnetumaid, kes appi karjudes temast kinnihakkasiwad, jalgadega eemale pekstes. Nõnda jõudis tema wiimaks laewalaele, mis inimestest peaaegu tühi oli, sest esimese klassi reisijad oliwad laewa tagumise jaoga ühes, kohe põhja waibunud. Kapten seisis weel kommando sülla pääl ja hoidis kramplikult selle wõre äärest kinni. Paremat kätt waibuwaft laewaft oli tulesid näha ja teise masina walju liikumist kuulda. Braddon oli esimene, kes pääste paadi juurde jõudis, mida kaks madrust just lahti tegiwad naene tema õlal ärkas meelemõistusele  ja ahastama kohkumisega wahtis tema Braddoni otsa. Robert, Robert! Laske mind lahti! Mma tahan Roberti juurde minnal kisendas  tema. Hädakisa, palme ja wandesõnad täitstwad õhku, mehed hüüdsiwad naesterahwaste ja naesed meesterawaste nimesid, laew raksus ja pragises ning sissewoolaw mesi kohises körwu lukustawalt. Braddon ei hoolinud Anne waZtu panekust  kõige wähematgi, tema meelest oli just kohane, et herra Holston oma teenitud nuhtluse ilma tema kaasawitamiseta kätte oli saanud. Tugema hüppe järele oli tema laewa ääre pääl ja surus wastu puiklejat Annet üle laewa ääre rippuma paadi sisse, mida madrused suure rahuga lahti päästsiwad ja alla laskma hakkasiwad. Kui paat all oli, hakkasiwad madrused inimesi sinna sisse laskma, ilma selle pääle waatmata, kas nemad perekonna kaupa wõi lahus paati saiwad. Anne kisendas ikka meel Roberti järele. Braddon, kui laewa ametnik, ei tohtinud teistele ette tungida, aga tema luuras paraja silmapilgu pääle, millal ennast kõige wiimasena paati lasta. Aga et teina selle samasse paati katsuma pidi, oli tema juures kindel, muidu ei oleks ju naesterahwal, keda tema otsatuma kirdega armastas, tugi ega kaitsjat selles hirmsas segaduses olnud. See naene, kes praegu mitte oma meest waid ainult oma lapse isa hüüdis, oli ju nüüd waba! Torm, mis Bcaddoni rinnus möllas, oli hoopis waljem ja wägewam, kui praegu mässaw maru looduses; tema sisemine torm mattas koguni südametunnistuse hääle kinni. „Walmis" kõlas hüüe madruste suust, kes inimestega täidetud paadi laewa juurest minema tõukafiwad ja pääle tungiwat rahwast  eemale tõrjusiwad. Kui paat peaaegu juba wseS oli, hüppas Braddon ka paati. Abita jäänud inimeste hulk woolaS teise laewa külge, et säält pääseteed otsida. Asjata kõik! Laew tõusis korraga püsti ja waibus, tagumine jägu ees, korraga põhja, sadandeid meeltheitwaid inimest  enesega ühes tömbadeS. Mõne silmapilgu  järele oli koht, kus Mispel oma surmawõitlust  «võidelnud, Lühi ja lage.