Saarlane MM Nleiildiiie Miiliks sjsicht maa- ja li»«kih»,lt MM »s- t«. Teisipiiewal, 34. aprillil 1901 XVII aastakäik. „St»arr<»ns" »«ks»l> Pooles aastas t „ LA „ Ilmub igal köisi H?«äe»V«zk. Hariduse-ministri päewakäsk HWalitsuse Teatajast.") Keisri Majesteedi kõrge tahtmise läbi olen mina praegu iseäranis tähtia, hariduse-ministri  ameti pääle kutsutud. Ma tarwitan kõike oma jõudu, et Keisri Majesteedi suurt usaldust ja Kõigekõrgemalt minu pääle pandud ülesannet täita. Kõigekõrgemas käsukirjas, mille wäärt mind Keisri Majesteet 25. märtsil s. a. arwas, on lühidelt minu tulemase töö terme eeZkawa ära tähendatud. See eeskama on: meie õpetuse korra põhjalik läbiwaatamine ja parandamine, Wene kooli uuendamine ja korraldamine ja Wene nooresoo kaswatamise  asjasse arusaamise ning tema eest südamliku hoolitsemise toomine. Selle Kõigekõrgemalt äratähendatud eeskama  kindel ja wankumata täitmine peab minu all olewate asutuste püha kohus olema, misjuures ceskawa esimene ja tähtsam  osa õpetuse korra uuendus, mille kallale Kõigekõrgema tahtmise täitmiseks kohe tööle asutakse, nõuab oma täieliseks täidesaamiseks igatahes mõnda aega. Teine, mitte wähem tähtis ceskawa-osa  arusaamise,  armastuse ja südameliku hoolitsemise toomine nooresoo kaswatamise asjasse, oli alati õpetajate lähem ülesanne, kes teda ka suurema ehk wähema kordaminekuga tüitsiwad;  nüüdsest ajast pääle saab see nende esimeseks, Wankumata ja waarumata kohuseks. Ma loodan, et minu lähemad kaastöölised  ja kõik praegu minu all olema ministeriunu ametnikud mind Kõigekõrgemalt  minu pääle pandud kohuse täitmise juures toetawad, ja ma kutsun neid ühisele,  sõbralisele ja wasimata tööle Kõigekõrgemalt  tähendatud eeskawa täidesaatmise  teel. Ma panen õpetajatele ette, õppima  nooresooga lühemasse ühendusesse astuda ja pääle stpetuse nooresoo kaswatamift  armastuse ja südameliku olekuga tema waStu edendada. Ma kutsun õpilaste wanemaid ja perekondi oma koduse mõju läbi laste kohta minu kätte usaldatud ministeriumi nooresoo kaswatamise suure ülesande täidesaatmise juures aitama seda meeles pidades, et kaswatamise alus perekonnas on ja tema kordaminek ainult siis wõimalik on, kui kodu ja kool teine teist wastastikku toetawad ja alalises ühenduses  on. Ma kutsun õppiwat noortsugu usaldust walitsuse abiuõuude waSlu üles näitama, tema nooresoo eest wäsimata hoolekandmisesse uskuma, oma kohust meeles  pidama, oma kohuseid täitma ja rahuliselt  teadusi õppides meile wöimalust andma,  oma aega ja jõudu Wene kooli ja õpetamise  asja korraldamiseks pühendada. Ma usun kindlasti ja pühasti, et meil Jumala abiga sõbralise ühenduse ja wastastikuse  toetamise juures lähemas tulemikus wõimalik on, armastatud Ainuwalitseja soowi täita ja Wene nooressoos isamaa kindlat lootust ja tema tulewiku tugewat tuge naha. Omaltmaalt. Pärnust. Rahukohtunik mõistis hiljuti  ühe uue puu-papi wabriku-direktori sellepärast 7 päewaks kinni, et ra ühte poissi jalaga oli löönud. Kaebealune kaebas edasi. Wiljandist. „ Ees li Post." kirjutakse: Tähtjas mälestufepäew oli meie Wiljandi maakogudusel 25- mööda läinud kuu päewal.  Nimetatud paewal sai sellest 25 aastat täis. mil õpetaja praost A- Westreen-Doll siinsesse ametisse astus. Weerand aastasada  on pikk aeg. Tublit jõudu ja raudset  termist nõuab töö mehelt, kes see aeg ustawujega suuri ja raskeid amctikohusid laialises ja suures 20.00V-hingelises koguduses  täitma pidi. Aeg ja rasked tööd on ka meie armastatud õpetajale, kes sel ajal alles noorepäraline mees oli, hallid juuksed pähe toonud, kuid maim on tuliseks ja elamaks jäänud nagu nooruses, ja annaks Jumal, et ta weel kaua, kaua ustawusega  ja kasuga meie koguduses tööd wõiks teha ja kaua meie hingekarjaseks jääks. Wiljandimaalt, Siia on ülemuse ja walla walitsuste poolt walla peremeestele  trükitud eeskiri antud, mis nähtawale kohale igas talus üles seada tuleb- Kol- Linnu pesa. L. von Rehten'i järele. Jyväskylä kirikukellad kutsusiwad kirikule,  sest pühapäew oli käes. Kaugele järwe pääle, mille kaldal Jyväskylä seisab ja milles rohelised saared waiksclt ujusiwad,  kõlas nende hüüe. Maanteed mööda tuli wana Soome nacsterahwas  Ta oli üSna wäsinud ja higi tilgad weerefiwad temal palet mööda maha, nõnda rutusti oli tema soojal hommikul käinud.  Kirik ei olnudgi wäga kaugel, aga ta ei jaksanud enam hästi edasi. Kirikukellad  meelitasiwad ja kutsusiwad, aga kõiki oma wiimast jõuudu kokku mõttes -- ei suutnud ta enam edasi. Tema pöäris maantee päält kõrwale ja läks üle kollaseks  kõrbenud rohu järwe kaldale, ning istus sääl ühe kiwi pääle maha oma wäsinud  jalgu puhkama, sest tema oli wäga kaugelt tulnud. Järw oli waikne, tema pinnal oli palju metsaga kaetud saarekesi. Tume roheline,  peaaegu mustjas paiskas wesi säält, kus kuused ja männad teda ümbritsesiwad, keskpaigas aga sinine kui põhjamaa tacwas, mis tema seest wastu sinas. Rood ja kõrkjad  kaswasiwad tema kaldal ja walged ning kollased wesilrlled ujusiwad oma laiade, lihawate lehtedega tema tumedal pinnal. See paik siin oli wäga ilus ja waikne kallil pühopäewa homikul kiriku kella helinal.  Aga ivana naesterahwas ei pannad siin seda ilu tähelegi. Tema istus lõõtsutades ühe kiwi pääl ja tegi omad kinga paelad lahti. Selle püüle wõttis ta oma kirju rätiku pääst ja pühkis higi otsaesiselt, siis waatas ta tükk aega tusaselt oma sülle. Tema oli wäga kurb ja pahane, tema oli kiriku minna tahtnud mitte Lamalat kiitma ja tänama, waid oma häda temale kaebama. Sest see oli hirmus, kui õnnetu ta oli. ÜkSgi inimene ei wöinud tänasel pühapäewa homikul nii õnnetu olla kui tema. Wiis last oli temal abielus olnud ja suurt wacwa oli see temale maksnud neid kõiki üksi pärast oma mehe surma üleS kaswatada.  Jah, see oli tõesti raske ühele lesknaesele! Aga ta oli aastate kaupa ööd ja püewad tööd teinud, sell konbel oli see wõimalik olnud. Kiiresti laks aeg mööda ja tähelepanemata vliwad lapsed suureks kaswanud. Esimene poeg oli ära surnud, teine kodumaalt wälja rändanud, kolmas oli mere paal ja andis enesest arwaSti  teatust. Tütred oliwad mõlemad mehel ja laste emad. Ja just nende tütarde  pärast oligi see wana naesterahwas tänast! pühapäewa homikul nõnda kurb ja pahane. Tütarde maja pidamine ei olnud, tema arwamise järele kusagilt päralt. Kaua ei wöinud see mitte nõnda edasi kesta ci, tõesti mitte, iseäranis teise juures mitte. Eile oli ta tema juures käinud ja seda temale ütelnud, aga sääl oli see sant laps tänu asemel wäga pahaseks saanud ja palu- nud, et ema ennast mitte tema asjade sekka ei segaks. See sünnitas ägedat tüli ja ta oli scllepääle teise tütre juurde jooksnud ja tema ees kibedasti esimese pääle kaebanud. See aga oli weel õe poolt seisnud ja arwanud,  et ema olla juba wäga manaja ei mõida seega kõiki õieti otsustada ja oli soowinud,  et ema ennast mitte laste maja-- pidamise sekka ei topiks- See oligi see põhjus, mikspärast wanakese  süda nõnda täis oli. Ja kuna tema sääl istus ja kiriku kella helinat kuulis, kosutas ta wiha omas südames. Ta enese arwates ei hoolinud mitte üks laps temast! Ja mis sce oli, mis nad temale andsiwad, mitte midagi! Tema pidi meel oma manade, wäsinud kontidega wöõraste juures töös käima, ja kedcama, et sõrmed merised. Tema käest weel abi saada, jah, see oleks neile kohane olnud. Mis oli temal nüüd sest, et ta nende wiie eest töötades ennast haigeks ja kidewaks  teinud oli? Wõi oli see õige, et ta tütred nii harwasti teda waatama tulimad  ilmasgi ei olnud neil seks aega?! Wõi et ta pojad nii kaugele ära läinud ja oma mana ema nõnda üksi jätnud ja temast nii mähe hoolinud, nõnda et ta omas mahajäätud olekus Jumalat paluma pidi, et ta tema lapsi nuhtleks selle kurja pärast, mis nad temale teinud ja ka selle hää pärast, mis nad tegemata jätnud? Jah, need oliwad wäga pahad lapsed! Ja ta ei womnd nüüd kmkugi minna, et