Saarlane UW Üleüldise Miiliks sjaleht «uni- ja linaarahwale. UU sl° 44. Teisipäetval, 1. notvembril 1905. xx>. äastakiiik. maksab: Saaremaal aaZtaS . . 1 rbl. S« lp. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Psolcs aastas l „ 2Z „ Ilmub igal Kuresäarcs slauüa-uulitsas »r.17. Saarlase toimetnsele,Kuresaarde. Kuulutuste Petit rtda muksud Al. Lugejatele! Ostu teel on hr. baron Sassi trükikoda  ning ajalehed „Saarlane" ja Kuresaare  Saksakeelne nädalileht „ArenSburger Wochenblatt" minu omanduseks saanud. Selle sündmuse tõttu saab „Saarlane" oma waimu kui ka wäljaSpidise kuju poolest  ka muutma. Kuna meie täielikuma eeskawa ja töösihi awalduse edaspidise aja pääle jätame, räägime sellest seekord ainult mõne sõnaga- Et ma ühes „Saarlasega" ka „ArenSb- Woch." omandanud olen, siis on see mõnel pool põhjust andnud arwata, et saarlasest"  minu kätte minemise läbi midagi suuremat kasu Eesti rahwale loota ei olla. Seda arwamift awaldas ka nähtama häämeelcga  ajaleht „Teataja." Olgu sellepärast teatatud, et „Saalane" edaspidi minu omandusel täiesti iseseiswalt  ja lahus Saksa keelsest nädalilehcst saab töötama- Wiimasel saab oma toime» metaja olema, kes teda temale kohases maimus toimetab. „Saarlane" tahab oga edaspidi minu wäljaandmisei rahwa häälekandja  olla, tahab julgesti kõigi puuduste üle rääkida, mis Saare rahmast koorma» mille läbi rahwa hää käekäik tõstetud «võiks saada. Kõigis neis asjus tahame kõigi teiste Eesti ajalehtedega, kes sellessamas piiris töötawad, käsikäes käia. Kuid ühest asjast tahame siin kindlasti kinni pidada: ülemal tähendatud eessihis töötades tahame alati «viisakat ja asjalikku tooni kinni pidada ja ei saa meie ässitawatele ja sõimusisuliste  kirjadele mitte ruumi andma, sest et sarnasel teel rahwa kasude eest «võitlemine  alatu ja meie paremate tundmuste wastu on. Mis aga ~Saarlase" Välispidise kuju kohta puutub, siis tahame tulemast aastast saadik „Saarlast" hästi suurendada ja nimelt lisalehe läbi, pooles praeguse „Saarlase" suuruses, kuna meie tellimise hinda mitte kõrgendama ei saa. Esialgu jääb aga praegune wastutaw toimetaja lehe eest wastutajaks, kuni uus wastutaw toimetaja kinnitatud saab. See on. nagu ülemal tähendatud, lühidelt Zeltud. Proowinumbris,  mis meie enne jõulut wälja anda tahame, saame „Saarlase" tulcwase sihi üle pitkemalt kirjutama. AuuStades C. Palk. Elu. Ludmilla von Rehrest. Eestistanud G. Markus. Oli kindlaks tehtud mõlemad tahtfiwad  surra. Mõ'emad oliwad nii ära wäsinud, nii ära tüdinud, et elu neile enam sugugi armas, maid ainult piinaks oli, mille paranemiseks mingisugust lootust ei olnud. Alatasa õmbluse masina ees istudes oliwad naese silmad juba tündsaks läinud ning tema käed nõrgaks jäänud, kuna mees wabriku töömehena wähese palga otsas omast tööst täiesti ära tüdinenud oli. Wõlad, mis nad kord natuke kergmeelselt mõne aaSta eest oma majapidamise asutamise  juures teinud, kaSwafiwad aegajalt suuremaks, mis elu ikka raskemaks ja raskemaks  tegi ja kui neid poleks olnud, siis ehk oleks weel elada «võinud, aga nüüd... Za nad läkfiwad üksteise wastu päew päcwalt külmemaks. Kui ühel õhtul mees kodu tuli ning oma abikaasat wagusi ja kahwatanud olekus istumas nägi, awaldas ta sellele oma mõttid,  et elu piinlik ning surm armsam olla. Nad rääkisiwad üksteisega mõistlikult ning tarutafiwad asja rahulikult. Kahekesi koos surra, näitas neile palju kergem olewat km üksikult. Mis maksis mil sel «viisil edasi elada? Ei, parem hädale ots pääle teha, siis on kõik lõpetatud. Neis mõtetes läksiwad nad teisel homikul wara linnast wälja metsa poole, mis mitte kaugel ei olnud. Metsa keskel oli wäikene järwekene, mille sees nad omale rohu otsida soowisiwad. Ilma sõna lausumata sammufiwad nad järwe poole edasi. Oli ju weel nii wara, et tähed taewa wölwil särafiwad. Järwe wesi oli nii wagusi, nagu oleks ta sügawat und maganud. Aega mööda hakkasiwad tähed taewas koidu walguse suurenemisega ära kustuma. Päikene ei olnud aga mitte weel tõusnud. Mõlemad istusiwad wäfinud olekus järwe kaldale maha ning waatafiwad wee sisse nagu oma piinliku elu päästja silmi, mõteldes:  Wähe aega weel ning siis oleme sinu hõlmas igawssti hingamas. Wahe ajal puhus aga kewadine õhk nende üle, nende silmad läksiwad selle läbi nagu enam lahti, nad nägiwad noort wärSket rohtu omaS ümbruses kasivama, tundsiwad, kuidas elustaw õhk neile igast küllest waStu woolas, aga siisgi ei rääkinud nad üks teisega sõnagi. Wiimaks wõttis mees naese ümbert kinni teda oma wastu rindu surudes ning weel kord ta otsa waadateS. Selle wäga kahwatanud nägu näheS tuli tal meelde, kui kena ja priske see mõne aasta eest wälja nägi ning kui sagedasti  ta seda suudlenud oli. Wiimasel ajal ei olnud ta seda aga pea ialgi enam teinud. See käis ta südamest läbi, ta suutleS nüüd weel kord naese kahwatanud huuli. Ka naene mõtles weel kord endiste aegade ja armastuse pääle tagasi, kus nad nii rõõmsalt elanud oliwad. Selle «väikese wahe aja sees oli aga nende ümbrus metsas elawakS läinud. Siin ja sääl kuuldi lindude laulu, kägu hakkas oma häält tegema, mille pääle mets iga kord waStu kõlas, nagu oleks ta teda osatada tahtnud j. n. e. Nad nägiwad, kuidas üks metskits järwe kaldale tuli ning sääl oma jänu kustutas ning päikene hakkas ka juba tõusma. Naens waatis weel kord üles tacwa poole, siis jälle alla järwe wee pinna pääle, mis tal nüüd wastu mustas ning kole külm näitas olewat. Aga ilus oli see kewadine hommik! Nad oliwad linna müüride wahel elades mõlemad  ära unustanud, mis ilu ja elu kewadine  hommik metsas awaldada wõib. Nad tahtsiwad aga surra. Lindude laul kõlas aga ikka waljemini ja elawamalt, kõik mets awaldaS elu. Nad hakkasiwad mõlemad kohkudes wärisema, kartus tuli nende pääle ning naene ütles wiimaks tasaselt: Püha Jumal on wist praegu metsas käimas. Päike oli juba tõusnud. Tuul puhuS üle metsa puude latwade, mis ka järwe wee pinnagi liikuma pani, nagu oleks see uuesti üles ärkanud. Igal pool kuulstwad nad rõõmust lindude laulu, nagu oleks nad loojale elu eest tänu awaldada tahtnud. Mees ja naene waatsiwad üksteise otsa, nad tundsiwad, et armastus jälle nende südamesse tagasi oli tulnud, mis suured mured säält ära hirmutas, nad tundsiwad, et elu neile jälle armsaks läks, nad tahtsiwad weel elada. Nad pöörafiwad järwe kaldalt ümber ning läksiwad kodu poole tagasi elule waStu, aga mitte surmale, nagu kodust tulles. (Lõpp.) Isamaa ja sugurahwa armastus. Ainetel kõnelenud Paul Olak Aga isamaalik meel ci armasta mitte üksi isamaad, waid ka oina sugurahwast. Sugurahwas on see, kes ühest kännust wõrsunud ja üht keelt räägib sugurah- was on üks perekond. See on wäga loomulik  ja õige, et ühe perekonna liikmed teineteise õnnest rõõmu tunnewad ja üksteise  õnnetusest ning kurbtusest osa saamad. Loomulik on ka see, et nad üksteisele kõige paremat soowiwad, ühiste tulude eest wõitlewad ja üksteise kasusid kaitsewad. Kõike, mis kõlblik, auus ja armas, peawad nad ühendada ja edendada püüdma, seda aga, mis halb, kahjulik ja auutu, kõrwale heita, takistada ja häwitada katsuma ühisel nõul ja jõul. Meie rahwas on ka üks perekond ja meie kõik selle perekonna  liikmed. Iga EeSti kännust msrsunud  mehe ja naese püham kohus on meie rahwa kasuks tööd teha. Kes haritud  on, peawad hariduse põllul keelt harides,  teadust ja kunsti laiendades ja edendades  töötama. Teised jälle muus töös ja tallituses auusust ja tublidust üles näitama  ja meile teiste ees auu ning lugupidamist  tooma. Ehk meie rah.was küll armu poolest maike on, ei peatee meid ometi eksitama ega araks tegenia. Kui iga rahwa liige oma kohust hoolega täidab, mis meil wastastikku täita on, siis hakkab meie elu kenasti õitsema. Selle pääle peab igaüks waatama ja selle üle walwama,  et üksikute rahwa liikmete egoismus*)