matakse üleliigsed hääled üksikute linnawolinikkude  hääleenamusest lihtsalt maha. Kui siis mõne üksiku juures kahtlus tuleb, kas ta tõesti hüäleenamuse saanud, siis tuleb ainult selle isiku walimine uuesti ette wõtta. * Politseimeistri herra palub meilt järgmise kirja jaoks ruumi: Teisipäewal, 5. nowembril,  teatasin ma sõiduwoorimestele, et ma nad wastutamise alla Võtan, kui nad poristss troskades wälja sõidawad. 8. nowembril ettewõetud  üleWaatamins näitas, et woorimshed nr. 359, 264, 255, 503, 207, 306, 387, 310, 646, 285, 145, 560, 220, 320, 521, 407, 323, 281, 364, 507, 525, 359, 226, 345, 459, 218, 411 ja 456 hoiatusest hoolimata poriste troskadega  otiwad wälja sõitnud, mispärast ma neilt kaheks päervaks sõitmise õiguse ära wõtstn. Woorimehelt nr. 383, kes Vigaste wedrudega troskaga wälja sõitnud ja kelle hobuseriistad ja munder katkised oliwad, wõtstn ma sõitmise õiguse nii kauaks ära, kuni ta eespool awaldatud  wead on ära parandanud, ja woorimees nr. 58 (kahehobusetroskaga), kelle hobune lonkas,  ei tohi enne sõita, kui ta hobune paranenud  on. 9. skp. moorimehi üle maadates, olen järgmistel  Voorimeestel, kelle troskad puhtad ei olnud, sõidu õiguse kaheks päewaks ära Võtnud: nr 402, 203, 385, 132, 647, 153, 262, 503, 441, 68, 622, 462, 542, 263, 505, 449, 557, 488, 363, 319, 581 ja 622. Politseimeister von Glasenapp. * Kaubaw eo jaoks sega- ja sõidu  rongides pandawat lähemal ajal uus määrus maksma. Alandatud hinnaga saadetakse  ainult kuiwatatud pärmi, liha, metsloomi, lindusid, kalu, õlut, raamatuid, wärsket puuja  juurewilja, piima ja elawaid taimi edasi. * Tallinna ja Helsingi wahel jääb aurulaew „Oihonna" ka talwel sõitma. Helsingist tuleb ta üle nädali kesknädalil kell 4 p. l. ära ja sõidab Tallinnast teisel päewal, s. o. reedel, Helsingi jälle tagasi. Esimene reis algas minewal kesknädalil. Huwitaw kohtuasi. „U. A." kirjutab: Rääaib mulk ..maakeelt," käidakse temaga kui õnnetu inimesega, kellel taewas midagi paremat osaks saada ci ole' lasknud, natuke leplikumalt ja wähem pilkawalt ümber; julgeb aga keegi ohwitser mundris seda teha, siis on pagan paberis: teda riiwab pilkaw waade ja moka muigutamine, talle pööratakse põlates selga, talle tehtakse takistusi ja aetakse lõpeks protsessgi kaela. Miks? Lihtsalt sellepärast, et sarnane isik Balna mõõdupuu  iga rohkem haritud inimene ennast rnuu laseks pidama ära unustanud on. Sarnane äpardus juhtus meie suguwennal, stabikapten hra Pitkal, kes „Anso mardi" nime all kui kõigist auustatud kirjanik kogu kodumaal tuttaw on. Lugu ise on järgmine: „Uues Ajas,, nr. 8 s a. ilmus Ansomardi poolt kirjatükk „Korraks k o d u m a a l," kus ta neid tund- musi osawasti kirjeldab, mis ta kodumaale jõudes tundnud.  Tükk aega kodumaalt eemal olles, wõttis kirjanik nõuaks kõik Tallinnas wiibimisse aja ainult Eesti keelt rääkida „Oled sa hull, ivennas?! Seda sa teha ei tohi," oliwad Sed kohe mastu. ..Sind naerawad ju kõik siis wätja ja meid weel pääle kauba. Sind peaks ju igaüks talumatsiks . . . Sinu ülikonnast nähtakse küll ära, et sa Wene keelt oskad, aga riigi keelt ei peeta siin meel hariduse tunnistuseks. Teda oskab iga uulitsa prügitaja ja kiwitäksija wenelane. Hariduse täheks wõib amult Saksa keel olla ..." ..Wõtku pagan siis Teid ja Teie haridust!" kirus kirjanik pahaselt, tundes,  et kauaaegne Wenemaal wiibinnne tema Saksa keele tõesti kaunis kokku kuiniatanud ja ära tarretanud oli. „Ma tahaksin näha, kes julgeks mind naerda? Mind, kollegia nõuumkku? Mind kellel Wladimir kaelas  ja auumärgid rinnal? Mind, keda Keiser ise omast armust, minu tulususe tasuks wägewa Wene riigi aadeli seisusesse tõstis?" . . . Asi läks kirjanikul Eesti keele rääkimisega siisgi pahasti ja tema ..kollegianõuuniklik „ise," kes seni wnsakuse  ja auuvaklusega ära hellitatud oli. pidi palju, kannatama. Igal pool. kuhu ta läks, wastati tema Eesti keelse terwituse „tere' pääle ~moen," saadi kurjaks,  kõrgiks ja ülbcksgi, kui ta kellegagi Eesti keelt rääkida julges. Pääle muude kohtade käis kirjanik ka mitmes kaupluses, kus talle Eesti keelse teretamise ja küsimise pääle ikka Saksa keelt wastu wirutati. Übes poes ei tahetud Eesti keelt rääkija ohwitserile üleüldse midagi müüa, mõõdeti teda imestawal pilkama! maatel  päälaest jalatallani ja wastati selle ja selle asja nõudmisel: Solche haben wir nicht," ehk küll ostja nõutawat  asja mitmes eksemplaris oma silmaga nägi. Teises kaupluses ei mõistnud jälle paarkümmend aastat siin elanud müüja ei Eesti ega riigi keelt, nii et ta „süda Eesti linnas, kus enam kui eestlasi elas, ja Wene riigis, mille wägewuse ees terme maailm müriseb, sunnitud oli oma asja Saksa keeles õiendama."  Kolmandasse kauplusesse läks kirjanik oma ristitütrele sündimisepäewaks laualampi ostma. Poe-, poiss, keda ohwitser jällegi Eesti keeles lampi näidata palus, ehmatas otse ära, nii et ta kahekordse küsimise pääle sõnagi suust mälja ei saanud. See ehmatanud poissgi kutsuti samal silmapilgul ära ja meie ohwitser jäeti ootama. Wahe ajal kordas ta oma soowi meel teisele kaupmehele, kes teda arusaamata pahameelega silmitses ja ohwitseri mundris aga Eesti keelt rääkija ostja niisama tähelpanemata jättis. Lõpeks, kui Saksa keelt rääkija publikum, ühed pisikese asjaga, mõned hoopis  tühjalt, mälja läinud, kuulis tä oma selja tagant üteluse: ..Oodake! Kohe ssaap neitatut". Tüki aja pärast miidi siis ohwitser lampisid maatmna, millest üks ka ära ostetud sai. Ostja palus seda oma korterisse, mis kauplusest sammu 300 eemal oli, ära saata, sest et tal enesel mujale minekut oli. Lampi ei toodud aga koju, ehk küll seda teatud tunniajaks, mistisü ristitütre sündimise  silmapilguks, tarwis oli. Lambile järeleminejale  tüdrukule naernud kaupmehed wastu ja ütelnud: „ Ennäe meil asjameest, kellele kaup koju kätte saata! Oleks wõinud isegi ära miia." Lambi ostmise loost arwas herra Seeger, lambikaupluse  pidaja Laia ja Nunne uulitsa nurgal, et Ansomardi teda ja tema kauplust sellega mõtelnud on, ehk küll kirjas tcma nime nimetatud er olnud, ja käis mitu korda meie toimetuses Ansomardi nime ja adressi järele pärimas, kuni La lõpuks kohtulise küsimise pääle kirjaniku loaga teada sai, et Ansomardi stabikapten herra Pitka Pihkwast on. Asi tuli 4. skp. Tallinna ringkonnakohtu  kaelakohtus harutusele, kus kaebaja in jubilo tõendas, et ta kaebtust tagasi ei wöta. Typikalik oli ka kahest tunnistajast noorema, umbes 18 a. isiku ütlus kohtu presidendi herra küsimise pääle, kas ta 1902 Kesti Postimees. 560