Saarlane Neistpäewal, S. Märtsil 1893. X. aastakäik. maksab : Saaremaal aaStaS. ... I rbl. 3V kp. Saaremaal pooles aastas l „ „ Poitiga saadetud aaStaS. Z „ „ Pooles aastas 1 „ AS „ Ilmub igal töifipäs«V«»t. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine Kuresaares kaubanulitsas «r. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehi selle ruum maksab 2 kop. Ulkjili>i«e pilitilm ajalehl maa- ja liuaarahmalt. Linna kõrtsid. Hiljuti kirjutas Kuresaare Saksakeelne Mdali leht meie linna kõrtside kohta ühe wüikese kirja, kus sees ta näitas, kui kahjulikud  need meie rahwale nii ka meie linna walitsusele on. Nimetud leht armas, et linn iga aasta oma kortsudel peab meel juurde maksma, sest need ei too mitte aastas nii palju kasu, et parandamise eest wõiks rohkem hoolt kanda. Kas see armumine  nüüd umbes õige oli, ei mõi ma kiita, sest kui linn peab iga aasta mõnikümmend rubla neile juure maksma, ega need „mustad onnid" siis enam ei seisaks! Wöi ehk tahetakse selle läbi ainult kadedust näidata. Olgu see kuidas on, aga minu nõuu oli siin natuke näidata, kui hirmus suurt kahju linna kõrtsid nimelt taluinimestele tegewad. Talumees tuleb homikul puukormaga linna. Kui ütlemata palju waewa ta praegus talwel kange külmaga näeb, ennegu ta koorma ära müüb ja selle eest 1 rubla 20 kopikat saab. Homikul linna tulles pole keegi talumees purjus, ehk ta küll mitmest kõrtsist on mööda käinud, niisama ka mitmes sees olnud. Enamast on igal mehel ikka midagi muud toimetust pääle puu koorma müümise linnas toimeta, milleks ta kodunt ka niipalju raha ligi wõtab, kui ivõimalik on. Saand linnas asjad toimetud, siis tarwis kusagil lõunat süüa ja selle tarwis minnakse linna kortsu, kust muidugi ka „kibet" saada on. Sääl saawad sobrad ja tuttawad kokku, kus siis termist juuakse, künni „aidu raidu" lahti lääb. Ka pesitawad meie linna kortsudes alati ja päewad otsa, nõnda nimetud „hulgused," kes endid siis purju jäänud talumeestega tutwustawad ja nende taskust raha ehk wiina wälja pressiwad,  ehk kui nad muud ei saa, siis külamehe  leiwa kott on uue peremehe leidnud. Nõnda on linna kõrts talumehele nuhtluseks  ja ei mitte sööma kohaks, nagu mõni kuulukse rääkiwat. Nüüd on ta jooma järje kätte saanud ja läheb kuuni kodusse, kui tal aga wähegi kopikaid taskus kõliseb. Ka linnalastele on linna kõrtsid ühed suured ajaraiskajad, sest neis elutseb päewad  läbi, niisugust inimesi sees, kes miskit tööd ei wiitst tehja, nad warastawad ja hangeldawad, et aga wiina saab. Alati jooksewad nende naised ühest kohast teise, et mehi õhtuks kodusse saada ja ikka leiawad  nad neid kõrtsust, kus neil luba oli sees wedeleda ja endid noritud tilkadest purju panna. Nõnda läheb seesugune kõrtsu elu aastast aastani ja jätab meile alati mitmed hirmsad pahad jäljed järele. Waadaku igaüks ühe kõrtsu ümbrust korra, kui kangest see lehkab, kui ropp ja must see on, nii et ühel õigel inimesel jälestus pääle tuleb kui ta peab seesugusest pahareti salongist mööda minema. Kas kõrts linnas on nüüd kasuks wõi kahjuks, näeb igaüks. Oleks siin linnas kõrtside asemel parem paar thee ehk söömamaja olewat, ma arwan need oleks tuhat korda kasulikumad, kõige rohkem taluinimeStele, kes Larwituste pärast peawad alati linnas käima. Need ei teeks kellegi kahju, ei istuks mehed homikust  õhtuni siis enam kortsus ja laseks naised ja lapsed kodus tühja kõhuga kurta. Kui mitmed tuhanded silmaweed jääksiwad walamata, mis praegus ainult kortsud linnas sünnitawad. Mõningad mehed hakaksiwad jälle tööd tegema ja nende oma, kui ka kodune elu oleks teine olewat. Kui mitmed pahandused, tülid ja riiud tulewad kortsudes ette, sest et sääl kõik sõbrad ja waenlased ühe teisega kokku saawad.  Wiin ajab neid siis karwupidi kokku ja kaigastega ehk nugadega ühte teist paitama. Kõrtsid linnas pole mitte ühe kopika eest kasulikud, sellepärast oleks see üsna soowida et need kautatud saaksiwad. Mees, kes päewa läbi on kangest tööd teinud, tahab õhtul ühe wäikese napsi wõtta; ta toogu seda poodist parem kodusse ja pruukigu sääl, kus see tale hoopis odawam tuleb. Ei juhtu ta kodus kellegiga kokku, keS ta palge meriseks lõhub, ehk wiimased raha kopikud taskust ära rõöwib. Tal on rahu! Ka ei ole linna kõrtsust kellegile talumehele  midagi süüa saada, et ta oma kõhtu täita wõiks, waid tal juhtub alati meel see äpardus et omast kodust kaasa wõetud leiwa  st päälegi lahti saab. 9 Õigus wöidab. Frsnz l jarklk. Korraga purtsasin?ad ta suust sajatlemised  kui jõgi, ja siis jooksiwad sõnad sorinal ta mokkadest, ning üsna jäekülmalt jooksis läbi mu ihu, ja kümme kord mõtlesin ma: kui hea, et sa mitte grafi härra ei ole. Sest selle pääle läksiwad  kõik ta sajatlemiscd, ehk ta küll kõigest sest werisist lugust õiele süüta oli, ehk ometi wähemast waest metsawahti hoopis oma tahtmise wastu surnuks lasknud oli. Anton tegi wiimaks teda tasaseks ja lukutas teda oma kambri. Tema ise walwas kõik õõ oma isa surnu-klha juures, ning noor herra Hugo jäi tema juure, kuuni homiku amardama hakkas. Wõis küll tarwis olla, sest selle waese poisile, Antonile, tungis ts isa äkiline  surm kangest südamese. Aga, mis sündis? Waewalt on härra Hugo läinud, Ms läheb Anton wana härra juure, et temalt aruandmist pärida. See aga laskis teda torni wisata, ja teisel päewal oli ta härra Hugoga kadunud. Sääl ei jäänud siis kõigist metsawahi perekonnast muud järele, kuid punane Leena. Et ts mitte hoopis üksi oma wenna werise suruukiha juures ei pidanud istuma, kvtterdasin ma ennast metsawahi mvjase, ja Nägin siis kurwastusega. kui kangest see nma menna iurma varast ennast waewas. Seesugust kätte-,väendmist, nutmist ja juukSte karistamist pole ma oma elamises enam näinud, ning see ei aitnud ka midagi, et ma teda armsa Jumala juure juhatasin ja temale ütlesin, et ta ometi troosti ja kinnitust wagaS palwss peaks otsima. Ta ei pannud mu juttu tähelegi, ja kui ma ta ligi läksin, siis tõukas ta mind wägisi enesest ära, ei söönud ega joonud, ning ei liikunud oma wenna juurest. See läks nõnda edasi, kuni teda kirStu pandi ja hauda kanti. Teda maeti wäga auusast ja ilusast, sest see oli grafi kange käsk, ja köit teendrid pidiwad matust juures olema. Õpetaja pidas temale üht kaunist matuse kõnet, kelle juures ühegi silm tuimaks  ei jäänud, rääkis palju ilusaid sõnu, kiitis teda kui üht õiglast meest ja truui teendril südamc-vöhjast. Punane Leena seisis kibedast uutes haua juures. Kui aga esimine  mulla-tül mmest kõmades kirstu pääle kukkus, siis kisendas ta -valjuste ja langes mineStand minu kaenla. Ei arkanud ka enne, kuni kõik see kurb toimetus mööda oli, ja ma kandsin teda oma käte pääl metsawahi  majase tagasi. Sääl lõi ta esmalt silmad lahti ja waatis segaselt ümber, et õige koledaks mu meelest läks. Kas ta sellkorral tõeste rumal oli waewast ja murest, seda ei tea ma tõeste mitte õölda, aga siiski arwan ma, et ta mõistusest wist segane oli. Ta oli jälle teiseks läinud, korraga hoopis teiseks, nõnda et ma küll imestleda ei wõinud. Ta ei nutnud ega hädaldand enam, ei ajand enamsajatlusi  wälja. Ta istus aga hoopis mait kuiwade, põlewate, tuimade silmadega, ja waatis ikka ühe koha ning wahest minu, kui ühe puutüki pääle. Sest et ta mind sellkorral tundnud oleks, seda ei usu ma täna weel mitte. Ma ei julgenud mitte sõna rääkida ja mu meel läks hoopis  araks. Sääl olin ma siis rõõmus, et grafi teendex ühe suure kirja ja mitme raha rulliga tuli, keda ta punase Leenale andis, ühe terwitusega grafi poolt. Ta waatis teendri pääle, aga ei lausunud sõna ega liigutanud käi, kui teender kirja ja raha-rullid laua pääle pani. Sell poisil läks meel wist niisama araks, kui minul, sest ta pani rutust jälle minema. Sääl olin ma jälle punase Leena'ga üksi ja ei teadnud mitte, mis ma pidin pääle hakkama, sest see oleks ju ometi wäga halastamata olnud, kui ma teda ta kurwa oleku sees oleksin üksi jätnud. Üks Lund läks nõnda mööda. Korraga tuli elu jälle ta sisse. Ta õhkas sügamast, waatis imestledeS minu pääle, lükkas Aega üle otsa ja ütles: Oled sa siin, Peeter? Waata, see on sõbralik sinust, et sa punast Leenat ei ole üksi jätnud, kui need teised. Aga mis see siis on.? Ta tähendas kirja ja raha rullide pääle, ja mina ütlesin iale, et härra graf mõlemad  saatnud on. Ta wäristas pead ja murdis kirja lahti. Sääl seifis siis sees,