Saarlane 3- t l Teisipäewal, 13. Oktovril 1893. IX. aastakäik. Saaremaal aastas.... 1 rbl. 30 kp. Saaremaal pooles aastas I „ „ Postiga saadetud aastas. Ä „ „ Pooles aastas. ..... t „ 33 „ Ilmub igal Knresaarcs kanbauulitsaö »r. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarcs. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksad S kop. --S-- MD Nleiildine politikil ijaleht mm- jn lii»»r»h»»Ik. MM Heli ja luule. Armsad Saare õed ja wennad! Helist ja luulest on ju mitmed pitkad kõned mõteldud ja äratuseks teile awaldatud, aga kas nad teie rinnas ka wastu-kõla on leidnud, jääb saladuseks. Lubage, et ka mina teile korra liginen ja oma arwamisi neist kahest teile ette kannan. Heli ja luule on saadetused õndsuse ja wabaduse riigist ja nad kannawad ka seda senna, kes ennast nende kaenlu peidawad. Mis oleks ilm, kui temas ühtegi hüüet ei kuuldaks! Mis oleks kewade, kui ühegi linnu laulu hääl teda ei ehiks! Nii kui loodus omast rinnast rõõmsaid hääli helistab,  nii peame ka meie oma elu, oma kewadet täielikuks tegema, sellega, et meie teda laulu ja luulega, kui läikima looriga wabaduse mõrsjaks ehitame. Meie esiwanemad on neid kalliks pidanud,  seda näeme nendest rohketest lauludest, mis wirgad isamaa pojad aastate laenetelt tagasi on toonud. Aga kuidas on nüüd lugu? Meie külades jääb laulmine ikka enam ja enam soiku luulest pole juttugi! Kallis kodumaa, kes su maim siis tõesti nii wäsinud on, et sa kuidagi ärkada ei suuda! KaS su rind tõeSti nii rusutud on, et sa ühegi hüüde pääle wastu ei helise! Elu jõuab kiirelt, nii et meie teda ainult mõttega wõrrelda wõime. Kuidas peame oma kallimale saatusele siis wastu astuma ? Kas ehk kurtes tema lõppu ootama, tummalt  temas wiibima? Ei, meie peame teda lõbustama, õnnestama lauludega. Meie kõrge waimulise õe, lahkunud Koidula, mõtetest leiame järgmise iluhüüde: Üürike elu sind teretan ma lauludega. Suguwennad, Ülemaal käiwad nii wäga rohkest meie kadunud õe jälgedes; mikspärast  peame meie Saarlased iga tee pääl teiste taga kõndima! Mikspärast ei jõua meie ühegi püüetega teiste kohta! Kui siin Saaremaal midagi alüstud saab siis ei jäe fee kuigi kauaks, waid kaub marsi jälle ära ja langeb wähemal warjutusel  hengusele. . Nõnda on meie seltsid, nõnda on meie laulu koorid ja nõnda on ka meie kirjanikud. Alles tänawu kewade oliwad mitmed, kes oma mõtteid salmikuteks kõitsiwad ja kewade auuks isamaa altarile kandsiwad, ehk küll suurem hulk teiste tehtud tööga endid auustada püüdfiwad; aga kuhu on nad nüüd Muud? Nende luulele on waremalt sügise jõudnud kui loodusele. Mis on neid waikima  sundinud; kas see, et nende hääled mitte nõnda ilmasse pole kuultud? Wana sõna arwamise järele, ei ole ühtegi  meistrid kes taewast oleks tulnud ja ka minu arwamine käib selle kohta; sest mis meister see küll oleks, kes mitte sellest õppinud ei ole. Kes häkitselt kõrgelt algagawad,  need aega mööda alla langemad! Armsad lauljad ja luuletajad, koguge uueste hääled ja mõtted kokku; peaasi mis teid kõrgemale wiib, on harjutus ja õppimine,  sellega saate kord kingule jõudma ja ei saa enam mitte tagasi langema, sest aegamööda minek kulutab astmeid. Warsi sunnib surmaja sügise looduse elu hengusele. Helidest ehitud orud saamad wihma ja tormi tallermaaks, päewad lühikeseks,  ööd pimedamaks ja pitkemaks; ainult niipalju pillub päike maigust, et koit ja eha kokku ei puutuks. Seda rahulist aega tarwitage omale õppimiseks. Walige aga ühendus endale esimeheks, jõudke wäsimata püüdmistes raskusi ja muresi maha tallades edasi, et kui jälle armas kewade meie kodumaale  tagasi pöörab, teie teda siis Vanemuise  hauasse kõlawate lauludega teretada wõiksite. Siis ei saa ka tema wiibima, maid wabaduse tütre Koidula rinnalt kuldsed  kiired pärjaks köitma ja wõidu täheks pähe panema! üllala. Isamaalt. Kurefkarest. Sügisene wilu ja külm aeg on meil juba täitsa alganud, alati sajab mihma ja puhub kõlct tuult, nii et haljad puude lehed endid kollaseks muudumad ja wabisedeS maha langemad. Kurwalt peame selle pääle mõtlema, millal jõuab jälle see igam aeg mööda, et armas ja kallis kewade meie kodumaa pinda kaunistama wõiks tulla. Rõõmsad laulu linnud laulawad miimseid  salmist jumalaga jätmiseks ja lahkuwad jälle mitmeks pitkaks kuuks meie Saaremaalt. Hale naljakas lugu sündis paari nädala eest siin linnas, mida oma auuStatud lugejatele Kahtlus ja süü. 11 T. Oü«y järcle. Nüüd paniwad mehed madruse tasakesti juure toodud raami pääle, kui walitseja juure astus. Ta laskis omale kõik see asja jutustada ja ütles teenritele: Ma magasin nii raskesti, nõnda et ma ainult läbi une püssipaugud ja kõue müristamist kuulsin. Waene Beppo! Kes peaks küll sulle seda kuuli soowinud olema! Siin on wist sisse murtud; näe, sääl seda lahtist akend. Kurjategija on madrusele, keS teda takistas, tuld annud. Tuline ja põrgu ehk on aga meie raha kamber ära rööwitud? Ruttu kandke haawatud ära, siis tahame järele waadata! Gertrud ei olnud walitseja sääl olemist ega jutustamist tähelegi pannud, maid astus sõna lausumata raami kõrwal lossi poole. ' — Preili, see silmapilk ei passi mitte teie kohta, ütles walitseja neiu kõrwale astudes; jätke seesugused asjad parem minu hooleks. Gertrud ei wastanud sõnagi, aga ta tõstis pead laterni walgus paistis täiesti tema kahwatanud näo pääle ja waatis ühe pilguga nooremehe poole, mis tema Värisema pani. Waikides astus ka walitseja nüüd edasi. Kui nad ukse juures surnud Nerost mööda astusiwad, tegi walitseja jälle mõned osawõtlikud küsimised; aga ka seekord sai ta neiu poolt tõsise, ähwardawa pilgu wastuseks. Kui haawatud hoolega oma woodi pääle pandud oli, andis Gertrud kahe teenrile käsku linna tohtri järele sõita ja ka ühtlasi  adwokatile sellest juhtusest teadust wiia. Nüüd kesk öö ajal peab adwokat üles äratud saama? küsis walitseja kes ka sisse astunud oli, pilgates, Teie olete üks tubli kammandaja, preili, ütles ta edasi, kui ta nägi, et tema küsimist mitte tähele ei pandud. Kas teie ei tahaks ka sellest järele waatmisest osawõtta, mis ma nüüd meestega ette wõttan, et teada saada, kas margad ja rööwlid on siin sisse murdnud? Nüüd rääkis Gertrud esimist korda tema wastu. Ma jään siia, ütles ta kindlalt. Mina tahgn haawatud põetada, tema on see ainuke, kes sest koledast tööst wõib kord tunnistust anda. Kohe selle pääle ilmus arst, katsus madruse haawa läbi, sidus seda kinni ja ütles: Ta wõib weel õnne tänada Hoolsal poetamisel wõib ta weel paremaks saada. Oleks kuul wähe weel kõrwale läinud, siis ta oleks peaaegu külge puutunud ja kohe surma toonud. Järgmisel homikul jampsis haige kangesti. Gertrude istus tema woodi kõrwal ja wahetas alatasa arsti õpetust mööda külma wee lappakaid ja kuulatas tema jampsi juttusid. Tund läks tunni järele pitkamisi mööda. Wäsinult toetas neiu wiimaks oma pea käe pääle ja pani silmad kinni. Nõnda une hõlmas suikudes ei kuulnud temagi ukse lahtitegemist ja kinnipanemist,  waid kargas esiteks siis püsti, kui üks hääl õrnal ja osawõtjal toonil tema nime hüüdis. Neiu ajas omad silmad lahti ja waatas suurte silmadega ära punetades kapten Alfonsu d' Estrelli otsa. Aega mööda kadus jälle puna tema palgest ära, ta astus lossi omaniku ette, andis temale kätt ja ütles. Ometi olete üks kord tulnud —> Jumalale olgu tänu, Wrainsteini lossi päris omanik on jälle siin! Alfonsu pidas neiu käe omas peus kui ta wastas: Ma näen, et minu siin olemine tarwis on; isegi oma südikat sõbrannat leian ma meele äraheitmiselt. Ma lootsin ühe teist moodi wastuwõtmise pääle oma kodumaal. Ta astus truui teenri moodi ette ja hakkas tema käest kinni. Sügama liigutusega  ütles ta: Ma olen oma kohused hooletuse  sisse jätnud. Adwokatil on õigus. Ma ei oleksin pidanud mitte kodust ära olema, kus ma nii mitmete headuse ja wiletsuse pärast pean mustust andma. oli ettemõtlemata töö minust, kodust minna ja asjad korraldamata tundmata'" inimeste hooleks jätta. Sind, waene Beppo