Saarlane x° 6. Teisipäewal, 9. Wevruaril 1893. X. aastakäik. „St»«s.rra.ns" maksab: Saar-maal aastas.... 1 rbl. Tv kp. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ PoStiga saadetud aastas. Ä „ „ Pooles aastas. ..... 1 „ ST „ Ilmub igal toifrpÄotVcrt. Kuresaares kauliauulitsäs nr. 17. Kirjad kiiiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse riim ehk selle ruum Kleiiidiiie sisliiills lijlileht «ka- ii lmmrshMle. Isamaalt. Kuresaarest. Paari nädala eest -varastati ühel juudi lihunikul hobune kõige reega Lugusse kõrtsi eest ära. Küll oli mehike kimpus. Kuida nüüd kuulda, olla ta oma looma jälle kätte saanud, millega üks talumees kodusse sõitnud ja pärast jälle lahti lasknud. Tore tükk! Tänawu talwe läheb meil linnalastel peaaegu  üsna lõbusasti mööda. Ehk küll külm wahest kolli teeb, siiski juhtub sekka ka ilusaid pehmeid ilmast. Meelelahutust pakutakse siin ning sääl üsna suurel möödul. Sakstel mängitakse tihti näitemängust, kunas Karskuse Selts meie alamatele  inimestele lõbudust pakub. Ka oleme see tslwe kaks korda laulu kontserti kuulnud, mida kihelkonna ja Kaarma lauljad siin andsiwad. Nüüd paastu aegaS saab muidugi mähem lõbudusi olema, aga siiski wõib igaüks ennast sellega trööstida, et lõbus kewade enam mitte wäga kaugel ei saa olema. Linna uulitsa pühkijatel on see talwe iseäranis  rohkest tegemist. Alati tuiskab lund trotoarid täis, kunas siis politsei kohe jälle kaela pääl on. Käsk on antud, et õued ja trotoarid peawad lumest täitsa puhtad olema, kunas wiimastele  liiwa ehk tuhka peab pääle riputatud saama. Wahest tuiskab, et tacwast ei näe, kas siis pole raske puhastada! Zämajast. Sääl pool olla sell taimel rõuge haigus liikumas. Juba mittu inimest on selle paha haiguse ohwriks langenud. Peaks see aga mitte laiemale lagunema! Sõrme ja Kuuramaa wahe on kinni kül- manud, nii ei Knuramaalt juba mehi Säärele on tulnud lamba nähku ja kalu ülcS ostma. Kuuramaa äeres olla Inglis iaewu jae sees kinni. Praht olla kõik Riiga saadetud. Laewamehed käija igapäew Knuramaal „õrnematega"  tantsu pidust pidamas. Tartumaalt. Keiserlik ukaas on käsu andnud, et Tartu nimi edespidi  Wene keeli mitte enam „Aexrir"i/' HDerpt) ei ole, waid HJurjem). Seda on ka meie lugejatel täbele panna, iseäranis kui nad kirjadele Wene-keelsed adressid kirjutawad, et kiri õigesti kohta jõuaks, muidugi teada ka muudes era- ning ametlikkudes kirjades. Eestimaalt. Sääl teatab „Wes. Anz." järgmise lugu: Kunda wabriku lahutusekunstnik hra O. v. B. sai hiljute Berlinist ühe kirja, mille sisu teda imestama  pani. Kirja läbi andis nimelt Kundast  mõne aja eest ära läinud Tartu kodadik  L. teada, et tema hra v. B. järelt 500 rubla olla warastanud; selle rahaga tahta tema Monakosse sõita, sääl õnnemänguga  warandust korjata ja siis warastatud raha ühes tänu ja intressidega tagasi maksta. Hra v. B. leidis oma kassat läbi waadates, et sääl 500 rubla puudusiwad. Saab nüüd näha, kas „auus waras" sõna peab. Harjumaalt. Januari kuu 17. päewa õhtul läinud mõningad noored inimesed Kirna kooli maja juurde laulma, mis juures hra L> neile orelat mängis ja neid juhatas. Wahe ajal oli ta wälja läinud ning juba üsna kauaks wiibinud. Sellepärast  läinud mõned ka wälja waatama, kuhu ta jäeuud. Sääl saanud nad näha, et hra L. pisut eemal hundiga riius olnud. Hra L. oli pisut ligi olemas majasse läinud  ja tagasi tulles puutunud tal õuewärawas wõsawillem silma. Pimedas arwanud ta selle kooliõp. tutwa koera olema, kellega nad wanad mängu sõbrad olnud ja karanud  krapsti hundi kõrisse, kinni mida see wäga pahaks pannud ja meest tuliste lõhkuma  kukkunud. Hra L. saanud tubliste kriimustada, peasenud aga weel teiste abil eluga wõsawalitseja küüsist, keda küll tänawune  suur külm wist nii näljaseks ja julgeks  teinud. Peterburgist. Sääl tulewad mitmesuguseid  metsaloomi linna uulitsatele, nagu rebaseid, jäneseid ja isegi põtru. RiiaSki olewat üks metskits uulitsal näha olnud. Külm ja lumerikas tali ajab neid inimeste juurest toidust otsima. Wene paberiraha matjamaale wiimimine  wõi säält toomine saada „Rusk. Shisni" teate järele üsna ära keelatud. See sündis ju kord Keiser Nikolai I. ajal maksma, mis keeld aga 1861 ära kaotati. Nüüd soowitakse seda uuesti. 23. Januaril. Ajalehe „Peterburgskaja  Gaseta" üksikute numbrite müümine Õigus wöidab. 6 Franz Hoffmann' i järele. C. G. Tuleb aga kord see aeg, kus ta neid pruugib, siis, armas Anna, leiab saatus teda walmistud, ning rõõmsa silmadega wõib ta tulewikuse maata. Üks maene mõisnik aga. kes natuke õppinud on, oma seisuse narrilase  seadusi tähelpaneinata, on üks kahekordne  auumäert mees, üks tõsine auumecs. Sull on õigus, armas Wil hclm, kui ikka ,vastas grafina tasase naeruga, ning surus sõbralikult oma abikaasa kiit. Rutolf  wõib õppida, kui palju ta tahab, ilma et oma terwisele kahju teeb; sest selle poolest saad sa mulle õigust andma, armas, et termis kõige tarwilisem on. Graf nõtkutas tõeks kiites; tema abikaasa toetas järelmõtcldcs peat käe pääle. Kuidas on siis see lugu õicte, armas Willem, Nfis ta lühikese puhkuse järel. Kaheksakistkümmend aastat on mööda, kui sa minule seda imeliku lugu jutustasid, ja SM sell pitkal ajal ei ole ma mitte kordagi Me paale mõtelnud. Rüüd on minule kõik kui unenägu ja midagi ei seisa selgelt mu silmade ees. On see siis tõeste mõimalik, et kuskil üks inimene elab, kes seda grafkonda su käest rööwida wõib? Mitte rööwida, Anna, wastas graf waid tagasi pärida, mis mitte minu omadus pole. Ma walüsen seda grafkonda aga, et ma tõeste ligem pärija olen, sest saadik kui tõsine pärija oma isade kodumaad  maha jätnud on. Kui minu wanein wend, Hugo nimega, tagasi tuleb, siis pean ja tahan ma waSturääkimata walitsuse ohjad tema lätte anda. Siiski tahan ura kõik seda lugu meel kord sule jutustada. Sull on jo, kui minu truu elusaatjal, see põhjustud  õigus, kõik teada, mis minust puudub, olgu see õun ehk waew, rõõm ehk roalu. Gras jähi mõni silmapilk sügawaste järel mõteldes mait. Sa määletad küll weel minu isat, hakkas ta siis liigutud häälega pääle, sest keegi ei unustanud teda kergest, kes aga üksainus kord teda ligemalt oli tunda saanud. Sa tead ta oli üks häkiline, uhke ja käskija mees, kes küigewähema ,vasturääkimise üle tuli ivihaseks sai. Seesugustes tujudes oli koigeparem teda rahus minna lasta ja ta eest körwale hoida. Et minu wend Hugo seda ükskord unustas, see äratas üht kurba lugu, kelle järjed lõikes omas olemises mulle meel tänuü selgeks pole saanud. Sest sa tead ju, et köigelsell pitka! ajal tema äraminemisest saadik ükski teadus, ka mitte köigewähemat, temast meite juure tunginud pole. Hugo oli pea aegu kui meite isa, tema oli pirtsakas, häkiline ning kangekaelne, kui see, km keegi teda ärritas, eh! ka ühtlase tubli ja kalli-meelega. Mind armastas ta südamest  ja pidas mind, ehk ma küll mõni aasta temast noorem olin, ikka enam sõbra km lapse eest, ja ikka wennaliku armastuse ja häädusega. Hugo armastas jahti wäga, ja see mõis küll see põhi olla, et ta metsawahi Knorringi poja, Antonstga seest poolist söbruse sidemid teinud oli. Neid kahle noort meest nähti igapäew koos, ja iseäranis jahi ajal küisiwad nad püssid seigas, sagest tcrmed päewad metsi kaudu ümber. Tuli ka küll ette, et Hugo, kui ta üht metsa-looma tagaajades hiljaks oli jäänud, õhtul koguni koju ei tulnud, waid metsawahi juure ööseks jähi ja esiteks teisel homikul tagasi tuli. Hugo jahi-lusti wastu ei olnud isal midagi; ning et ta ise omas nooruses elaw jahisõber oli olnud, rõõmustas ta ennast päälegi oma poja huumust, kelles ta iseenese julget ja tugemat  meelt jälle nägi elama hakkawad. Seda enam pahandas teda Hugo sõbrus metsawahi pojaga, sest tema ülisuur toredus  pidas seda ülearu alanduseks, et üks manast kuulsa grafisugu mees ühe alwasugu  postiga näi suures sõbruses oli. Sagedasti rääkis m ka Hugole omast pahandusest, ja käskis teda wähcm Antoniga tegemist teha. Hugo aga laskis isat rääkida  ja ennast omas olemises Antoniga mitte segada. Waewalt, et ta nii ettewaatlik  oli, ja mitte enam ööseks majakaks ei jäänud. Nõuda oli Hugo seitsmeteistkümne, ja mina kolmeteistkümne aastaseks saanud,