Saarlane W 36. Teisipäewal, 8. Septembril 1893. IX. aastakäik. „Saa,rr<»«-" mnkmb: Pooles nastas. . .... I „ L 3 „ Ilmub igal Zlnresaares kaubauulitsäs »r. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab S kop. UU Kltiiliiit xolitillll ajalcht ma- ja linnarahmlk. UU Noorerahwale. Armastusest räägitakse meie ajal palju, wäga palju, mitmel moel ja mitmel toonil, ja wahest ka koguni üsna kõrveral kombel ehk mõjuta põhjusel; wäga palju tehakse seda tühisel, lobisewal ja kawalal, silma kirjalikul, petisel moel ja tahtmistel, ainult armastuse nime all. Armastus on inimestele  otse elu-õnneks ja jumalikuks seltsimeheks  siin hädalisel ja nutu-oru rajal. Armastuse kaasaitamisel peame meie kõik need raskused, mis meid siin rõhuwad ja rusuwad, ära wõitma. Armastus peab kõik raskust aitama kergeks tehja ja kõik walud rõõmsaks tehja; selleks abiriistaks ja otstarbeks  on kõige Kõrgema heldus teda omas tarkuses meile osaks lasknud saada, aga mitte meie kurjuse ja kawaluse katteks, ehk kergemeele mängu kanniks, kelleks teda nii mitmed ja mitmed praegusel ajal pidawad ja tarwitawad. Selles mötteS, et kõiki wigadusi armastajate  asjus arutada, ei ole mina mitte seda kirja tahtnud kirjutada, waid ainult mõnda wiga armastuse asjus ja armastajate  juures parandada, olen nõuuks wõtnud mõnda nimetada. Asja toimetused ja õiendused on igas ringkonnas enamast ise moodi, aga siiski on meie kõrgemad ringkonnad armastuse haiguses enam haiged, kui madala astme osalised, ehk küll siiski palju ka madalas seisuses õigelt teelt kõrwale astutakse. Suurem jägu wiga on armastuse kirjadel armastuse asjus, ja nende kirjutajatel. Meie madalama seisusele see küll palju ei puudu aga astume ühe sammu kõrgemale,  kust meile walged kraed juba hakawad  wastu paistma sääl nende juures oleme päris armastuse kirjade wabrikus, maha arwata mõni. Juba enne mehe eaSse ehk neiu piiridesse jõudes, mõned juba kooli pingil, oliwad oma esimised armastuse kirjade eksemplarid wälja saatnud. Siin on osalt ka see wiga, et linnades mõned kõrgema waranduscga neiud ja peiud, noorematele kooli priitundidel ka armastuse kirjade walmistamist õpetawad, nii et siis weel allaealised juba nende eesmärgi järele endid üritada ja põnewile kiskuda lasewad. On nüüd seesugune kanditat omad kooli aastad häda waewalt lõpetanud ja oma õitse nooruse aastatesse astunud, siis on selle süda armastuse asjus kõiksuguseid segaseid ja tühja mõtte kujulisi plaanist täis, et ta isegi ei tea, mis see kõik tähendab.  Ühed on otse uimased ja nõrkus, teised otse äritud ja ergud, sest et neil enestel sellest weel selgust ei ole, mis see tähendab; iseäranis õrnad on need keda meie „õrnem" nimetame. Juhtub nüüd seesugusel armastuse kooli õppijal wähegi ilusam näo lapikene olema, siis on temal armastajaid maal kui ka linna paikus õieti palju. . . Noored mehed, kellel elutarkust ja tundmist  wähem on, neil on armastus suus ja sule otsas ja jägawad seda säält igale ühele armu ahnitsejale lapsele lõpmata kombel, aga kawalal moel wälja. Iga ilusama näoga, lahkema silmaga õrnema-soo wõsukene wõib julgesti nende tindi potile jooksta ja oma armus põlewaid südameid kustutada; kartus, et sellel lõpetus tuleb, ei pruugi olla, sest tindi wabrikud kannawad selle eest muret, et armu hollik ei kuiwa. Selle pääle mõtelda, kui suured ja pahad tagajärjed ja kui sügawad need armastuse hallikad on, niisama sügawad ja upu< tawad on need laened, millede sisse wäga palju meie noort rahwast hukka lähemad. — Need hädad, õnnetused, silmapisarad ja isegi enneaegne surm, mis ainult tindi potist noorte elu lõhkumiseks wälja saadetakse on mitu korda suuremad, kui see ehk iialgi on aimanud mõtelda, kes seda esimist korda toimetab. On kord noorel paberi määrijal lust ja himmu otsas, on ta ehk ühe ilusama leidnud, ehk on nende elukord määritud, siis on tindist leutud armastuse lilled kadunud.  Ehk lendawad need tindi kiired koguni teise külge ja waesel maha jäänud õrnakesel ei ole muud järel, kui silmawesi ja mõnikord ka õnnetu enneaegne surm. Arwate armsad noored mehed, et see male on, siis wõtke waewaks kord linnade sees seesugust tindi poti elu kord tähele panna, näitused selle tõenduseks on enam, kui meil sagedast lust oleks lugeda. Minu mõtte järele jäägu seesugused sekeldused koguni Kahtlus ja süü. 6 T, Ortty järele. Noormees astus siin akna juure, tegi see lahti ja laskis külma talwe tuult oma palge pääle puhuda. Wähe aja pärast pani ta akna jälle kinni, astus tuppa tagasi ja helistas. Beppo, kas herra Kurt ei ole weel koju tulnud, küsis ta sisseastujalt teenrilt. Ei, herra kapten. Kui walitseja herra linna sõidab, siis laulawad juba kukked, enne kui tema jälle sadamasse tagasi tuleb. Homikul näeb ta siis wälja kui üks mana lagund laew. Alfonsu tõmbas kulmu kortsu. Beppo, sõitles ta, ära räägi nutte nõnda ühest noorest mehest, keda ma usaldan. Oh, herra kapten, usaldage mitte iga lippu. Nagu mererööwli laewad päewa walgust kardawad, nõnda ei wõi see mees, kellel paha südametunnistus on, mitte ühele suusale inimesele silmade sisse waadata  ja herra Kurt ..." Esimiste sõnade järele, mis herra Alfonsu Beppo juttu wahele ütles, kopputati ukse külge ja üks teener astus selle sõnumiga sisse, et neiu Gertrud soowida herraga kõneleda. Mine, mana sõber, ütles kapten Beppole ja palu neiu Gertrud üles, aga ära ole mitte nii lapselik ja usaldamata, t Walitseja herrale jätan ma siia ühe kirja järele. Kutsrile ütle, et ta hobused malmis  paneb, ma pean kiirrongi ajaks jaama pääl olema. Teie käsu pääle herra kapten, aga aga pidage minu hoiatus meeles. Nende sõnadega oli manale uksest wäljas. Gertrud astus sisse. Kapten läks temale wastu. Neiu Gertrud, ütles ta teretamise järele, misga wõin ma teid teenida? Ma näen teid nii harwa, seepärast arwan ma, et see üks suur asi on, mis teid siia toob. Gertrudi silmad seisiwad nurgas olema kirjutuse laua pääl, kui ta maha istus ja wastas: Teil on õigus, herra kapten. Ma tulen ühe palwega, mis minu kohta wäga tähtjas on ja loodan teie poolt selle täitmist.  Ma palun nimelt et teie mind lahti lasete. Ma tahaksin oma wanemate juure Schweitsi tagasi minna. Ta ütles seda rahulikult, aga ei waatnud sääl juures mitte Alfonsu otsa. Teie tahate ära minna? küsis ta imeks pannes. Kas teie ei ole minu majas mitte rahul? Ma olen ju igapidi teie nõudmist täitnud. Teie elate üksi ilma segamata, nagu seda ise soowisite. Ma olen ilma teie lõbusa seltsita üksi omad päewad ära wiitnud, söön ainult herra Kurtiga, jätan teid täiesti, nagu teie soowisite, rahule, ei tungi iialgi teie ligi ja nüüd tahate mind hoopis maha jätta? Teil ei ole minust siin midagi kasu ja oma wanemate juures wõin ma kasulik olla, ütles ta rahulikult. Siis minge aga, neiu Gertrud. Peaks teie seda iialgi mitte kahetsema, et teie uhkus nõnda suur on olnud, üht õiglast, truui südant põlgada ja ei midagi tema käest wasta wõtta. Ma ei saa teist aru, herra kapten. Arwate, et ma ei tea seda mitte, et teie ei taha mitte seepärast herra Kurti abikaasaks saada, et teie waene olete? Tema armastab teid, teie teete teda õnnetumaks  ühe põhjuse pärast, mida tõsine armastus mitte ei tunne. Kes on teile seda ütelnud? See ei ole tõsi. Olgu ma waene ehk rikas herra Kurdi naiseks ei wõiks ma mitte saada. Ja mis põhjuse pärast mitte? Küsike mitte edasi, herra kapten. Olgu teil minu sõnast küll. See on ilma wastu waidlemata tõsi. Ma palun seda juhtumise korral selle herrale ütelda. See peab sündima. Aga weel midagi; kas olete ära unustanud, et minu tädi seda soowis. Ka seda teate teie juba? Kurt on ju mull üks kallis sõber. Oh, ärge olge mitte nõnda täis usaldust!  Süäl on wähe enam kui paljas aimamine, mis mind esimisest silma pilgust saadik umbusaldusega selle herra wastü täidab. Mull oli esiteks häbi seesuguse