Saarlane Nlesildilic slsliliks ajilcht »»»- ja li»»»r»h»»>t. MM Teisiväewal, 35. Juulil 1895. Xli. aastakäik. maksab i Pooles alistas I „ 'ö!» „ --G Ilmub igal tsisi.pä-o<V«»k. Kurrsaares »r. 17. Saarlase toimetusele,KuresaareS Tulge pidule! Aelle hüüdega astub, armsad Saaremaa- ja Kurefaare linna elanikud, Saaremaa karskuse selts täna Teie ette. Nagu juba kuulutustest näha, saab 13. Augustil s. a. Kuresaares linnopääl suur pidu nimetatud  seltsi poolt korda saadetud ja nimelt seesugune pidu, missugust Saaremaa rahwas  wist enne mitte pidada ei ole wõinud. Igaüks on wist Älemaa ajalehtedestsagedasti lugenud.etselleja selle seltsi poolt nõnda nimetatud  „rahwa pidusid" kontsertidega, muusikuga,  mitmesuguste rahwa mängudega, näitemänguga  jne. on peetud. Umbes seesama sugune pidu saab ka 13. Augustil s. a. peetaw pidu olema, ehk ta küll mitte „rahwa pidu" nime ei kanna. Miks ta seda ei kanna, selleks on omad põhjused. Ka selle pidu pääl saab mitmete laulukooride poolt lauldud, mitmesugufid mängusid korda saadetud,  —nagu kiisa püüdmine, waadist mõdu joomine, kottis jooksmine, palgi pääl rammu katsumine, wõidu laskmine ja palju muud, mis rahwale ülimaga rohkesti lõbu ja nalja saamad pakkuma— muusik mängib jnd. Pää tähtsuse sellele pidule annab aga pidukõne, mida Eesti rahwa tähtsam poeg Dr. K. A. Hermann Jurjcwist saab pidama. Paljud on I)r. Hermannist kuulnud, paljud on tema töödest endale kasu saanud, ka paljud teadwad, kui palju wacwa ja raskusi temal Eesti rahwa hääks töötades kanda on, aga paljudel saarlastel ei ole mitte wõimalik teda näha olnud. Nüüd aga saab see igale saarlasele wõimalik olema, teda eneste keskel näha ja weel tema kõnet kuulda. Just kõne pidamise pärast saab ka Dr. Hermann meie juurde tulema. Sellest on ka näha, kui suur armastus temal ka meie Saare-Eesti rahwa wastu on. Tehku siis igaüks enesele wõimalikuks seesuguse tähtsa asjaloo tõttu pidule tulla! Pidu lõpul saab suur näitemäng „Punga- Mart ja Üba-Kaarel" „kurhausi" saalis ette kantud. Seda näitemängu wöime ka julgesti oma suuruse ja tähtsa sisu poolest seesuguste mängude liiki arwata, mida Saaremaa rahwal weel mitte wõimalik ei ole kuulda ja näha olnud. Asjatundjate ja kõige Eesti- kui ka mitmete wõöra keelsete ajalehtede poolt on see näitemäng suurt kiitust ja rahulolemist leidnud. Ja igal pool kus seda tükki on mängitud, on ta suure waimustusega wastu wõetud. Ja teisiti see ka olla ei wõigi. Näitemäng „Punga Mart ja Üba-Kaarel" on osawasti meie rahwa elust kokku seatud, ta on nagu luu meie luust ja liha meie lihast. Oma wooruslise sisu poolest annab ta päältwaatajale  rohket õpetust, aga ühtlasi ka lõbu ja nalja. Nõnda siis armas lugeja, oled sa nüüd selle pidu programmiga ennast tutwustanud ja sa ei saa ka mitte wist ära salgama, et see pidu wastu waidlemata rohke osawõtmise wäärt on ja et tale Saaremaa rahwa kohta tingimata suur tähtsus tuleb anda. Aga sellel pidul ei ole mitte üksnes see ülesandeks, et pidu pidada, et rahwale lõbu pakkuda, ja näidata, et ka Saare rahwaS hariduse poole sammub. Pidul on pääle muude weel wäga tähtis ülesanne. Ta sissetulek saab Saaremaa karskuse seltsi poolt osutatama  rahwa theemaja hääks minema. Seesugune theemaja on meil Kuresaarde hädasti tarwis. Maalt linna tulijatele ei ole siin puhkamiseks ega öökorteriks muud kohta, kui õlle ja wiina winguga ja tubaka suitsuga täidetud kõrts! Nõndasama ei ole ka paremat kohta kuhu kuresaarlased ise priitundidel aega wiitma ja tutwate ja söbradega kokku saama minna wõiksiwad! Seda puudust tahab aga Saaremaa karskuse selts rahwa theemaja asutamisega kaotada. Nõnda on siis iga kopik pidu kordaseadjate käes kallis. Üksgi kopik ei saa mitte seesuguse tarwituse pääle wälja antud, mis pidule tingimata tarwis ei ole.  Sellepärast  siis armsad saarlased tulge pidule, tulge pidule pidu tähtsa programmi sisu pärast, tulge pidule kauni ja kasu toodama ülesande pärast ja tulge rohkesti pidule sellepärast, et Teie ka haridusest lugu peate, haridusest edendada püüate ja haritud rahwaS tahate olla. Pidu toimekond Ilu ju süda. 51 K. Loikcui uudisjutt. Jah, ta wõib seda! kostis Paul pikamisi. Jumalale olgu tänu, siis olen ka mina õnnelik! hüüdis Leena. Aga ütles ta, ennast Mina poole pöõrdcS, kaS sa wõid ka Pauli nii puhtalt ja palawalt armastada? Ütle mulle, kaS sa wõid seda? kas sa tahad seda? Jah, ma armastan Pauli nagu oma hinge õndsust! tuli sool salaja Miimi uulte üle. TaeivaS tasugu sulle need sõnad! ütles Leena Miina kätt pugistadcS. Need sõnad andsiwad  minu südamele imimase rahu ja selle eest olgx õnnistatud igawcsti ! Sa tead jn Miina et ma Pauli enne armastasin! Oh ma armastasin teda kuumalt ! Aga sääl tuli üks pime pilw, mis meite õnne päikest korraga kiuni kattis! See ei ol»ud mitte Jumala tahtmine, et meie pidime ühendatud  saama! Mina ci mõinud mitte Pauli õnnelikuks  teha! Nüüd aga, kus Paul jälle õnnelik on, «ka minu süda jälle rahuline! Ma olen õnnelik, ma armastan teda jälle ja kõik mis ma tees »s ainult tema päralt! Ma armastan ka sind Miina, nagu oma kallimat sõpra ja seda teen ma ainu!: Pauli pärasi, sest ma tean et sina see oled, kes teda õnnelikuks teeb! Elage siis ikka hästi ja c!z: õnnelikud, et ka mina teie läbi wõiksin õnnelik Ma! EÄmseliku käepiigistuscga lahkus Leena nendlil,  ja läks wüetsa käiguga oma kambri jälle Wck. 87. Septembri kuu õhtu oli pime ja kole. Kange torm hulgus iväljas, niihma woolas nagu ämbrist maha; hiilgaivad ivälgud särasiwad ühte lugu sa rängad müristamise paugud pantivad kogu terwet maja wäriscma. Waikselt istusiwad Juhan Hallani perekond omas toas, mis suure loe lambiga walgustatud oli. See on imelik ütles Juhan. Minu südames  on uks niisugune aimamine, mis mitte hääd ei tähenda. Jlmasgi ci ole minu süda kõue ilma ajal nii rahutu ja walu seeS olnud, kui praegu! See wõib aga siisgi paljas hirm olla, ütles Leena. Nii kanget kõue ilma on ka enne mähe olnud kui täna õhtul! Ei, ei armas laps see ei ole mitte nõnda ütles Juhan. Minu sees on üks iseäralik aimamine,  mis midagi õnnetust tähendab! Mine korra õuue Paul ja maata järele, kas sääl ehk midagi näha ci ole! üiles Miina, kes akna all istus. Minu meelest oli, nagu oleksin ma tormi hulumise ja pikse mürina seast ühte inimese häält kuulnud. Paul täitis soowi ja läks õuue waatama. Tükk aega kuulas ta teraselt, aga ometi ei wõinud ta muud kuulda, kui pikse walju kärgatust, alalist tormi hulumist ja saju larinat. Midagi ei wõinud näha, kõik oli pime, nagu hauas, aga ajuti walgustasiwad  hiilgawad wälgu sihid terwet õöpimedust. Paul tahtis jälle tuppa taqap mmna, oga sääl jäi ta weel silma pilguks leiiat > tema meelest oli nagu oleks ta, tormi hui m. seast ühte hoigamist kuulnud. Paul kuulas tuascmalt ta ei eksinud mitte; säält tema eest õue wärawa poolt tuli hoigamine tõesti, seda pidi missist üks inimene tegema. Paul astus senna lähemale, kus ta heli kuulnud oli, ja märkas nüüd ka tõesti, et hoigamine õue wärawa poolt tuli. Ruttu astus ta senna, aga sääl ehmatas ta õue wärawa all laamas üks inimese kogu ja hoigas ja korises hirmsasti. Paul kumardaS ennast hoigaja üle ja nüüd nägi ta, et see üks närus riietega kerjaja oli, kcS wist kurja ilma eest siia marjule ja öömajale oli tahtnud tulla, aga ta oli wist wälgust trehwatud. Sääl käis jälle hiilgaw wälgu siht ja walguskas  maaSoleja terwet nägu; Paul ehmatas kangesti.  see oli küll walu pärast kole ja hirmus, aga ometi tundis ta teda selgesti, see oli Juhani poja, Preedik Hallani nägu . . . Ruttu jooksis Paul tuppa ja andis sedaettewaatlikult  teistele teada. Ehmatuse kisa kõlas Leena suust; ka Juhan oli raskesti ehmatanud, aga ta jõudis ennast jälle taltsutada ja läks Pauliga seltsis õuue, asjalugu järele waatama. Hoigaja sai tuppa talutud ja ühe moodi pääle pikkali pandud. Siin tule walgel tunnistasiwad kõik ühest suust et see Preedik oli. Tema riided oliwad nii naruS ja waewalised, tema nägu oli wälgu rabanduse läbi hirmus ja jäle, ta hoigas ja kõriscs ikka waljemine ja kõigist oli näha, et siin enam pikemalt elulootust ei olnud. Rõhutud ja kurwa meelega seisiwad kõik Preediku  woodi ees, ükski ei lausunud sõna, kõik oli nii ivaiknc, ainult Preedik hoigaS raskesti, jampsis  ja rääkis arusaamata sõnu. Alles wastu homikut lõi Preedik jälle silmad