Tallinna Sõber « 10. WiiSteistkümnes aastakäik Tallinnas, Paastukuu 10. päarval 1893. Ultiildine aealeht Kesti rahwale maal ja linnades. Tuleb ükskord nädalis walja- Malsab Tallinnas üindsor«'i Pärijate trükimojaS: « rubla, 40 kop.— pool-aaStas 1 rubla 40 kop Koju ehk poStiga saadetud: ~ata« b rubla pool-aostas i rubla 70 kop. Kuukuluked «attja««d iga rea ehll lelle aseme pealt S Kop. Tellimised wöekakse WaStcr r Palllnuas: LiudssrsN pärijate trükimajas. PeterSurgis: K. Seetaudt, ö4 Kartus: Laakmann. - Kallweres: Z. Kuhs. Paides: A. LeidekS-ra - kus -H. Kollverg. Lihutas - A. Nütt»er't poodis. Wikjaadis - tZ. z. Aarow't i- <Le»Ke'le raamatukauplused. Aarwas: W. Põder. Mõrus: Praua Dielrste Walkas: M. Mudslji. - ZH. Lauge. Maak: kuida iseäranis kuulutakse WaStaja redaktor W. F. Eichhorn. Elab — kirjad käiwad Baltiski (Baltischport Vkegister. Awalik kutse wõitlemisele keuaduse-waiuul. ' Üleüldised sõnumid maailmast. Oinalt maalt. Tallinnast: Keisei-pääwad. Kvusistvnumi eeskiri. Weue talurahwa lahtiostmise>raha wõlad. Eeeskiri koolidele Kohtmprlstawide haridus. Khristlased ja Juudid sõcawäe-kvhuse täitmises. Liuuade uute uimed, järjed. Lisumaksude kvmmission. Tallinna maksude-walitsus. WarguS. BaltiSkist: Ilmade.— > Koeru kihelkonnast. Kirikuõpetaja kinmtatud. Narmast: Karskuse seltsist. Tartust: Kirikuõpetaja kinnitatud. Mõrtsugategu. Wõrust: Roosa kirik. Hobuse-wargused. Kanapää kihelkonnast. Mõrisukatcgu. Wiljandüst: Uus kirikuõpetaja. Maagymnasiumi maja. Nõuu kholera wasia. Tarwastu kirik. Riiast: Mõrtsuaateau. s Kuresanrest : Keeldus. Pcterburg'ist: Keisrikojast. Mitmesugused sõnumid kõigist riigist. Jutu leht. Awalik kutse wõitlemisele kenaduse-wainul. St. Peterburg't EeSli Heategewa seltsi poolest on meile järgmine kutse awalikukS kuulutamiseks saadetud: ,Tulema, 1894., aasta Paastukuu 26. pääwal saawad  sellest aeast 75 aaStat täiS, kuS Eesti rahwale wabadust  kuulutati. Kui küll sarnane pääw muidugi iga Eestlase  südamesse kõdumata wärwidega kirjutatud, siiski wõtlis St. Peterburgi Eesti Heategew seltS omal wtimasel peakoosolekul  nõuukS, nimetatud pääwa seltsi liigete ja nende wõeraste keskiS pidulikult pühitseda. Pidu piab pääwa kohaline olema, selleks sai iseäraline pidu-kommisfion walitud,  kelle hooleks täielise programmi kokkuseadmist auti, niisamati pidukohta määrata ja kulude eest hoolt kanda. Peale selle määrati aga juba pea-kooSolekul, et selleks pääwakS üks iseäraline laul tuleb komponiriba. Laul wõib olla klaweri kaasmänguga, meeSte ja naeSterahwa soolodega, ja piab kõige hiljemalt Mihklikuu 1. pääwakS 1893 seltst eestseisuse kätte saadetud olema. Kõige parema kompvfltstoni auuhinnakS määrati 50 rubla. KeS sellepärast  lauluga seda pääwa auuStada soowlb, andku oma nime aegsast St. Peterburgi Eesti Heategewa seltsi eesiseisule  teada, et temaga lähemat läbirääkimist laulusse puntuwa küsimise kohta wöiks wötta Nimetatud pidu-laul ise piab aga ka uuS ja selle rõõmupääwa kohalisel tarwitusel loodud olema. Parema sõnakäigu auuhinnakS on seltsi poolest 25 rubla määratud.  Seltsi eestseisus loodab, et kõik EeSti luuletajad selle tähtsa pääwa pühitsemiseks kõiki oma wõimu katsuwad. Luuletused tulewad kõige hiljemalt selle aasta Lehekuu 1. pääwakS seltsi eestseisuse kätte saata. Mis põhjusmõtted luuletusel piawad olema, wõib igaüks ise «valida, siiski on seltsi eestseisus walmis küsimiste peale selle kohta igal aeal waStust andma. Laul olgu umbeS 300 rida pitk. Auuhinna määramine saab harilikul wiisil tehtud: Auuhinna  soowijad piawad oma luuletusele ühe iseäralise lause ehk sõna Upu-kirjakS peale panema. Seesama lipu-kiri olgu ümbriku peal, mille sees luuletaja nime-kaart ja adresS on. Auuhinna määrajateks saawad kolm ehk neli Eesti kirjanduse-tundjat walitud. Nende hooleks jääb luuletust tema wäärtust mõõda kaaluda. Lipu-kirja järel, mis auuhinna-wääriliseks arwatud luuletuse peal, awatakse ümbrik. miS sellesama lipu-kirja all seisab ja saadetakse selleS leitud adresfi järel 25 rubla wõitja kätte. Kõik teiste, mitte auuhinnaliseks arwatud luuletustega üheS saawad ka kaasa saadetud nime-kaardid awamata häwitatud.  Auuhinnaga kroonitud luuletus saad kõikidele komponistidele  saadetud, kes oma soowimist, sõnadele wlist walmiStada, St. Peterburgi EeSti Heategewa seltsile teada annawad. Umbes niisamati saab ka Mihklikuuks sisse saadetud kompofitfionide auuhind määratud. Laulud kui ka nende «viisid wõnvad ilma wõiduhinna soowimiseta seltst eestseisuse kätte saadetud saada, kuid piab seda siis saatmise juures teada antama. Kes muidu selle pääwa pühitsemise juureS abikS tahab olla, seda palutakse seda pidu-koinmissioniga läbi rääkida. St. P. E. Heategewa.seltsi eestseisus." Omalt poolelt soowime sellele ettewõtmiflele head kordamine,nift ja kõiki häid järgi. Eestimaa talurahwa kohta on see pidu küll kolm aastat hiljaks jäänud, sest siin sai talurahwa «vabadus kolm aaStat waremini, aaStal iBl6, kuulutatud, kui Liiwimaal, aga et iga kubermangu rahwaS seda iseäranis piaks, seda ei olnud soowida ja parem on, kui kõik Eesti rahwas seda üheS nendega piab, keS hiljemini selle osaliseks saiwad. Kuida juba enne siin paikas tähendanud oleme, nenda tähendame meelesegaduste  eemal-hoidmiseks ka nüüd: See ei ole õige, kui Eesti rahwa wabastamtsest wõi priikslaskmiseks räägitakje.  Eesti rahwaS kui rahwaS, et ole iialgi rohkem kellegi alam «või koguni päris ehk ,ori" olnud, kui iga teine rahwas oma walitsuse all, kui ka Eesti rahwaS, kui ükS omast endistest suurest Ugri rahwuSkonnast ära lõhutud kild, ennast oma enese endiste walitud wanemate all oma käe peal pidada ei suutnud. Igalt poolelt tungifiwad  teised rohkem kokkuhoitud rahwuSkounadjpeale ja Eestlased  pidtwad juba üheteiserahwuSkonnawalitsusealla langema. Ainult maarahwaS Valtimaal sai maa ja pinna külge kohustatud ja oli sellega ühes maa ja pinna peremehe oma, nagu sel aeal kõik maarahwaS, kõik talupojad iõikis Europa's. See maarahwaS, mitte EeSti rahwa, köitmine maa ja pinna külge ja sellega ühes mõisaherra  alla, sai omaõ põhjusmõtteS Eestimaal aaStal 1816, Liiwimaal 1819 maha jäätud. TalurahwaS sai pärispõlwe alt wabaStatud, mitte Eesti rahwaS, kellest mitmed juba enne köitmisest maa ja pinna külge lahutatud  ja teiste seisuste liigeteks saanud oliwad. See talurahwa lahtiköitmine maa ja pinna küllest on siiski kõige Eesti rahwa kohta wäga tähtjaks olnud, sest EeSti rahwa rusuw suurem hulk oli talurahwaS ja wõiS wast sits oma tahtmist mööda teistesse ametiõteSse aStuda ja teiste seisuste liigeteks saada. Ja stis wast sai «võimalikuks,  Eesti talurahwast wabadekS põllumeesteks harjutada  ja aega mööda selle järje peale juhtida, kuS EeSti talurahwaS Jumala abiga nüüd seisab, et ühegi talürahwa  taga kõtkts Europa'S. KeS stis EeSti talurahwa  wabastamise zubiläumit lauludega ja kandlekeeltega  pühitseda tahab, see tehku seda rõõmsast, tänulikust  südamest Jumala sõrme juhatuse ja nende waõta, keda Jumala arm omaks tööriistaks tarwitaS, mitte «vihawaenu  löötsutamistega teiste rahwuSkondade, wasta misükS puhk aega ka meie juures ,moodis" oliwad, Eesti rahwusele  aga rohkem kahju kui kasu toonud on. Jumal õnnistagu seda pääwa Eesti rahwa igaptdiseks tuluks ja auukS! Jutu-leht. Ühe jäägre pääwa-raamatust. Tschjertapchansw ja Ajedapjuskw. Iwan Turgenjew't järel (Järg.) Sellest aeast saadik oli:oad nemad lahutamata olnud (BeSselendjajewka küla oli rohkemast kaheksa wersta BeSsonowo'st  eemal). NjedapjuSkin'! määramata tänu muutis ennast pea rvomawalS auuStamifekS. Nõder, pehme ja mitte täieSte puhta meeldusega Tõichan paestukaS ennast hirmuta ja omakasu-püüdmata Pantiljai eeS liiwani. „Gga see ka nali ei ole" mõtles tema mõnikord: ,see räägib kubernöriga, waatab julgest tema filmi ... Oh Issand- Jumal! ja kuida!" Tema imestamine kaSwis määramata, tema hingewõimude  täielise «väsimuseni, sest tema pidaS Pauteljai Jeremjaitsch'it üheks aruldaseks, waimu-rtkkaks, kõrgestöpetatnd  meheks. Ja ütlema piab, et, kui wilets Tschjertapchanowi  kaSwatamnie ka olnud olla wõis, see siiski, Tõichon'! taSwatamise waõta arwatud, nagu ükS hiilgaw wälja näitama pidi. Tõsi ou, Tschjertapchanow luges wähe Weüe-keeliseid kirjast ja oSkaS ainnlt wähe PrantsuSkeelt,  nii halwvst, et tema kord ühe kaSwataja küsimise peale, keS üks Schweizlane oli: parlsx krg.uoo.is, blovsivur?" waStas: ae oska", ja kui natuke järel mõtelnud oli, weel juure lisaS: ,pas" ; siiski teadis tema, et Üks kuuluS kirjamees nimega Voltaire olnud ja PreuSsi-kuniligaS Friedrich Snur ennast kui sõeamees knulsakS teinud oli. Weue kirjameestest auuStas tema Dershawnütt ja armastas Marliuskitt, ja nimetas oma paremat koera ühe MarlinSkt juttuStufe-kangelase järel Amalat-Beg. Mõned pääwad pärast minu kokku-juhtumist nende söbradega, läksin mina Bessonowo külasse, Pauteljai Jeremjaitschi  juure. Juba kaugelt oli tema weike maja näha; see seisis ühe palja kingu peal, pool wersta külast eemal, nagu üksik kull, kes karjamaa üle piirleb. Tema elupaikas oliwad neli kohendust tarwitawat puu-hoonet: üks elumaja, ükS tall, üks kuur ja üks saun. Kõik need hooned seisiwad üksikult, ilma ühegi takiStawa aiata ja wärawata. Minu kursar, kes õiete ei teadnud, kuhu tema ette sõitma pidi, pidaS ühe pooliti fiSfe langenud kaewu juures. Kuuri körwaS rebifiwad msned kõhnad, karused, noored jahikoerad  ühe hobuseraisa kallal, wist oli see langenud OrbaSsau;  üks neist tahtis mägise merist nina püsti ajada, hakkaS wirgult haukuma ja näris siis jälle paljaste küljekoutide  kallal edasi. Hobuse taga seisis ükS umbeS seitseteistkümmend-aastane  pois, üleS turSsunud kollase näuga, Kasaka-tvainmuses ja palja-jalu; tema waatas toredllsega koerte peale, miS tema ülewaatamise alla usaldatud oliwad, ja lõi mõnikord kõige ahnitsemaid pitka koerte-piitsaga. herra ou kodu?" küsisin mina. sJumal teab!" wastas pots. „Koputage aga ukse peale." Mina kargasin droschkast ja laksin tr?pi peale. Herra Tschjertapchanow'! elumuja näitas «väga kurb wälja; seinapalgid oliwad muStetatud ja aknale all wäljaSpoole  kõmmeldanud; korsten oli fiSse kukkunud; nurgad oliwad wälja wajunud ja «viltu, weiked päiwitauud aknad wahtisiwad wäga hapu näuga kõikuma, pooliti sisselangenud katuse alt wälja; mõne wana ümberhulknja naeSterahwa juures olen mina niisugust silmi näinud. Mina koputasiu:  keegi ei annud waStust. Ukse taga kuulsin aga walju healega üteldud sõnu: ,A, B, C, nüüd, lammapea", ütles üks kore heal: ,A, B, C, D; ei ikka weeil D, E; nüüd, nüüd, nüüd! kaS tuleb pea, lammapea?" Mina koputasin teist korda. Seesama heal hüüdis: ,Sisse! kes seal on?" Mina aStufiu tühjasse, weikesesse eestuaSse ja nägin läbi lahtise ukse Tschjertapchanow'it ennast. ÜheS sopaseses,  kanepises öökuubes, laieS püksides ja punases mütsis  istus tema tooli peal; ühe käega silitas tema ühe noore puudeli nina, teisega hoidis tema leiwatükki koera nina ligidal. ,Aa!" ütles tema isi-auuStuses, ennast paigast liigutamata.'  rõõmus Teie wõerakS-tulemise üle. Palun, wötke aset. Mina waewan ennast praegu Wen° soriga. . . Tõichon Jivanitsch", lisas tema kõrgema healega  juure: ,tule kord seia, meile on ükS wöeraS tulnud." ?Kohe, kohe", waStas Tõichon Zwanttsch teisest tuasi: ,Mascha, anna minule kaelarätik." Tschjertapchanow pööraS ennast jälle oma puudeli poole ja pani temale leiwatüki nina peale. Mina «vaatasin  tuas ümber. Peale ühe wiltuse wäljatõmamise-laua, kolmteiftkümne jalaga mitmisugusest pikkusest ja nelja wältaistutud toolide, ei olnud mitte üht majariiSta tuaS; mäletamata aegadel lubjatud seinad, mille külges sinised plekid nagu tähed läikisiwad, koorifiwad ennast mitmest paigast; aknake wahel rippuS ükS lõhkenud, tume pceglekene  määratumas järeltehtud mahagoni-raamiS. Nurkades seisiwad tschibnkid (piibud) ja püssid; laelt rippusiwad paksud, muStad ämmliku-wõrgud. »A, B, C, D, E", ütleõ Tschjertapchanow pitkamefi