Saarlane MW Uitüidiiie pilitilm ajaleht ««»- ja liuaarahiaale. AM 3Z. Teisipäewal, 8. Augustil 1895. X!!. aastakäik maksab: Saaremaal aastas.... lk rbl. Sv kp, Saaremaal pooles aastas I „ „ PoStiza saadetud aaStns. 2 „ „ Pooles aastas 1 „ 28 „ Ilmub igal leil rpci c>rvcrl'. ..Saarlase" toimetus sa «väljaandmine Kurcsaarcs kaubauulitsas nr. 17. Saarlase toimetusele. Kurcsaarcs —s-'- Hüüdja hääl koolmeistritele ja lastekaswatajatele! kuuleme oma rahwast kurbtusega » pahasid asju. Paha ja wiha wili idaneb aga sääl kõige enam, kus noorerahwa  -vaimuharimine korratu järje sees on. See wili, mis meie noorerahwa elus praegu walmib ja juba walminud on, ei ole mitte kõik hää. Juhime oma mõtted esmalt noorerahwa pääle, kes lapse põlwest wälja on astunud ja juba iseseiswaks ja ise oma jalal elawateks inimesteks onsaanud! Paraku, nad ei ole oma waimu, meele ja eluküpsuse poolest suurem osa mitte iseseiswad ega täisealised,  sest et nad sugugi seesuguste waimuomadustega  ehitatud, ei ole milledega just täie-ealised ise oma jalal seisivad inimesed peawad kaunistatud olema. Sääl leiame rohkesti puudust. Ühel puudub inimlik kohuste tundmine ja puhastatud selge mõistus,  teisel jälle hääduse ja tõe auustamise ning meeleauususe nõrk ja segane olek; kolmandal on hoolimine oma elu ja tulewiku  pärast ja järele mõtlemine iseenese üle kogum kasin; neljandal puudub elu kombede häädus, meele puhtus, peenem, ilusam paremuse tundmine ja selle poole hoidmine  j. n. e. Ehk küll lugu kõikidega nii ei ole, aga tõe poolest on niisuguste arw kaunis suur. Eks meie saa elus küllalt halbtusi kuulda'ja näha, nagu wargused, põletamisel»  aida lahkumised, riidlemised, ööhulkumised,  liigjoomised jne. Wigadusi ja puudusi on rohkesti, mis ütlemata palju kahju sünnitawad. Kurjategijaid ja nurjatumaid inimesi ialgi ilmale ei sünni, waid nad saamad kõik selleks kaswatatud, saamad selleks tihti meel, kui nad ammugi lapse kingadest juba wäljaS ja wanemate walitsuse alt lahti on, nad saamad teistest seesugustest seks tehtud, kui neile kaswades mitte maimu kindlust polnud ligi antud. Mõnigi pääkelm ja kurjategija oleks wõinud auus ja kuulus ja auusas ametis olla, kui ta mitte noores pölwes eksiteede pääle poleks sattunud ja kõik kautanud, mis temal Loojast hääd siia ilma ligi antud oli. Kui palju halbtust oleks ilmas wähem, kui kõik ema piimaga auusaid mõtteid oma sisse imcksiwad, kui need mõtted aaSta aastalt auusa emade juhatuse all täiendatud  ja kaswatatud saaksiwad, nõnda et meie elutee isa majast wälja astudes kindla põhja pääl rajatud seisab ja meie auusa ja kõrge ema kuju, kui kaitseingel meil igal pool ligi oleks, meid igal pool meie noores pölwes juhiks ja meid kõige eksituse ja kurja eest hojaks . . . Õnnelik on see, kellel seesugune ema on olnud aga palju meie emadest wõiwad seesugust andi oma lastele täielikult ligi anda? Wähe on niisuguseid küll! Jah, tahtmine on enamisti  igal pool hää küll oma last armsaks ja hääks inimeseks kaSwatada, aga tema jõud on selleks liiga nõder ja tema silma ring selleks liiga wäike. Pesamunaks hellitatud  pojuke on tihti esimine, kes korratumaks  inimeseks läheb, kes wanematele wanas pölwes malka annab ja tihti ka esimine, kes wanematele põlwega pihta paneb ja neid uksest wälja hulkuma, wahest ka koguni santima saadab. Selle wastu on tarwis wiga parandada. Sest meie silmad waatawad suure ootuse ja lootusega, et noorest soost tulema põimele  tugemust ja isamaale iludust ilmuks. Wanad wariseivad warju riiki, raugad langemad  kalmu kambrisse, aga nooruselt nõuab aeg haljendust, tulewik tugewust! Tõesti, see ei ole sugugi meie noore rahwa süü, et tema suurema hulga waimu elus nii palju wigasid, puudusid ja palju paha omadusi on, seda on kõik üleskaswatamine  teinud. Kasivatamise läbi on meie noor rahmas oma hääd kombed ja eluwiisid kaotanud. Kõik see, mis laps oma kaswamise  ajal südame, hinge ja meeltega tundis,  mis ta iga päcwases elus juba maast madalast saadik kuulis ehk ialgi nägi, mõista, märgata, teada saada wõis, näituseks:  lõik meie elu, sõna, kombe, tegu, wäljaspidised nähtused, kõik mis ial aga meie laste lähedal puutus, kõiksee mõjus nende kohta Näitemäng „Punga-Mart ja Üba-Kaarel" Nõnda on selle näitemängu nimi, mis, nagu juba lugejad teadwad, 13. Augustil KuresaareS saab ettendatud. Meie arwame, et meie lugejad seda mitte pahaks ei saa panema, kui neid nimetatud tähtsa näitemängu  sisuga siin kohal tutwustada julgeme. Et aga seda sugu arwamisi kõrwale heita, nagu peaks siin era-kasu silmas peetud saama, siis trükkime selleks ühe arwustuse, mis ajalehes „Linda'S" keegi hr. A. J. sulest minewal aastal ilmus, ära. Hr. A. J. kirjutab järgmiselt: „See näitlusc-tükk on tähtjas uudis meie kirjanduses. Seda näitemängu on nüüd juba mitmes kohas etendatud, igal pool ou ta suure rõõmuga ivastu wöctud. Tükk on ka tõesti seda wäärt. Nende ridade kirjutaja  ei ole küll ise selle etendamist meel näinud, ega wõi sellepärast just kindlat otsust Ski lawamöjuduse üle anda; wõib olla, et ehk «s« koht waewaste mängijate käes wähe igawaks läheb, sest et tegewust paaris kohas ivühepoole on, aga üleüldse peab MA s«»r mõjudus hääde näitlejate käes olema, sest ta ütlemata osawasti meie rahws-eksst on kokku seatud. Punga-Mart ja Ma-Kaarel ei ole aga mitte üksnes näitelawal  tähtjas, temal on niipalju wäärtust, et kõik meie rahwas, noored ja manad teda, peaks tundma. See raamat kõlbab, nagu kõik häüd näitemängud, weel parem lugemiseks,  kui halwaks näitlemiseks. Ja seda mitte ükspäinis oina osawa kokkuseadmisekunsti  pärast, waid weel rohkem oma tõsise, wooruSlise sisu pärast. See sisu puudutab enamisti kõiki meie rahwa-elu haigeid kohti, annab witsu, õpetab, parandab. Waatame ta sisu järele. Punga-Mart, tüki kangelane, on rikas, tore päriskoha omanik, nagu neid meil küllalt  on, rumalusi ja tooruse poolest aga täitsa harimata moonakas. Tema uhkust ülendab weel see, et ta walla pääkohtumeeS on, üks neist õnnetutest, kc-S kirjutaja armsusest  ja armust peawad elama, sest et nad ise lugeda ega kirjutada ei mõista, ei emakceleSgi,  (? ~Saarl." t.) weel wähem Wene keeles, ja see pärast igapäew oma nime kirjade alla peawad kratsima, mille sisust neil aimugi ei ole. Igapäew .wõiwad nad sellepärast waötutamisc alla langeda, kui kirjutaja küllalt osaw ehk anus ei ole. Aga ometi kiidab mees: „Mis mina teen on tehtud! Kõik suured saksad loodawad minu pääle!" Seesugune kõrkus ajab iga rumala inimese narriks, Punga-Mardi teeb ta ka weel joodikuks, sest kõrtsis on ju uhkel kohtumehel see koht, kus teda wiinaga auustatakse.  Punga-Mardi pää-ebajumal on raha, tema uhkuse põhjus, seepärast ei pea ta ka Üba-Kaarlist, oma saunamaadc rentnikut,  oma tecndriiest ja ülepää kcllcgist waesest inimesest mingit lugu: „Närakad. narukaelad" on nad tema meelest, muud midagi. Haridusest ei pea ta lugu, sest et ta ilma selleta arwab raha kokku wõtta, „sehwti" teha wõiwat. Südameharidulest ja elukaunidusest ei ole niisugusel küla-aristokraadil  aimugi, sellepärast ta oma lapsi ka ei toolita. Nad peawad elukoolis käima, s. o. aegsasti õppima piipu suitsetama, napsi wõtnia, kaarta mängima, suurustama jne. Sellepärast on Punga-Mardil ka tuline hää meel, kui tema kooliaruline poeg Hans piipu suitsetab, poistega kaarta lööb, „parta ja wal'ka" kui niuhti alt ära mõistab tõmmata  ja alati „kluusti" teha. Ta palub isa: „Anna mulle 10 kop. konni seemet,*) ma löön nad puhtaks kui luuaga!" Isal tuline hää meel. „Kuradi mees!" kiidab ta. Ka wanem poeg Hints (Hindrek) teeb wanamehele hääd meelt ja anu, sest kui ta kortsus teistega riidu läheb, siis on „purujutt  aga taga." „Mees kui mürgi-tükk". Noorem tütar Maali on ka wanamehele moka järele, sest see ülendab ta aun seega, et kõik wanamehe ja poegade rumalusi hääks kiidab, „scemiSnahka" kindad kätte paneb jne., et kõik peawad ütlema: „Mis Punga- Mardi tütrel wiga ehtida, isal raha kui raba." Ainult wanem tütar Ewa, „wa' lõkats ei ole wanamehel meelt mööda, ta „nirab" alati, f. o. manitseb manameest mõistlikult wiina maha jätta: „nirab niisama  nagu ta õnnis ema," peab selle juures kõik majatalitust oma õladel ja mis weel kõige hullem: armastab wana „näljawarest", raha, miva msßgus flsse maksetakse.