Saarlane Esmaspäewal, 3. Mail 1893. X. aastakäik. maksab: Pooles aastas 1 „ AZ „ Ilmub igal koifiP>ÄSsV«»k. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine > Knresaares kaubaunlitsas nr. 17. Saarlase toimetusele, Knresaares. maksab Ä kop. UM Ulciiidiilc xoliti!!» ajaleht maa- ja liunarahwale. UM Meie kaewud. Need on küll seda wäärt, et nendest paar sõna ajalehes saaks pitkemalt räägitud, sest kaew on üks neist tähtsamatest tarwituStest  inimesele. Ilma meeta ei saa meie kõige wähematki tehja, niihästi maal kui linnas. Et mesi küll wäga tarwilik on, selle wastu ei hakka keegi waidlema, aga et mesi ka mahest terwisele kahjuks on, seda ei taha wist keegi naljalt uskuda. Kõige paremat mett peame ju ikka kaemust saama, aga ei tea, kas ka iga kord seda süält saab. Kuidas saame kaemust head mett? Kas nõnda, kui kaew kusagil soppa ehk mee lõikus, elaja lautade mõi sõnniku hunniku  äeres seisab, ehk siis, kui kaew aasta kümnet ilma puhastamata seisab? Ei nõnda ei saa meie kaemust ilmaski maitsewat  mett. Kaew ei tohi mitte madalas sopa aukus, ehk loomade lauda ligidal olla, kaewu ümbrus ei tohi mitte madalam olla, kui kaugemalt maa, et mesi mujalt kaewu ei mõiks jooksta. Talwel kui rohkest lund on sadanud, siis peab ikka kaewu ümbrus, mitme sülla kauguselt  ära kaewatud saama, et kewadel, kui ilm sulama hakab, lumega ühes kõigesugune  mustus mitte kaewu ei saaks jooksta. Ka olgu alati kaewudel luugid pääl, et midagi halba sisse ei saaks wisatud. Pääle selle saagu kaewud iga aasta kord puhastad, sest igas kohas, kus wesi wagusi seisab, senna põhja korjab pitkali ikka terwiftle kahjuliku kraami, mis wiimaks  mee ka haisema ajab. Praegused kaewud saamad niihästi maal kui ka linnas maga korratumalt peetud, ilma puhastamata mitu kümmend aastat. Minema! suwel waatsin ma linnas, kui ühte kaewu sai puhastub, mis juba arwata pääle 19 aastat puhastamata oli olnud, kuida säält põhjast kõigesugust kraami sai wälja wisatud. Sääl oliwad katlad, manad kuue tükid, ämbrid ja -vähemast paar hobuse koormat kimisi ja taldreku tükkisi, mis lapsed sisse oliwad wiskanud. Wesi haises juba uii kangesti ja oli üsna roheline, et ka ükski loom seda juua ei wõinud. Niisugust puhastamata kaemusi on nüüd kõige rohkem maal leida, sest linnas waatab juba politsei ja tohter hoolega selle pääle, et kaewude mesi puhas peab olema, iseäranis meel nüüdsel kolera kartuse ajal. Ehk linnas praegu ka küll meel niisugust puhastamata  kaemusi leida on, siiski on neid ikka mähem kui maa kohal, kus kellegi silm senna pääle ei maata. Talu inimene paneb aga mett nahka, ükskõik missugune ta on, kui ta aga alla wõib jooksta ja muust kraamist-rwedelam on. Nõnda oleks siis wäga soowitaw, et ka maal saaksiwad kaewud korra järele puhastub ja nende ümbrused paremal korral peetud kui tänine. Tehku seda igaüks hoolas peremees, siis saamad igaüks pu- hast ja kosutawad mett, mis terwisele mitte kahjulik ei ole! Isamaalt. Kurefaarest. Reede g. Aprilli homiku kellu 1 ajal kohutasiwad tulekahju kellad jälle meis linnalasi magusast unest ülesse. Domgasse uulitsas olemas prõua Reinfeldti õue majast oli tuli lahti pääsnud, mis nii suure hooga laiale läks, et kustutamine peaaegu wõimata näis olema.  WiimakS läks tuli ka kõrwal seisma kahe poe kallale, kust ometi suure waemaga kõik kraam, pool purutud, wälja sai tõstetud. Kaks Kärla kihelkonna töömeest, kes ülemal podide pääl -väikeses  tuas magasiwad, oliwad nii uimastud, et nad maha tulles trepi alla kukkusiwad, kust nad eluta wälja toodi. Teine oli ja jäi surnuks, kunas teine hospidalis jälle mõistusele ärkas. Õnnetut surnud jäi noor naine ja wäike rinnalaps  leinama. Kõige suuremat päästmise tööd, nende juures tegiwad pagari sell Treuhold ja Singeri mastna agent F. Jakobson. Nelja tunnilise raske wõitlemise järele, sai tulekaitse ometi wiimaks tule üle wõitu. Kuida kuulda, olla kaupmees Wildenbergi poe kraam 5000 rubla ja hra. J. Awiku kraam 2000 rubla eest kinnitatud. Ka prõua Reinfeldi maja olla kinnitad. Üks aasta tagasi oli säälsamas majas jälle tulekahju. See kewadene aeg näitab siin kaunis külm olewat. Praegus, kui seda kirjutan, on juba 10. Aprilli kuu päew ja ilmad on nii wilud, et ka päewa aegas mitte natustki ei sulata. Saab nähja, mis edespidi saab! Paari nädala eest kutsus kreis-politsei kõik Õigus wöidab. 17 C. G. Härra v, Rodm andis aga kanget käsku, et keegi metsa ei tohi astuda, kui ta mitte ei taha kui metsawaraS kinni wõetud ja kangest nuheldud saada. See ähwardus oli ka tõeste mõne waese naisega täidetud. Neid oli metsas tabatud ning järelkuulmata  mitmeks päewaks mangi wisatud. See ei wõinud tõest mitte uut walitsejat alamatele armsaks teha, ning seda wecl rvähem, kui ka see kristlik jagamine ja armuanded,  mida maga grafina Anna enne ega laupäemal küla waestele annud oli, järel jäi. Kui need waesed inimesed esimest  kord uue walitseja ette tuliwad, ning harjunud armuandede pärast palusiwad, saiwad  nad härra von Rodenist hirwitusega lossi õuest mälja aetud ning üheks ja iga korraks täheudud, et nad ei peaks julgema, iial enam tulla. Härm v. Roden oli koguni katsunud, punast Leenat metsawahi majast mälja ajada, ning üksnes mana grafi kingituse kiri, mida ta murelikult oli hoidnud ja selle tungijale ettepani, kaitsis teda selle häda eest, kesk talwel tee pääle wisatud saada. Kus noorest grasist ja tema eestseisjast kuuldi, sai pahanduse ja wihaga neist räägitud,  ning graf Willemi ja tema terme taemani tõstetud. Kes need uued mahud härrad näinud oli, ütles kartmata, nad näita enne kui petjad ja kurjategijad wälja, aga mitte kui õiged inimesed,  ning iseäranis härra v. Roden ei saanud mitte kõige hiilgawama karmaga maalitud. Esimesel ajal lossi pääl elades tegiwad need härrad palju tuimust naabris elawate mõisnikudega, aga tähelepanemise wäert küll, kõisiwad nad seesuguste juures, kes mitte kõige paremas hääles ei seisnud, maid kui mängijad ning kergemeelelised, küll koguni kui kurjad poisid ligidal ja kaugel tuimad oliwad. Hiljem tuliwad ka nende lossi külalised, ning sest elust ja ajamisest  Ml ülewel, mis nüüd pääle hakkas, ci teadnud ükski midagi kiidetawat rääkida. Seda enam aga jutustadi neist kole möllamistest,  mida sääl peetud saiwad, ning sagest lõunast kuni poole ööseni edasi tuurisiwad.  Keegi ei pidanud MI hullem möllama, kui härra von Roden, kes ülepää ainust härrad lossis mängis, kuni noor graf, kes waewalt seitsme- ehk kaheksateist kümne aastane oli, hoopis oma eestseisja käsu ja seadmise all seisis ning tõeste orja wiisi selle sõna kuulis. Metsahannesel oliwad silmad ja kõrwad igal pool. Ta nägi ja kuulis kõik, ja tegi omale imelisi mõttid, mida ta iga õhtu punase Leenale truuilt teada andis. Sellele näis see ajamine lossis ning nimelt noore arast olemine oma eestseisja wastu niisama imelik olewat, ning mõnikord müristas ta pead, ööldes: Ei see ole õige Ml ülewel! Aga, kannatust! Issand saab juba kõik päewa ette tooma, kui õige tund tulnud on, ning siis, minu armas poeg, saad sa suurt rõõmu tundma! Jah, tõeste, kõigest südamest tahan ma armast Jumalat tänada, kui mull peaks korda minema, seda auusad grafi tema õigusese awitada! wastas Metsahannes, ja armas ning uuris uueste, kuidas ta seda peaks pääle hakkama, et esiteks neile õige ligi saaks. Et ta ikka asjata teenrite juures oli küsinud, kas mitte üks pisuke teenistus tema jauks prii ei oleks, wõttis ta wiimaks nõuks, julgest noore grafi ehk härra v. Rodenn juure tungida ning nende juures oma õnne katsta. Ta armas, et temal nõnda kõige esmalt õnneks läheks, oma seatud märgi juure saada. Mitmel korral tungis ta mastupanemiseta  pea-aegus sclle kambrini, milles need härrad elasiwad. Siiski ei läinud temal korda, ühte neist näha ehk rääkida, sest et neid teenrid ja tuapoissa, kes tema teed kinni paniwad, ometi mäga palju oli. Teda aeti ära ning ähwardati koguni piitsata,  kui ta julgeks, meel kord tulla ehk ennast lossi ligidal näita. Metsahannes läks hoopis kurwaks ja maharõhutawaks, nõnda et ta pea kõik lootust maha jättis, selle tee pääl omale kohta saada. Wiimaks tõi juhtumine temale õnne.