„Noh, olgu siis nõnda," ütles Spekbacher ja pigistas südamelikult sõbra kätt. „Hea küll Alpide pääl ei ole aga see aeg läheb ka pea mööda, ja oled ometigi siin käe pärast. Küll mina oma Andresega teite eest muret peame, et teil puudust ci pea olema." Pärast seda, kui sõbrad üksteist Jumalaga oliwad jätnud, hakkasiivad isa ja poeg üles Alpide poole ronima. Lund oli üsna paksuste meel mägede pääl ja külm, lõikaw tuul puhus waljusti rändajatele waStu nägu, kellest aga need midagist ei hoolinud, waid tublistc edasi astusiwad. Nende südamed oliwad armastusest isamaa wastu palamust täis. Sagedaste sattusiwad nemad, moonakoorm ja jahitarwitused seigas, sügama lume sisse, aga ikka jälle wälja uue jõuu ja lootuserikaStatud südamega, kuni wiimaks ühe üksiku urtsiku juure saiwad, mis sala kohtas isepäinis, ülal mägede latwa marjus oli, ning sellepärast ka Spekbacherist põgenejatele wälja mäletsetud oli. Sinna ei teadnud mitte keegi otsima tulla, kes mitte lapsest saadik nende kohtadega tuttaw ei olnud, sest ta oleks juba enne, kui sinnamaale oleks ulatanud, tühjuse ja koleduse pärast ammugi tagasi saanud ehmatatud.  Selle waStu oli aga see koht Daami ja tema pojale üsna omane. Augud ja praud saiwad nüüd heinte ja sammaldega, nns urtsikus küllalt leida oli, kinni topitud. Kuna isa selle kallal ametis oli, tegi poeg suure tule lee paale ülesse, milleks puudest puudust polnud; siis tegi ta ühte soojemasse nurka hea pehme aseme ka malmis, nõnda et paremat paika põgenejatele enam himmuStadagi  ei olnud, kui praegu käeS oli. Hee Ms ka kõik nõnda olnud, kui mitte õnnetuseks paar päewa hiljem paha ilma poleks tulnud. Sest taeniaS lõi ennast paksu pilwi ja puistas lund nagu kotist maha, mis kõik madalamad kohad täis täitis, nõnda et alla orgu ega säält üleSse käija sugugi enam wõimalik polnud. Toiduwara,  mis ligi oli toodud, hakkas juba otsa saama, ja pääle seda langes Daami meel ühe ränga haiguse kätte. Waenc poisike oli nüüd suures hädas. Aga ta kandis seda Jumala abiga siiski ära. Ta walwas isa aseme juures ja aitas teda niipalju kui wois, andis temale wett juua, mis see ainuke jahutus neil oli, keda lumest sulatas. Küll mitu korda katsus ta lumest läbi lõhkuda ja alla orgu astuda, aga jõud ci jaksanud. Wägise rõhus ta oma muret ja kartust maha, mis teda püüdsiwad ära lõpetada, kui toiduwara ja tulepuud otsakorrale  jõudsiwad. Mis pidi siis küll saama, kui wiimane leiwaraasuke söödud ja puuoksale põletud oli? Kas ei pidand ta õigusega mitte kartma, et oma haige isaga nõnda abita hukka pidi saama? Ta süda tahtis lõhkeda, kui selle pääle mõtles ja ennast ilmaaegu abinõuu otsides waewas, et haigel kuidagi kergitust wõiks teha. Sest urtfikuS polnud muud saada, kui waewalt lumcwett. Mitme päewa pärast alles seletas taewas ennast jälle ning selged päewajooned tungisiwad  läbi wäikcsc akna urtsikusse ja ka Priidu südamesse. Isegi haige sai selleläbi  elustatud ja uus lootus hakkas jälle koitma. „Priidu," ütles ta, „too mulle natukene leiba ma tunnen nälga ja see tähendab,  et termis hakkab juba tagasi tulema." „ Jumal andku seda, isa," waZtas poisike, ja täitis haige soowi. See oli aga ka nsiimne paluke meel. „Ja kas tead, isa," rääkis ta edasi, „ma lähen nüüd wälja. Ehk juhtun mõnda kaljukitse wöi lindu laska saawat, ja ka puid tule tarwis tuna. Natuke maad eemal mäe all on männad; sinnamaale jõuan ma ikka läbi lume lõhkuda." (Järg tuleb.) linnast läbi. Loodesse, kus ilusasti ehitatud metsas alet ivgtfid. Õhtu kellu 10 aegas tuliwad nad jälle linna tagasi, kus nad raekoja ccS lõppeks keisri laulu laulsid. Iseäralik oli see, et kõik mehed sell aastal endid korralikult ja wiisipärast ülcwel pidasuvad ja mitte purjus peadega, kui igal aastal, teel lärmi tegimad. Ju selle aastane Jaonipäewa märg natuke nõrgem oli! Wäga oleks soowida, et woorimehed mitte omade hobustega marsimise aegas nendest mööda ci hakaks toppima, sest et hobused wõiwad kohkuda, mille järele õnnetus  pea tulla mõib. Wilja hinnad oliwad paar kuud tagasi siin turu päal üsna kõrged, nii et mõnda kohkuma ajas, sest ruki mokast makscti paale 3 rubla. Kaebtus ja kurtmine oli rohiva seas suur, sest igaüks kartis, et see meel kõrgemaks pidi tõusma. Nüüd on aga aeg ennast jälle muutnud ja wilja hinnad wana koha pääle tagasi kukkunud. Muudatus  tuli selle läbi, et siin keegi kaupmees kõik wilja ennem ära ostis, ennegu see turule tulla sai- Kuulu järele pidi RiigaS ruki wakast S rubla 25 kopikat saama ja sai ka, aga see oli ainult nii kaua, kuni magasini aidad kinni oliwad, miZ ainult paar nädalat kestis. Siit saatis see kaupmees siis ühe laewa täie wilja Riiga, mida ta siin muidugi odawalt üles ostis, lootes hea wõidu pääle. Paraku oli Riia hind jälle kukkunud  ja siin tõusnud. Mis nüüd tehja! Kohe saadeti siit teadust, et see laew kõige täiega jälle feia tagasi tuleks, mis ka sündis. Mõni teab rääkida, et see wili olla hallitanud ja halw olnud, aga see ei ole tõsi. Selle läbi tuli siin see wahetuS  ja segadus. Nüüd on aga asi paranenud ja kõik jälle endiseks saanud. See oleks wäga soowida, et wilja, mis Pöide poolt linna tuleb, mitte LuguSse kortsu ees ära ei ostetaks, waid turu pääl, kus kõik ostjaid ja müüjad kooS on, siis saab igaüks ja hinnad seisawad parajas korrs. Selle aastane Jaanipäew läks jälle lustilikult  mööda, noored ja manad oliivad enamast kõik linnast wälja läinud, „rohclissc", niihästi Loode kui ka Kellamäele, mis kõige ligemal linnast on. Jaanipäewa laupa õhtu paistsiwad nii mitmest kohast hiilgawad Jaani tuled, niisama kui igal aastal, sest see pruuk on ju meie isa-isadcst päritud, mida nüüd ikka meel kalliks ja alal saab hoitud. Üks paha haigus on aga meel senna juure tärkanud  ja see on „rnsika sõda!" See on nüüd wiimastel  aastatel üsna päewakorral, et Jaanipäewa õhtutel noored Mehed üksteist „wihtuwad", et üsna kole nähja. Sellel aastal polnud küll suuremad mitte, aga ometi tuli mõlcmis ülemal nimetatud kohtades kakelusi ette. Peaks see paha wiga meie rahwa seast hoopis ära kaduma, külap siis meie Jaanipäewa õhtud kümme korda lõbusamine mööda saakfiwad minema, kui praegns, kus meie õrnem sugu hirmuga peab eemale hoidma. Linnas peaksiwad küll noored mehed enam haritud olema, aga nad on mõnes asjas hoopis miletsamad kui maa noored mehed mõnikord on. Kahju küll! Walljalast. Meile kirjutakse: Wargad ja wargused. 16. Juni öösel ivarastanud üks L. malla talu rentniku suiline Karja kihelkonna K. küla wabadiku aidast 56 rubla eest mitmesugust kraami ära- Nimetud mees palunud oma peremehe  käest hobuse ja wankri, et ta tahta kord oma kodusse minna, mis arwata mersta säält kaugel olnud. Mehike ei ole aga mitte kodusse läinud maid margile. Sisse tungimisega polnud tal ka suuremat waewa, ta kiskunud ühe laua, mis ukse juure oli löödud eest ara, pistnud käe säält prau wahelt sisse, tõmbanud riimi eest ära ja olnudki sees. Et nimetatud õhtul wihma sadas, sellepärast paistsiwad jäljed üsna selgesti ära, millede järele kuuni marga juure sai. Esite salganud ta küll, aga otsijad leidnud ühe korwi täie kraami maja tagant, õlgede seest, muist leitud metsast jne. Asi on muidugi kohtu hooleks antud. Paar päewa pärast seda ivarastanud seesama  mees jälle K. walla peremehe tuule meskilt magcsi ja muud milja. 20. Junil kiskunud seesama ma' tnttaw jälle J. walla taluperemehe tuule meski lahti ja wiinnd 9 wakka milja ära. Toim. tüh. Kui see mees nõnda palju waraStannd, mis selgesti teada on, kuidas teda siis meel lahti peetakse ja mitte kohin hooleks el anta. Tema wõib ju, kcZ teab mis sugust paha meel tchja! Karjast. Nelipühi kolmandamal pühal olnud Walljala õpetaja Metsküla abi kirikus mõi kabelis jutlust tegemas, millest kaunis rohkest rahwast osawõtsiwad.  Küll olla küla leib aruldane olnud! Karja kiriku laulu koor olla üsna lonkama hakkanud, enne kuultud igal suurematel pühadel ilusat nelja häälelist laulu, kunas nüüd üks ehk paar korda aastas seda kuulda saab. Sellest hoolimata, et neil küll osaw ja tubli juhataja praegus on, ei taha laul kuidagi edeneda. Kallid Karilased, ärge laske seda ainust ja esimift laulu koori mitte puhkama minna, maid wõtkem sellest hoolega osa. Kellel wähegi wõimalik ja häält ka on, see laulgu endale rõõmuks. Jumalale anuks ja kogudusele iluks; kcS laulmise maha jätab, see pole mitte wäärt inimene, et ta siin sinise taewa all elutseb! Laul on see kõrgem ja kallim taewa kingitus, mis juba ilma alustusest on alganud,  siis pidage seda kõik kalliks ja laulge laulge, kellel Jumal hääle loonud! Poidelt. Paari nädala eest põlenud M. külaS ühe sepa maja maha, kus sisse kõik maja kraam, sepa tööriistad ja üks siga jäänud. Tule hakatus arwctakse sandist lõõtsast tulnud, mis äesiga ühe kõrguses olnud, nõnda et tuluke kergesti senna sisse mõis päeseda. Seda ja teist. Lendamise masin tahab ikka tõesti ilmasse sündida. Kuulus ülesleidja Maxim, kes kaua aega selle kallal oma pead murdnud, olla nüüd ometi joonele jõudnud. Tema laew olla linnu sarnane, wascst ja terasest walmistatud, 14S jalga pikk ja 2000 naela raske ning saada pctroleumiga töötud. Maximi arwamise järele saada ta umbes 14,000 naela koormat üles tõstma ja peaaegu raudtee masina kiirusega edasi kihutama. Tuul wõida ainult pisut takistust teha, ses on: sõitu pikendada, laewa aga mitte kinni pidada. Et sarnase masina leidmine ennem korda pole läinud, tulla sellest, et igaüks wäga wmkeSte masinatega jändanud ja suurte pääle mõteldagi pole julgenud. Ehk küll masin 5,000 naela raske, tarwitada ta aga paljalt 300 hobuse jõudu, et üles kerkida; edasi liikumiseks kuluda siis weel umbes 40 hobuse jõuudu ära- Maxim on Amerika mees ja mitmed usuwad juba tema sisse. Muidugi saab see leidus, kui ta korda läheb, maailma korda hästi muutma. Surija wiimased sõnad. Õpetaja  : „Armas wend, sa oled weel üürikeseks ajaks siin ilmas, mis järele su hing siis nüüd ka ihaldab?"  Surija: ..Soolast, mis muud kui soolast;  pitk teekäik on ees!" 2B. Saarlane, 1891