Saarlane UM Klciüdiiit pilitii!» «jlileh! ma- ja liaiarahmlr. UM Is° s«. Teisipäewal, 37. Juunil 1895. XII. aastakäik. maksab - —s— Ilmub igal toiftpÄS!V«»r. Kuresaareö kaubauulitsaö nr. 17. Kirjad kSiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarcs Kuulutuse rida ehk selle ruum. maksab 2 kop. Awitage meid ehitada! ri ole mitte kerge, kui paluja oma lige- meste uste pääle koputada- See saab aga kergendatud, kui sõbraliku palwe kuulmise pääle wõidakse julge olla. Niisuguse kindla lootusega trööstib ennastka Saaremaa kurttummade kooli eestseisus, kui ta kõigile meie maa- jalinnaelanikudele seda südamelikku palwet ette paneb: „Awitage meid ehitada!" Mõnesuguste juhtumiste läbi sunnitud on Saaremaa kurttummade kooli eestseisus sell kewadel otsustanud, ise omale üht maja ehitada. Olgu küll, et meel V» ehitussummast puudub, siisgi lootsime meie hääs usus tööd algada, selle pääle toetades, et osawõtmine, mida töötamine kurttummade hääks on leidnud, küllalt suur saab olema, et meel puuduwat summa kokku saada. See kindel lootus on meile ka põhjust annud, tänini meel mitte wäljaspoolt abi paluda, sest et meie usume, et meie seda tööd, mida meie alganud oleme, ka ilma wäljaspoolse abita lõpetada wõime. Ehitus on ruttu edasi jõudnud ja kahe nädala eest on juba katus pääle tehtud. Nüüd seisame meie aga ka juba säälkohas, kusmeiterahaline jõud otsas on. Ja ometigi on wäga tarwilik  nimetatud ehitust körwaliste hoonetega sügiseks malmis teha, et õpetus kurttummadega  mõiks ilma takistamata edasi minna. Ja selleks ei ole meil tarwiliku rahalist jõudu. Sellepärast pannakse kõigile, kellel kurttummade wastu kaastundlik süda on, see südamlik palwe ette, ühtlasi kätt selle töö külge panna ja sellest tegelikult osa wõtta. Ka sell aastal saab jälle (nimelt 9. Juulil) Saaremaa kurttummade kooli hääks üks basaar korda saadetud ja nimelt iseäranis selle otstarbega, et puuduwat summa  käsile wõetud ehituse tarwis kokku korjata. Siis on igale ühele, kes sellest soowib osa wõtta, wõimalikuks tehtud, omalt poolt abi andes awitada, niihästi muüdawate asjade kinkimisega, kui ka basaarist osawõtmisega. See on üks suur ja raske, aga ühtlasi ka lootuse- ja õnnistuserikkas ettewõtmine, mis meie oma pääle oleme wõtnud, kui meie meite Saaremaa kurttummade  koolitamist ette wõtsime. Et meite töö nende kahe aasta jooksul, kus see kool juba töötab, mitte kasuta ei ole olnud, seda ei ole meite rahwas mitte ainult mitu korda ise äratunnud, waid seda on ka iseäranis mõne nädala eest ettewõetud täielik asjatundjate õpetuse järele katsumine meite koolis selgeks teinud. Nõnda on siis Issand meie tööle tänini röõmustawat  edasijõudmist kinkinud, ja see, mis siitsaadik  hästi on korda läinud, annab meile ka asja, rõõmsasti tulewikusse waadata. Meie oleme ses kindlas lootuses, et awitaja  ligemiss armastus, mis seda tööd on elusse kutsunud ja seda edasi on aita- nud, mitte ei saa külmaks minema, maid et kõik meie seltskonnad selle ühisele tööle saamad üksteisele kätt andma ja seda tööd, mida meie lootuses Jumala pääle oleme alganud, ka tulewikus edendama. Müüdawad asjad basaari tarwis saamad wastu wõetud hra. L- Jssajewi kauba magasinis;  rahalist abi maja ehituse tarwis wõttab mastu kurttummade seltsi kassameister hr. aktsisi inspektor L. v- Mickwitz (Kiriku uulitsas v. Sengbuschi majas), niisammuti wõtmad kõik õpetajad hää meelega oma pääle, korjatud raha seltsi kaSsameistri kätte saata. Eestseisus. Ilu ja süda. 47 K. Lõiken i uudisjutt. Sa ei saa wist mitte pahaks panema Miina, et ma nii häkitseit ja kutsumata sinu rahu rikkun ? küsis Paul. Pahaks panema? Ma ei tea aga kildas sa seda armad Paul? —Ma ei tea mitte? Aga sa oicd ja wiimati minu wastu nii külm ja tusane. Olen ma sind siis pahandanud? Ja. mitmes tükkis I Soo! MU musil? Näituseks: Sa püüad mind Leena Hallani päale tähendades alati kiusata. Miks pärast teed sa seda? - Ih, sa olid ju esiti Leena wastu nii armulik  ja MS ei wõimid koguni uskuda, et sa nüüd tema põlgajaks saanud oled! Iga miks oled sa siis muidu minu wastu nii isik ja armuta? Ma ei oie ialgi sinu wastu kalk ja armuta olnud, aga sa oled ju mind enne alati nii pööraselt  xõlaenud, oled mulle mõndagi kibedat ninanipw  annuõ ja ci wõi praegugi meel uskuda, et Pes! hüüdis Paul ruttu wahelc. Nüüd on ju kõik teiseks muutnud! Aga ütle Miina, kes on see maige kahija näoga ja malge habemega noormees, kellega sa alati tantsid? Ta esiteles ennast mulle Kaarel Orman'i «ise Ml Soo! Aga miks pärast tantsid sa alati temaga Miina? Sa oled teda armastama hakkanud?  Ja kui seda oleks, mis siis sellest miga! ütles Miina naerdes. Seda ei tohi mitte olla! Sa ei tohi teda mitte armastada, Miina! Ja mikspürast mitte? Sellepärast, et mina sind armastan! Mina armastan siud Miina -- kordas ta meel suurema rõhuga. Aga kui ma sind nüüd mitte enam ci armasta. Ma palun sind Miina, jäta nüüd kõik nalja tcmbutuscd kõrwalc ja ütle mulle tõega kas sa wõid mind meel armastada! Sa oled ju enne mind armastanud ja mina nõuan nüüd sinult, sinu armastust jälle tagasi. Kas sa wõid mulle seda anda? Mispärast küsid sa weel Paul? ütles nüüd neiu tõsiselt ja liigutult. Kas sa siis seda ilmaSgi meel aru pole saanud? Ma armastan sind - !! Miina! kõlas hõiskawalt nooremehe huulte üle. Sa armastad mind? Sa tahad minu olla? Ma olen sinu, igawesti sinu !! Ümberringi oli lõik nii waikne ju waganc. Kõik loodus oli nii pühalik ja nõiduiv. TasakcSti woolaS magus lillede lõhn, kerge õhu kandel, läbi puu lehtede ja nõrgalt hõljusiivad mõned tähed kõrgel sinaival ivõlwil. Paul ja Miina oliwad teine teise kaenlasse langenud.  Nad xi wõinud enam midagi mõtelda, nad ei wõinud enam midagi rääkida; tormilikult tuksusiivad nende südamed . . . õndsalt hõiskasiwad nende meeled ... Nüüd on kõik minu lootused otsas! Nüüd ei ole mull enam midagi! õhkas üks naesterahwaS lähedal pöösa taga. Leena Hallan astus wesiste silmadega saali tagasi. Tants oli uuel jõul algauud, kui Paul ja Miina käsi käes saali tagasi aStufiwad. Jälle tahtis see endine noormees Miinaga tantsida keS enne juba Paulile meele wastu oli, aga Miina ci tahtnud nüüd enam; ta tantsis nüüd ainult Pauliga. 34. Jälle lehwisiwad lipud Juhan Hallani õuue pääl. Täna peeti Pauli ja Miina pulmi, mis wana hüä peremees, nende mõlemate kaua aegse truui teenistuse eest nendele mälestuseks, meel oma kuluga tahtis ära pidada. Rohkest sugulasi ja tuttawaid oli pulmale kutsutud, nõnda et juba hommiku wara, tuba ja õue ainult pulmalistest kubises. Pärast lõunat kell kaks jõudis pruutpaar  laulatuselt kodusse ja kõik tõttasiwad neid nüüd teretama ja nendele õnne soowima. Ainult üks ei teinud seda mitte! see oli Leena. Teda ei leidnud kedagi mitte teiste pulmaliste hulgast ja nad armasiwad et ta ennast omas kambris marjul hojab. Pulma rõõm oli täiesti alganud. Pillide muusik kõlas läbi õrna õhu ja tantsijate jalad tallasiwad halja muru pääl. Hõiske hüüd: „Elagll pruut paar! Elagu Paul ja Miina! kõlaS hulkadest suudest. Ka Paul ja Miina nälfiwad Isamaalt. Kuresaarest. Kuni 10. Juunini oli meil igal pool palawad ja kuiwad ilmad. Sagedasti oli soojus pääle 30 graadi. Iseenesest mõista, et siis kõik loodus ennast kurwa näoga kattis. Karjamaad oliwad kõrbenud, põllud ja heinamaad kolletanud. Niisama kurb kui loodus wälja nägi, oli ka põllumees, sest et kaua wältaw kuiw aeg kõik lootused tulema hää lõikuse pääle tühjaks tahtis teha. Mõnes kohas hakatud juba 10. Juuni k. p. ümber heina tegema. —- Pärast 10. Juuni kp. on juba mitu korda kaunis hästi wihma sadanud, mis jälle loodust elustas ja põllumeest rõõmustas. Õhtul 14. Junil tuli Kuresaare aurulaewa „Konstantiniga" ekselents Liimi-