Saarlane UU Uleiildinr xoiitika lljüieht >is- ja liiiir»h«»lt. MM n° SB. Teisipäewal, 13. Juulil 1894. X>. aastakäik. maksab: Po oles aasia-! 1 „ ÄT „ Ilmub igal loi)iip(io»T'crl. Kuresaares kaubauulitsaö ur. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab S kop. Laste ümberkäimisest wanematega. ui meie praegusel ajal laste olekut wanemate wastu tähele paneme, siis näeme, et see sugugi nii ei ole, kui olema peaks. Neljandama käsu nõudmist ei saa wäga sageli mitte tähele pandud. Kui palju leiame niisugust täisealisi  lapsi, kes oma wanemate wastu uhkust, kõrget meelt, kurjust, toorust ja muud seda sarnast näitawad. Uhke meelelist ümber käimist wanematega  leiame kõige rohkem nende laste juures, kes koolitamise wõi muul teel parema elu järjele on saanud, kui ta wanemad on. Sagedaste ei taha niisugused oma wanematega suuremat tegemistgi teha. Nad peawad enesele häbiks oma wanematega  ühes käia ehk kõneleda, iseäranis weel siis, kui teised inimesed seda nägema ehk kuulma juhtuwad, sest et wanemad halwemaid  riideid kannawad, Eesti keelt rängimad  ja nõnda ütelda „prostoimad" on. Näib nagu ei paneksgi nad seda sõna „ära neetud olgu see, kes oma isa ja ema halwaks  paneb, (5 Mos. 27, 16.)" miksgiks ja nagu ei tuleksgi see neile meele, et nad oma wanemaid halwaks pidades, kõige suuremat  häbi plekki enese pääle teiste inimeste poolt tõmbawad. Kes peaks üht oma wanemate põlgajat noort inimest aunstama? Ei ükski mitte! Iga üks näitaks sõrmega tema paale ja naeraks tema rumaluse üle. Meie ei näe aga mitte üksnes wanemate halwaks pidamist uhke meelsete laste poolt, maid meie näeme ka, et praegusel ajal lapsed üsna sagedasti oma wanematele teuga liiga teemad. Kui palju silma mett on mitmed wanemad oma luste halwa ümberkäimise pärast pidanud walama! Kui palju kohtus käimist on juba wanemate ja laste wahel ette tulnud! Sääl kaebab üks wanake, et tema poeg, kelle kätte ta oma maja pidamise  õiguse on andnud, temale toidust ei anda ja teda majast wälja ajada, teine, et poeg teda rängaste, üsna waese omaks, olla peksnud j. n. ed. Mis on aga see suguste nähtuste põhjuseks?  Kõige tähtsamaks põhjuseks selleks wõime halba laste kaswatamist pidada. Kui laps täies eas oma wanemate wastu lapse kohuseid  ei täida, siis ei tule see muust, kui halwast kaswatamisest. Kui wanemad wana eas oma laste poolt silma wett walama peawad, siis walawad nad seda ainult oma enese süü läbi. See on nagu karistuseks nendele selle eest, et nad wanema kohuseid oma laste wastu nende noores põlwes ei ole täitnud, et nad sääl oma witsa ei ole pruukinud, kus seda tarwis oli pruukida ja et nad lapsi „karistamises ja Issanda maanitsemises" ei olnud kaswatanud. Üheks halwaks kombeks laste kaswatamiss juures wõiksime laste ära ellitamist nimetada. Kui rohket laste ellitamist leiame praegusel ajal wanemate juures. Üks ei taha oma last sellepärast nuhelda, et ta alles „wäeti« kene" olla, teine teeb kõik lapse tahtmise järele, laseb, kui see lapsele meele head teeb, ennast lüüa ehk karwu pidi kiskuda, kolmas katsub last, kui see oma kangust ajab, mitme suguste meelitamiste läbi järele andmisele pöörda. Iseäranis rohket ellitamist leiame laste koolitamise juures. On kellegi maalt wanemate poeg wõi tüttar kusagil, nimelt linnas, koolis õppimas, siis hakawad wanemad nendega palju auupaklikumalt  ümber käima, ei sunni neid enam tööle ja ellitawad neid seda ja teist moodi. Silitamisega ühendud kaswatamine on aga just laste ära rikkumine. Neile juurdub juba noorest põlwest wastu panemise  ja oma kanguse ajamise taim sisse, mis lapsega ühes aeg ajalt tugewamakS kaswab ja pärast poole ka weel teisi põlgtuse  wäärt omadusi, nagu uhkust, wanemate halwaks pidamist ja muud, lapse sees sigitab.  Kui aga laps täisealiseks on saanud, siis alles tulewad kõik eksitamisest tulnud halwad omadused nähtawale, siis on aga nende parandamine wäga raske, sagedasti wöimata. Lastega hea ümberkäimine wanemate  poolt on küll soowitaw, aga see peab kitsendatud piirides sündima, nii et laste südames ühegi halwa omaduse juur aset ei saaks wõtta. (Pooleli.) Ilu ja süda. i A. Lvike«'i uudisjutt. ikka talumehe Juhan Hallan'i majas oli tore pidu. Wnna ja õlle Naasid kõliscsiwad piduliste käes ja hüüd: Elagu Juhani tütar, waike Leena! kõlas hulkadest suudest, nagu pasuna hääl. Täna pühitses Juhan oma tütre Leena sündimise päewa, nagu see tal igakord wiisiks oli, kui Jumal tema lastele jälle ühe elu aasta juure oli lisanud. Siia pidule oli t« kõik oma sugulased ja tutawad, noored ja wanad kokku kutsunud, kes seda päewa siis ka suure lusti ja rõõmuga pidafiwad. Kaks korda aastas sai Juhan niisugust pidu pidada, sest et Jumal tema elu kahe lapsega õnnistanud oli. Tütar Leena, kelle sünni päewa praegu peeti, sai kümme aastat u>auaks, kuna poeg Priidik paar aastat wanem oli. PiduüSte rong liikus õues edafi ja tagasi, sest kewadine ilm oli ilus ja soe. Pillide muusik Lks ja tantsijate ridad liilusiwad siia js senna. Pea siit ja pea jäält kõlas piduliste rõõmu hüüd ja jälle: Hurraa! Leena elagu! Mitmesugused nalja etem Lused saimad ette kantud, lusti ja rõõmu järg sü srsata,' Teiste pidu tüdrukute hulgas ilmus ka wäike Leena ise uhkes pidu ülikondas. Igaüks, kes korra silmad tema lapseliku ilu ja olemise pääle wiskas, ei raatsinud neid nii ruttu tema päält ära käänata. Leena hõljus nagu wäike inglike teiste seas; wäga kena oli tema nägu ja olek, wäga ilusad ja armsad oliwad tema wiisid ja kombed, nõnda et kõikidel temast heameel oli. Näitas, nagu oleks Looja seda kõige kõrgemat ilu ja elamuse andi selle tütarlapse  sisse jaganud. Leena oli küll weel lapse eas, siiski näitas ta igapidi täis kaswanud tüdruku kombeid. Teraw laps oli nagu mõni kunstlik kujutus teiste huikas, ütlemata elaw ja usin oli tema kõne, aga ometi tark ja wiisakas; targad ja mõistlikud oliwad ka tema teud; ta ei teinud kellegi wastu wallatust, waid oli ikka alati sõnakuulelik,  lahke ja alandlik. . . . Kuule minu wäike tütar Leena, ütleS Juhan, tule nüüd siia, istu minu sülesse ja jutusta minule ka midagi! Natuke häbenedes täitis Leena soowi; ta läks isa juure, kes teda lahkesti naeratades oma polwe pääle istuma tõstis. Noh Leena, tead sa ka, mis pidu meie täna peame? küsis isa. Jah isa ma tean! kostis Leena ja wõttis lahkesti naeratades isa kaela ümbert kinni. See on minu sündimise päew! sosistas ta salamahti isale kõrwa. See on õige, armas laps, aga ütle siis nüüd ka, kui manaks sa täna saad? Kümne aastaseks isa! kostis tüdruk wiisakalt. Noh, hea küll, sa oled hea laps Leena ja ma tahan nüüd sulle ka su sündimise päewaks midagi kinkida, aga seda pead sa ise ütlema, mis asja sa kõige rohkem himmustad.  Ütle aga ja kõik pead sa saama, mis aga wõimalik on! Jah isa, ma tahan ütelda, kostis Leena; waata sääl see waene poisike Paul, keS kurwalt säält läbi aja wahib ja südamest kahetseb, et tema meie hulkas ei wõi olla. Seda rääkides näitas Leena ise käega ühe näruS riietega poisi pääle, kes tõesti aja tagant igatsedes piduliste hulka wahtis. Noojah! ütles isa. See on ju sauna Mari poeg Paul, kes säält läbi aja wahib. Mis sa temaga tahtsid tähendada?  Ma palun lase teda ta siia kutsuda,' ta wõib siis meie hulgas ka rõõmu maitseda.  Seda wöib küll teha, ütles Juhan. Ma kahetsen, et ma seda juba ennem ei teinud, aga see läheb ju meie kingituse jutust hoopis kõrwale. Ei sugugi! kostis Leena ja näris naeratades mokke. Ma arwan, meie oleme üsna alles järje Ml. Sina kutsud