Postimees Nr. 13Z. Neljapäeval, 18. juunil 18S8. Wetjaskümnesteine aastakäik. Tuleb iga päew wälja, üksnes mitte pühapäewadel, suurtel pühadel ega kroonupühadel. Zga Kuu 1. ja 16. päewak itmuS erattsa. Toimetuse adress: „Postimehe" toimetusele Auriewis: Weue keeli: Lr, penauu.in> «Postimees",  IVpnesr. i^6. Toimetaja kõnetund: linna Raekojas, lehe talituses  kell I—2 l. ~Postimehe" talitus ja trükikoda, kus ka muid trükitöösid toimetatakse, ou Jurjewis linna raekojas, sisseminek Suure Turu poolt. Tallinnas on abitalitus  Harju wärawas, Tesloni majas; Wiljandis abitalitus.  Tartu uul., Romantsowi majas, A. Tõllasepp'a  raamatukauplus. Narwas abitalitus, Waksali uul. Leinbaumi majas. Tellimise hind on: Postiga 12 kuu pääle sr. k., postita 12 kuu pääle 4r. k „ 11 „ „ 4r. 65 k.. ~ 11 „ „ 6r.7 > k 10 „ „ 4r. 30 1.. 10 „ „ 3r.35 k 0 „ „ 3r. 85 k., „ s , „ 3r. - r 8 „ „ 3r. 45 k., „ 8 „ 2r.70 k » 7 „ „ 3r. 05 „ 7 „ „ 2r.35 r k „ 2r. K 0 „ 6 . „ 2r. k » 5 „ „ 2r. 20 k., „ 5 „ „ 1r.70 ' „ 4 „ „ Ir. 80 k.. „ 4 „ „ 1r.35 k .. 3 „ Ir. 35 „ 3 „ „ Ir. k « 2 „ „ —r. S 5 k., .. 2 „ —r.75 k „ 1 „ „ —r. 50 r., „ 1 r. 40 k Wäljamaale 2 korda nädalis saates 6 rbl., iga päew saates 10 rbl. Üksik nummer 3 kop. Kuulutuste petit-rida 5 kop., lehe eesotsas 20 k. Kell 11 e. l. ülesantud kuulutused wöiwad weel selsamal päewal ilmuda. Tellida wöib ainult iga kuu 1. päewast alates. Adressi muutmise eest tuleb 10 kop. maksta ja wana adress ülesanda. laamata  jäänud numbrid saadab lehe talitus ainult siis maksuta järele, kui nende tellimine 14 päewa jooksul pärast numbri ilmumist postile on paudub. Tõsine asi. 2 Riia Saksa lehe arwamise järele on „Now. Wr." kaastöölisel küll õigus ütelda, et Läti ja Eesti ajalehed umbes sellel mõttel kõnelewat, kuid mõistmata  ja ülekohtune olewat süüdistus, nagu ei mõistaks Saksa sugust õpetaja  kogudusele ligineda, millest jälle ususegadused wälja kaswaksiwad. Kes meie kodumaa ajalugu tundwat, see teadwat, kui palju maaõpetajad Eesti- ja Lätimaal haridusetööd ära teinud. Nende käest olla meie talupojad  kõik saanud, mis neil waimliselt  olemas—piibli, kirjanduse jne. Õpetajad olla need, kes talupoegadel mures ja rõõmus kõrwal olla seisnud ja majanduslise edu hääks mitte wähe ei olewat teinud. See wõida wahest küll iseenesest mõistetaw olla ja olewatgi seda selle poolest, et meie õpetajad oma jõudu ainult sisemisel sunnil olla kulutanud, mitte aga ilmaliku tänu ega kiituse pärast, aga kibedusega täitwat see ometi südant, kui kogudustel nii wähe kõlblist kindlust  olla, et nad Võrdlemisi wäheste kihutustele mitte wõimsalt wastu astuda ei suutwat, kuna ässitawad kihutajad nii tegewat, just kui oleks Saksa sugust õpetaja meie maal kentsakaks  nähtuseks ehk suureks õnnetuseks. Kui õpetajate ametisse panemistel kaebtusi tõusta, siis ei olewat sellest mitte koguduste Saksa sugust liikmetel,  ei ka mitte patronadi-õigusel süüd : süüd olewat ainult ja üksi rahwusliste suurushullustajate poolt laiali kantud mõte, et iga Läti kogudus ainult sündinud lätlase ja iga Eesti kogudus  ainult sündinud eestlase  enesele hingekarjaseks peaks saama, iga Saksa õpetaja  nagu Eesti ehk Läti õiguse  kallale kippujaks oleks. . . Et temal õigus sarnaselt kõnelda, seks katsub Riia Saksa leht Oppekalni  õpetaja ametisse panemisel tõusnud segadustest tunnistust tuua. Saksa leht ütleb end küll teadwat, et meie kodumaa elanikkude suurel osal mitte niisuguseid tundmusi ei olewat, kui kihutajatel ja salaässitajatel,  kes ise asjast silmakirjaks eemale jääda, kuid Viimaste mõju olla sagedasti nii suur, et enamus nende talituse wastu awalikult üles astuda ei julgewat, kuna kihutajad ka ähwardusi tarwitamast ei pelgawat,  kui waja olla kahtlejaid ehk osawõtmataid kaasa kiskuda. Oppekalnis olnud õpetaja walimisel  kandidaadiks endise kõigelt poolt kiidetud ja auustatud õpetaja Treu poeg. Saksa lehe arwamise järele oleks siis loomulik olnud, et auusa ja auustatud wana hingekarjase poeg wastuwaidlemata isale järeltulijaks oleks wõetud, kuid 12. juunil 1897. aastal pandud Oppekalni kirikukonwendil  weel kolm teist kandidaati  ette. „Düna-Zeit." kinnitab suure häämeelega, temal olewat nüüd kindlad teated käepärast, et Oppekalnis  ainult kurjad kihutajad süüdi olla. Oppekaln ei ole mitte patronadi-,  waid walimise-kirik, kus kogudus  õpetaja arwab, keda sisemiste asjade minister kinnitab. 12. juunil  m. a. olnud Oppekalnis praosti juuresolekul õpetaja walimine. Esimesel  waliku! saanud hääli: 1) eand. Karl Beldau 4 poolt ja 10 wastu, 2) cand. Grawe 10 poolt ja 4 Wastu, 3) cand. Oskar Treu 10 poolt ja 4 wastu, 4) cund. Paul Gailit 5 poolt ja 9 wastu. Järel- walimisel saanud Oskar Treu 8 ja can6. Grawe 6 häält. Kirikuseaduse  410/292. paragrahwi Põhjal on Liiwimaa konsisrorium Oskar Treu Liiwimaa kuberneri kaudu sisemiste  asjade ministrile kinnitada andnud, kust kinnitus 3. weebruaril 1898. a. kuberneri herra kaudu tagasi on jõudnud. Märtsikuu 29. päewaks s. a. määratud õpetaja ametisse seadmist takistatud seeläbi, et seks rahwamurd kiriku uste ees seistes praostit uue õpetajaga ja abilisteks kutsutud kahe õpetajaga kirikusse minna pole lasknud, ehk kirikueestseisja parun Delwig küll waigistades püüdnud kõneleda. Kui praostile waimulikuks  abiliseks kutsutud õpetaja Kündsin  Smiltenist rahwahulgale ütelnud, et õpetaja ametisse panek katki jääb ja waimulikud mehed ainult harilikku  jumalateenistust ära tahaksiwad pidada, ei ole waimulikka mehi ometi läbi lastud, waid hüütud neile wastu: „Ei, mitte jumalateenistust — meie ei taha jumalateenistust ja ei lase mitte läbi!" 3. mail katsutud teist kord õpetaja Treu Walga maakonnaülema  ja tema politseiametnikkude juuresolekul ametisse õnnistada, kuid jällegi asjata, sest et politseil mitte korda ei ole läinud kirikusse mineku teed wabaks teha. Mõlematel päewadel  sündinud wastupanek ainult paari saja noorema mehe poolt, kuna muu kogudus mingisugust osawõtmist  pole awaldanud. „Düna-Zeit." paneb nüüd iseäralist rõhku selle pääle, et õpetaja mitte patroni poolt kutsutud pole olnud, waid ministri poolt kinnitatud. Sellepärast  olewat Saksa lehe soow, et wastupaneku juhtijate oodataw raske kohtulik karistus eksitatud inimesed  jälle õigele teele saadaks ja neile meelde tuletaks, et seadust ilma tingimata tuleb täita, kui see ka mõnel üksikul meele järele ei oleks. Selle poolest wöiwat meie kodumaa pärisrahwa ajakirjandus suure kasuga õpetades ja seletades  tööd teha, et õpetajate ametisse  kutsumisel pääasjaks mehe tublidus  oleks, mitte aga see, kas ta sündimise  poolest oma rahwa liige on. Kui aga mõjukad mehed wälja kuulutawat,  et õpetaja koha wabaks saamise  puhul kohe ja tingimata oma rahwa liige õpetaja kandidaadiks seataks, siis sünnitawat see waenu Saksa sugust kandidaatide wastu, keda wahest ka tahetawat walida. Palju patronadi isandaid olla Saksa lehe kinnitust mööda just Liiwimaal oma patronadi-õ igu s e wabatahtlikult  käest andnud ja õpetajate ametisse  kutsumisel just kõigipidi koguduste  soowisid tähele pannud ja koguduste poolt ette pandud kandidaatisid  ametisse kutsunud, teistel puhkudel aga jälle asjaliku kokkuleppimise  waral koguduste soowisid täitnud, mis Eesti ja Läti ringkondade  juhtijatel wäga hästi teada olewat. Sarnast erapooletust ei olewat aga teises leeris mitte üles näidatud. Waewalt minna üks walimine  mööda, kus mitte seaduse selge sõna wastu kaebtusi ei katsutawat tõsta, mis loomulikult ilma tagajärjeta  jääwat. Mitte ilma Põhjuseta  ei kaebatawat praegusel ajal üleüldiselt, et meie maarahwas tooreks  minewat. Selle wastu pidawat  wälja astutama, auustawat alandust ja seaduse auustust tulla kaswatada. Siis minewat lugu paremaks, mitte aga suurelise rahwuslise  kõrkuse ja isemeelsuse waral, mis nüüd oma oksad õige laiali ajanud. „Meie öieri terwe ja hüä rahwa" õiguse tundmus olewat Riia Saksa lehe awamise järele segaseks  läinud ja sõnakuulmatuse waim töstwat jultunult pääd. Selle Halbtuse wastu pidawar ühiselt tööle asutama, siis kaduwat ka ainult Eestimaa  ranna ümberkaudu siginenud usumäratsus peagi, kuna sellel nähtusel  iseenesest Saksa sugust õpetajatega  wähematgi tegemist ei wviwat olla. Rahu ja üksmeel pidawat  Saksa lehe soowi mööda selle „tõsise asja" küsimuse ära kaotama. Sellest asjast" wõtab Wiljandimaa mõisnik Kurt v. Anrep  kinni ja seletab „Düna-Zeitangis,"  olewat küll õige, kihutajad kuulutawat wälja, et Eesti kogudusele  ainult Eesti mees hingekarjaseks  sünmks jne., kuid kahjuks olla pahandustel enamasti ometi koguni teine põhjus. Meelega ütleb v. Anrep  kahjuks, „sest tunnistab :a öigesli meil on, Jumal tänatud,  pärisrahwa usmeadlaste hulgas terwe hulk häid jõudusid, kes täielikult  kõiki nõudmisi tüidawad, mis hingekarjase raske ja wastutusrikas amet neilt nõuaks." Et ka suurem hulk mõisnikka selles mõttes olla, tunnistawat juba see nähtus, et mitmetele patronadi - kirikutele eestlased  ja lätlased õpetajateks on :utsutud.  Herra v. Anrep lubab üsna rahule jääda, kui pärisrahwa kännust  tõusnud tublid mehed kogudustele  õpetajateks kutsutaks, olgugi, et seda kahetseda tulla, kui rahwusline waen mõnel Saksa sugust tublil mehel wõimatuks teeks õpetajana Sõda ja rahu. Krahw Leo Fotstoi romaan. Kirjaniku poolt lubatud ümberpanek. Heine jagu. Ümberpannud M. NeumannjaM. Põdder. 115 Boris oli Väeteenistusest lahkudes neil päiwil Moskwasse  tulnud ja soowis würst Nikolai Andrejewitshiga kokku saada, ning oskas nõnda tema olekusse tungida, et teine teda wastu wõttis, ehk ta küll muidu ühtgi noort poissmeest enese ette ei lasknud. Würsti maja ei olnud küll mitte „suure ilma" hulka lugeda, waid niisuguseks wäikseks ringkonnaks, millest linnas ei kuuldudgi, kuhu wasta wõetud saada aga seda meelitawam  oli. Boris sai sellest nädali eest aru, kui tema kuuldes  Rastoptshin wäe-ülemjuhatajale, kes teda Nigulapäewaks  wõõrusele kutsus, wabandades ütles: „Sel päewal käin ma ikka wana würst Nikolai Andrejewitshile  oma auustust awaldamas." "Ah, jah, jah," wastas ülemjuhataja. „Wõi tema? . . Wäikene seltskond, kes wanamoodi kõrgesse wöõrastetuppa,  milles wanad majariistad oliwad, lõunasöögi eeli kokku kogus, oli nagu kohtunikkude nõuukogu, kes pidulikku koosolekut peab. Kõik waikisiwad, ehk kui kõnelesiwad, siis õige tasakesti. Würst Nikolai Andrejewitsh tuli tõsise näoga ja waikselt wälja. Printsess Maarja nähti weel waiksem ja aram olewat kui harilikult. Wõõrad alustasiwad temaga sundusliselt juttu, sest nad nägiwad, et tema mõtted mujal oliwad. Ukst krahw Rastoptshin hoidis jutulõnga katkemast, wiimaseid linna km ka posttika uudiseid jutustades. Lopuhin ja wana kindral üüesiwad harwasti midagi . Würst Nikolai Andreitsh kuulas, nõnda nagu ülem koKumk teiste aruannet kuulab ja wahete wahel waikimise wm lühikese sõnaga awaldab, et seda tähele paneb Kõnelemise  toomst wõis aga aru saada, et keegi seda bääks ei kiitnud, mis politika ilmas tehtakse. Jutustati neid sünd"  - /?is stlmanähtawalt tõendasiwad, et kõik aina halwemaks  läheb; aga iga jutustuse ja arwustuse juures oli tähel pandaw, kuidas jutustaja peatama jäi, wõi teda peatati kui arwustamme isiklikult keisrisse puutuma hakkas. " Pääle lõunasööki kõneleti wiimasest politika uudisest kuidas Napoleon Oldenburgi hertsogi maad ära wõtnud ja Napoleoni wastasest Wene ringkirjast, mis teistele Europa rngiwalitsustele oli saadetud. „ Napoleon talitab Europaga nagu mererööwel wõidetud  laewaga," ütles krahw Rastoptshin oma lauset ju mitmendat  korda korrates. „Ainult riigiwalitsuse pikka kannatust  wõi pimestust tuleb imeks panna. Nüüd puudub asi ju paawstisse, ja Bonaparte on walmis katoliku usu pääd ära heitma ning kõik on wait! Meie keiser üksi protesteeris  Oldenburgi hertsogi maade ärawõtmise wastu. Ja see ..." Krahw Rastoptshin jäi wait, tundes, et ta sinna kohani oli jõudnud, kus enam arwustada ei wõi. „Pakuti Oldenburgi hertsogiriigi asemel muid maid," ütles würst Nikolai Andreitsh. „Just nagu mina asutan talupoegi Lõissõja Gorõist Bogutsharowosse ja Rjasani kubermangu,  nõnda tema hertjogisid." „Oldenburgi hertsog kandis oma õnnetust imekspanemise  wäärilise waimujõuu ja rahuga," ütles Boris, auupaklikult  jutu sekka asudes. Ta ütles seda selle pärast, et Peterburist  läbi tulles tal õnn oli hertsogi ette saada. Würst Nikolai Andreitsh waatas noore mehe otsa nõnda, nagu oleks talle midagi selle pääle tahtnud ütelda, aga mõtles järele ja pidas teist selle tarwis liig nooreks. „Mina lugesin meie wastuwaidlemist Oldenburgi asjas ja panin selle märgukirja halba kokkuseadet imeks," ütles krahw Rastoptshin hooletuma inimese toonil, kes oma mõtteid  hästi tuttawa asja kohta awaldab. Pjäär waatas lapseliku imestusega Rastoptshini otsa, ega wõinud aru saada, kuidas märgukirja halb kokkuseade temale wõis rahutust sünnitada. „Eks see ole üks kõik, kuidas märgukiri kirjutatud, krahw?" ütles tema, „kui selle sisu aga wägew." „Kullake, 500 tuhande sõjamehega oleks kerge ladusat keelt kõneleda," ütles krahw Rastoptshin. Pjäär sai aru, miks märgukirja sisu krahw Rastoptshini üritas. „Näikse, sulemehi on rohkesti siginenud," ütles wana würst: „sääl Peterburis kirjutawad kõik, mitte ainult märgukirjasid,  uusi seadusi kirjutawad kõik. Minu Andrjusha  kirjutas sääl Wenemaa tarwis terwe raamatu seadusi.  Nüüdsel ajal kirjutawad kõik!" Ja ta hakkas loomuwastaselt  naerma. Jutt waikis silmapilguks; wana kindral pööras köhalamisega  enese pääle tähelpanemist. „Olete ehk wast wiimasest juhtumisest Peterburis sõja- Wäe ülewaatusel kuulnud? kuidas uued Prantsuse saadikud endid üles pidasiwad!" „Mis? Jah, ma kuulsin midagi; ta ütelnud midagi sündmatut keisri majesteedi juuresolekul." „Keisri majesteet pööranud tema tähelpanekut krenaderi-diwisjoui  ja pidumarsi pääle," kõneles kindral edasi, „ja saadik ei ole midagi märganud, waid ütelnud koguni, et nemad kodus Prantsusemaal nii tühistest asjadest ei hooligi.  Keiser ei ole midagi ütelnud. Räägitakse, et järgmisel  ülewaatel keiser kordagi tema poole ei ole pöörnud." Kõik jäiwad wait: see oli asi, mis otse keisrisse puutus,  seda ei tohitud harutada. „Häbematad!" ütles würst. „Kas Metiwjeed tunnete? Mina ajasin wast ta oma juurest wälja. Tema tuli siia, lasti minu juurde, ehk ma küll palusin mitte kedagi sisse lasta," ütles würst wihaselt tütri otsa waadates. Ja ta jutustas kõik oma sönawahetuse Metiwjeega ära ja põhjused,  miks ta Prantsuse tohtrit salakuulajaks pidas. Ehk need põhjused küll puudulikud ja selguseta oliwad, ei kõnelenud  ometi keegi wastu. Lihaküpsise järele pakuti šampanjat. Külalised tõusiwad  oma istmetelt üles ja soowisiwad wanale würstile õnne. Printsess Maarja tuli ka tema juurde. Ta waatas külma, kurja näoga tütri otsa ja pakkus temale oma kortsulist puhtaks aetud palet. Kõik ta näomood  awaldas teisele, et hommikune jutt weel ununenud ei ole, et tema otsus endises mõjus ja ta ainult wõõraste siinoleku  pärast nüüd seda temale ei ütle. Kui wöõrastetuppa kohwi jooma mindi, istusiwad wanad mehed ühte kokku. Würst Nikolai Andreitsh läks ikka elawamaks ja awaldas  oma mõtteid eesolewa sõja kohta. Tema ütles, et meie sõjad Bonapartega senini õnnetuks  jääwad, kuni me sakslastega ühendust otsime ja endid Europa asjadesse segame, mille hulka meid Tilsiti rahu tõmbas. Meil ei ole waja Austria poolt ega Austria wastu sõdida. Meie politika on terwelt idas, Bonaparte kohta üks ainus asi piiri kindlustamine ja kindlus politikas, ning ialgi ei südanda ta üle Wene piiri astuda, nagu seitsmendal  aastal. „Ja kuidas meie, würst, peaksime prantslastega sõdima!"  ütles krahw Rastoptshin. „Kas meie endid oma koolmeistrite ja jumalate wastu suudame kaitsta? Waadake meie nooresoo, waadake meie naeslerahwaste pääle. Meie jumalad on prantslased, meie taewariik - Paris." Ta hakkas kõwemini rääkima, nähtawasti selle tarwis, et kõik teda kuuleksiwad. „Prantsuse ülikonnad, Prantsuse mõtted, Prantsuse tundmused!  Teie ajasite küll Metiwjee üle püä-kaela wälja, et ta prantslane ja wõrukael on, aga meie naesterahwad jooksewad  tema järele. Eila olin ma öhtupidul, sääl oli wiie naesterahwa seas kolm katoliklast ja need õmblewad pühapäewal paawsti lubaga kanawa pääl. Aga ise istuwad  peaaegu paljalt, nagu numbrisauna kujud, kui luba on nõnda öelda. Eh, tui nüüd meie nooresoo pääle waatad, Würst, siis wõtaksid küll Peter Suure malga mälestusehoonest