riikide seis üheteise wastu on, nii seatakse siis ka kodust politikat. Selle juures peab aga riikide politika seas wägewasti muutma. Nimelt Ingli  s e m a a ei saa siis enam sugugi nii korda kui seni. et end erapooletult kõigist eemal ja waba hoiab, et tormilisel korral sinna käänata, kust suuremat kasu lõigata loodab. Inglastel saab Afrika kõigi teiste asumaa-riikidega tegemist tulema, sest kõikidega puutub ta sääl kokku. Ehk ta tänawu käll igaühega lepingud sobitanud ja nii esiotsa enam kokkupõrkamist karta ei ole, on ometi kahtlemata selge, et see tulewikus tulemata ei jää. Kui maga Inglane oma wõimu kahanemise eest Afrikas müriseb, tunnistab üliselgesti ta tüli Portugalias, kus Inglased üsna mägist mibu nii põnewile tõmbawad, et katkemist maga karta on. Portugali mehed arwawad ka Afrika asja oma eluküsimiseks ja ähwardawad ennem, kes teab mis teha, kui end Nfrikast mälja tagandada lasta. Wümane sõnum selle kohta kõlab küll jälle rahustawalt:  Tahetakse paawSti tülile wahclcpitajaks paluda, nagu see kord Saksa ja Hispania mahel Karolina saarte asjas õnnega sündis. Siin aga on see raskem. Saksamaalt. Saal on seltsliku elu küsimus see, mis nüüd wägemasti päewakorral seisab ja kõike hoolt ning tähelepanemist pärib, kuda kardetawat  liikumist soigutada, mida sotsialistid soriwad. Sarnane lugu on meel suuremal mõõdul naabruses Belgiamaal. Prantsusemaalt. Prantsusemaal, kus muidu sisemised asjad kangesti käärisimad, on nüüd muude maade wastu kaunis rahuline lugu, ehk küll ministeriumi muutinisest räägitakse, nimelt et tubli sisemine minister Constans peaministriks saada. Bonlangeri asja „ilmutused" on walitsuse seisukohta tähtsalt kinnitanud. Hispaniamaalt. HiSpanias on walitsusel kodu ka rahututega tegemist küllalt ja senna juurde tulewad weel halwad sõnumid Karolina saartelt, kus säälsed päriselanikkud hulgana sõjariistus Hispania sõjameeste salga pääle kippunud ja 32 meest üheS pealikutega maha nottinud. Suuremal wõimul sunnitud küll wastikud Saarlased rahule, aga kui kauaks, on küsitaw. Türgimaalt. Türgi walitsusel on üsna uutmoodi pahandus: Türgi naisterühmad halkamad ju ka Ohtu-Europa haridusest ja mabamatest eluka,nbcdcst  magu tundma ning seda taga püüdma, mis aga nimelt Muhamedi usu preestritele wüga hapu on. Muhu Madise ämariku kõne. Tere armas sõber „Saarlane!" Tuhat tänu teile teie lahkuse ja rahulolemise eest, mida mmewa kord mu wastu üles näitasite. Nüüd tulen ma sülle oma wiimasest Saaremaal käimisest, nägemisest, kuulmisest sa tähele panemisest teile kõnelema. Nõmm knd see mull iga sui ikka ette tuleb, nõnna ses koa nüüd olli, et paari nädala eest salle reisu Saaremal kõisin; kuS ma Jaani kihelkonnas,  mõnese külasse lamba nahkade, lina seemnele sa udu-sulgcde püüle mõne hea rubla raha andsin. Kui siis ükskord seemned wälsa pekstud, lambad sa aned tapetud 00, siis lähen jälle neid kokku korjama. Nõnna soan see sügise siis weel ühe reisu tehsa. Kottu wälja tulles oma maal, ei näinud ma muud uudist midagi, kud pilkad härgade karjad wenisimad mööda maanteed edast, kes sagedasti üle kraamide, karjasmaale hüppastwad, keda mõne järelajajate piitsa plaksud jälle tagasi tõrjufiwad. Ma küsisin, kus need härjad kõik lähemad? Suuremaale!  wastas pool joomane härgade ajaja, kes ise waljusti mandus, et loomad nälga» olla ja tee pääl ei seista. Miks teie siis neile süüa ei anna? küsisin ma. Ei tea, kust meie seda wõtame! Ostjad jv müüad jäiwad ise Orisaare lakkuma, sääl on teine kari härgi, kes niisama pool nälgas on! kostis ajaja. Ma ohkasin: „OH Ininal, kes sa oma ärarääkimata targa nõuu järele loomad inimese kasuks loonud oled ja nõuad, et iga inimene nendega õigust peab tegema. Aga mõni kurja südame tunnistusega inimene ci pane oina memm ehk õe häda ja waciva tähele, meel wähem keeletumal loomal, maid ta nimetab neid omaks kaubaks, millega temal õigus tchja on, inida ta tahab!" Oli juba enne läbi räägitud, et Iga külast pidin lädi minema, sest saälnc wa' tuttaw tahtis koa täna Saaremaale tulla ja lubas mind koa pääle wõtta. Kui senna jõudnud olin, ootas juba mu tuttaw minu pääle; säält läksime kohe mere eare, kus tal wäikcne sõidu riist malmis oli; et tuul tagant oli, jõudsime pea Jõele, laewade sülda, mida Taalikn mõisa herra paari aasta jooksul senna oli ehitanud. Sääl panime seda suurt ehitust tähele. Wa' tuttaw, kes sääl mõrdadega räimi püüdmas oli, ütles, et see süld olla wähemast 100 sülda pitk ja kui mered paraja aru paal 00, siis oo sülla otsas 9 jalga mett. Ma ütlesin seda tööd ühe mehe jõu kohta rängaks. Wa' tuttaw ütles et kuulu pääle SOO knpük sülda kiwasi sülla karmis ära läinud 00. Oho, küll sääl oo raha sees! Olgu herra kuigi odawalt selle malmis saanud, aga ma arwan et iga kupiik sülla sisse kõige wähem 20 rubla läinud 00. Ja see oo SOO sülda pääl 6,000 rubla. Tea kohest langit ta need kiwad wõtnud oo! Wa' tuttaw näitas kaega sääl olema karjaSmaa ja Jõe talu põldude pääle, keda kõik püssirohuga puhtaks olla lõhutud ja sadama sülla sisse meetrid- See on tõesti auus ja kiiduwäärt töö, keS nõnda ome põldusi puhastab ja limadest jälle kasuliku ehitust saab. Ma mõtlesin: Seie wõib nii paari aasta jooksul terme linn asuda, aga wõi minu sugune pastla prügija seda küll näeb. Kuresaare linn olla ISZO aastal omale alles linna nime saanud, kunas see enne ikka „loss Arensburg" nimetatud sai. EeSti- ja Liiwimaa wäikesed linnad ja alcwid muud ju enne ei olnud, kui Ritterite loksid, wäikeSte kindluste mallidega. Kui silmad jälle mere poole põõrsin, nägin üht märkest paati kahe inimese sõudmisel Keinaste poolt meie poole sülda juhtiwad. Kui nad sülla juure saiwad, nägin et üks haritud rahwa riides noormees ja teine üks mana poolne Muhu riides naine oli. Noormees teretas meid uhkel EeSti toonil: „tcre!" Ma ütlesin: „Näe imet, teine oo Saarlane ja teine Kõiulanc, külap miimanc ikka Saarlase küütis oo?" „Ei ole", kostis noormees, „mcic oleme mõlemad Kõinlased!" „Aga teie olete kcclc kui ka riiete poolest kud Saarlane?" küsisin ma. „Noh, kas siis Kcinastes ci tohi hariliku rahwa riiet kanda, ega harilikul wiisil rääkida; kaö siis MuhuS meel koolid EcSti kirja kcclt ci 100 ja paremat riide moodi ei too? Loodan missist  wa' Madis, ct paari aasta pärast Kcinastes meesterahwad aasta aegade järele kõik haritud riietes käiwad, kunas naisterühmad talwcl millascd ja suwcl sitsi kleidid kannawad. Waata siis, kui nad sumel kiriku tulewad, siis peab ma' Madis eemalt juba mütsi maha wõtma." „Ohoo, ärge tehke plaani pärast maja ehitust!" wastasin ma naerdes. Nüüd küsisin, kuhu noormees läheb? See ütles, et ta Saaremaalt rätsepa tooma läheb, kunas wana eit pähkleid otsima jäcb. Säält läksime Taaliku mõisa kaudu Õeriku poole. Seda mõisat panin ma lühidelt tähele, kudas see mõne aasta jooksul ennast teiseks muutnud  00, kus enne muud ei olnud, kud lagunenud majad ja ajad. Nüüd oo kõik põllud suuremast osast kiwidest puhastatud; lõhutud kiwidcst kõrged ajad ja majad ehitatud. Ma mõtlesin: peaks talurahwas iga aasta ka paarkümmend kiwigi oina põllu seest ara lõhkuma ja neid aidade ja majade ehitamiseks pruukima, siis oleks nende põllud palju paremad olcmad, kunas ka ajad ja majad eluaegsed oleksiwad. (Järg tuleb). Mõndasugust. Kiskjad lahti! Kole kättemaksmise tegu sündis hiljuti Ilmerikas. Ühel öösel oliwad loomade ja tsirkuse majapidaja hr. Fellis'e loomade puurid lahti kistud, mida üks ivihamces teinud, kellega Fellis korra oli tülitsenud. Kole oli see ehmatus, mis nüüd ümberkaudse rahwa pääle tuli. Kesköö ajal äratas pääle kahe wersta ümberringi hirmus lõwide ja elcwantidc mõiramine, huntide ja leopartidc hulgumine, hüänede ja shaakalide oigamine ja surcwate loomade ja wahtide hädakisa inimesed ülesse. Neli suurt lõwi oliwad kõige esite tsirkuse hobuste tallidesse tunginud, kus suurem neist kõige kallima ja tugewama hobuse „Murati" selga oli hüppanud ning oma küüned ja hambad sisse löönud. Surejate hobuste kisa pääle ruttasiwad  neli ärkanud mahti asja olekut aimamata, ainult sõnniku hargid käes, näituse maja õue pääle loomi waigistama. Julged wahwad mehed saiwad silmapilgul hirmsaste tükkideks kistud. Kole oli nägijatel seda kohutawat pilti waadata. Waewalt oliwad lõwid ja panterid merd maitsnud, kui nende taltsimata metslik loomus tagasi tuli ja nad kõik maha murdsiwad, mis ette juhtus. Kära läbi peruks läinud elewairt litsus oma keha raskusega loomade aia raudwärawa lahti ja põgenes uulitsale, lõivid ja panterid tema kannul. Üks woorimees peasis hädawaewalt eluga wihaste kiskjate käest, kuna hundid ta hobused eneste saagiks wõtsiwad- Ta ronis ühe maja eeSseiswa posti otsa ja peases säält kolmanda korra aknast sisse. Ta wõrdleb seda nähtust loomade Noa laewast wäljatulekuga. Kõige eesotsas sörkis elewant, tema taga lõivid, pantrid, hundid, papakoid ja shaakalid läbi segamine.  Hundid oliwad, keS oma loodud sunni järele kõige päält moorimehe hobuste päält tormasiwad.  Ka ühe pudulaupleja Grimalde maike poeg sai metsaliste roaks. Laps nägi pantrit, keS hoowi pääle ühte nurka end ära püüdis peita, tuntud lapselise julgusega läks ta kartmata kiskja juure, kes ta ühe ainsa käpa löögiga surmas. Ema nägi magadistua aknast metsalise tegu päält- Mr. Goodschild ärkas ühe papagoi kisa pääle unest üles, tõttas akna juure ja nägi imestuse ja ehmatusega wäljas puu all üht suurt lõwi sciswat. Ta tõmbas püssi seinalt, sihtis hästi, pauk kõlas, ja lõwi langes. Kogu politsei ametnikud ja sõjariistus  kodanikud ou metsaliste jahile wälja saadetud—  Tõru on iga asja wastuhaä. Marri: „Kuulc Kadri, tead sa, mis asi senna wastn peaks aitama, et ahju roop mitte nii ruttu ära ci põleks?" Kadri: „Mina lasen oma Matsi ikka ahju roobi ära tormata; siis ci karda ta nii naljalt tuid, sest tõru peab iga asja mastu hää ja kõma olema." Äiapapa: Minu tütrel on küll see meike wiga, ct tal teine jalg natukene lühem on, aga selle eest tahan ma seda paari tuhande rublaga pikendada. Kosilane: Ah äiapappa, kas teil ei oleks üks tütar, kell mõlemad jalad lühikesed olcksiwad? Kuresaare kiriklikud sõnumid. Piihapäewal, 7. Oktobril. Saksakeeli Jumalateenistus kell 10. Jutlust teeb ülemõpetaja Lemm. Eestikeeli Jumalateenistus kell V-t2. Jutlust teeb ülemõpetaja Lemm. X- 40 Saarlane. 1890, Wastutaja toimetaja: Hartwig Sah, eauä. vee. xol