misega ühes meeles, mu armsad külasennad?"  „Jah, küll!" kõlas igaltpoolt. „SiiS on hea," rääkis ta jälle edasi. „Aga sellega ei ole weel mitte kõik korras. Meil on üht meest nüüd weel tarwis, kes oma elust isamaa päästmiseks mikski ei pane. Ühtlase peab ta ka tark ja wirk olema, ja ma tahaksin küll heameelega teada, kust niisugust leida, kes seda enese MÄe wõtab." Mina! Mina! Meie kõik!" hüüdsiwad mehed. ,M tea aga mitte, kaS t'e selle juure jääte, kui asja põhja äraseletan," ütles Hooscr. „Waadage, see on see, üks meitest peab nüüd igale poole küladesse sõna wiima, et kõik ühel tunnil malmis oleksiwad paale hakkama -- ja ühtlase peab ta ka kuulama ja pärima, mis nõuu Vaenlastel siis on, kui Mässamine lasti läheb ja see pole sugugi nalja asi, seesugust kardetumat käiku ettewõtta, kelle wastu Vaenlane möga ettervaatlik  on, nõnda et hõlpsast? tema küüsi KZid sattuda, ja siis, kas üieSpoodud wõi püssidega surnuks lastud saada. Roh, ütelge nüüd weel, sõbrad, kes seda enese pääle votts tahab?" Keegi ei lausunud sõna, maid wahtisiwad  tummalt ja pead raputades üksteise otsa, miSsest näha oli, et kellegi! sellepSSle himmu ei olnud, et küll seda Maste tarwis oli. Viimaks sõitis Joosep Auer sõna ja ütles: „Mina ei karda küll seda «itte, aga siiski armsam oleks mull lahingipõllu  pääl Võidelda, kui käsukandja läbi sm ja mägestikude lipata!" „Ja mina nõndasamuti ta," rääkis SpsKacher, rõõmuga oma elu isamaa eest; aga kui salakuulaja ülespoodud saada, ei tahaks ma mitte heameelega!" Jälle oli tükk aega märkus meeste seas, kuna Hooser wiimaks jälle rääkima hakkas. „Kuulge, mehed,,, ütles ta, „seda näete isegi, et see teisite ei wõi, maid nõnda minema peab, siis wõtame liisku, ja kelle pääle see langeb, ei tohi wastupanna, maid peab oma elu isamaa eest lepinguks andma. Arwate seda õigeks?" „Jah!" wastasiwad mehed kindluste, aga nende näud muutsiwad teiseks. Liisu paberid saiwad malmis tehtud, ja igaühe süda tuksus sääl, ning kõik oli nii waikne nagu surnu kabelis, et kärbse lendamist mõis ära kuulda. Mitte kartus surma eest ei täitnud nende wapra mägisemas  meeste südamid, maid hirm, köit kaela ümber saada, oli nende meelest mäga alw. Waenlase wastu wälja oleks igaüks rõõmuga läinud wõitlema, aga mitte oma kaela kõie tarwis. Sellesama asja pärast oligi see imelik waikus ja kartus tuas, et nii heaste üks kui teine salaja kartis, liisku enese pääle tulewat ja teadis siis küll, et ennast oma juhuse kätte pidi andma. Sääl kahwatasimad mitmete tõmmud näud ära ja mõnegi maper süda tuksus Lugemaste rinduS. Waheajal oliwad liisupaberid malmis saanud ja kõik Hooferi kübara sisse wiSsatud. Hooser kandis ise ümber, ja mõnegi käsi wärists, kui ta liisu järele sirutas; isegi Priidu süda peksis seda nähes, et küll teda, kui ka Andrest wõtma ei pandud. Sest kellegi! polnud sell raskel silmapilgul aega nende pääle mõtelda. „Nüüd tõmmake paberid lahti ja waadake kelle pääle liisk langenud," ütles Hooser liigutud häälega. Kõikide näud muutsiwad ennast rõõmsaks, aga ühele koguni kurwaks, kust näha mõis, et tema see õnnetu on. „Jüri Rauntaaler," ütles Hooser haledaste,  „sinu pääle on siis see kardetaw ja raske asi langenud. Pead kandma seda kui mees; keegi ei wõi sinna parata." Rauntaaler oli kahwatand kui surnu, ja rasked pisarad weersiwad temale palgeid mööda maha. „Ei wõi mind keegi sest aidata, keegi," ütles ta tasase häälega ja laskis pea rinnade pääle. „Jah, pean minema, mina, tean küll; aga mu haige naine ja mu wiis last kurwastawad, ja oleksin parem kes teab mis teinud, aga mitte seda!" (Järg tuleb.) jooksul on wälja kaswanud ja edasi sammuma  haridusega ikka lopsakamalt õitsema peaks hakkama ja oma täiuse poole tõttama, on hool ja osawus, mis meie tööle tõsist õnne wõib kätte tuua. Helde Looja on meile elu kinkinud, Ta on meid targa mõistusega ehitanud; ta on ka oma sigitawad  elu wäge rohkesti looduse põue puistanud.  Hea walitsus ja kord on ka riiklikus  elus meie heaks tööl ja saab ka ikka olema. Sellepärast armas Saare rahwas, ole siis ka oma nime wääriline, täida ja tee mis aeg ja tema taewitufed iga eestulewa aastaga oma uuendustes sinult nõuawad; ela ise oma wana õpetuse sõna järele, mis ütleb, et: igaüks on oma õnne ehk õnnetuse sepp! —- Meie peame ise ikka esimised olema, kes parandamise ja edenemise asjus aja rattale hoogu peame andma ja head õnnistuse seemet ajapõllu magudesse puistama. Nüüdne aeg ei salli seda enam kellegilt üleüldistes aZjuS, et käsi rüppes hoitakse ehk magasilt päält waadctakse, mis teised tegewad; ei, meil on mehist osamõtmist ja tublit toetamist tarwis, sest olem ilm on tulemase ilma seemne wäli. Nii kaua kui kchwuS meie rahwast rõhub, nii kaua ei wõi lahkest maimu haridusest juttugi olla; sest puudus ja waesus on maimu hariduse kõige wägewamad waenlasid;  sellepärast paneme oma suuremat rõhku põllutöö edenemise pääle ja waadame kõige päält seda, missuguste abinõudega  põllust suuremat saaki saada wõiks, kuna see tänini on olnud, ja kas anname põllule seda jälle tagasi, mis meie ta käest saand oleme. Enne kui talumees mõisa põllal töötas, oli lugu teine, sest sell ajal ei nõutud talumehe käest muud kui tööd ja põllumees ei nõudnud oma põllu käest muud kui oma waewalist ülespidamist, seda nõudis mana aeg! Aga nüüd on hoopis teine lugu, nüüd peab põld kõik määratumad rendi summad maksma; kõik tööliste palgad on kõrgemaks tõusnud, mitmesugused wäljaminikud on juurde tulnud see kõik peab nüüd põllust wälja tulema. Sellepärast: tahtmised on suured, aga põllule tagasi andmine wäike; selle kombel jääb maa sigidus wähemaks ja wäsib ära. Heinamaad on kitsad ja kehwa-päralised; ennem tuleb kewadel põhu puudus kätte, kui et teda üle jääb. Pool kõrwenud sõnnik saab põllu pääl ära kuiwatud,  ennegu ta saab mana Saaremaa adraga mulla sisse küntud, ehk kui paljukest manad moodi ader sõnnikut maa sisse jõuab pöörda! kõik sui läbi näed sõnniku tükid tuule käes liperdawad, kust peab põld sell wiifil seda tagasi saama, mis tema on wälja annud, sest wili ei ole ju muud kui teraks muudetud põllu rammu. Aga hoopis teine lugu on põörsahaga. Sügisel kõrre künd pöörsahaga künda, pöörab kõik rnki tüü ja rohu, mis põllu pääl silma paistab, mulla alla ja mädaneb sääl kõik põllu rammuks. Niisammuti ka kewadine sõnniku künd pöörsahaga künda, pöörab kõik sõnniku mulla alla, nõnda et senna wähematki sõnniku tükki päewa ega tuule kätte pleekima ei jäe. Teine kasu on meel sahast, sest kewadist kesa kündi ei ole fiis sugugi tarwis. Sahk teeb põllu mulla sügawalt rammuseks, nõnda et põld mitte nii ellik ei ole, kuiwa ega palawat kartma ja wilja saak saab mitme mõrra selle läbi suurendatud. Kõige enam tulu tooks see, et wänad moodi kolme wäljapidamine ära kaukS ja selle asemele nelja ehk kuue wäljapidamine asemele saaks wõctud, sest siis saaks põld rohkem sõnnikud, ja sina saaksid omast põllust hoopis suuremad kasu. Nagu 1890 aasta Saarlases nr. 2 sees on awaldatud, ei anna meie Saaremaa kitsas piir mitte kuueks wäljaks muuta, aga neljaks wõiks teda küll ja sellest tuleks hoopis suurem kasu wälja kui praegus kolme wäljaga on. Aga põllu neljaks jägamine on sellega jälle wõimata, sest senna astub takistaja wahele, et meil krunt-maid ei ole ja külakonna põldusid neljaks jägada on wõimata. Kes mõistusega tahab põldu harida ja sellest suuremad kasu saada, sellel on krunt-maa nõudmine tungiwalt südame Pääl! Nüüd näete küll, et meie peame oma isa-isast päritud wiisist niipea kui wõimalik ruttu lahkuma ja uued pruugid asemele wötma. Üks Saarlane. Isamaalt. Kuresaarest. Õnn ja ? nnet us. EsmaSpäew,  29. Juulil kukkus ühe woorimehe wäikcne  kuue aastane poeg kaewu, warst jooksiwad teised wanemad lapsed tuppa abi saama. Isa ei olnud küll mitte kodus, aga õnneks juhtufiwad paar wõerast süül sammas majas õllepoes olema, nimega F. Mesipuu ja H. Martwson, kes kohe kaewu läksid ja õnnetuma wälja tõmbasid. Juba oli ta wet täis ja ilma hingeta, aga tubli Servmise läbi tuli siiski elu jälle tagasi. Suur oli wanemate rõõm kui nägid, et nende lapsuke jälle rõõmsast naeratas. Kus häda kõige suurem, sääl abi kõige ligem! Tubli töö nendest kahest mehest, kes nii ruttu hädalist aidata wõisiwad. Möndasugust. Wenedigus sai neil päiwil uus Jtalia soomuSlaew „Sizilia" malmis. Laew on puhtast terasest ehitatud, seinad 15 tolli paksud, laewa pikkus S7S jalga, laius 70 jalga, sügawus wee sees 27 jalga. Laewa Ml on 673 soldatit, 4S suurtükki ja palju püssa. Laewa ehitatakse ju 6 aastat, aga weel läheb 4 aastat ära, mill ta päris malmis saab. Hind 2SVOOOOO lire. Kui sa merel mõnda liikuwat saart näed, siis hakka mõtlema, et see uus laew Sizilia on. Kahtlane pruukost. Üüriline - „Ütelge mulle ometi, emand, kas see kohwi wõi thee oli, mis teie mulle täna hoiniku olete toonud?" Majaemand: „Nonoh! Kas teie, herrs, siis sedagi ei wõi ära tunda — Üüriline: „Noh, siis tahan ma teile midagi ütelda: kui see kohwi oli, siis tooge mulle edeSpidi theed, kui see aga thee oli, siis tooge kohwi!" ZH 33 Saarlane, 1891.