Sellepärast siis, armsad Saaremaa tütarlapsed  ! olge mõistlikud ja auutundlikud iga nooremehe wastu, kes seda wäärt on, aga ühest rumalast hoidke ennast uhkelt ja külmalt eemale, siis olete teie nõnda, kui peaksite olema. Kõikidega ja üleüldse iga seltsiga ei sünni teil mitte liikida; aga ka kõikidest mitte uhkusega eemale hoida, maid peab aga tähele panema, mis sugune see selts on. Liig edemus ja lobamine ei kõlba ühe tütarlapsele ilmaski mitte, aga ka liig wagufi, tuimalt ja tuhmilt olla, ei ole ühest tütarlapsest sugugi sünnis. Sagedaste olen ma mõnes peres mõnda tüdrukud näinud, kes mitte soowitud „tere" päälegi ei taha wastust anda, maid tuhmilt ja tuimalt, nagu nuijad nurkaS koonutawad. Mis ühest niisugusest tütarlapsest nüüd peab arwama? On ta nii uhke, wõi on ta muidu nii rumal ja pahane? Mõned on jälle noortemeeste ees nii häbelikud, et otsa ei julge waadatagi. Kas sedagi peab kiitma? Ei ka mitte! See on paljas tühi ja inetu halpimine, mis sa isegi ei tea, kas sa sellega ühte noormeest auustad, wõi põlgad. Ühe hea ja wiisaka tütarlapse kohuS olgu julge ja südamelik olla. Kui noored mehed teiega midagi mõistliku juttu ajawad, stis wastage neile lahkeste ja mõistlikult ja näitage, et teie neist ka lugu oskate pidada. Kui nad aga teile midagi roppu ette lobisewad, siis minge neist eemale ja püüdke neid oma põlgdusega noomida. Sellega olete teie siis nõnda, kui peaksite olema ja sellega ei tee teie siis ka iial noorte meestele, eneste wastu pahandust. Et seda pea meie tütarlastest  näha saaks, seda soowib südamest, nende ridade kirjutaja. mis just tarwis on, et teie see läbi Solaano kihwtist õhku mitte rohkem eneste sisse ei hinga, kui maewalt tarwitate. See on minu esimine käsk!" Seda sai ruttu täidetud. Ka mina tegin seda ja sidusin oma suu rätikuga kõivasti kinni, mis teised ka niisamuti tegid. Seda oli ka just tarwis, sest tulipalaw tuule õhk pääfiS lõunapooli liikuma ja tõi hirmust mädanend suretajat haisu enesega ligi, mis pead kippus lõhkuma. „Nüüd wõtke purjud maha!" hüüdis kapten. „Aga ruttu! Muidu wõib ehk hiljaks jääda." Rutust asusiwad kõik tegeivusele. Ka minagi püüdsin oma wirkuft siin üleS näidata, sest hoolimata, et pea küll walu Pärast mull otsas huugaS ja hirmus alw lämmaStaw õhk hinge kippus läkastama. Aga kes sest wöiS waata. Igaüks püüdis vms elu eest seista ja laewa kahju eest hoida. Suurem jagu purjusi saiwad kokku rullitud, suurtükkid ja kõik muud lnkuwad aSjad kinni köidetud ja ühe sõnaga ütelda, ei midagi tegemata jäetud, mis kassa ja inimesi paale tulema koleda tormi ecst kitSma. Torm ei lasknud ka enese järel mitte kaua oodata. Mõne minutiga oli endine selge tsssas paksu pilwetega kaetud, püewa walgnS kadus ära ja pimedus, hirmsa koleda hirmutama marjudega kattis taewast ja N«d. Aga mis asja meel koledamaks tegi, oli ses, et mehed Solaano hirmsa õhu sees kippunwad wikuma. Kapten seifis tüüri jruäeS ja waatas murelikult paksu pilwe salkade kordadese, mis aeg ajalt madalamale, künni mere püüle, nüitafiwad langewat. .hirmus kuri ilm tuleb!" hüüdis kapten. Lõtke kõik purjud maha! Ruttu! Esimine hoog saab kõwa olema ja mõne minutiga on ta meil seljas!" Kiirest saiwad wiimne kui üks puri maha wõetud—ja nüüd lõppes ka wiimane tuuleõhk koguni. See tuule waikus tähendas aga et üks hirmus häkiline maru hoog tulemas oli. Tükk aega jäi meel kõik wagusi; meel ei liikunud wähemadki tuule õhku. Sääl oli häkitseli õhus suur kohin ja wingumine kuulda, kerge walgetus wirwendaS laenete pääl jakorraga muutis ennast meri nii kaugelt kui silmawaatuS ulatas, muigeks km piim. „ Hoidke!" hüüdis kapten ja hoidis ise tugemast ühe köie küljest kinni. „Hoidke, torm tuleb!" Nüüd tuli ta ka tõeste. Üks hirmus maru hoog müristas laewa ja heitis teda peaaegu koguni teise külje pääle. Kui kapten ei oleks õigel ajal hüüdnud, siis oleksiwad mitmed wististi merese kukkunud, aga nüüd oli igaüks ühe ehk teise asja külge kinni hakkanud. Nõnda jõudis see esimine mässaw maru hoog ilma suurema õnnetuseta mõõda. Pitkamifi tõusis laew jälle õigeste ja nüüd juhiti teda jälle tuule wastu, kllida kohus oli. Ei tuurinud kuigi kaua, siis tuli teine pissatus, aga waljem ja hirmsam kui esimine. Seda wiifi mässas maru ikka wägewamine, mis laewa ühe külje päält teise pääle wiSkaS. Madrused wingufid ja kisendasid, mastid ja laewa seinad raksusiwad ja paukufiwad, mis hirmus kuulda oli. Purjudest lage, lendas laew siiski kui kerge udu fuluke hirmsa rutuga läbi wahutawa weewoogude edasi. Pääle selle ei wõinud laew enam oma ettewõetud sihil edasi purjetada, waid torm ajas teda tüürist hoolimata, ikka enam ida poole. (Järg tuleb). Isamaalt. Kuresaarest. Suuremad pühad on nüüd jälle kõik möödas; neid ootasiwad mitmed, iseäranis meie noor rahwas, sest pühade aegas oliwad noored mehed õrnakcsi lubanud maale sõita. Ilmad oliwad ka kaunis ilusad, sellepärast said mõned oma soowifid täita. Palju oliwad lasknud endale uued riided tehja, mida nüüd pühade aegaS csimist korda pidi näidatud saama. Mõni noormees halpis enesega, kuida nähja oli, natuke palju, nimelt sõitis keegi linnast wälja, Waljala kirikusse; mehike oli omale korraga kaks kraed kaela pannud, sest kartis wist et ühega mitte nii uhke wälja ei näe. Waljalalased paniwad aga seda naeruks, sest et see passimata oli. Teisel pühal käisiwad wäga palju rahwast kiriku aias, kus ka wene õpetajad, nii kui see igal aastal pruugiks on, lugu pidasiwad. Halb kombe on see, et paljud enestele wiina ja õlut kiriku aida kaasa wõtawad. Ma nägin mõnel õlut karmidega seltsis olewat. Muidugi teada, on juba natuke peas kinni, ega siis enam ei maadeta, kus kuhas ta praegu on, waid annab joobnud olekule suurt woli. Surnu aid olgu üks rahuline paik, kus igaüks ome ärasurnuid waikseSti mälctawad, aga mitte wa' tuli-weega oma meelt ei sega; fee on hirmus! Teise püha õhtul pidas ka meie Eesti selts oma pidu õhtud. Paar näitemängu ja muud sarnast lõbuduft sai päältwaatajatele sell korral jägatud. Lõppeks oli. nii kui ikka, tants, kus nooremad jalgu keerutada saiwad. Mõned wäikesed wead maha arwata, läks ettekandmine kaunis hästi. Waatajaid oli ka parajal wiisil. Seltsi praegusest olust ja elust tahame edeSpidi natuke laiemalt kirjutada, milleks praegus meie ruum kasin on. üks kole koht on siin linnas ja see on W. küla: päewad läbi on sääl wäikeSte laste ja öösse joobnud meeste kisa kuulda. Efimisc püha öösse kellu 12 aegas saiwad joodikud kõrtsidest wälja aetud, kunas siis uulitsal peksmine ja kirumine lahti kukkus, künni wiimaks ööwaht neid lahutama pidi. See käratsemise kontsert on enamast igal õössel sääl kuulda. Kas need lärmitsejad kõik W. külast pärilt on, ci ole selgest teada, aga külap juba teist siiski ikka seas ka on! Mis nende taltsutamiseks tehja tuleks, ei julge ma praegus selgesti ütelda, maid suurem lootus jääb meie öössese rahu pidajate pääle! Mis arwame Kuresaarest? Teistest  suurematest ja kuulsamatest linnadest on juba mitugi suurt kiituse kirja awaltud, aga meie wäikesest Kuresaarest ei leia wist keegi siis midagi tähtsat, mida kirjeldada wõiks. Waatame korra ringi, eks me' siis walge ette saa. See wäikene linn oma ligi 4000 elanikuga on üsna kõrwal mere ääres, kus wõera rahwa silm teda wähe näha saab; ainult sui on siin natuke rohkem liikumist ja elu nähja, mis teda ometigi sugu kuulsamaks teeb, sest tema seest loodawad mõned suure linna haiglased saksad jälle termist saada, mida ka suurem jägu saanud ongi. Wähe on niisugust linnasi leida, kus õhk nii selge ja kosutaw on, kui siin. Juba laewa päält sadama sülla pääle astudes, terwitab magus maa õhk igat ühte reisijat rõõmuga. Säält natuke maad linna poole tulles, seisawad juba ilusad pati majad tulijal ees ja nende wastus linna park omas täies iluduses. Ehk see wiimane koht küll teistest wõeramaa linna jalutus kohtadest palju iväiksem on, siiski peab tõega ütlema, et seesugust tublist haritud kohta wähe leida on. Meie elanikud kannawad selle eest hästi hoolt ja pidawad seda ka wäga kalliks, nii et mõned tale „paradisi" nime annawad. Sui õhtutel rõõmustab ka musiku mäng sääl seeS kõndijad. Kui reisija sadamast teist teed pöörab. Tori Mõistatus No 3. Sull kõige enam tarwis mind, Sull kõige armsam ma. Mind lühendad eest, sind Siis täidan rõõmuga Kui olen ilus ma Ja kui mu esitähe sa Sead pisut teisiti. Siis „Torijanni" keelel ma Teen talwel kõigite Suli tuska waewa ka Seletus tulemas numbris. Mõistatus No 4. T-ga pruugid sagest mind, K-ga targaks teen sind. S mull ees, siis olen ma Söögi juures tarwis ka. P-ga naiste töö riist, Kõige rohkem talwel wist, N-ga lendan ruttu ma Mõista nüüd mee» oled sa! Seletus tulemas numbris. Tutwa neiule. Asumcdad wälgud piirawad sind, Waata sa ette, noor neiu! Kord püüa tunda ka ise end' Ja ä' «oli nii waratselt peiu. Waid hoia noor süda «eel puhtaks. Kuhu sigitab petja umbrohtu; Et mitte sa «aluga wiimaks Ei sattuks kord Wame kohtu. I-ewsr. X 23 Saarlane, 1890,