Saarlane X° 48. Teisipäewal, 36. Nowembril 1891. VIII. aastakaik. maksab - Saaremaas pooles aastas N „ „ Postiga saadetud aastas. S „ „ PooleZ aastas I „ Ig „ Ilmub igal tsisip«sosV«»,r. Kuresaares kaubauulitsäs nr. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum Ulenldine politilla ajaleht «aa- ja linnarahvale Laimamisest. Pahnfi, kautamise wäärilisi wigadusi ja kombeid on meie rahwa juures praegus meel üsna rohkesti. Teiste seast otsime meie täna Ühe üles, mis rahwa seas praegus alles kaunis lopsakalt kaswamas. on, see on laimamine, ja paneme tähele kuidas see meie rahwale suureks kahjuks on ja mill wiisil ta iseäranis kahju saadab. Laimamine on meie rahwa seas wäga suureks paha sünnitajaks, rahurikkujaks, auuwõttijaks ja wihäwaenu äratajaks. Alati on kuulda, kuidas inimesed ühtteist laimawad ja taga räägiwad, mis muidugi, kui see jälle wälja on räägitud, suurt pahandust, südame rahu rikkumist ja tihti ka niisamasugust kättemaksmist sünnitab. Iseäranis noorema rahwa seas teeb laimamine, alati paha; ta lööb haawu senna ja tenna nagu näituseks: kui keegi noormees ja neiu on tuttawaks ehk sõbraks saanud, ja kui siis teised seda märkawad ehk aru saamad, oh sa kallike, siis on neil niisugune tegemine ja mõtlemine, kuidas jälle kumbagit saaks teise eest ära teutada. Nad laimawad teine kord teist mitmesuguste maledega, et see ei mõista midagi teha, olla joodik, riiakas, kidew ja mõnda muud seesugust kriitikat loetakse teisele ette. Nagu igaüks teab, on inimesed mitmesuguse  loomuga, ühed on omas ettewõtmistes kalju kindlad, kes miskist asjast ennast kõigutada ei lase; nii ei pane nad ka laimamisest  midagi tähele, waid lähemad takistamata oma eesmärgile; teised panemad aga igat wähematki sõna tähele ja nende juures kisub laimaja keel armastuse kuldsed sidemed lahti, milledega nad juba kaunis kõwasti kinnitatud oliwad, mis küll wist mitte ilma walutundmata ei wõi sündida. Aga mõtleb ta kui see nõnda on, nagu räägitakse, mis ma temaga siis teen! ja asi jääb tõeks minemata. Seda on kõik laimamine teinud! Ehk jälle: kusagil oli üks koht, kuhu üks noormees teenistuse pidi minema, aga teutati peremehe ees nõnda ära, et see teda enam oma juure wõtta ei julgenud, ehk see noormees küll auus ja wisakas oli. Jällegi laimamise läbi. Niisugust näitust wõiks sadande kaupa ette tuua, aga seda wõib iga lugeja ise teha. Ühes raamatus on järgmine wana sõnaline ütelus päris tõsi;,, Laimaja keel tapab kolm inimest korraga,  Laimatawat, laimajat ja seda kes laimamist usub." Rahwa eluga seda sõna wõrreldes, näitab et see tõesti õige on. Laimatawat inimest haawab laimamine muidugi seega, kui ta pääle mitmesugusid walejuttusi saab räägitud; laimajat ennast seega, et keegi teda enam ei usu, kui wälja tuli et ta kõne tõsi ei olnud, ja nõnda jääb ta kõigist põlastamise määriliseks.  Kes laimamist usub, see saab selle läbi muidugi ka kahju: kui see inimene, keda laimatakse, ta meelest auüs oli, ja nüüd kuuleb ta, et see olla seda ehk teist halbust teinud, siis mõtleb ja arwab ta kui see tõsi on siis on see inimene aga hull küll! j. n. e. Seda teeb kõik laimamine!  Ka pühakiri maenitseb laimamise waStu 6 Truu Else. Eestistanud K. L. Teisel homikul tõusis päike selgesti üles Täna oli reedene päew ning päälegi püha Lauritse päew. Kõik küla oli jalul ja uksede pääl seisiwad ehitatud noored neiud ja poisid, sest Weit oli rikas mees ning kõik küla oli pulma kutsutud. Hansu uks oli aga lukkus, sest täna oli jo reede ning sell päewal ei saanud ükski Hansu silma otsas näha. Suure rutuga seadis pulma rong ennast walmiS ja hakkas kiriku poole minema. Wana Weit ja Arnoldi halli peaga kasuisa laksuvad kahekesti koos ja nutsiwad südameliku  rõõmu silmapisaraid oma laste õnne üle. Lõuna söömaaja tarwis oli Weit seda kohta walinud, mis kesket küla, ühe suure lõhmuse all seisis. Senna kogusiwad kõik pulma rahwas ennast pärast laulatamist kokku. Noore, paari silmist paistis rõõmu päike wcel heledamalt, kui lõuna päike taewast. Pidu söömaaeg kestis mitu tundi ja sagedasti kõlas sööma laualt see hüüdmine:" Elagu Arnold ja tema armuline pruut! Lõhmuse alt läksiwad õnnelik paar, nende mõlemate isad ja ligemad sõbrad Egeri mäe alla wäikese mõisa. Mõisa hooned oliivad siin wäga kenasti puude ja põesaSte mahel, kõrge mäe kalda pääle üles ehita- tatud. Siin wähemas, aga armsamas seltsis lendasiwad tunnid Arnoldil ja Elfel kui silmapilgud mööda. Siin mõisas oli ka kena pruudi magamise kamber walmistatud. Aidas kena haljendama  -viljapuude laube all oli õhtu sööma laud kaetud, kus juures ka kallis marjawiin  ei puudunud. P äike oli juba ammugi looja läinud ja ümarik kattis mägesid ja orgusid. See rõõmus selts ei pannud aga seda tähelegi. Wiimaks kadus ka -viimane päewa -valguse walu taeiva päält ja tähtede hulk taewast teretas õnneliku noort abielu paari. Wana Weidi keel oli ka sulaks läinud ja ta hakkas nüüd omast noore ea põimest juttu ajama. Ta oli aga sääl juures nii pikaldane,  sest marjawiin oli tema pea kaunis sojaks teinud. Kesköö, tuli pääle, Arnold ja Elfe ootasiwad juba ammugi jutu lõpetust,  aga see ei tahtnud ega tahtnud lõppeda. , Wiimaks lõi külas kell kaksteistümmend; nüüd sai ka Weidi jutt lõpetud ning ta tahtis Arnoldi ja Elset oma kambrisse saata, kui korraga hirmus torm tõusis. Sell silmapilgul seisis Hans Heiling, hirmsa kortsu kistud näuga, kcsket ära kohkunud pulma rahwa hulka ja kisendas hirmsa häälega: Kurat! ma kustutan su teenistuse aja maha; häwita mull need koerad ära!" Siis oled sina minu päralt! hulus üks kole hääl tuule tormist wälja. Kui mu ka sinu päralt olen, kostis Hans, ja kui ka kõik sugune põrgu piin mind ootab häwita sina aga neid ära! Niipea, kui Hans neid sõnu rääkinud oli, keerlesiwad tuleleegid korraga ümber mäe ning Arnold, Else, Weid jä kõik nende sõbrad olid ühe silmapilguga kõik paesammasteks  ümber muudetud saanud. Noor paar seisis ühes koos, armu ümber wõtmises ja teised seisid kõik käed palwele kokku pandud .... Sääl kuulti meel hirmust häält tuuletormist  irwitades wälja ütlewat: Hans Heiling, need paesambad on surmas lämmastatud ja nende hinged lendawad üles taewa poole! Sinu wõlg on tasutud ja sina jäed nüüd minu roaks! Niipea, kui need sõnad ööldud oliwad, kukkus Hans pae kingu otsast mahutama Egeri jõesse, kelle laened teda kohinal wastu wõtsiwad ja ära neelasiwad. Pärast seda ei ole teda enam ükski silm näha saanud. Teisel homikul wara tulid Else kasuõed  lilledega ja männikutega noort paari üles wõtma ja neid ehitama, kus kõik küla rahwas neile järele jooksiwad. Sääl nähti nüüd hirmust ärahäwitust igal pool. Pae kinkude hulgast tundsiwad neid oma sõbrad ära, ning neiud panid kiwiks saanud noore paarile lillewannikud pähe. Pääle selle langesiwad kõik ühes koos põlweli ja waikns Ajalehe ..Saarlase" tellimine on alganud. Tellimist palutakse nüüd pea ära toimetada. ehehi n d o n: Saaremaal aastas ... 1 r. 50 k. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Kroonu postiga aastas. 2 „ „ Kroonu postiga pooles a. 1 „ 25 „ Tellimisi wõtawad wastu: Kuresaare linnas „Saarlase" toimetus, kaubauulitsas nr. 17 ning Maal: kirikuõpetajad. Rohkem tellijad saamad iga kümne lehe kohta ühe ilma hinnata ehk 10 protsenti lehtede hinnast.