on kõik ka nii hirmsad, et hobune kas pölwcst saadik läku ja sopa sees pöörlema peab, ennegu mehe ukse ette weab. Nõnda armsad sugu wennad! kui meil nüüd korda läheks, ülemal nimetatud korratumaid sopaseid kohtasi, koreda liiwa ehk muu kohaliku selle tarbeks pruugitama materjaliga üra harida, kui ütlemata ilus ei näeks siis meie isamaa oma puhtast meest ümber piiratud, mürske õhu, ilusa metsade, põldude ja heinamaadega iga waatajale. Toas üleSkasuw inimlik noorsugu  õitseks wist hoopis õnnelikumalt, puhtus oleks tänama! ja toaS. Paljugi neidudel jäekfiwad sukkad ja kingad sopata, peiudel püksid puhtamad, kannaksid ajad kauemad. J. Teckmann. Saksamaal, WieSbadeniS 1890. Uus julgus, meel eluga pääseda, täitis meeste südamid. Rutusti saiwad paadid, mis juba peaaegu tuleroaks olekfiwad langenud,  lahti päästetud ja taheti neid praegu merese lasta sääl wäristaS üks hirmus tuulehoog uuesti laewa ja wiskas teda nii pööraselt edasi, tagasi, nõnda et mõlemad paadid suure kolinaga üle parda merese langesiwad ja ühtlasi ka kolm meest enesega kaasa wedasid. See oli jälle uus häda, mis pääsemise lootuse surina hirmuks ümber muutis. Mõlemad paadid oliwad läinud ja sellega ühes wiimne elu lootus kadunud. ~Pange tähele mehed," hüüdis kapten kõnetoru läbi, „meie oleme ühe ranna ligidal, tormi kanged keeramised ja murdmised tunnistawad seda! Kas kuulete seda tumedat mürinad tormi hulgumise sekka? See on ühe kalda leetselja loksumine. Olge hoolsad ja Virgad! Tüüri juure hoidke et laew kaljude otsa ei jookse! Meie peame pääsema!" Harilik sõnakuulmine ei läinud ka siin mitte tühja. Kiirest asusiwad kõik jälle tegewusele, sellest hoolimata, et küll tule palawus juba kippus küpsetama. Tüür käänati ja laew pöörati jälle õieti tuule wastu, kes siin koguni pööraselt, kord siit kord jäält poolt hulus ja lsswa, mängi kannikast kord edasi, kord jälle tagasi kiskus. Wahe ajal oli öö täiesti kätte jõudnud ja taewas seifis jälle, n'agu ennegi, paksus pilwe kordades, mida tuul n'agu mere laeneid edasi kihutas. Kapten ivöttis öö pitasilma ja waataS sellega lootuse järele, ligi olewa ranna poole. Kui ts tükk aega nõnda maatund oli, hüüdis ta Me nagu enuegi: „Pange tähele mehed, meie jõuame ühte sadamesse! Kas näete ühte tuld läbi ööpimeduse  paistwad? See on üks tuletorn, wist ühes Porwgaalia sadamas. Olge julged!" Nüüd hakkasiwad mehed kõige jõuga tüüri ratta kodaretese ja la ema nina käänati sedamaid otsekohe tule wastu, mida palja silmaga juba selgesti näha mõis. Põlew laew lendas nagu tuline kange tuule käes edasi. Kapten waatas jälle pikasilma ümber; rõõmu mine liikus tema näu pääl ja pikasilma kokku lükates hüüdis ta rõõmsalt: „Lissabon! Meie oleme päästetud. Säädke ankrud korrale, meie oleme marsi sadamas!" Peaaegu niisama ruttu, kui käsk anti, sai see ka täidetud. Natuke aega hiljem jooksis laew Taaho jõe suhu. Madrused oleksiwad juba peaaegu õiskanud,  sest igaüks armas ennast nüüd päästetud olewad. Sääl langes põlew pea mast häkitselt kange tuule käes hirmsa praginaga maha ja kiskus kukkudes laewa koguni küljeli. Ühtlasi tuli ka üks hirmus kõrge laene ja lõi üle laewa. „Hoidke kinni!" sai kapten weel hüüda ja siis walitses juba wes wõimus laewa pääl. Madrused hakkasiwad kõik, üks sellest ja teine teisest asjast kinni, aga mina seisin just ühe tühja koha pääl ja ei saanud nii rutust hakkama teisel silmapilgul polnud ma ka mitte enam laewa pääl, waid Taaho jõe laenete turjal. Mina olin juba lapse põlwest saati ujuma õppinud, seepärast ei jäänud ma mitte Taaho jõe põhja, waid tõusin mõne silmapilgu  pärast jälle laenete pääle ja waatasin põlema laewa poole tagasi, millest ma juba kolm-ehk nelikümmend sülda eemal, laenetega wõitlesin, ehk küll ilma pääsemise lootuseta, sest minu jõud oli ujumise tarwis weel liiga nõrk. Sääl oli selle aja sees suur muutus sündinud. Mehed oliwad maha langenud masti tõud katki raiunud, nõnda et laew sellest priiks sai ja jälle õige seifusese ülese tõusis. Wefi oli tule laewa laelt koguni ärahäwitanud; üksi alt laewa ruumist paistis weel tume walguse kaja. Ankrud oliwad wälja lastud, laew seisis liikumata paigal ja nüüd oliwad kõik mehed üksi minu päästmise üle tegewusel. Üks wäiks paat oli weel laewa pääl, seda taheti nüüd wälja lasta; et enesest märku anda hüüdsin ma walju häälega appi. „Hee, kes sääl on?" küsis korraga üks jäme hääl minu ligidal; oma wiimast jõudu kokku mõttes, püüdsin ma ümber waadata ja nägin omaks suureks rõõmuks, kuda üks suur paat kahe sõudjaga, keda üks tüürimees juhatas, minule ligistas; meie häda oli maa poolt nähtud ja seda paati meile appi saadetud. (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Suine elu ja liikumine on meil kätte jõudnud- Wõeraid saksu on ka kaunis trobikond seia tulnud ja arwatakse et neid weel küll sellel suwel saada tulema. Kõik ostu asjad on ligi poole kallimaks läinud, nii kuida see igal suwel moodiks on. Ahwena kala nael maksab juba ammu õ kop., wõi nael 30 kop., ka lihunikud on omasi hindasi hästi kergendanud, nagu oleks loomad nüüd kallimad olewat! Muna paar maksab juba 5 kop., sest talu emmed on omad kanad enamast kõik hauduma pannud, et aga wäikseid poegi siis turule tuua, sest: kui on linnas pati saksu, siis nende eest saab head maksu! Nii peawad meie linnalased siis üsna rahulikult seda pudi wälja kannatama, ilma et tohiksid millegi asjale wastu 'rääkida. No küsime nüüd: kes saamad siis pati sakstest kasu? Ütleme: Meie majade omanikud, kelledel selle tarbeks majad on, eks need ometi ikka rohkem wõida! seda on jo sellest nähja, et nad omad ninad nüüd palju kõrgemal hojawad, kui muidu, ehk siis, kui neid wõeraid mähe on, et mõnel korter tühjaks jääb, Jah, mis senna parata! Inimene ei saa iial nii, et ta ütelda wõib: Waat, nüüd on mull hea elada! On aeg meil ilus ja lõbuZ, siis pugistab see jälle, et ülespidamine rohkem maksab; on see odawam, siis tcgewad ajad jälle peawalu. Aga olgu mis on, peab aga igaüks seda rohtu pruukima, mis ühestki aptekist saada ei ole ja see on: kannatus! Laupäew õhtu, 26. Mail tuli meie Liiwimaa  kuberneri härra Sinowjew seia, kohtuid ja muid scllesarnatseid kohtasi üle waatama. Pühapäew  käis ta meie Weneusu kirikus ja pääle selle wõttis ta rahukohtunikud, oma korteri pääle, jutule. Pärast lõunat kell 4 oli parkis uudeS lõbu-majas yidu söömaaeg, millest 27 suuremat meest osa wõtsiwad. EZmaspäew sõitis ta maale, et ka sääl mõnda kohtuid üle waadata ja Teisipäew sõitis ta jälle Riiga tagasi. Kaarmalt. Külge hakkaw haigus. Meie kihelkonnas, homiku poolses ääres, on üks wäga kardetam haigus rahwa seas liikumas, see on: wälja rändamise tõbi. Talwel 1896 rändas B. wallast talumees J. O. kõige oma perega Wenemaale, Tweeri kubermangu elama. Keivade 24. Aprillil ründas juba teine perekond, kelle lahkumisest mull nõuu oli natuke kõneleda. Pere isa wõi wanem, oli oma talu koha kõige õigustega sügisel ära müünud ja 199 rubla käsiraha  waStu wõtnud mida ta wiimase kui käpikuni ilmaasjata ära priiskas. Nüüd oli talu läinud ja raha ka otsas, muud kui katsu et minema saad! Päcw enne minikud, seisid selle talu õue pääl kraami koormad, mis reisimiseks oli malmis seatud. Küla rahwal, kes säält mööda põllule tööle läkfiwad, seisiwad pisarad silmas seda nähes. Õhtul käis weel pere-isa ome kõige suuremaid sugulasi jumalaga jätmas, mis muidugi õige kurwalt sündis. Teise päewa homiku kellu S algas reisimine, mille pilt wäga kurb waadata oli. Küla rahwast oli rohkesti saatmisele kokku tulnud, kõigil nähti silmad märjad olewad, sest pererahwaS astus omast isamajast wiimast korda ja igawestt nuttes wnlja, mis nii wälja paistis, kui saadaks kedagi elusalt surma. Noored inimesed saatsiwad neid ligi wcrst maad kaugele, kunas õed ja wennad kuuni Saaremaa lõpuni kaasa laksuvad. Kuulu järele olnud Saaremaalt lahkumine meel kõige kurwcm olnud. Esimise lahkumise päewa õhtu palunud wäikene 3 aastane poeg: „Mamma, lähme kodusse!" Mamma kostnud: „Armas laps, meil ei olegi enam kodu!" Selle pääle hakkanud wäikene nii haledasti nutma, mis emad nõnda liigutanud, et see ka wiimaks nutma hakkas. Kas need perekonnad nüüd õnnelikud wõi õnnetumad on, ei ole teada, kuid see on selge, et neil sääl ennem midagi kauba kontrahti tehtud ei olnud, ei kodu ega maja. Oh, küll on julgus ainult suusõnaliku jutustuse pääle kõik oma waranduse ära müüa ja pillata ning wiimaks teadmata wõerale maale, wõera rahwa sekka wälja rännata. Siin on rahwa raamatust palju kuulda, kes weel tahawad minema hakata. Armsad Saarlased  ! kuulake enne järele ja tehke tõelikud kontrahid maha, siis mõtelge ka ilusasti järele, kas on parem ära minna wõi isamaale jääda! Ärge tehke nii kergel wiisil, kui see wiimane isamaalt lahkuja, kes pärast küll kangesti kahetses. Hilja aja eest läks ka üks perekond Acska wallast, kellede isa aasta ennem senna oli ees läinud ja nüüd neile järge kirjutas, senna tulla. Seda haledat silmawett, mis wäikese wäina kaldal Mõistatuse seletus Nr. 3. Silm, ilm, „kilm" (külm). Mõistatuse seletus Nr. 4. Tool, kool, sool, pool, nool. 26 24 Saarlane 1890,