Postimees , M 22. Tartus, S 4 Webruaril R8k»O. KslWasMWw seljas KKstakmZ. ? Ü-Uisie hiud on: Uosu.»» St.su t. "k. Ilma postita aast. Lr.69 k - V, - l 70. . . V». 1.40. " l „ V-t „ .. tuus - „ b 0„ „ „ kuus —.. 30.. üksik üummer 3 kop. Tellimisi ja kunlutnsi wõtaway wastu TcKiMisi ja suuwtilsi wõtawad wastu: Tarius: Postimehe toimetus ja trükikoda, Vares, S midt, Kuuse, ScÄkc?. Tallinnas: Postimehe talitus, Harju warawas, K. Busch, Kluge Ströhm. Wasterma-ü. Niphardt Tõnismäel. Troll, Eesti Põllumeeste pood. Darnus: Treufeldt, Must. Noller Toris: A. Mortson. Sindis: Kirschbaum. T « leb S ksrv näda! is w älja kus: Kudewiita. Abja- P e r nkiilas: Seniper. H n llingas  : Kuusik. Wi ud: s : Karow, Feldt, Grünwald. Winter. S.-J agui s : A. Hakkaja. Pölij s ma al: Leihberg, Puchk, lürmann, Moks. Uirlrose. Walgas: Rudolfi Rakwercs: Kuhs, A. ch. Tr?u> uiann Pika uu!, nr. 51 JShwis: Haho. Nar was : GrigocjlUv Schönberg. K r e enhslmi § Kuusmann. Paides. Seidelberg. "Koerus: Tapal: Ticmann'i kauplus. KaN e s: Luuk Amb las: proua Ä, Kalpus Keilas: Maaberg H aaps alus: Hvllbcrq.^ K u? es « e's lis : Siederniaun. Waitna G « t schinas: Kirsch. Peterburis: ??uaudt, i? Kas elutilk wõi surnumeri?  stHnimesel on janu elu ja rõõmu järele. Surm ja tema toapoisid haigus ja kurbtils on immest '.verimaenlased. Nende ees ta müriseb, nende eest ta põgeneb, nende waStü otsib ta abwhtu. Sest ajast saadik, kui inimene ennast tõsisest eluhallikast lahti lõi ja ainsa jäädama  rõõmu ära Põlgas, otsib ta õnne maapäälistc  asjade tagaajamises. Selle õnnejahi  tee on kömer ja künkline ja palju on neid, kes langemad ja kaela murramad. Kõige hullem ja pöörasem on see õnnetee, mis wiinaliaasi juurde iubib. Ja palju on nerd meie rohiva seas, kes seda pöörast teed lõmbiwad: mana ja noor, mees ja naeue, ja alam, lõik jookseb kui jõgi wiinnklaasi,  lendab nagu kärblane hämbliku wõrku. Miks nad siis joolsewad? kas leiawad nad. Mis otsiwad: elu, jõudu, rõõmu? - „Ta on elutilt, ta on Jumala wiljakcne,  ega ta kahju ei tee, maid annab jõudu." Kas tõeSti Jumala wiljakene? Taimeriik, suur ja laialine, karjub wastu suure häguga '. „M na sind ei tunne." Ja elajariik kostab: „Minu päralt sina ci ole." Kelle päralt siis ? Tema üksikud jaod on mesinik, süsinik  ja hapnik. Sce on kange klhmti Millest  ta tekkis, see oli olemas, kchwt aga on alles saanud. Tema algusolused on temast nõnda, lahus, nagu mädanemine ja mädanenud  Sun hoopis teine on, kui kaSwamine ja mürske puuwili. Et rukis ja puuwili ihu toidab, sellest ei wöi meel Niittc armai/-, ct ka miin toidab ja kosutab. Et liha maitsetu  roog on, sellest ei tohi mõtelda, ct mädanenud  haiscw raibe ka süümkõlbab. Karivhmlid  toidamad tuhandeid. Kas sits kartvhmlt muld ka toidetaw on? Kas keegi arwab: kui kartohwel toit on, eks sünni siis kurtohmli muld ka süüa ? I Kuidas tohid sa siis ü?n-bcrpöördud  ütelda: Rukis on Jumala nnljakcne,  seepärast nn lviiu ka Jumala wiljakcne,. Lks t?da tohib Põlata! Alkoholi ja oluste wahel millest ta aetakse, on na palju osa saani-st  ja sarnasust nagu klhmti ja toidu, haiguse  ja termist, surma ja elu wahel. . Mis on alkohol? Alkohol tahendab Arabia keeles peenikeseks tõugatud pulbrit, uisilega rmesrer ahmad palet, silmakarwuja juukseid märmisiwad, arwütes et nad tõesti nüüd ka ilusamad on. Ka mehed, kesjpää purju panemad alkoholiga, on selle mõtte paela otsaS, et nad nüüd palju ergemad, targemad, tugewamad ja rikkamad on, kui muidu. Et see jampsimine on, seda nad ei tahamnärgata.  Aga see jampsimine oli ja on magus ja wäKew,nii et hulgad, ivaga suured hulgad, selles males elamud ja surcwad. See tuleb sellest, et alkohol see kawalam pettis maa pääl on. Ta on nii kamal, et ta Mlguse ingli kujul ja inimese soo suurema häälegija nime all oma häwitamist. tööp. Keegi ei näinud waenlast, fc^gi'ci wõinud arwata, et alkoholi keegi joogiks mölab tarmitada. Miks siis ei näinud? Sellepärast  ei nämud ega näe tema jäledust, et temal suur l imakotr turja pääl on ja igale ! nuehele, keS peo st !äie peenikesi liitva silmi wahele sähwab. Selles annnttis on tema esimene meister. Miks la mitte? L?gi tuhat aastat on ta övpiuuo. Siis kirjutati aasta 1000, kui Arabia mehed wuna hakkasiwad põletama. Hiina mehed olnud neist weel ees ja saanud selle aru juba warem kätte. Aga iga uus osi wõttab aega. Eurvpa ei tahtnud esiotsa kaua hommikumaa alkoholi sõbraks heita. Siis pani alkohol tihe arsti, Arnold de Vllla, päha s'llc hukatuse mõtte keerlema ll Wiin on rohi, saadab termist! Tema koolipoiss  Raymond Lully 1315 oli kuulus Lohtrikunsüs. Tema ajas asja nii kaugele, et pea terwes Europas wiina hakati rüüpama  termiseks! Alkoholile anti uus nimi: vita.s« see on eluwesi. Küll n-õis mimaknrat hirmitada, sest tema tõsine nimi on : wortise see on surnu - meri. Oh seda pidu ja pölwe, mis nüüd Viinal oli i kõik uksed aknad lahti ees ja lahtised käed maSLus. Elu järele ju nutab inimene, elutilk andis elu, põrgule! Ja innna kamalus kas mis, uusi jüngreid wõttis ta oma suurkooli pääle õpetusele ja tegi neid osavateks  wiinausu missionärideks, kes mõistsiwad  kurja hääks hüüda, kes - pimedust paniwad  walguseks ja magusaks. u.ks Inglise arst Theorkus kirjutas 16. aastasajal elutilga  Piibli: „Wiin pikendab elu, annab sõudu, laotab kurbtust, rõõmustab südant. Valgustab mõistust, elustab maimu, teeb kõik haigused terweks, parandab kõik wigadused,  hoiab Vanaduse nõtruse ja kuiwamise Min—on—elu— on' miin! Haiged joogu wiina, et terweks saamad, ja i moed joogu wiina, et haigeks ei jää. Surm ou ara neeldud wiina wõiuiuse sisse." Ja wiinasõbrad karjusiwad: Surm, kas nüüd sinu wõimus ou? ja aelesiwad wiiuatõrrede all ja imssiwad eluwett sisse ja suruvad elutilga sisse. Ja ikka targemaks läks inimese  sugu za ikka uut imejõudu leiti elutilga seest. Ulstadius pani tähele, et miin põle?, kui tuli ligi pääsis. „Jvo külmaga wiina, see soojendab," oli uuZ tarkus käes. Et mäemeestele maa-aluses pimeduses ka elurõõmust  osa anda, pisteti neile napsipudel pihku.Et soldatid lvahwad olMrvad lahingis, paniwad Inglased neile elutilga pampu?s?. Kui sõjamehed koju tagasi Lulimad, siis saiwad  neist wägewad elutilga apostlid ja missionärid. (Pooleli.) Wene maalt Kaugemalt riigist. Keiergurisi. Tulema! smvel saada suured gards ja raLswäe manöwrid ära peetama, mis maa lost Narmani peawad sündima. Nende päältwaatajateks  oodatakse ka kõrgeid wõõraid. Wene keele kool saada Parisisse'  asutatud. Asutaja hr. Durand kuulata selleks Peterburist kooli õpetajaid. M-5 kõrgemates seltskondades mängu pääle wälja antakse, wõib järgmistest  suurtest armudest näha: Weesõidu  klubes wõeti 1. wkbr. 1889 saadik übe aasta sees kaartide eest 14.459 rbl, ja Jutunurk. Jttrmlikud olud. Eestistanud J- H. Wahtrik. 6 (Järg.) /Muidugi! Ja! Kuda siis!" porises Hugo. Aga tema alaline kindel rahu oli kadunud. Nad oliwad maja juurde jõudnud ja siisiwad prügitatud õue pääl. See oli Ritsonite  kodu, nimega Gyll. „Robert Lother oli siis Grace Ormerodi  lapse ila," küsis Hugo Rrtson kergelt. „Jah, Grace Ormerodi poja Pauli isa." „Ja Greta on tema tütar? On on?" „Muidugi, ta on ka Pauli poolode." Hugo tõstis pääd ja waatas Ziornele silmi. „Ja kui wana peaks Paul Lother praegu olema?" „Noh, ta peab wististi Teitest wanem vlenia nii wana nagu noh, just nii wana nagu Teie wend." Hugo Ritsoni haige jalg lohises raskelt üle kiwide. Tema huuled tuksusiwad. Siis põrkes ta: » „See on wöimata. - Asi läheb wäga imelikuks, Jumal teab, mis " Ad-ookat Borne waatas küsides tema otsa. „Wubundage, ma ei saa täiesti aru ?" „Herra Borne," waitas Hugo kätt wälja sirutades, meie oleme ikka hääd sõbrad olnud, kas pole tõsi?" „O, kõige paremad sõbrad!" „Laike mind selle asja üle järelmõtelda, ja si-s räägime edasi." Borne naeratas lubawalt. Hugo Ritson lõi silmad maha ja ütles madala, liigutatud häälega: „Waenc loom! Mul on kahju, wäga kahju!" „M's Greta ja tema auustaja kohta puutub, siis " Borne noku tas tähtsalt pääkd ilma et lauset oleks lõpetanud. Minu isa läheb säält," tähendas Hugo. „Teil on weel aega küllalt temaga rääkida. Olge hääd, tulge siit!" Kaks wana inimest astusiwad toast kalja. „Adwokat Borne peaks juba nüüd siin olema," ütles Allan Ritson. „Miks sa tema järele saatsid?" küsis emand Ritson oma harilis? waiksc häälega. „Et kord ometi testamendi '-uure kaelast ära saaks. Siis on mul ulm asja pääle wähem mõtelda. Ja see on mind kaua rõhunud." Emand R noni alaline tõsine nägu läks weel'tõsisemaks ja tema tasane hääl kõlas weel waiksemalt, 'iii ta ütles: ~OK, kui see pilm, mis nii kaua meie üle rippunud, selle sammu läbi kaduma saaks siis oleks kõik hääl Aga see ci saa ialgi sündima." Allan pööras paa tormale ja püüdis naeratada. „Häa küll. Ära ennast sellega kauem piina! Kui ma oma testamendi teinud ja Pauli sellesama astme pääle pannud, kus nooremgi on, kes wöib siis sest asjast rohkem  teada saada, kui meie ise ütelda tahame?" Emand Rttson man tss kurwalt messe. „Taewas teab, Allan," üiles ta, „pims pilw jääb meile siisgi." Wana mees astus mõne sammu krnusitatud  tce.pääl, paä norgus ja käed silja pääl. „Sul on õigus, ema," ütles ta, „sul on üsna õigus. Ah, see pilw tumendab minu wanad pärivad ja sinu! ka. Ja ülsgi adwokat ei wöi neid peletada, ialgi, ialgi! Ja jah, meie taewas oli k«ua pilw?s, aga meie oleme ka mõnegi haa lõikuse saanud, kui ka ohakaid hulgas oli." „Jah, meie oleme ka õnnelikkusid päiwi näinud," ohkas emand Ritson. . Sel silmapilgul kõlas orus rõõmus naer- mine ja inimeste' jutu kaja wiiuli häältega segatud, Allan R-tson tõstis ergult oma halli pääd, nikutas rõõmsalt ja naeratas misleil silmil. „Sää! nad on, maadlewad ja hüppama I < See tuletab mu noorust meelde, kus Kumberlandis  ühtgi meest ei olnud, kes minu wastu oleks saanud. Mõnigi aasta on sest aj ist " ööda! Aga nüüd õn Paul päewakorr.  l. Ta mcab igaühte üksikult maha wisata. Tl-.tii, iedr ta wõib." Korraga -ostis hele, õnnelik naer orus. Ses o'i seesama südamelik naer mida Hugo ja Borne teel kuulnud. Allani nägu hiilgas  ja ta hääl oli jälle kindel, kui ta ütles: „S?e on Wrera naer, tõesti. Kui kaunis  ia armas on see laps!" „Ja," tõendas emand Ritson rahuga, on armas ja südamlik laps." Sääl jooksis noor neiu hingeldades wanakeste poole. ..Hurra ! Minu wõit!" hüüdis ta naerdes. S o oi Grela Lother, 30 aastat mana, > "'are p ta juutStega, näoga nagu päikese .a'ru, e a oom pruuni silmadega, mis rõöm?a  r sar rõ „Mma okn wõiinud!" hõiska? ta. „Paul kuliuZ nliad toöidujooksu pääle wälja, aga mina sa-n pa!;u enne märgile." Nüüd tull ka Paul Nllson jookstes. „Sina kelm! Keda sa petsid?!" hüüdis la sõrm ega ähwardades. „Kas see oli -neie kauv, et sa otse teed pidid tulema?" „Ohoo, Paul! Sina wõid petja olla, mina mitte," maidles Greta. „Emand Ritson,  uskuge, tema ise on Petis I" „Sooh, wõi mina petis, kogunigi wist wara-gi? OiuaS elus 'pole ma pätile ühe asja und asi warastanud." „Ja mis asi see oli, kui ma küsida tohin?" päris Greta koguni süüta näoga. Paul astus tema ligi ja sosistas temale midagi kõrwa. Greta waatas suuril silmil tema otsa. „Kas tõesti? Ära aga selle sisse nii kindlasti usu. Ma ei tea sellest Margusest Midagi kuulnud olemat." (Järgneb.) Punane Muljk. Eesti Saksa keelest Eduard Wilde järele J. H. Wahtrik. 6-. (Lõpp.) „Ma tahtsin sind uputada ja.pärast enesele  ta otsa pääle teha. Miks ma sind päästsin? Jällegi minu argtus. Ss hüüdsid  ma pidin sind laenett-si mälja tooma. Maia tahtsin ma põlema pista kahju, et sa mind takistasid j Ehk oleksime meie mõlemad ära põlenud, ja seda ma tahtsin ka. Ma olen öösel noaga sinu moodi ees seisnud, aga ma pidin.noa käest ära wiskama mul mul oli sinust kahju! Sind kohtu kütte anda ma ei wõinud seda; sind tappa —ka seda ei wõinud ma. Ma H tahtnud siud kaotada, ma ei wõinud  sinust lahkuda see ep see oli! Kui mõrtsukas olid sa mulle hirmus, ma ei julgenud sulle silma waadata, aga sinust ilma jääda, see oli mulle w õun ata ! Miks ma soowisin, oli: sinuga kooZ otsa saada. Aga ka seegi ei läinud mul korda. Oh ma arg mehike, oh ma wilets tõlplauc I . . Ma otsisin pudelist troosti ja unustust noh, see läks, aga ei täinud ka mitte! Sa oled mind armetuks teinud, naene, oh nii armetuks, nii wiletsaks! "... Ta peatas jälle. Kadri toetas ennast wastu seina, nägu maha karma, silmad kinni. Midagi ei liikunud tema küljes. Abram ei näinud teda. Ta kõneles edasi. „Pttjast ei teadnud ma midagi. Sa ei nimetanud teda omas pauvss. Täna nägin ma teda esiteks elusalt, pärast surnult. „See, see ta on," köis mu pääst läbi, kui sa tema ees punastasid ja siis kahwatasid nagu lumi ja mürisesid ja ühtgi sõna suust