Saarlane H t. Teisipäewal, 5. Januaril 1893. X. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas. ... 1 rbl. 30 kp, Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Postiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastas 1 „ 33 „ Ilmub igal toifipcrorvcrt. „Saarlase" toimetus ja wSljaandinine Kuresaares kaubauulitsas ur. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab Ä kop. SM Uleiildine politika ajaleht maa- ja liauarahmalc. MM Uue aasta laul. ; sllüüd wennad, öed rahuga, z Uut aastat wötkem algada, Ja täname oh Looja sind, ! Et heldest hoidnud oled mind Sell manal aastal armuga, Meid kes on nõdrad sinuta! l Küll paljud silma Pisarad, ! On mitme palgelt weerenud; Kell armsad sõbrad, abikaas, l On mulla rüppes magamas ! Nad pääsesid maailma käest, l Ja ootwad taewa rõõmu tõest. Kõik, kes me' weel siin mulla pääl, Eksime tihti siin ja sääl, Nüüd walskust, tuimust pölgagem, Kõik ropud himmud salgagem; Et kannatus ja tasandus, Meil leiaks aset südames. Nüüd selle aasta alguses, Ärkagem tõe w alguses. Et kurjus, uhkus, paha aim Ja weel see rahuwötja miin, Kõik jüeksiwad meist kaugele, Kui tõe hõlmas seisame. Nüüd rõõmsasti siis lööme käed, Et sõber sõbral truuiks jäeb! Et leplik meel ja armastus, Kaastundmus kallis ühendus. Meil jääks siis kindlalt seisame Ja rõõmsasti kõik elame. Ka Niigi-isa wöta Sa Oh Issand ikka kaitseda; Ta trooni ümber walwajaks, Sea omad inglid kaitsejaks, Et Tema kõrge hoole all, Me' elaksime kaua weel! Soow uueks aastaks. Armsad sõbrad! Praegusel uue aasta algusel ütleb sõber ja sugulane teine teisele „tere". See teretamine on aga igaühe südames hoopis teist sugune, kui muul ajal, sest siis teretakse uue rõõmuga. Nõnda teretame ka meie teid, kallid ajalehe lugejad ja soowime igale ühe üht õnnelikku ja rõõmust uut aaStat! Igaüks meitest algagu aga seda Issanda nimel pääle, siis saab Tema arm meid kõiki hoidma ja kaitsema. Uuest aastast wõtate igaüks 1893 aastase kalendri kätte; sääl seisab terme pitk päewade rida, mis kõik teadmata on, missugune neist õnne ehk õnnetuse tooja meile on. Neid päewasi waadates, wõtku igaüks omale ka Piibli raamat kõrwa, nagu ettekuulutajaks ja jägagu iga päewa pääle säält ühe tükki. See on Jumala sõna, mis troost ja tugi on meie hingele. Kalender ilma Piibli raamatuta, ehk Piibel ilma kalendrita, pole mitte täieline. On meil praegune uus aasta üks õnne aasta, siis tänaga Jumalat selle eest; tulewad  aga ka kurwad ja rasked päewad sekka, siis kandku igaüks ka seda koormat rahuliku  südamega, mõteldes, et see on meie Taewase Jssa toimetus. Sellepärast armsad wennad ja õed, hakame kõik palweS ja Jumala kartusega seda sinast uut aastat pääle, siis wõime julgest loota, et hädad ja õnnetused meil kerged kanda on. On see ehk meil mõnel wiimane aasta, siis wõime ka rõõmuga siit lahkuda ja kord sääl ülewel seda tõsist uut aasta algada, mis iialai manaks' ei iäe. Siin soowime igale ühele 12 tõe sõna, mis igal päewal peab meil silma ees olema, need on järgmised: 1. Aeg lendab edasi ja surm tuleb ligemale! 2. Inimene, mõtle ethäda ka maailmas on! 3. Maailm on kaduw oma rõõmuga! 4. Jumala tahtmine olgu sulle teada! 5. Inimene on kui lilleke, mis korraga närtsib! 6. Liig hilja tulewad kõige palawamad palwed! 7. Maailmast ei saa kuigi suurt wöitu! 8. Kes aega ei hoia, see ei hooli iseenesest! 9. Olge walwamas, sest keegi ei tea millal tund tuleb! 10. Ükski asi ei sünni ilma Jumala tahtmata! 11. Leppi oma wihamehega enne päewa looja minekut! 12. Armasta Jumala sõna! Need on need soowid, mida iga ristiinimene  omale selle aastaseks juhiks wõtku. Need olgu alati meil meeles, siis wõime julgesti seda eluteed käia. 1892 ja 1893. Küll oli ilm kole, külm ja talwe näuline. Lumi kisendas astuja jalge all; hulgudes ja wingudes lendas tuul läbi lehteteta puude oksade. Sügaw lumi kattis orgusi ja mägcsi Juba oli ammugi pime öö, kiriku kellad olid ammu juba rahwast kirikust  kodusse saatnud; igaüks oli soojas toas omakste seltsis, lõbus ja magus jutt weeres edasi, mida wcel Jõulu „taar" oma jagu rõõmsamaks oli muutnud. Kesk öö jõudis ligemale, kõik puhkasid juba rahuliste, kunas mitmed rõõmsates unenägudes paremas ilmas endid nägiwad rändawad. Igal pool oli pühalik waikus. Nüüd oli see tund käes, millal rahwa jutu järele wesi kaemus miin pidi olema. Umbes praegu astus keegi mana hall mehike, pea ja habe oliwad kõik üsna lumi walged, pale oli murest kortsus, selg elu raskusest küürus, teed mööda edasi; tal nähti kaunis rutt taga olewad. Ühel tee lahkmel tuli temale üks noormees  wastu, kes elu wärskusest otse hiilgas. Ta silmad särasiwad rõõmust, ta liikumine, käik ja astumine näitas nooruse jõudu ja rammu. Tal oli üks raamat käes, aga see oli kinni pitseritud. Seda hoidis ta omas käes. Wanakesega kokku puutudes, oli temal kohe esimine küsimine, pääle lahke teretamise:  Kuule armas wanake, kuhu teie meel nii hilja lähete? Tulge ometi minu koduse, mis siit sugugi kaugel ei ole. Mull on siiski ka pitk teekäik ees, aga see algab alles paari tunni pärast. Wanake kostis: Minu elupäewad on loetud, paar sammu weel, ja siis on mu tee käidud ja sellega ühes ka minu elu lõpetud. Waata seia raamatu sisse, kui palju maad ma olen läbi käinud, kui palju häda, waewa, waesust ja puudust olen ma inimeste laste silmist wälja piigistanud.  Mitmetelt olen ma nende abikaasad, mitmtelt lapsed, mitmetelt kallikesed ja mitmetelt  ta sugulased ära wõtnud. Ses raamat siin on täis tunnistusi, mida ma kõik omal elu ajal olen näinud ja teinud. Ma olin kord niisama noor, terme, tugew, rõõmus ja lustiline, kui sinagi. Selles olekus, mis sa vraeaus mind näed. olen