teada saada, tõusis uuesti mu hinges üles; ma tahtsin rahwa sekka tagasi pöörda, et Philippad otsida, ja seda mitte omakasu pärast. Ma tahtsin aga tema suust kuulda, kas ta õnnelik  oli, ja tahtsin teda, kui teda õnnetuma oleksin leidnud, trööstida, nagu sõbra truu armastus seda nõuab. Ja teisel päewal kohe tahtsin ma omast üksikust elukohast lahkuda. Ma läksin  häbi pärast punaseks, kui selle pääle mõtlesin, mis ma oleksin olla wõinud ja mis ma nüüd olin; üksgi mees ei tohi ühe neiu Pärast oma ära tüdineda ja oma waimuandeid  kasuta ja tegewuseta seista lasta. Aga mul oli weel üks teine põhjus,  oma elu teiseks muuta ja mul on häbi, et ma seda weel ei ole jutustanud.  Sellesama päewa hommikul  sain ma oma ema käest, keda ma kuus aastat enam ei olnud näinud, kirja. Kui mina nooremehe ea sisse jõudsin, läks ta teisele mehele. Minu wõõrasisa oli ameriklane, ja palawaid pisaraid nuttes lahkus mu ema minust, et uuele kodumaale kolida. Nüüd oli mõne kuu eest ta abikaas ära surnud; ma tahtsin tema juurde rutata, aga ta keelas mind seda tegemast. Tema tahtis, et talle teisest abielust lapsi järele ei jäänud, pärast oma waranduse  korraldamist Jnglisemaale tagasi tulla. Ta wiimane kiri teatas mnlle, et ta kolme päewa pärast Londoni jõuab, kus mina teda oodata wõida. Ehk meie teine teisest küll juba palju aastaid lahus olime elanud, oli ta mulle ometi armas, wäga armas,  ja mõte, et ta mind, oma poega, marjuna eest leiab, tegi mulle walu. Nii wõtsin ma ka tema pärast nöuuks, oma üksikust elukohast lahkuda. Selle uuces t eadsin aga wäga hästi, et ma oma sõna Ipidada ei jõua ja warsti jälle siia tagasi ruttama saan. Ma ei wöinud ju mitte ette ära näha, missuguseid sündmusi järgmised päewad  tõiwad. (Pooleli) terwele rahwale põhjust andma kirjawiisis, ja stda on üksnes wõimalik trükitud raamatu järele teha, mis igaüks enesele wõib muretseda, aga ei mitte mõne protokolli järele, mis ühelainsal paberilehel seisab. Ka on koolikonna  ülemus meie kirjawiisi  kõigis koolides tarwitada, ja see kirjawiis on vi-. K. A. Hermanni „ Eesti keele õpetuses"  ja Eineri „Lühikeses Eesti keele õpetuses." „Olewik" arwab, et kui vr. Hermann tahab „hää, pääl, sääl, tääl, hääl" kirjutada, siis peaks ta ka kirjutama „koor, naar, pääw, poog, paal, laaw" ja ei mitte „koer, naer, päew, poeg, pael, laew"! Just see mõte on säärane, et ta kõige päälsekaudsemat  keeletundjat üles näitab.  Sõnades „kaer, naer, päew, poeg, pael, laew" on juba keele esialgust saadik kaksiktäishäälik (diphtong) seisnud, selle pärast ei tohigi neid ialgi ühesarnaseks  teha, ei ole seda ka Or. Hermann kusagil õpetanud ega nõudnud, ei saa seda ka ialgi tegema. „Olewik" kirjutab oma algusest saadik juba õigesti „hää, pää, sääl, tääl," ta teeb seda praegugi, mis tahab ta siin, et „Postimees" peab seda teisiti tegema?  Sellega lööb „Olewik" ise enesele mööda kõrwu. See'p see naljakas tükk on. Kui keegi keeleteaduses nii madalal järjel on, et „waewama, kaebama" asemel tahab „waawama, kaabama"  kirjutada, siis on ta keeleteaduses  alles aabitsa Jüts, kes mõistlikust läbirääkimisest osa ei oska wõtta. Tema ei saa aru, mis wahe on pika täishääliku ja kaksiktäishääliku wahel. Waadaku  ta vr. Hermanni keeleõpetuses  esimestes paragrahwides järele, siis ehk saab aru. Imelik on, et „Olewik" on oma endisest õigest kirjawiisist mõnes sõnas lahkunud. Omal ajal kirjutas Grenzstein täiesti õigelt „madu mao, kadu kao, jagu jao, kaotama, jaotama laotama." (Waata A. Piirikiwi Esimesed luuletused!) Aga nüüd kirjutab ta „mau, kau, jau, kautama, jautama, lautama!" See ei ole edenemine, waid samm tagasi. Kuda wõib keegi kirjutada „näu pääle," mida üksi kassile wõib ütelda, kui tahetaks, et ta peab „näuma", aga inimesele puhub tuul „näo pääle". (Waata vr. Hermanni „Eesti keele õpetus" § 78.) Imelik on, miks hääl M" peab inetum olema, kui muud hääled. Seda ta ei ole mitte, aga ta on palju õigem kui „ea," mis alles wiimsel paaril aastasajal on „ää"st tõusnud. Dr. Hermann kirjutas oma Eesti keele grammatika nende otsuste järele, mis Eesti Kirjameeste  selts oma õitsmise ajal tegi, ja nimelt aastatel 1875—1881. Kõik mehed, kellest praegu suur hulk elab, wõtsiwad nende otsuste tegemisest osa, aga nad on pärast oma otsustest ära taganenud. See on kahju, sest need otsused oliwad palju küpsemad kui pärastised,  mis partei tuhinal tehti. „Olewiku" toimetaja oli ka nende otsuste tegijate seas, kirjutab ka oma jagu weel nende otsuste järele, aga räägib nüüd nende wasta! Saagu sest aru, kes saab! Dr. Hermanni grammatik on enne kõiki protokolli-otsusi kirjutatud.  Ei ole Dr. Hermann ka kunagi niisuguse kirjawiisi kommissioni  liige olnud, kes tema grammatika wasta seadusi tegi. Kirjawiisi ei tule mitte kaswatusteaduse,  rahwamajanduse ega kaunitundmuse nõuete järele moonutada,  waid aina ja üksi keeleteaduse  nõuete järele, ja see nõuab tõde ja õigust küpsel  teadmise Põhjal, miks ühte sõna nõnda ja mitte teisiti kirjutada.  EL määrasõna lõpp -Li alati nõnda tuleb kirjutada, seda oleme juba nii mitu korda näidanud, et juba igaühel see põhjus peaks teada olema. Kui keegi õigesti kirjutab „ometi, kõigiti, õieti," siis peab ta ka teadma, et määrasõna  lõpp -ti ka siis just sekssamaks  jääb, kui temale lõpu osa täht -s- ette pandakse, nõnda siis tuleb kirjutada „ õigesti, kaunisti,  kenasti" ja ei mitte „õigeste,  kauniste, kenaste," sest neis sõnades on -s- lõppu „ti" ette astunud, muud ei midagi. Suurt tarkust ega terawust ei ole ju siin sugugi waja seda mõista. Et üksgi sõna ühel kohal ühte wiisi ja teisel teist wiisi ei tule kirjutada, on ju selge. Sellel Põhjusel ei tohi ka lõpp -gi kord nii ja kord jälle -ki olla, waid peab igal pool ühesugune  olema. vr. Hermann ei ole siin ega kusagil mingit lahutust toonud, waid on täielist  ühendust alal hoida püüdnud. Weel teadusewastalisem on, kui „Olewik" kirjutab „hüiab, püiab, lüia, sina," aga selle kõrwal  jälle õigesti „hüüdma,püüdma, nüüd, püüd". Ega siis ühegi sõna tüwi ometi pajuwibu ole, et teda wõib wäänutada ja käänutada  üks kord „hüü" ja teine kord „hüi", üks kord „pttü" ja teine kord „püi"! Niisugune moonutamine ei kõlba ega ole sugugi teaduslik. Enne kirjutas „Ölewik" need sõnad wäga õigesti  ja teaduslikult, nüüd on ta ka siin jälle sammu tagurpidi  teinud. Mees peab aga õigusest kinni pidama. „Otewik" ütleb: ~Eesti keeles on määrasõnu, kus i lõpp paremini  kõlab kui e, näituseks kummuli,  külili, aga on ka sõnu, kus „e" lõpp paremini kõlab kui „i", näituseks „kauniste, paremaste  jne." Soo, wõi nii! Miks siis „kauniste, paremaste" paremini kõlab kui „kaunisti, paremasti" ? Saagu sellest keegi aru ! „Olewik" ei tee ka mingit wahet mitmuse, omastama ja määra-sõna wahel, sest Kauniste,  igaweste" on mitmuse omastawad (genitivus pluralis), aga määrasõnana kõlawad nad „kaunisti, igawesti." See on ilus wahe, mis„Olewikus" kogum puudub, aga mida keel rahwa suus ise teeb, ja seda tuleb ka kirjawiisis tähendada, ning seda on „Postimees" enam kui kümme aastat teinud. Et „Postimees" rahwa üksikute  liikmete nimesid, nagu „eestlane,  wenelane, sakslane, böömlane  jne." wäikese tähega kirjutab,  selles on ta küll aja jooksul  vr. Hermanni grammatikast weidi teisiti teinud, aga seda oli tarwis, selle läbi ei ole kirjawiis muudetud, sest seda teemad ka kõik teised rahwad, kes nimesõnu wäikse tähega kirjutawad, näituseks  Wene keeles n^- (wenelane, saks, eestlane, rootslane  jne.), niisamati Prantsuse keeles «russe, allsirmM, estonien,  suoäois» wõi Inglise keeles  «i'UBBian, ests, BU6<V. Rahwa üksiku liikme nimetus ei ole mitte pärisnimi (nomon xroxrium), waid on sugunimi  (nomon !M)6llativum), ja selle pärast on õige siin wäikse tähega kirjutada, kuna sõnad Eesti, Wene, Saksa, Rootsi jne., kus nad maad, keelt wõi üleüldsi a?ja tähendawad, ikka suure tähega  kirjutada on. Seda tuleb teha, sest sõnad „Eesti, Wene, Saksa, Rootsi" on omastawad käänded (genitwused) pärisnimedest  „Eest, Wene, Saks, Roots," mis rahwastele kui iseäralistele tüwidele on pandud ja neid muudest lahutawad. Meie teame küll, et weel praegure kirjawiis mitmes tükis Parandamist nõuab, aga siin ei ole ühe wõi kahe muutusega weel midagi stehtud, waid asi tuleb teaduslikul põhjal ettewõtta. Aga et praegu teist juhtnööri Eesti kirjakeelt õppida ei ole, kui vr. Hermanni „Eesti keele grammatik," siis on esiotsa sellel kindlal põhjal kindel olla. Kui kord wõimalik on kasuga muutusi  ette wõtta, siis wõib see sündida, aga ei mitte Leadusewastasel  kombel. Seda ja teist. Hermann Sudermanni näitemäng  „Heimath" on Prantsuse keelde tõlgitud ja teda mängitakse Parisi „Renaissance teatris". Esimesel etendusel,  1. web. s. a., meeldisiwad kaks esimest waatust kaunisti, kuna kolmandale tarwilikku kiitust awaldati. Sudermann mõib selle wõidu üle tõesti uhke olla. Jaapanlaste wõidu torm. Jaapanlastel olla nõuu oma wõitu hiinlaste üle suurepäralisel wiisil mälestada: nad tahta niisugust raudset  torni päälmna Tokiosse ehitada, nagu Parisi Eiffeli torn on. Torn pidada 1000 jalga kõrge saama. Alumisel korral saada kõiksugu Jaapani  produktide wäljanäitus sisse seatud; ruum määratawat 70(10 inimese jaoks. Ülematel kordadel seatawat nende tähtsate jaapanlaste pildid üles, kes isamaa kasuks midagi on teinud. Torn tulewat umbes 350,000 dollari maksma. Mitmed Europa rauawalanuse-wabrikud olla juba plaanisid saatnud. Kuulsat „weetohtrit, õpetajat  Kneippi, tahetakse Freiburi ülikooli pääle arstiteaduse professoriks  kutsuda. Õpetaja Kneipp arstib  haigusi, nagu teada, enamasti palja puhta wee abil. Oma arstlikud  teadused on ta enesele kõik ise kogunud, ilma et ta kusgil ülikoolis tohtriks oleks õppinud. Arludane laulatuse - lugu. Kord rääkis ameriklane: Ma armastasin  kena neidu, keda ma kosisin. Laulatusele minnes astusin kogemata sopa - hauku ning määrisin nõnda oma Debora pulma - kleidi, mis ta oma wana-ema alusriietest oli teinud.  Kui nüüd õpetaja „ja" sõna küsis, wastas Debora ei, sest ma olen peidmehe pääle pahane. Laulatus jäi pooleli. Ma meelitasin kingitustega  Deborad, ning nüüd läksime teistkorda  laulatusele. Kui nüüd õpetaja minu käest „ja" küsis, kosisin ma ei, sest ma olin Debora pääle pahane. Mõne aja pärast meelitasin ma teda jälle wäikeste kingitustega, ning nüüd läksime meie kolmat korda laulatusele. Sääl kostis õpetaja: „ei, sest ma olen teie Pääle pahane," ning - - laulatus jäi olemata. Debora nuttis, mina naersin, aga õpetaja pahandas waljude sõnadega. Mõne aja pärast leidsin teise kuldwäärt neiu, kellega mind laulatati sain. Kas Debora lugu ka nõnda läks, ei tea ma mitte. Mõtteterad. (.1. üvidin.) liialt ennast naona, Kiis sa ka ei tüüri laena. Xes tark, kuid kuri südamest, Ni teiste däädusest. Nis ei seisa meeles mul, Kee on minule ka null. Xui mässad kanZe elu maru, Kiis tuled lollidelZi aru. tulla, soder, dainad ajad, Ralnad ajad a'anad tööle majad. Xui nallad narZaid xeletanad, Kiis oma elu seletanad. Nis seltslik elu sääl noid olla, pidulaul on: tralla-trolla! dirmu endast ära saata, Hirmutust siis lädi naata. Ilm nüüd ja ikka nii pirne, Lt silma ees tal sünnid iine. kui kauZel merel inaru On laevva tüüri lõdkunud, Liis jndtnd, et ka ise rnaru On randa judtinud. küll jõuad paganate juurde kord õiZe usk ja daridus, Ne radxvast lanAen'd liikme juurde Li üksZi tasast liikumist dudid sina, kiire liikumine .sudid sind. Januaril 1895. Ninu radna elu-joZi, Niks sa muutud mudaseks? däded noolul nidaseks? soo ja rägastiku Ituttad dainal kodinal. leitud kaugel nideniku kalli udu all. Ole selSs, noola tasa luda lillemaa, dalj endana aasa Roomustana ilu^a! saadad usupäike, Kulle oma kuldse läike, haista nad su põdjani ! südant, naimu, Xeda kaunist' kosuta, dlt ei tervist, tundmust, aimu kiisuks kuri ilmamaa! kelles soonis nasta nõtan vastset aastat rõõmuga, Itoomu analdama tõttan Kulle, kallis kodumaa! üeidio. Politika ringwaatus ja wäljamaa sõnumid. Aeg, mille pääle tuttaw kolmleping  Saksa-, Austria- ja Jtaliamaa wahel üksteise kaitsmiseks  maha tehti, jõuab käesolewal aastal lõpule, seepärast harutatakse wäljamaa ajakirjanduses kõvasti küsimust,  kas seda lepingut jälle peaks uuendatama wöi mitte. Jtalia näib kolmlepingu uuendust wäga soowiwat, kuid Saksamaa ja Austria on selle asja kohta weel kaunis tagasihoidlikud. Jtalia rahalik  olek on praegu õige wilets, seepärast  pole siis ka selle riigi sisemine kord sugugi kindel. Niisuguse poolpankcotilise  riigiga ei taha Saksamaa ja Austria edespidi enam käsi käes käia. Nad soowiksiwad praegu Wenemaaga kolmlepingusse heita; kuid küsitaw on, kas Wenemaa endale niisugust ühendust kasulikuks arwab. Senine kolmleping oli kõige päätt küll Prantsusemaa, siis aga ka Wenemaa wastu maha tehtud. Kas peaks Wenemaale  tulus olema, nüüd oma endiste  wastastega liiki heita? Wene ajalehtede üleüldine arwamine on, et Wenemaa seda kunagi ei saada tegema. Ühendus Prantsusemaaga, millest kadunud keiser Aleksander 111 kõik oma walitsuse-aeg kõwasti kinni on pidanud, olla rahule Europas kõige paremaks toeks olnud ja Wenemaa  mõjuduse wälimises politikas suureks teinud; seepärast saada Wenemaa  küll wissisti edespidi Prantsusemaale  truuks seltsiliseks jääma. Bulgaria lisawalimised, millest meie paari päewa eest natuke pikemalt  kõnelesime, on nüüd täiesti lõpetatud.  StoiloWile läks küll korda neid nii moodi „juhatada", et suu remalt osalt tema kannumehed waliti,  kuid siisgi on weel wäga küsitaw,  kas Stoilow oma seisukorda täiesti julgeks wõib tunnistada. Kõige pääl ton suurem osa rahwast walimiste juures tarwitatud wägiwalla  pärast Stoilowi üle wäga kuri, nii et mitmes paigas mässu lahtipääsmist kardetakse. Jgapäew peetakse linnades suuri awalikkusid koosolekuid, kus täiesti uue sobranje walimist, äraleppimist Wenemaaga ja riigimaksude wähendamist nõutakse. Walitsusewastaseid lehti tuleb ühtepuhku  juurde ja neid loetakse suure isuga. Tuttaw Bulgaria politikamees  R isow , kes Stambulowi ajal säält ära pidi põgenema, kirjeldab  Bulgaria praegust sisemist olekut ajalehes sNoor Bulgarias järgmiste sõnadega: „Nii kui Stambulowi ajal, nii ei ole ka nüüd rahwal mingisuguseid õigusi, waid igalpool ja igas asjas walitseb nimelt Stambulowi „woorusline mõjudus"; riigi raha raisatakse ja warastatakse kõige häbematamal kombel  ja pandakse rahwale ühtepuhku uusi maksusid kaela, kuna meie wabastaja, Wenemaa, wastu waenulik  oldakse, tantsitakse häämeelega nende riikide pilli järele, mille pali* tikalised sihid Balkani poolsaare! Wenemaa omadele wastu käiwad. Aga ka sobranjes wõib Stoilowi wastaste hulk nüüd kergesti suuremaks  saada, kui ta sääl seni on olnud, selle pääle waatamata, et sinna lisawalimiste läbi umbes 18 Stoilowi kannumeest juurde tuleb. Seni hoidsiwad nimelt endise ministri Radoslawi erakonna mehed, keda praeguses  sobranjes 34 on, Stoilowi poole; need on nüüd aga tast täiesti taganenud.  Siis hakkawad edespidi zankowistid,  kelle juhataja nüüd ise ka sobranjes saab olema, küll wissisti mõjuwalt Stoilowi wastu wälja astuma,  kui nad seda seni on teinud. Prinz Ferdinand on nüüd kui Pääta kana: ta ei tea isegi, kelle Poole ennast hoidma hakata, kas Stoilowi wõi Zankowi poole; wahel peab ta esimesega, wahel wiimsega „sehwti". Mitmed arwawad wõimalikuks  asjaks, et talle wiimati wahest samasugused päewad kätte tulewad,  kui omal ajal Battenbergi prinzil oliwad, s. 0., et ta ühel ilusal  päewal raudtee wagonisse pistetakse  ja üle piiri sinnapoole saadetakse,  kust ta tulnud on. Niisugused on praegu lood „wabas" Butgarias! Berlwis, 6. web. Täna hommikul oliwad põllumeeste ühen« duse liikmed ühe patwekirjaga, millele 200.006 põllumeest alla oliwad kir 3?. Posti m e e s. 1895.