Saarlane RN Nleilldine politika ajaleht maa- ja linnarahmale UU Teisipiiewal, 19. Oktobril 1899. XVI. aastakäik maksab: Ilmub igal tsistpä-StVtkk. Kuresaares Kaubaunlitsas nr. 17 Kirjad käiwad: Seltslik elu. Mis tähendab seltslik elu? Kas seda, kui salk joobnuid wiinaorjasid üheskoos nurkikaudu  püherdawad, kõlwatumat ja liiderlikku elu elades, wõi seda, et seltskond kaines olekus kuhugile kokku tuleb, sääl sõbralikult oma priitundisid mööda laseb lennata, ilma et sääl mingit kõlwatumat olekut lastakse märgata? Kumb küsimus laseb omale rahuloldawa  wastuse anda? Muidugi wiimane! Ühismeelne seltslik elu on tuhandete aastate  eest rahwustes omale maStuwõtmist leidnud, niisama ka nüüd. Seltslik elu sammub haridusega peaaegu ühel wiisil edasi. Kus ei ole rahwustes kindlat hariduse järge, sääl ei wõi ka kindlat ühisussidemeid olla ja selle tõttu tekiwad hariduse wastalised ühendused, mis inimesesoo harimisele ainult  tõkkeks on. Seltslik elu aga, mis haridusega ühenduses seisab ja sellega edasi sammuda lastakse, harib inimest loomu ja waimu poolest märksalt- Inimesesse asuwad  paremad ja kasulikumad mõtted, millede  najal kerge on elus edasi sammuda- Ka meil eestlastel on manast ajast saadik  omad ühisused olnud, ehk nad küll mitte „seltsi" nime ei kandnud. Heidame kord pilku meie Kuresaare ja ülepää kõige Saaremaa pääle, ehk leiame siin midagi, mille hääks jutulõnga wõiks pitkemale wenitada. Tänini ei ole wist Kuresaares täielist Eesti seltskonda jalul olnudgi, ja kui see mast mõnikord on olnud, siis on sellest nii mähe tagajärgesid, et nimetadagi ei maksaks. Seltsliku elu asemel etendatakse Kuresaares igapäewast igawasisulist teatrit  „kadakasaks"'  Siin juures waatame ka KuresaareS elutsewate  teiste ringkondade pääle ja näeme, et neid kõwewad sidemed ühendawad. Kust tulewad need isemeelsed olekud meie Eesti seltskondades? Siin asus ju ometi ühel ajal „Eesti selts", kus oma jagu südidust  juhtijatel oli. Miks ei peetud seda seltsi weel tänini ülemal? Keelas seadus seda ära, siis ei olnud see kunagi ilmapõhjuseta, sääl pidi seltsi tugede nõrkus süüdi olema. Seltsi juhtijate tuimuse läbi lahkus ka ühine meel oma wahel. Selts oleks wöinud tänapäewani  alalhoitud saada, oleks ta juhtijad kindlal sammul edasi astunud- Iga auus eestlane oleks wöinud südikalt kaasa awitada  Aga siin oli ka tegew rahwa tuimus  ! „Kadakasaksa" meel awateles suurema hulga meie Saare wendi ja õdesid oma höl> ma- On ju mõista, et sarnasel korral seltsil  raske on oma tcgewust laiendada, kuS talle ainult kitsendusi tehakse, ega see anna ju sugugi põhjust tegewust lõpetada- —Tõesti kurb nähtus, aga „miS tehtud, see tehtud." Õnneks on meil praegu KuresaareS jälle kakseestlaste seltsi, nimelt..Karskuse selts" ja laulu- ja muusikaselts „Lyra-" Osawõtmine nendest on hoopis leige, ehk õigem öelda —- koguni külm. Pääiviga on jällegi siin „kadaka parteid". Igaüks on „isemees"; ei pea teistega tegemist. Karskust pilgutakse wõimalikult rohkesti. Osawõtmine karskusest on wähene, ülepää karskuse pidudest. Seda ci sallita, kui „Karskuse selts" karskuse sisulisi näitemängusid  etendab, sest et joodiku kõlwatumad  kombed wäga silmapaistwad on; see olla silmale ja kõrwale tüütis. Karskuse seltsi liikmeid pilgatakse; nad on kõikide ..tähtsamate" joodikute hambapulgaks.  Mõned kardawad karskuse seltsi liikmeteks hakata, selle arwamisega, et neid pilgatakse- Kae, sõber, missugused on meie suurema hulga kuresaarlaste arwamised!  Nii on ju karskuse seltsil waewaline töötada. Ka „Lyra" selts ei saa sarnasel korral töötamises edasi. Olgu küll, et muusika koor hra Krull' i tublil juhatusel praegu ilusal järjel on, siisgi on seltsi teine siht laulmine nõrgemal järjel. On küll mõningad,  kes laulmises katsuwad edasi sammuda, aga see on siiSgi nõrk, ikka läheks rohkemal  armul tublisid tegelasi, mille tõttu laulukoor wiimati omale hiilgust koguks. Meil on ju küllalt isikuid, kelle kaaSawituS lauluandega wöimalik on, aga tuimus, see piirita tuimus, lämmatab kõik! - KaS see Ilmasüüta ehk wöit õiguse teel. 27. Kirjutanud sn, Päike oli looja minemas, kui Willemann omast viinastusest jälle ülesse ärkas. Meri oli nüüd jälle üsna wagane, ainult tasane tuuleõhk kiigutas nagu unenäol wäikest paati edasi. Willemann ei saanud csite kõigest arugi, mis temaga juhtunud oli, aga aega mööda tuliwad temale mööda läinud juhtumised,  hirmud ja hädad meelde- Tawaatas ümber, aga ta ei näinud rööwlitest ega nende laewast mitte riiSmetgi, ainult lage wesi ja selle ümber sinine taewa wõlw Tuuleõhk oli waikne ja mere lacned käisiwad nii tasa, et midagi muret ei teinud. Willemann langes,  nagu nõiduse mäest sunnitud, paadi põhja pääle põlweli ja saatis südameliku tänupalwe taewa poole, Looja suurt armu meelde tuletades, kes teda nii suurest hädast, rõõwlite küüsist ja hirmsa tormi käest päästnud.  Kui ta palwest ülesse tõusis, oli ta süda nii rahuline, nagu poleks tal midagi häda karta olewat! tema maim sai koguni ärksaks ja uus julgus ja lootus asusimad tema südamesse. Aga oli ta siis tõesti päästetud? Selle püüle oleks raske kosta olnud. Ühe wäikese paadiga suurel maailma merel, kus ei kaartikumpasfi, purje ega toidu kraami ei olnud, oli Willemannil küll mähe pääsemise  lootust. Ta hakkas omale mõttes kaarti tegema ja wiimaks sai ta selleotsusele, et ta juba Kanaaria saarestikust möödas oli, sest et tuul ida ja põhja wahelt puhus. Siis oli Willemannil küll wähe lootust oma paadiga  kuskile saarele pääseda ja sääl asus jälle uus kohutaw waenlane, hirmus uälja surm tema silma ette- See oli tõesti wäga hirmus! Willemannil kerkis meri pähe; ta tundis omal janu olewat, aga kust oli siin joogiwett  wõtta? Juba teist päewa oli ta päris söömata olnud, ihu lõi nõdraks ja meeled hakkasiwad segaseks minema. Sääl nägi ta kogemata, nagu pool unenäos, tüüri juures kongi, mis alleS kinni oli, Ruttu tegi ta selle lahti ja peaaegu oleks ta rõõmu pärast hõiskanud, kui ta oleks jaksanud; kongis oli kaart, kompas, kalaõnged, wäike puri, hää hulk suhkarid, suitsuliha, kohwi, wäike theemasin, natuke süsi ja wee klaarimise masin. Oh Jumal, sinu heldus on ilma mõõtmata!"  hüüdis Willemann tacwa poole waadates.  „Millega olen mina waene põrm Sinu suuri häätegemisi ära teeninud? Sina wõid neid päästa,ja keskõige hirmsamas hädas ahastuses alandlikult Sinu poole õhkawad ja wõid neid hädasse tõugata, kes ülekohtu rõõmus Sinu suuruse ja wägewuse üle hirwitawad!  Mina olin waene rööwlite wang, sääl saatsid Sina omad kanged looduse wäed, mis neid kõiki missist mere põhja märga hauda mattis, wöi kaljude kaelas ära purustas ja mind tõid Sa elawalt ja terwelt nende meriste küünde wahelt ja ka möllaja mere rahutute woogude wahelt jälle oma päikese paistusest! Sa andsid mulle jõudu mahutama laenete wastu wõidelda ja kui mu jõud lõppes, siis saatsid mulle paadi, mis nagu kiikuw kätki mind meresügawuse aimamata koleduste eest kaitsema pidi, et ma sügawuses ei pidanud otsa leidma! Ja minnaks, kui mul hirmus näljasurm silma ees seisis, saatsid mulle toidust, et mul nüüd tarwis nälga karta ei ole; ka muid tarwitusi andsid Sa mulle, mis mull siin ilmaotsatumas mee kõrbes abiks ja juhatajaks on. Millega wõin ma Sind Sinu äramõõtmata häätegemiste eest kiita ja tänada? Oh mina waene ja nõrk inimese laps! See oli selge patt ja ülekohus, kui ma oma saatuste üle nurisesin ja Jumala suure abi ja halastuse üle kaksipidi mõtlesin. Aga nüüd ma tahan rahul olla ja kõik ilma nurisemata kanda, mis elu saatuS mulle toob, see sama Jumal, kes mind rööwlite ja tormi käest päästis, küll See mulle ka minu inimlikud õigused jälle tagasi kingib ja kõige ülekohtu «võimusele otsa teeb!" Nagu uuesti sündinud, tõusis Willemann palwelt ülesse, wöttis weeklaarimise masina, pani selle merewett täis ja käima; wähe aja pärast wõis ta juba jahutawa joogi, weega oma janu kustutada, mis palamuse wastu wäga mõnus oli. Ta kinnitas oma keha meel toiduga ja hakkas siis oma paati käigu tarwis natuke paremini sisse seadma. Ta waatas kõige päält tüüri järele ja leidis, et see meel ilma wigastamata oli, siis hakkas ta purje ülesse tõmbama, mis temal, ühe enne merest leitud ridwa abil kaunisti korda läks- Lahke tuule õhk lõi kohe purju põne-