maasikale jäägu aga wäikenc augukene ümber, et pärast selleks «valmistud wirtsa meega kastes wesi juurte pääle wajub, ega mitte eemale ei jookse. Nüüd istuta omad uued maasikad ka jälle oma kohta ja tee nendega ka niisama kuidas eespool õpetatud sai. Suil ei ole neile muud tarwis tehja, kui umbrohust hästi puhtad hoida ja kaks ehk kolm korda sui sees mulda selle wäikese labidaga kergemaks  kohendada, ja kuiwal ajal igapäew kord kasta. Wesi olgu enne natuke aega päewa käes seisnud, ega tohi mitte umbes kaemust ehk hallikast erk külm olla, kui wõimalik, siis olgu sugu linnu sõnnikud sääl sees. Oled sa armas Saarlane kõik nõnda teinud, siis ei saa sa mitte seda kahetsema, maid tänad seda päewa, millal sa aia asutusega  oled hakatust teinud. Sellepärast armsad Saarlased, ärge wiiwitagem sugugi wiljapuu aidade asutamisega; kasu mis sellest saab tulema, tasub teie kulu ja wäikese waewa tuhande mõrra jälle ära. Hakage aga julgest pääle ja ärge kartke ega kahklege sellega sugugi, sest tulu ei jäe mitte tulemata! V. õl. Jumala nimega, ja minu õnnistus olgu sinuga. Küll See, kes peakohlaS, sinu teed korda aitab, et sa priske ja terwe jälle tagasi tuled. Ja kui ma ka sind mitte enam näha ei saa, et Jumalal ehk teine nöuu on siis, armas poeg, näeme taewaS ometigi üksteist jälle, sest sa oled oma isamaa  eest surnud, kes sind mitte äraunustama  ei saa, nõnda kui su isagi! Mine siis rahuga, poeg, ja taewas lasku kõik heaSte korda minna, et asjal ükskord ots tuleb!" Nõnda rääkis wans Daami Waldhnuber, ja ci karmud mitte, et tema poeg õnnetusele  ivastu läks. Priidu süda hüppas rõõmu pärast ja omas mõttes armas tema: „Sündigu minuga mis. sünnib, wõtan ma heameelega ivastu ja tahan seda kanda. Isamaale ma elan ja isamaale tahan ka surra!" Seda kõik mõtles Priidu kindla meelega, ja kui Andres Hoofer tema kät pigistas ja Joosep Spekbacher temale ütles, et ta üks tubli poiss olla, ja tema kaassõber, wäikc Andres tema kaela ümber langes ja temale südameliku armastusega suud andis, sai tema nii täis õnneliku tundmist, et ilma mõtlemata lausa isamaa eest surma suhu oleks läinud, kui seda tarwis oleks olnud. Nõnda rõõmuga täidetud oli tema süda ja nõnda xalaw tema armastus oma isamaa, ilusa Tirooli wastu. VI. Jälle Raatsi. Palju waewa pidi see truu isamaa armastaja  poisike oma rändamist? pääl nägema.  Üksipäini Alpide pääl üle jää- ja lumewä ljade. Ma katjuliste radade kõndima, kus üksainus wäike jala määratus teda alla sügawasse kaljude wahele puruks oleks wõinud kukutada. Aga poisikese julgus oli kahanemata, et küll käre külm ja läbilõikav tuul mägede latwas walitses, mis tema merd soondes ja üdi kõndides hangetama pani; hoolas ettewaatmine waenlase eest, kes igalpool orgus luuramas oli. Mõni päew läks mööda, kus temale midagi kõhuwara  ei olnud, kui tükk kuiwanud leiwakoorikest,  et wacwalt oma nälga kustutada mõis; ja kui ta õhtu pimedas kusagile kõrwalise orgu mõne hea sõbra kaiukse alla warjupaika ja teemoona lootis saawat, paistsiwad juba eemalt waenlase pajonettid ähwardadeS temale wastu, mis teda jälle tagasi tühja, külma ja jäätse mägestikku sundisiwad minema, ja nälginud, tühja kõhuga ühte paika otsima, kus ta ometi kmgewähemast Alma eest warju wöis leida. Ühe öö pidas ta nõnda ühes lumeonnis wälja, mis ta ise omale ehitama pidi, sest et kusagilt teist warjupaika lähedal ei olnud. Nõnda rändas ta tüdimata ühest kohast teise, sest armastus isamaa wastu andis temale jõudu, seda waewa ja häda kõik wälja kannatada. Wiis ehk kuus päewa oli ta seda wiisi rändanud ja käsud wälja lautanud. Nüüd oli aga üks ja see kõigist raskem ja kardetawam  koht temale meel käija. Senniajani oli ta kõrvalisi teesid ja urkasid kaudu läbi käinud, kus wacnlaft nii hõlpsuste karta polnud; aga nüüd pidi ta just nende keskelt läbi minema kuni Salzburgi, kindral Hilleri juure, temale sõna wiima, et 9. Aprillil homiku wara malmis on ja läbi Alt»Jnn'i-oru, Jnnsbrukki marssima ja nõnda -vaenlasel selja tagant pääle tulema, kuna teised eestpoolt tulewad. Seda teadis Priidu wäga heaste, sest Hoofer oli temale ütelnud, kui kindral mitte nimetud tunnil sääl ei olla, siis olla pealahing nurjas ja waenlane pääseda terwe nahaga minema, ja pärast seda, kui ennast jälle kokkukoguda, tulla ta uue jõuu ja rammuga tagasi ja tehta neile raskust. Seda ei tohta aga mitte olla, waid pidada tükkis wangiwõctud ehk ärahäwitatud saama, seeläbi tema võimust  hoopis ärakautada, et ta neile ilmaski enam tüli ei wöiks teha. Nüüd pidi aga Priidu ennast heaste julgeks tegema ja nagu õigusega waenlase wahtidest läbi saama, kes iga tee ja käidama  Salzburgi poole kinni oliwad panud, nõnda et hiirelgi läbipääsemine waewalik oli. Sest nad teadsiwad juba, missugune häda säältpoolt neid ähwardas, ja pidasiwad  sellepärast hoolega omad silmad lahti, et see mitte häkitselt neile kaela pääle ei wõiks tulla. Sellepärast mõtles käsukandja ka heaste järele, kuida ta õnnelikult wõiks läbipääseda, ja tuli ka temale üks mõnus nõuu meele, mis ta tõeste kordaminewat arwas. Ta juhtus kogemata ühe poisiga, kes Jmstsist pärilt oli, ühes wõerastemajas kokku saama, kes parajate Jtaaliamaa poole rändamas oli, kus oma Kanaaria-lindusi äramüüa tahtis, kedaid Jmst'is suure hulga kaupa kasvatakse. „Mis oleks, kui ma tema linnud puuridega ära ostaksin ja nendega nagu kaupleja Salzburg': läheksin?" rääkis Priidu iseeneses: „Siis ei saaks mind wist küll keegi kinniwõtma, arwan seda." (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuressaarest. Paari nädala eest sündis siin ühe wõeramaa nooremehele järgmine hale surm: Nimetud noormees, student, oli Nowgorodist  pärilt, kus ta lesk ema weel praegus elab. Seia oli ta wist pätti tulnud ja andis ühe peenema perekonna lastele õpc-tundisi. Siin oli ta ka ühe teise nooremehega suureks sõbraks saanud ja käisid läbisegamine nagu wennad. Nüüd paari nädala eest kinkis koolitaja oma sõbrale ühe kuld sõrmuse mälestuseks. Teine ei tahtnud heategu täuamataks jätta ja kinkis teisele rewolwri, mida nad lohe Loode metsa proowima läksid. Säält ära tulles läksid nad kodusse, kus teine aga ilma teise nägemata patronid oli sisse pannud. Kinkija noormees wõtab laaditud rewolwri (teadmata et fee täis oli) ja sihib nalja pärast teise pääle. Korraga käib pauk ja sõber kukkub surnult maha, kuul oli otse südamesse trehwanud! Silmapilk jooksis kohkunud noormees arsti järele, kes ka marsti tuli. Sureja mõis meel nii palju rääkida, et teine tõeste ilma teadmata  seda teinud ja tema ise patronid senna sisse pannud. Poole tunni pärast heitis ta hinge! Kohe saadeti emale telegramm, kes wifl surmani ära ehmatas, sest kuida kuulda, olla ema üsna kchiva, ja palunud poega kui wõimalik, iga nädala taie wähemast 1 rubla saata, millega ta ennast ülemal woiks pidada. Mõne päewa pärast maeti teda seia linna kiriku aida maha. Auusat tegu tegi aga tema sõber, kes teda surmas: ta saatis kohe õnnetuma emale 1(>(> rubla ja lubanud tema eest nii kaua muret pidada, künni ta elab. Paari nädala eest warastatud ühel öösel L. Jssajewi poodist wiina, jahu ja muud wäikest kraami. Waras olla tagant poe aknast sisse püesenud. Sellsamal öösel warastud ka Holzmayeri  aidast mett, wõid jne. Päew pärast selle olnud Suurest-mõisast niisama sugust kraami warastud. Nähja on, et see ühe ainsama töö peab olema. Politsei otsis küll hoolega taga, aga pole seiamaale kätte saanud. 6. Augustil, õhtu kellu 10 aegas ehmatasid tulekahju kellad jälle meie linnalasi. Tori külas kaptein Thomsoni majas oli tuluke lahti läinud, mida aga enne, kui tulekaitse mehed senna jõudsiwad, kustutud saadi. Wäga suurt kahju ei ole olnud. Karjast. Pühapäew, 21. Juulil pidas meie õpetaja iga aastast kiriku-aja püha, ilusa ilma mõjul oli rahwast kaunis hulk kokku kogunud. Jutlus oli südant liigutaw. Soowida jääb aga, et noored mehed edcspidi endid ülemal peakfiwad ja mitte mütsidega edasi tagasi ei huiguks, ega nalja jutlusi ei ajaks, nagu see sell korral sündis. Heina töö olla sell aastal kuiwade ilmade mõjul kaunis ruttu edasi läinud, nii et talurahwal hein juba ammu malmis on, kunas mõisnikudel meel tehja oli. Nuki leikus algas sell aastal 16. Juulil. Kardetawaid inimesi on meie metsades tõeste asumas. Mõnes kohas olla nad heinaliste toidukraami ära warastanud. Hiljuti olla neid metsas tagaaetud, aga pole ometi kätte saadud. Ühe mehe rukide seas olla nähja, et sääl paar meest on maganud ja söönud. Paari nädala eest warastatud ühel wabadikul leiba ja tööriistu. 3. Augustil põles Karja mõisa kaks heina küüni ära, kus sisse umbes 100 koormat heina jäi. Mõni päew enne seda põles ka ühel wabadikul heina küün S koorma heindega maha. Tallinnast. Kohtukojast. Esimene asi. mis Tallinna ringkonna-kohtus teisipäew 23. Juulil arutamise alla wõeti; oli eksimine Õigeususeadluste wastu. Kaebtuse all seisiwad Tallinnas elaw piletisoldat Otto Wolmerja tema naine Marie ning Tallinna Nigoliste kiriku ülemõpetaja Luther; kaks esimest Nuhtluse Seaduse raamatu 190, wtimne sellesama seaduse raamatu 193 Z põhjusel kohtu alla antud. Tähendatud pargrahwid käiwad nii: 190. „Wanemad, kes seaduse läbi kohustatud on, oma lapsi Õigeusu kiriku õpetuses kaSwatama, neid aga mõne teise Risti usu kombe järele ristuvad ehk neile teisi sakramentisid annaivad ja neid kaSwatada lasewad, mõistetakse selle eest: 34 Saarlane, 1891.