Saarlane /e Uleiildiiie pelitil!» ajalelit ««»- ja liaaarahwale MM Ik gs Teisipäewal, 11. Augustil 1898. XV. aastakäik maksab: Gaarsmaal aaStaZ . . I rbl. FV kp. PooleZ aastas. . . . t „ SS ~ / Ilmub igal tsistpäs»Vcek. Kuresaarcs Kaubauulitfäs »r. 17 Kodusest tütarlaste kaswatusest. (Järg). IH. MM ja seltlik elu. KudaS laste aastades aeg mängimise, õppimise ja oma kohaste töödega wahetades mööda saadetakse, nõnda peab see pärast seltSlikuS elus sündima. Mängu asemele astub nüüd loomulik täiskaswannd inimeste  seltslik elu. Muidugi ei tohi see seltslik elu toa nurkades pimedas sündida, waidawalikkudesauusateskohtades, kus lõbusa  jutuajamise ja jutukuulmise läbi (sest lõbus rääkimine ja jutMamine on täiskaswanud inimeste kõige mäng) aeg kasulikult mööda Mõistliku jutuajamise ja osawõtliku pMtkuulamise läbi wõiwad kõik hääd inimlikud omadused üheks kauniks kokkukõlaks sulada. Mõistlik perekonna elu on auustamise wäärt ja siis wäga õnnelik, kui sääl aegsaste tütarlastele üksikoleku ja seltsliku elu wahe selgeks tehakse, sellepärast  on tarwis lapsi juba noorest saadik juhtida, et nad ise mängida, ja kõik asjad enese ümber ära teha möistawad.  Kui mitte eluruumid ei luba lapsi wahel üksikult jätta, siis peab ometi mõni ksrd neid nõnda jäetama, et nad nagu üksi oleks ja nad seega wabalt elutseda wõiksiwad- Kui nad tulewad abi ehk nõuu tahtma, siis peab neid ikka kõige päält iseenese juurde tagasi juhatama, et nad seega ennast aitama õpcksiwad. Sellega saamad  nad eestulewas elus kõige ülemat rõõmu ja kõige paremat meelerahu leidma. Kui ema oma tütred niikaugele on wiinud, et nad iseennast tallitada wõiwad, siis on nad temale hiljem kõigis majatallitustes suureks abiks ja toeks ja kui ta ise kodust ära läheb, siis jääb talle ikka ustaw majatallituse  ülewaataja kodu. Sellega on ema oma tütrele kindla õnneliku tulewiku rajanud. Ükski ema ei wöi teada, missuguse seisuse tema laps hiljem saab, sellepärast on tarwis aegsasti iseseisivuse idu kaswatada, mis ühe tütarlapsele tema tulewal eluteel kallimaks  kaasaanniks on; ta on oma last seega õnnele wiinud, kes ilmaski ajaigawust ei tunne. Kui palju tütarlapsi saamad üksi seepärast laia elurõõmu kirdlisteks loomadeks,  et nad mitte ei ole õppinud üksikult elama. Kui palju tulewad üksnes sellepärast  pööraste mõtete ja soowide pääle, et nad mitte üksikult ei ole õpinud olema ja siis, kui nad noorikuks on saanud, tuimemad  nad ennast õnnetumad olewad, kui mees oma kutse ehk kohuste pärast kodust ära peab olema ja teda üksi jätma. Nad raskendawad oma lapseliku kaebtustega mehe kodust wäljaskäimift ja ei soowi temale ühegist seltslikust elust osawõtmist, kuhu nad mitte kaasa ei saa minna. Armaste tuleb see tõsisest armastusest, aga enamisti ikka sellest, et nad üksi olles midagi ei tea pääle hakata. Mina tahaksin aga küsida: Mis kasu saadab siis kooliskäimine ja haridus, kui tütarlaps niigi palju iseennast ära tundma ei õpi, et ta iseenese meelehääd ja rahulolemist  osaks ei jõua saada? See on kõige esimene samm iseseiswusele, kui naesterahwalik  isik iseennast tunneb ja nende kohuste elu kummardab mis elu ülespidamine  ja edasi wiimine temalt nõuab. On nüüd tarwilik töö õigel kohal ja ajal ära tehtud, siis on ühel mõistlikul tütarlapsel lõbustuse töösid küllalt leida, kellega ta oma üksildast olekut kasulikult mööda wõib saata, nagu nimelt: kenakudumine, kunslnäputöö, joonetaminc, maalimine, muusika ja laulmine,  mis tõsisemas mõttes ennemalt mäng, kui töö on. See kõik pakub lõbusat ajawiidet ja kosutab tööst ära wäsinud waimu. Niisama leitakse raamatu lugemisest kasulikku ajawiidet ja pääle selle wceltcaduse laiendamist. Siisgi ei ole paljude raamatude lugemine kiiduwäärt, nimelt: armastuse- ja rööwliroomanid, kus midagi tõe järele ci ole kirjutatud, wait üksnes kirjaniku luulekujutused, mis mitmel  wiisil tütarlaste waimu ära kihwtitawad.  Eesti naeSterahwas on tõepoolest meel wäga wähe aega lugemisega ära raiskanud  ja ei ole seega selle kahjust ega kasust siin pikemalt tarwis rääkida. On naeSterahwas  koolis ja oma wanemate poolt kohase hariduse ja elukombe õpetuse saanud, fiiS Öö katte all. Kurblik kulutus külaelust. 8. Kirjutanud K. lloileöll, (Lõpp.) Talw läks mööda ja jälle oli ilus suwi käes. Mööda läinud kewadel oli hirmus rõuge haigus rahwa seas möllamas ja ka Julius, kelle näo päält waewalt endise haiguse jäljed kadunud oliwad, pidi selle hirmsa tõbe kätte langema. Näitas, nagu ei laseks ta hirmsad patud teda elada ega surra! Mitu nädalat oli ta jõntumalt selle tõbe all äganud, aga nüüd pööras ta termis jälle paranemise poole ja ta oli rõõmus, et meel kord elama sai jääda. Ta oli aga nii jõutu, et kepi abil waewalt nii palju käia suutis, et uksest õue, lahke päikese paistusele ja wärske õhu kätte ennast karastama mõis minna ja kui wäsinud oli, säält jälle tuppa woodisse mõis tulla. Helene rawitseS teda küll ka, aga nii küll malt ja hoolimatalt, kui iganes wõimalik ja kui tal tuju pääle tuli, ei hoolinud ta muidugi midagi. Nõnda oli siis Juliusel rawitsemisega üsna wilets lugu, sest et Alma juba komadest saati säält ära läinud oli. Temal oli juba ammugi kõik nii waStumeelt ja kui nüüd Helene nõdrameelseks  jäi, siis oli ta himu säält täiesti otsas  ja La läks ära, ühe taluperemehe juure ümardajaks. Siis ei olnud wiletsal Juliusel  küll muud awitajat, kui Helene; see näitas aga tema wastu wähe pehmust ja toimetas temaga nii, nagu ei peaks ta teda just weel mitte surra laskma. —- Öö oli käes, ilus ja selge Jaani kuu öö. Julius püherdas oma woodi pääl ja keerutas  sääl oma mörudaid mõtteid edasi tagasi; ta tundis ennast täna nii rahutuma olewat, nagu peaks ühte isäralikku asja täna weel ette tulemas olema. Kogu tema elulugu, lapsepõlwest kuni siiamaale, kerkis temal waimu silma ette ja säält ei wõinud Julius mitte sugugi lõbusaid piltisi näha. Ta südametunnistus asuS kord tormilikult tema ette ja üks seestpidine hääl hüüdis temale, et ta oma kurjuse sees hukka saab minema ja hirmus ots temale lähenemas oli. Et neist hirmutajast mõtetest pääseda, püüdis Julius ülesse tõusta, et natukene wälja lahutama minna. Aga tema jõud oli weel nii kasin, et ülestõusmine temale palju waewa maksis; wäsinult langes ta wiimaks jälle woodi pääle. Helene't ei olnud oma woodi pääl näha ja Julius arwas, et tal hull tuju jälle pääle tulemas oli ja wiimaks uinus ta wäsinult magama. Kui ta jälle ärkas, tundis ta esiteks, et tema waba liikumine nagu takistatud oli- Kui ta aga unest selgemaks sai, nägi ta ehmatades, et tema kääd ja jalad tugewa nööridega kinni köidetud oliwad. Ühtlasi arwas ta ka nagu põlenud prügi ja suitsu haisu toas tundwat. Enne weel, kui ta sest kõigist selgemat aru wõis saada, astus Helene häkitselt, nagu surma ingel tema woodi ette. Tema nägu kuumas arwamaia ägeduses ja silmad särasiwad hullustuse wihas. „Surm saagu surmaga tasutud!" kisendas  ta hirmsa häälega. „Tunnista nüüd, sina wilets tapsid Joosep Bauer'i. Sa tegid ennast mõrtsukaks ja mind igawesti õnnetumaks! Ots on lähedal!" „Helene, mis juttu sa ajad, mina mina " kogeldaS Julius wabisedcs ja surma kahwatus liikus tema näo pääl. „Wait!" hüüdis Helene wahcle. „Ära maleta enam, sest surm on sull wäga ligidal!  Mina tean kõik ja tean ka seda, et sa juba täna Issanda kohtu järje ees, oma kurjuse tööst aru pead tegema! Mind tegid sa hirmus inimene igawesti õnnetumaks! Ma ei wõi enam elada, aga ka sina ci pea enam elama! Sa pead surema! Surema siin samas maja tuleleckis, mida mina põlema süütasin! Siin peame meie ühes koos surema! Tunnista oma hirmus tegu ülesse! Maja põleb juba igast kandist ja mõne minuti pärast saamad tuleleegid meid neelama! Pääsemist ei ole enam loota!" Surma hirmus seisis Julius oma moodi pääl ja waataS mürisedes nõdrameelelise naesterahwa pääle, kellel hull tuju täiesti pääle nähti tulnud olewat. Kõige jõuga püüdis ta köidikid katkestada, aga see oli ilmaasjata püüdmine. Surma hirm ja kartus tegiwad teda meel jõutumaks, kui ta enne muidu oligi. „Helene päästa mind! Oh päästa mind!" ägas ta minnaks, kui nägi, et pääsemist loota ei olnud.