linna ametnikud, niihästi meeste- kui ka naisterühmad,  kes oma käe pääl tööd tegewad, ülekuulamisele.  Sääl päriti kõik järele, kui palju õpilast kellegil on, kui wanad, mis usku ja kui kaua nad õhtuti tööd tegewad. Ka seda, millal on ühelgil töötegijal kõige tiitsam aeg. Saab nähja, mis sellest wiimaks wülja tuleb. Juba mitu korda on Saarlases meie taluinimesi inamiisetud, et nad endid meie linna „nurga adivokatide" eest hoiaksiwad, aga see ei taha suuremat ühtid mõjuda. Nüüd paari nädala eest sattus üks talu-taat jälle nende näppu. Ta saanud posti päält raha kirja 10 rublaga; et mees ise kirjuta ei oskanud, saanud ta kohe ühe seesuguse adwokadi kätte, kelle abiga ta muidugi raha kergesti kätte sai. Selle pääle mindi liiku jooma, kuhu ka teisi niisugust juba ceS oli. Liigud  laksuvad wiimaks nii suureks, et mees purju jäi, siis mudi mees ühest jooma kohast teise, kuuni wiimaks mehe käest raha laenuks hakati paluma. Et mehel see kümme rubla alles terwelt taskus oli, siis annud ta kõige kumäriga ühe kätte, keda ta küll mähe tunnud ja jäänud ise pingi pääle tukkuma. Tüki aja pärast ärkanud mees üles, aga „häid sõbru" polnud enam kusagil. Ta olnud pärast küll mõnega koos, aga need salganud, et keegi ei olla tema raha näinud, meel mähem laenanud. Tal olnud taskus ka meel mõned  wäörllpaberid, mis nüüd kõik ära olnud. Mees läks haige peaga ja kahetsedes linnast kodusse. Kas poleks siis täiesti mitte tarwis igal ühel ennast nende eest hoida, sest need on ainult selle pääl wäljaS, et aga waeseid taluinimest  petta ja õnnetumaks tehja. Weel kord ütlen: „Hoidke endid linna „nurga adwokatide" eest?" Mustjalast. Sääl olla karskuse seltsi asutamise  nõuu üsna hästi päemakorral, nõnda et pea terme Saaremaa sellest teab juba jutustada. Head õnne küll selle kasuliku ette wõtmiselc. Asutada pole ükski selts suur kunst, kuid selle ülewal pidamine tahab head tarkuse annet saada. Kihelkonnalt. Üks wäikene poisikene pidanud  saal piibu suitsetamise pärast siit ilma jumalaga  jätma. Isa toonud linnast ,värsket tubakat, ja annud ka oma 6 aastase pojale mekkida, kes ka nõnda lõhmanud, et wiimaks eluta maha kukkunud.  Mitme tunni pärast ärkanud ta jälle mõistusele. Kärlalt. Orased peawad sääl pool ka üsna kehwal järjel lume alt wälja tulema, nii et põllumees,  pale kortsus ja süda nukker, eemalt waatab. Kaarmalt. Kulda kuulda, tahetakse seda uut Saaremaa kurt-tummade kooli Kaarma kihelkonda  asutada, milleks sääl üks talukoht wäga sünnis peab olema. Paari nädala eest oliwad Kaarma ühendud  walla peremehed kõik linnas, walla kohtu majas, kahe mehe malda wastuwõtmise pärast, kes Siberist oli ära tulnud. Walla liikmed ci ivõtuud teda mitte enam omasse malda wastu. Jamajast. Noorte meeste öösseni käratsemine  ja trallimine ei pea mitte ära kaduma, ehk seda juba küll soowitud oleks. Wanad inimesed psamad wahest üsna kimpus olema, et öösse sugugi magada ei julge. Ansekülas?. Kala püüd pidada selle kewade weel üsna kehwa päraline olema. Aär-kalu saada ometigi mähe, kunas räime saak weel aega tarwitada. Pühast. Säälsed talumehed olla tulises kimpus walla manade maksudega, mida nüüd tungiwalt kätte nõutakse. Kui muidu pole saada, siis on oksion kaela pääl. Waltjalast. üks noor neiu pidanud mehele saama, aga tahtnud enne teada, kas mees ka hea on. Ta putkanud lähedal olema kaardi moori juure, kes seletanud, et ta tulewane mees pidada natuke haki line olema, ja annud neiule ka natukene seesugust arsti rohtu kaasa. Neiu hakanud peigmeest arstima, kuid see saanud seda aru ja läinud teise kohta uuest kosja. Waadake neiud, ärge hakkage kaardi mooride õpetuste järele tegema, jääte wiimakS üsna ilma meheta! Karjast. Ei säält poolt pole ilmaski muud kuulda, kuid alatist warguse uudist. Kas säälne rahwas waesuse pärast warastama läheb, wõi on see ainult kelmus, seda aru ei saa. Ühtegi nädalat  mööda ei lähe, kui jälle siit ehk säält tuuling  pole ära lõhutud ja wili ära miidrid. See pole kena kuulda. Poidelt. „Põidil poisid nii kui kuused. Tüdrukutel tõlbid juuksed," nõnda laulawad säälsed  noored mehed ja ootawad aga aega, millal jälle Saaremaalt Suuremaale tööle wõiksiwad minna. Taline aeg olla hirmus igawaks läinud ja tööd ei olla sääl midagi saada. Sääl pool olla rukki oras parem kui mujal kihelkondades. Rõõmustan? kuulda! Tartust. Noor leht zAsxiireiW llne-70K1-"  jäi selle aasta algusega seisma. Nüüd on ta enesele uue omaniku saanud, kes ta tulewal aastal tahab wälja anda. Uus omanik on hra LiSsitsõn, Tartu Wene raamatukogu juhataja. Liibawist. Hiljuti, kirjutatakse, jõudis üks umbes 100 hinge suur, hulk Saksa kolonistist Saratowi kubermangust seia, kes pärast jäe äraminemist Inglismaale ja säält Amerikasse minna tahawad. Suur hulk üsna wäikseid lapsi läheb raskele reisule  kaasa. Need inimesed näitawad tõsised ja auusad wälja. Meeste riided on rohkem Saksa wiisi, naiste ja tüdrukute riided, rätikutega üle näu, rohkem Wene wiisi; wäga puhtas riides lapsed, kahele poole suetud juuksetega näitawad jälle Saksa Ühel päewal luusis ta metsas ümber ja kuulis kaugelt jahi mühinad. Ta kuulatas. Kes muud julges küll siin metsas jahti pidada, kui noor graf ehk tema eestseisja? Kui wälk tuli temale mõte, et see kõige parem aeg oleks, ühega neist mõlemist kellega, oli temal ükskõik rääkida ja teenistuse pärast paluda. Agaralt ruttas ta ikka ligemal tulema kõlama kõmina poole, ning nägi mõne minuti pärast üht wäikest ratsutawad küttide Hulka, keS koerde kisa ja sarme puhumisega läbi metsa tuliwad. Selle pisukese, hiilgamast ehitud salgu eesotsas  nägi MetsahaumS üht kahwatand noort meest, kes Väljanägemise järel temaga ühes manuses olema pidi. Külarahwa jutu järel pidi tema see noor graf olema, ning julgest astus Metfahannes tema ligi, et oma tahtmist teada anda. Noor graf pidas oma hobuse kinni, ning maalis kartes ta päälc. Aga mull on juba teenrid  küllalt, ütles ta. Mis tarmis peaks ma sind pruukima? Oi, ma mõistan mõnda, mastas Metsahannes. Ükski inimcne siin ümber kaudu ei tunne metsaloomade peidu kohti siin metsas niihästi kui mina. Õölge aga, armuline härra, mis Teie lasta tahate, ning ma panen oma pea pandiks, et ma Teid koha pääle miin, kus metsaloomad Teile ise püssi ette jooksivad. Noore grasi. kartlik, kohkund pale läks wHe lahkemaks, ning sõbralikumalt ütles ta: Kui sa mulle oma tundmiste ja osawuse  üle wõiksid tunnistust anda, siis Võiksin  ma sind wahest tarwitada. Meie tahame üht hlnve»sokku lasta, ning kui sa tõt rääkinud  oled, siis ei saa sull raske olema, meid nende jälgile nuia. Tulge minu järel, auulik härra, wastas Metsahanues lootuses. See oleks ilus, kui meie kord minu eestseisja wõitu ärawõtaksime, ütles noor gras oma seltsilistele. Läheme selle poisi järele, ning kui ta sõna peab, siis tahan ma teda oma koerdepoisiks wastuwõtta, öölgu Roden mis ta tahab. Mis tarwis olen ma siis gras, kui ma ühesgi asjaS oma tahtmist ei pea saama? Edasi, härrad! Metsahanues kargas nobest ees, ja ei tuurinud weerend tundi, siis oli ta üht kohta leidnud, kus ta metsa-loomi tihnikus marjul teadis olewat. Pange tähele, auulik härra! hüüdis ta sellele. Ütelge neile härradele, et nad endid ringümber puiestiku seadmad, ning siis saatke koerad tihnikust. Ma seisan see eest, et Teile wähemast kolm ehk neli looma pauku tulewad. Ruttu saiwad need antud käsud täidetud, ning maewalt oliwad koerad tihnikust lastud,  siis kuuldi ka nende wihast purelemist, ning noolekiiruse sammudega kargasiwad mõned hirwed põõsastest wälja. Püssid paukusiwad, ja noor gras õiskas rõõmuga. Tema kuul oli üht suurt sokku tabanud ja nii hästi trehwanud, et ta silmapilk surnult  maha langes. Noh, auulik härra, kas ma ei öölnud tõt? küsis Metsahanues, kes ikka ligidal grafi juures oli seisnud. - Jah, seda sa ütlesid, wastaS graf, ning et sa töt rääkisid, pead sa ka minu juure jääma ja mu jahipoisirs saama. Tule minu järel lossi pääle. MetsahanneS oli südamest rõõmus selle lubaduse üle, mis teda niipalju asjata waewa järel wiimaks ometi etteseatud märgile  wiis, ta naeris häämeelelikult iseeneses, kuni üks kütipoiss lastud metsalooma lõhki leikas ja puhastas. Üks kena sokk! õiskaS noor graf. Küll Roden ennast pahandab, kui ta seda näeb! Waewalt oli ta seda nime wäljaöölnud, siis tuli üks ratsutaja ligemale, kes pahaste silmadega seda ettendust waatis. Haa, härra eestseisja, hüüdis noor graf temale wastu, täna olen mina kord see, kes esimist ja paremad pauku teinud on! Ära pahanda ennast wäga palju, Roden! Tänini oled sa ikka õnnelik olnud, ja wõid seepärast küll mulle seda rõõmu soowida, ka ükskord esimine olla. Kuni noor graf rääkis, waatles Metsahannes  seda uut tulijad, kes tõest enne kõik muud, kui armas tema meelest oli. Kuri näuta waatmine, patu elu märgitus seisis tema koldse kahwatand kindise palge pääl, silmad, tihedaist kulmudest warjatud, seisiwad sügamas oma pesade sees, ning tema arglik waatmine ei wõinud muud tundmust, kui umbusaldust tema wastu äratada. Metsahannes tundis üht seespoolift  tülgust selle mehe ees, üht rääkimata waStu tahtmist, mis ometi miski läbi ei wõinud kinnitub saada, kuid selle aimamisega,  mis temal ta wastu oli. Ning see arwamine wõis siiski tühine olla. Aga isegi seda arwamist mälestas Metsahannes waewalt: ning siiski oli tema meelest, kui näeks ta üht kihwtist madu, kelle ligi tabar on minna, et kindlaste temast muud, kui kahju, ei wõi tulla. (Järg tuleb.) l7 Saarlane, 1893