Saarlane K° 8. Teisipäewal, 33. WeVmaril 1893. X. aastakäik. m»ii»b Po»les «aStai I „ 23 „ Ilmub igal ksiftpä-S»V«»k. Kurefaares kaubauulitsas ur. Saarlase toimetusele. KuresaareS. maksab Ä kop. MM UlrSldinr piiitika «jalcht ma»- ja liiiaarahmle. MM Kõnest, mida herra Mürson 31. Januaril Saaremaa  Karskuse seltsis pidas. Et Karskuse seltsi pea-ülesanne ja siht on liigjoomise wastu wõidelda, karskust ja kasinust rahwa seas etendada püüda, see on meil kõigil teada, sest seks on jo see selts ka mõnest ärksamast isamaa pojast asutatud, keS seda hirmust tõbe ka meie Saare rahwa seas on ära tunnud, mis ühte rahwast hirmsamine waewab ja rikkub, kui mõni katkusarnanc tõbi, mis küll rahwast  rohkel arwul piinab ja surmab, oga omal ajal jälle ära kaub. Joomise katk on aga otse kohutaw, sest tema ärakadumine ehk wähenemine ei ole niipea meel loota, sest ta on peaaegu mõnes paikas weel kaSwamaS, mis küll kurb kuulda on. See paha asi nõuab tungiwalt parandamist ja igaüks isamaa poeg peaks ülesastuma, et selle hirmsa tõbe waStu wõitlema hakata. Kellel wähegi kaasiundkk süda sees on oma sugurahwa wastu k s vaha joomise kütkes weel kinni on, saab la röeste wSlja astuma,  oma langenud kaas-vendi aitama, igaüks oma jõudu mööda. Aga kuidas mina neid siis wõin aidata? küsib ehk mõni. Selle pääle wõib kõikidele  kosta. Minge Karskuse seltsidesse, wõtkem neist enam osa; astugem nende liiki, kutsugem ka oma ligimisi neist osawõtma  ja toetagem igapidi seltsi. Üks inimene jõuab wähe teha, aga palju suutwad  palju korda saata. On üks selts tugew ja osawönnine temast rohke, siis wõib tema palju korda saata ja tema wili saaks enam silma pais' tam olema. Just seda ootab suurem hulk rahwast, et Karskuse seltsi tööwili saaks enam silma paistaw olema. Sellest möiksid seltsi liikmed küll palju rääkida, kui tihti neile küsimised ette pannakse, näituseks: Mis on teie selts juba kasu saatnud? Kas on juba joomine siis wähenenud teie seltsi läbi? Kui palju olete siis joodikuid juba parandanud? j. n. e. Muidugi teada, näeb igaüks ära, et niisuguste  silmaring weel wäga kitsas on ja et nemad asjast weel aru ei saa, ehk ei tahagi aru saada, niisugustele peab ikka kostma: Minge ise seltsi ja wõtke temast osa, siis saate ka aru, mis ta on korda saatnud ehk wõib weel korda saata. Karskuse selts püüab joomist wähendada, see on ta pea ülesanne, aga seks on tal ka jõudu tarwis; seda wõib aga rahwas, kes joomist ei armasta, temale oma osawõtmisega  pakkuda. Selts pakub ja näitab ka, aga abinõusid, mille läbi ta wõib rahwale ära seletada ja näidata kui kahjulik  joomine on ja mille läbi temast enam ära wõerutatud wõiks saada ja teda parema  elu poole juhatada. Selleks on ta iseäranis õpetlikust kõnesi pidanud, mis rahwale mõndagi head õpetust ja juhatust andis, kuidas end joomise eest hoida, tema kahjust, tema parandamisest j. n. e. aga ta äratas seega ka rahwast enam mõtlema, ise oma elamise pääle ja enam tundma, joomise järeldusi üksiku inimese kui ka terwe rahwa kohta. Õigus wöidab. L ' E. G. Wana mctsawaiht Peeter, sest see oli ta tõeste, oli üht noor poissi, kes Rudolfi manuses näis olewat, tema jaki kraest kinni saanud, ja näis malmis, sellele mõjuwat õpetust oma jämeda kepiga anda tahtwat, mida ta ühwardades õhu sees õeritaS. Poiss aga rabas kõigest mäest selle karistuse waStu, ja naerdes nägi Rudolf, kuida ta imeliku osamusega kõige hoopide eest kõrwale pöõrda mõistis, ehk temal küll korda ei läinud, ennast metsawabi raudkäest lahti päesta. - Peeter, wana Peeter, hüüdis noor graf, mis on siis see poiss teinud, kellega sa ennast nõnda asjata waewad? Lase leda lahti, ehk ära peksa teda wühemast mitte; ma tahan kuulda, mis teite wahel juhtunud  on, ning siis otsust anda õiguse ja südame-tunniStuse mööda; tulge siis mõlemad'. Kohkudes waatfiwad mLlcmad wõltlejad  üles, ja mana metsawahi wälkuwaist filmist ning tugemast näust kadus wcha pisut wähemaks, kui ta oma walitseja pocga vägi. Noo, oota, sa kärnkonn, nüüd sa meel tfite tugemast saad; ütles ta wihaselt poisile, keS oma suurde mustade silmadega, *"i« Kt ilusalt aaa süaawaü vruuniStand palgest ergult wälja waatfiwad, noore grafi pääle waatis. Tule nüüd ühes, sa kelminägu!  wana Peeter ei lase sind mitte lahti. On see noor gras küsis poiss mähe wõeramaa keele murdega. Jah, see ta on, ning saab sind õpetama, tema piiri pääle tulla! Edasi, jõmsikas! Külmawerega, isa Peeter, ütles poiss. Lase aga rahuga minu jakkist lahti, kelle krae õnn-iviisil paremalt pidanud on, kui ma ise uskusin. Kui ta noor härra Rudolf on, siis tulen ma priitahtmisega ühes, et päältkuulata, missugust õiget ninapühet ta sulle andma saab. Mine nüüd aga ees, wana Samiel! Kuratipoiss sina! pahandas metsawaiht  ja raputas seda ninatarka poissi meel kord tugewaSte. Aga kannata, küll noor härra sind alandab ja su laiad lõuad topib? Tulipunane wiha pärast läks wana Peeter Rudolfi poole, ning ta noor wang läks nii tahtlikult tema järele, et ta enam aega ei saanud, teda raputada eht üht laksu anda. Rudolf mõõtis seda poissi tcrawa waatmisega, ning see waatis sääl juures otse ja selgelt tema silmisse. Ta naeratas koguni, ja ei näitnud poolegi mures olewat, et Rudolf wana metsawahi ähwardust täitma saaks. Tema oli oma kerjaja sarnaste riietega siiski Rudolfi meelepärast. Ta palet mõis õigusega ilusaks nimetada ning need wärsked, punased, naeratawad huuled, need suured, sammetmustad, läikiwad silmad sündfiwad häästi ta pruuni põskede juure. Pitkad, mustad juuksed langesiwad läikimas lokkides ta õlade üle ja warjasiwad üht otsa-esist, kelle pääl küll teraw julge meel, aga mitte jõhkrus ehk häbematas, paistis. Ta oli sale ja tugew ning kõik ta seismus nii auus ja uhke, et Rudolfil tahtmata mõte peast läbi lendas: poiss näidab tõeste kui üks wõeras riides prints wälja ning koguni mitte kui puuwaras ehk kerjaja poiss. Noh, mana Peeter, mis onsiis õiete juhtunud, pööris Rudolf ennast wiimaks metsawahi poole, kui ta noort mangi küll waatnud oli. Sinu nuhtluse-alune ei näita koguni wälja, et ta üht pahandust teinud oleks. Jah tõeste, noor härra kõmistas mana terawalt ja ninatargalt wahib ta küll, see on tõsi, ning maletada wõib ta ka, kui iial keegi! Aga see ei tee midagi! Mis ma näinud, olen ma näinud, ning need tunnistused,  et poiss kelm on, on õnne-wiisil meel saadanas. Sääl on ta kõige paremad kohta wälja otsinud, et metsa linnud meite silmade eeS kinni püüda. Sääl seiSwad meel tema loksud ja püüsed ja wõrgud, ning siin on ta kutse wile, ning sääl ta kloppis ühe koti pääle, mida poiss selga» Isamaalt. Kuresaareft. Pühapäew, 7. Webruaril andsiwad Kaarma lauljad härra Undritzi juhatusel kaks kontserti. Esimine waimulik kirikus ja teine ilmalik karskuse seltsis. Laulud kõlafiwad kaunis puhtasti, et paremat soowida ei jäänud. Iseäranis  waimustaw oli ilmalikus kontsertis „E m a süda," mis wäga liigutawalt laultud sai. Sissetulik  oli mõlemist kontserdist kokku 63 rubla. Kulud maha arwata jäi ülejäänud raha meie noore Karskuse seltsi heaks. Tänu lauljatele, kui ka juhatajale nende waewa eest! See aasta näitab kõigile üks kange ja waewaline aasta olema, nii hästi linna kui maa» rahwale. Paari nädala eest maal käies, kuulsin nii mõndagi ülespidamise puuduse üle kaebawat. Kartuhwlid oli arwa mõneS peres leida, kunas kõik muu wilja warandus ka juba lõpemise järjel on, sest kui kartuhwlist pole, kui kauaks kestab siis ainult leib! Enamast üle Saaremaa kuulukse lammaste suremist, nii et mitmes kohtas mitte ühte ainust enam järel pole. Kust saab taluinimene edespidi riiet! Heinade puudus on mitmes kohas ka juba käes, sest kuidas saab neid praegus sügawa lumega metsadest kätte. Üks kaebab teise wastu, nii et häda päält kuulda ja nähja on. Linnas on ometi selle poolest natuke