Efimine, kes põletud ninna joomise läbi põrgu läks, oli üks müürisseppa sell, kes üksi niipalju jõi kui teised hulgani kokku. Põrgus andis kurat tale ühe täie wiina waadi ette ja käskis teda nüüd nii palju juua, kui süda lustib; aga ta ei saanud midagi, iga tilk mis ta suhu wõttis, süütas ta sees hirmsat walu ja suust woolas puhas tuluke wälja. See oli ta wiimane lõpetus ja tema järele on tuhanded, kes sedasama teed peawad astuma. Sellest ajast saadik ei hulgu kurat küll ilmfi enam maa pääl aga siiski on tema mägi alati siin. Ta riiki langemad paljud, kes seda ma' põrgu , jooma aega kalliks peawad ja oma meelt ja mõistust selles kautawad. Sellega lõpetan seda ennemuistest juttu, millel aga ometi päris tõe nägu on. Soowida jääb, et mitmed, kes oma elu rohkem armastama hakawad, wiina joomist maha jätaksiwad, mis kõik meie maapäälse elu siin ja ükskord ülemal taewas igawesti  hukka wiib. Kadugu ahnus, uhkus  ja wiina joomine meie rahwa seast! lasknud istutada, mis preagus juba hästi tore wälja näitab. Kui arwata 10 aastat on weel mööda läinud, siis peab julgesti ütlema, et meie linna ümbrused wäga ilusad saamad olema, iseäranis  meel see uue sülla juure. Paremat jalutus kohta ei mii siis enam sooivida, kui see kolme wersta pitkune puiestik. Praegus juba waatab igaüks rõõmsa meelega selle ehituse pääle, mis weel siis, kui see täitsa malmis on! Selle aasta peeti juba parkis künmendamad  suid „LaSte-pidu ära. See on tõesti üks kaunis ja hea asi, et ka noore-soo eest saab mahest muret kantud ja nende meeli rõõmustatud. Iga aasta on ka parajast juhtunud selleks päewaks ilus ilm olema, nõnda oli ka sell aastal. Mittu sada last oliwad kokku tulnud, kes igaüks kingitusi ja wäikseid lippusi saiwad. See pidu on nüüd enamast meie peenema sugu lastele, aga kuidas saamad siis alamad liiki lapsed niisugusest pidust osawõtta? Suurem hull ei jõua enda lastele nii ilusaid riideid muretseda, ehk kui nad ka jõuaksiwad,  siis ei passi need jälle teistega kokku, nagu scllgi korral paljud oliwad, nad peawad kõrwalt waatama ja saamad, kui teistega kokku puuduwad, kas tõugata ehk ka koguni lüüa. Ja ometi on siin linnas niisama palju alamast sugust kui peenemast sugust noori ilma kodanikust, kelledele ka seesugune pidu osaks peaks saama. Kas ci pea mitte neile iseäranis üht seesugust lõbustust katsuma tehja, sest see on ta halb waadata, kuida nemad pargi aja tagant kurmastodeS teiste oma manuste rõõmu päält peawad waatama. LaSte armastajad, tehke ka meie alama sugu noorukestele seesugune rõõmuline tund! Amerika külalised, kes hiljuti laewatäie wilja Peterburgissc tõiwad, nüüd aga juba ammugi üle Wene piri on jõudnud, on pealinna  lehtedesse kirja saatnud, milles nad tähendawad  et Wenemaa külakäik neile unustamata saada meelde jäema, sest et neid siin lõpmata suure lahkuse ning kaastundmusega waStu wõetud. Eluaeg, mis neile weel antud wõib olla, ei saada jätkuma, et oma kodumaal kõike ara seletada, kui ime sõbralikult ja suuremeelselt neid Wenemaal mastu wõetud. „PeakS Jumala õnnistus selle suure riigi üle -valitsema, seisab kirja lõpul, peaks Jumal temale kõige rikkamat lõikust andma, et neid haawu parandada, mis ikalduse aasta löönud. KindlaSte wõime meie ütelda, et -vennastuse  tundmus Wenemaa ja Amerika Ühisriikidc wahel kindel on. Elage õnnelikult!" Saratowift. Mässu st, mis Wolga jõel ühe aurulacwa pääl olnud, teatab „St Pet. Ztg." „Astr. Listoki" järele järgmist: 24. Juunil sõitnud  aurulaew „Niagara" Astrahanist wälja. Suurem  hulk reisijaid olnud töölised, kes 21. ja 22. Juunil rahutuste pärast Astrahanist põgenenud.  Mõned töölised jäänud laemal kolerasse haigeks, kellest üks osa ära surnud. Surnutega ja kolerahaigetega arwanud kapten ivõimatuks Saratowi linna alla sõita, mille pärast ta kollase lipu masti tõmmanud ja juba tükk maad siinpool linna kaldale tahtnud minna. Töölised saanud kapteini cttcmalmistamistest aru ja 20 meest suur trobikond läinud kapteini juurde ja nõudnud, et laew joonelt linna alla sõidaks. Kapten püüvnud ära seletada, et see külgehakkawa haiguse pärast wõtmatu olla, kuid rahwahulk möiranud selle pääle: „Edasi, ehk meie miskame sind jõkke!" Teine trobikond töölisi tõtanud masinaruumi, wõtnud sääl haambrid ja kangid kätte, ning lubanud  masinisti maha lüüa, kui ta siin pool linna laewa kinni peab. Kaptenil läinud aga korda, ühte madrust salaja paadiga eel linna saata ja see täitnud ka ülesande õnnelikult ära. Warsti tulnud  kroonu aurulaew, mille pääl laewasõidu inspektor  hr. Schischmarow ja sõjawäge olnud, „Niagara"  wastu. „Niagara" ligidale jõudes käskihr.  Sch. kinni pidada, aga rahwahulk hõisanud wastu: „Hea küll, meie peame Saratowis;" „Seaduse nimel käsin ma teid pidada!" kordanud hr. Sch. „Mcie tunneme seadust. Kui kõik seaduse järele läheks, siis peaks teie kõige esmalt jõkke saama wisatud!" kisendanud töölised. Nüüd käskinud hr. Schischmarew soldatid tuld anda. Rahwa hulk nähes, et tõsi taga on, löönud kartma ja mõningad hüüdnud: „Alla lapsed, muidu lastakse  meid kui kirikuhakkisid surnuks!" ja tormanud  laewaruumidesse. Silmapilk pidanud selle järele aurulaew kinni ja hr. Schischmarew läinud soldatite saadetusel laewa pääle ning wõtnud tiilitegijad wangi. Astrahanist. „D. Ztg." kirjutab järgmiselt:  18. Junil lagunes esimene kolera teatus meie liuna jõudmisest kui kulutuli majast majasse laiale ja pani kõik meeled liikuma. Rutuga waadati kõik haigemajad läbi, iseäranis kolera hospidal ja õhtul nähti juba tõrwaga mustaks määritud kastisi uulitsaid mööda ümber sõitma, et haigeid wastu mõtta, kes eh? ivahcst uulitsal haigeks jäcwad. Nii läksiwad reediue ja laupäewane päcw mööda. Meeletumad jutud liikusiwad läbi linna, et hospidal  juba haigeid täis olla ja haigus hullu kiirusega  laiale laguneda. Kõik tormasiwad apteeki, et hirmsa haiguse wastu üht ehk teist rohtu saada. Alam rahwas aga seisis salga kaupa uulitsatel ja rääkis kõiksugu meeletumaid juttusi. Nende arwamise  järele ei olnud kolerat olemaski, waid arstid pidiwad aga jutu wälja teinud olema, et waeSte inimeste taskust miimist kopikat wälja pressida. Nii jõudis piihapäew kätte, ilus ja soe pühapüew. Salga kaupa seisiwad inimesed pühapäewa riides uulitsatel ja salga kaupa ründasiwad rahutumad hulgad politsei uulitsat mööda edasi ühe maja juurde, mille ees üks wanker seisis. Sääl toodi üks kolera haige majast wälja ja pandi wankrisse. „Teie lasete elawad inimesed maha matta! karjus üks waua naine; „teie wiskate neid elusalt lubjaga  riputatud hauda! Ma tunnen neid tegijaid !" Ja arstile ütles seesama: „Ma saan sind õpetama, wana wigurimeeS, rahwast teotada ja temalt raha ära petta!" See pani terwe hulga liikuma. Hüüded: „Antke talle!" j. n. e. saiwad kuuldawaks.  Asjata püüdis tohter Popow meeletumat hulka waigistada, kes ikka enam ja enam rahutumaks  sai. Kui tohter aga siiski ikka edasi rääkis, sai ta kiwiga hoobi pähe, mis ta meeled segamine ajas. Waewaga sai ta läbi rahwa hulga tungida ja põgeneda; kuna ta weel mitmed kiwihoobid saanud. Rahwa wiha oli nüüd kõik köidikud ära heitnud. Kui metsloomad tungisiwad nad haigewankri  ja welskcrite kallale ja mõne minutiga oli wanker purustatud welskerit surnud maas. Seega ci jäänud aga wihane hulk weel rahule, waid kisa ja kära kõlas läbi uulitsate. Kõik mis ette puutus, tehti puruks. Politsei wastu hakkamine ei aitanud midagi, neid löödi kui koeri maha ja warsti ei olnud enam ühtegi politsei ametnikku uulitsal näha. Järsku jäi rahwahulk jälle ühe kolera wankri ette seisma, purustas selle ära ja pistis põlema. Kõrgele töusiwad leegid ja paks suits täitis õhku. Põlewate wankri risude pääle wisati nüüd wclskeritc surnukehad ja walati neile petroleumi pääle. Tüki aega waatas mctsline hulk seda hirmust mängu päält ja läks siis edasi, kõiki teel ära purustades, mis ette juhtus. Naised ja lapsed  aga jäiwad tuleriida juurde, kes surnukehadele uuesti petroleumi pääle kallasiwad, niipea kui leegid wähemaks jäiwad. Nii läks lugu kõik päew edasi, ja keegi ei julgenud surnukehasid nende käest ära kiskuma halkata. Pöörane rahwa hulk oli haigemaja  juurde läinud ja marssi kuulutasiwad hädakellad  tulekahju. „Haigemaja põleb!" kuuldi hüüdeid  ja kõik tõttasiwad sinna. Hirmus pilt seisis waataja silma ees. Üks tükk maja teise järele langes põlewate leegide all sisse ja warsi hakkas tuli ka körwaliste hoonte külge. Rahwa hulk aga, kes haigemaja põlema pistnud, karjus meeletumalt  hurraa. Tulekaitsemeeste pääle loobiti kiwidega ja ei lastud kustutamise tööd teha. Nad pidiwad põgenema ja ei saanud enam haawatuidgi kaasa wõtta. Küll katsusiwad politseimeister Defendow ja guberner Tewjashow hulluStawat hulka waigistada, aga karjumine ja kiwirnhe sundis neidgi waikima, nii et nad waewalt põgenema saiwad. 100 kassakat mis linnas oli, ei wöinud tuhandate wastu panna, seda enam, et need kirmed, nuad ja kaikad kätte oliwad wõtnud. Arstid oliwad parajasti nõupidamisel koos, kui käratsew hulk hospidali ette jõudis ja kära tegi. Waewaga peasiwad nad põgenema, mis juures mitmed raskeid haawu saiwad „Kadugu tohtrid! Lööge nad surnuks!" karjus rahwa hulk ja kiwid ning kaikaid lendasiwad. Kui mässajad nägiwad, et kellegi! julgust ei olnud, neile wastu panna, saiwad nad weel pöörasemaks, tungisiwad trahteritesse, jõiwad endid täis ja surmasiwad ning haawasiwad  möödaminejad. Suurem hulk aga seisis põlema haigemaja juures ja rõõmustas ennast leekide mässust. Ühtlasi käis kõne suust suhu, et arstid kõige juures süüdi olla ja purjus töölised otsisiwad neid linna mööda taga, et neid ära tappa. Haiged kanti wälja ja pandi uulitsale maha. Haigemaja pööles öö läbi ja homikul näitas ainult prügi ja tuha hunnik, kus ta seisnud. Rahulise südamega liikus rahwahulk nüüd edasi ja hakkas Ho mitu kell 8 kuberneri maja ette koguma. Waljuste karjudes nõudis hulluõtaja hulk, et arstid nende kätte saaks antud, et neid ära tappa. Kõik kauplused ja asutused oliwad kinni. Ikka tormilisemaks läksiwad nõudmised, ikka suuremaks tõusis kisa, maja kallale ei julgenud aga weel keegi hakata, sest et mõni sada jalawäe soldatit ja 100 kassakat maja ees seisiwad. Sääl ilmuS kuberner balkoni pääle ja maenitses rahwast rahule; tema hääle mattis aga rahwa kisa maha ja kiwid lendasiwad balkoni pääle, nii et kuberner majasse pidi minema. Nüüd tungisiwad mässajad maja kallale, uulitsalt kisti kiwid üles ja lobiti kuberneri maja pihta. Mõne pilguga oliwad kõik aknad purustatud ja siis -- kell oli umbes 10 andis kuberner luba, mässawa hulga pääle püssidega lasta. Esimene kord lasti ainult rohuga ja kui see midagi ei aitanud, siis kuulidega. Hirmus kisa täitis nüüd õhku. Mõned surnud ja Haawatud jäiwad maha, teised jooksiwad kõik ära. Mõne minutiga oli plats tühi. Nüüd hakkasiwad ka kassakad pääle ja kihutasiwad põgenejatele  järele. Igaühele, keda kätte saadi, tõmmati  mõni pirakas mööda pihta, kuni mässajad M 30 Saarlane, 1892