Saarlane M 7. Teisipäewal, 14. WeVruaril 1895. Xl>. aastakäik. „S<»crrL«s,no" - vooleS aä6ta<z t „ 2Z „ Ilmub igal toifipä-ötVt»?. Knrcsaares ka iliaiiulitsaS nr. 17 Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele. KuresaareS. K u ulu t u s e rid a ehk selle ruum Ulküliiiiit pilitilli ajaleht «aa- ja lianarahiaale. Karskus ja kaswatus. Kõne, mida herra Th. U « drih Saaremaa Karskuse Seltsi aastapidul pidas. 11. Nüüd läheme pidude juurde, mille hulka ma ka kõik suured pühad loen. Nad on meil siin Saaremaal suuremal hulgal pääle kõrtside õiged jooma koolid, kes kõrtsist pääseks, see õpib siin tingimata. Pühade aeg on see, millal, iseäranis miimastel  pühadel lõõtsa pill küla kaudu hüüab ja pool purjus salgad ümber uidawad. Pidudel ja pühadel on lugu sagedasti nii nagu Kalewipojas Soome sepa pidul: ~Humal uhke põõsa oksa, wõttis meele meeste päästa, poole meele poiste päästa, tanu targa naeste päästa, oidu tütarlaste otsast. Õlu oli hullumaies, mõdu murul mvllamaieS: Naesed tantsisid tanuta, mehed mütsata mügasid, poisid poolil püksita, neiud nelja tõllakille!" On tahetud seletada, et Vaesus, mustus, kõhn söök joomist  sünmtawadja edendawad. Asi on ümberpöördud;  joomine sünnitab waesust, mustust, waest toitu, sest jooma wilus inimene siis, kui ta jõukam oli, aga joomine wiiS mara majast, wilja salmest. Siin Saaremaal on wiifiks, et suurtel pühadel igal mehel, olgu ta waesem kui waene, õlu peab majaS olema. Selle tegemiseks  kulutab ta kas wiimse wilja iwa. Mis kasu nüüd sellest õllest on? Annab ta rammu? Salata ei wõi, et hää õlle sees ka toidu aineid on, aga mähe. Lahutuse kunst on näidanud, et õlu mitte „wedel leib" ei ole, waid kümme kord wähew toitu ja rammu saanie õllest, kui siis saaksime, kui õlle osa rukkisid ja odre oleks jahu ja tangude näol ära tarwitatud. Arwata 40 toopi õlut peaksime päewaS ära tarwitama, kui kõik toitu tahaksime saada, mis meil ära kulub. Kes siis oma wiimse wilja õlleks teeb, see on raiskaja ja edendab oma waesust. Ja kui siis õlu, mis tehakse, rullidest ehk nisust ja odradest pooleks tehtud, kui teda wähein wakka mägede  päält saaks wõetud, kui humalaid wähem saaks tarwitatud, siis saaks õlu, mis wõiks toitu ja rammu anda. Aga kes nüüd palju selle pääle waatab, õlu peab vähe halama, talle pannakse porsad, tubak ja wiin juurde, et ta aga hakkaks, sest mis õlu see on, mis mitte tegijat waadi kõrwale sirakile ei tõmba! Waesemehe õlu on sagedasti walkjas kollane, wesine, kange wiha ja kibe maoga lake. Kes õige maitsega inimene hakkaks seda jooma, kui mitte ta maitsmine ja tundmine jooma kombede ja wilutamise läbi ei oleks rikutud. Et pidudel: pulmal, jootudel, matustel juuakse, see pole kellelgi tundmata. Siin juuakse liiasti, funitakse jooma ja koolitakse neid, kes juua ei mõista. KaswatuS nõuab siin hädasti parandamist. Nimelt saawad ka lapsed, suured kui wäikesed,  kui ka rinnalapsed pidule wiidud. See on hukkas. Mis on lapsel siin teha ? Nad on manadel ees, uidawad oma pääd mööda ümber ja kui armetud on rinnalised wäikesed lapsed! HalrvaZ õhus, kitsas ruumis, ei õiget puhkust, ei õiget und, ei päewal, ega öösel rahu, nii jääwad nad poolhaigeks ja wanemad  annawad neile sagedasti, et neid waikima  panna, õlut ja wiina! Kas emal tõesti mitte nii palju armastust ei ole, et parem omawäetima  lapse pärast pidult koju jääks? Lapsi ei tohi mitte oma pääd uita lasta, wanemad  peawad ikka teadma, kuS nende lapsed on, ka suured peawad ikka luba küsima ja wanematele ütlema, kui nad kuhugi tahawab  minna. Huntgi teab ikka, kus ta pojad on, niikaua kui pojad ta juures elamud,  aga meite wanemad ei tea sagedasti mitte, kus nende lapsed käiwad. Ka pidud edendawad seda halba kommet. Parem on kui lapsi niisugustele pidudele ühes ei wõeta, waid nad kodu mõistliku inimese hoolde jäetakse.  Selleks on muidugi tarwis, et pidud nädali päewa ei kesta, iseäranis pitkad on pulmad.  Nii pitk pidu on lapse rikkumine. Laps wilub laisklema, rikub oma termist, hakkab lõbust  liiga lugu pidama, teda taga ajama, töö läheb wastu meelseks. Niisuguse oma pääd ümberuitmise ja pitkade pidude läbi tekkiwad  ka osalt meie kuulsad Jukud, Sandrid ja Jürid, kelledega iga ringkonna kohtu istumistel  tegemisi on. Meie pitkad pidud on kõigits kahjulikud. Nad nõuawad esiteks piduperemeestel liiga suurt kulu, raiskawad  teiseks piduliste! liiga palju aega ja rikkuwad kolmandaks kõikide termist ja edendawad kõike karskuse wastalift. KeS, Ilu ja süda. 28 K. Loike»'! uudis jutt, Haigutades tõstis Lcenn pää ülesse ja waataS imestades ümber. Tuli laua pääl, oli ära kustunud, sest lambi seest oli õli põlenud ... Ta oli rinnuli laua ääre pääle tukuma jäänud ... MiS pagana uni see on! hüüdis Leena naerdes. Aga mis need ime selged kujud tähendasid? Kas ma tõesti Pauli wastu peaksin põlgajaks saama? J linlik! St. See sli mõni nädal hiljemini, ühel kulumi  talwe päcwal, kui Leena ühe oma kaugelt mgulas? juurest wõerült ara tuli. Leevsl oli meel ligi wiis mervta teed kodusse karja ja et ilm maga külm oli, siis külmetastwad  tema jalad iitsade kingade sees ka kaugcSti. Peaaegu ilma tahtmata läks ta ühte tee ääres olewasse kõrtsi sisse, et jälle Natukene soemaks saada. Kõrts oli rahwast täis ja suur lärm pa« päalt kuulja pääaju põruma. Leena hoidis «mast ühte pimedasse nurka, et teda ei tuntaks ja et tal suur rättik ümber oli, PÄ ei olnud see ka kergesti wõimalik. Ometi näis teda aga tuntmd olewat, sest marsi astus üks noormees teiste hulgast wälja ja andis Leenale teretades kätt. See oli Mihkel Armweld, N. walla kirjutaja.  Kust Teie praegus selle külma ilmaga ära tulete Leena? küsis Mihkel. Ma käisin oma sugulasi waatamas, mis siit ligi kaheksa mersra kaugel on, kostis Leena. Et ilm wäga külm oli, siis tulin ma siia sisse, et natukene ennast soendada,  sest külm tikkub mägist warwaste kallale. Jah, ütles Mihkel, tänane ilm ei ole sugugi pitka tee pääl nalja asi. See on õige, et sisse tulite. Ma tahan katsuda, kas siit niisugust rohtu leiab, mis külma ilmaga natuke aitab. Olge hääks, oodake natuke! Mihkel läks ära ja tulu natukese aja pärast ühe klaasiga jälle tagasi, mis kõige peenema napsiga täidetud oli. Olge hääks, ivötke siit seest! ütles ta, klaasi Leena kätte pakku des. See saab wist külma wastu hästi mõjuma. Ei, kostis Leena külmalt, wiina ma ei joo! Noh, natukene ikka, ütles Mihkel meelitades. Ei sugugi mitte! Siis olete wist karSkuS? Ei ole! Noh, kudas siis muidu mitte sugugi ei joo? Mis tarwis tüha juua! ütles Leena uhkelt. Noh, mitte nii halp olla, ütleS Mihkel naerdes. Tütrukud peawad jo kõik jooma, sest ega poisid siis ometi tühja pudelitega teitele järele ei tule. Suure sundimisega wõttis Leena fiisgi wiimaks klaasi waStu ja jõi mähe, aga enam kombe, kui himu pärast. Kui Mihkel wiimaks läks klaasi ära wnma, siis arwas Leena paraja aja olewat, uksest wälja pista ja kodu poole minema hakata, sest niisugune kõrtsi lärm oli temale nagu põrgu piin. Waewalt oli ta mõned kümmekonnad süllad  kõrtsist eemal, kui ta kedagi kuulis selja tagant tasakesti oma nime hüüdwat. Taha waadates nägi Leena, et see tema endine seltsilane oli. Ma tahtsin Teile weel midagi ütelda Leena, ütles Mihkel Leena ette astudes. Ma olen juba ammu igatsenud Teiega kokku saada, aga see ci ole mull ilmasgi korda läinud. Nüüd, kus see aga nagu kogemata, juhtunud on, ei tohi ma seda juhtumist mitte kasuta lasta mööda minna. Noh, siis tee ruttu, et mull jälle külm ei haka! ütles Leena üsna lihtsalt. Kas Teie ema on Teile minust midagi rääkinud?