Saarlane Ks 14. Neljapäewal, 6. Aprillil 1895. Xll. aastakäik maksab: PoStiga saadctlld aastas. S „ „ Pooles aaStas l ~ 33 „ Ilmub igal toi-ftpAstVcrk. Kuresaares kaubauulitsäik ur. 17. Saarlase toimetusele. Kuresaares K u u lu t u s e ri d a ehk selle ruum. maksab S kop. W.' Zllkiildiiie politikil ajsleht ma»- ja liaairahaialt. UW Kõrtside kinnipanemisest. (Lõpp.) Palju enam halbtust leiame aga praeguste  kõrtside sisemisest elust. Igale ühele on ju teada, kui halwasti praegune kõrtside elu rahwa pääle mõjub. Mitte ainult seda ei wõi nendele süüks anda, et nad alkoholiste  jookide läbi rahwa käest raba ära kurnawad ja nii rahwa majanduslisa elu aluse alt ära õõneStawad, ei, palju suuremat  süüd koguwad nad meel selleläbi eneste pääle, et nad meie rahwlk waimuliku elu häwitada püüawad. Eks ole kõrts see koht kus noor rahwas ümberhulkumisele, kombelisteta  tegudele ja liiderlikule elule põhja panemad. Jah, kõrts on ka mitmel pool kelmidele ja wargatele warjupaigaks saanud. Mis aga igaühele kristliku meelelisele inimesele  kõrtside pääle mõteldes õhkamist rinda toob, see on kiriku kõrtsid. Meie, kui ristirahwal peaks häbi olema seesuguseid asutusi Jumala kodade juures sallida, sallida et Jumalakodade korwas kurjawaimukabelid seisawad. Wähe on muude halbade asutuste  juures nii sugusid asutusi leida, mis nii kahjuliku seemet rahwa sekka külwawad, kui kiriku kõrtsid. Kõrtsidest läheb rahwas kirikusse ja kirikust kõrtsi, mitte üksnes kõrtsi, waid läheb wiina kuradit teenima, läheb seda seemet mudasse tallama, mis ta kirikust on saanud. On ju neid kordas? lugemata palju ettetulnud, et kirikust  tulijad kõrtsi minnes, et endeid soojen- dada, alkoholi tegcwuse läbi künni hilja ööseni ehk teise päewa hommikuni kõrtsis käranud, lärmitsenud ja riielnud on ja seda mitte üksnes liht kirikusse tulijatega waid ka nendega, kes sell päewal altari sakramendist osawõtmas on käinud. Hirmus on selle üle mõtelda! Muud ei jäe siin teha kui kõrtsisid parandada, kõrtside praegust halba tegewust haüks tegewuseks ümber muuta. Seda ei nõua meilt mitte üksnes rahwa kasu, seda nõuab meilt meie ristiinimese nimi. Mis moodi aga wõib selles asjas parandust tuua? Ci millgi muul teel, kui jäetagu kõrtsides üleliigne alkoholiliste jookide müümine, pühapäewadel aga kirikuja  kirikuteede äärsetes olewates kõrtsides täiesti järele ja müüdagu nendes neil päiwil  teisi jookisid. Kõige parem oleks muidugi  sovwida, et kõrtsides alkoholiste jookide müümine igal ajal täiesti saaks järele jäetud ja selle asemel teisi jookisid, nagu theed, kohwet j. n. ed., kui ka keha kinnitust saaks müüdud, kuid selle soowi täide näimisele saaksiwad mitmesugused raskused etteastuma, mis seda soowi täita keelawad- Ja nii ei jäe siis meil muud üle, kui kõrtside parandamist nõuda. Pangu kohased inimesed  kõige suuremat rõhku selle pääle, et kõrtsides puhtus ja hää kord walitseks, et joobnuid kõrtsides wedeleda ei lastaks, ja ostjatele üleliiga wiina ega õlut ei müüdaks. Seesuguse korra jalule seadmiseks on meil ju Riigiwalitsuse poolest kohalised seadused ette kirjutatud, mille täitmist iga riigialam tähtsaks peab pidama. Wõetagu ainult wiisipäralised inimesed kõrtsidepidajateks, ja alandatagu kõrtside omanikud kõrtside renti, ei kõrtsipidajad oma üles pidamist rahwa käest üleliigse alkoholiste jookide müümise läbi wälja norima ei oleks sunnitud. Seatagu igasse kõrtsi thee- ja kohwi müümist  kui ka einelaud sisse ja muretsetagu puremine nende ruumide eest, mis teekäijate  tarwis on tähendatud. Et seda korda seada, et nlkoholilisi jookisid üle liia ei saaks müüdud, on ju kerge. Walwagu kohased ametnikud selle üle ja antagu süüalused wastutamise alla. Kes juba paar korda karistatud on, see saab juba siis ennast edespidise seaduse wastalise eksimise eest hoidma. - Kõige rutulisemat parandamist jääb aga kiriku kõrtside kohta soowida. Mis aga nende kõrtsidesse puutub, milledel teekäijate kohta mingisugust tähendust ei ole, nagu külakõrtsid, mis ainult külarahwa „aja wiiteks" on ehitatud, siis ei jäe nende tarwis muud üle, kui täielist ärakaotamist nõuda. Nende ärakaotajad teeksiwad aga selleläbi wäga tähsat, kasutoodawat ja auustamise wäärilist tööd. Ilu ja süda. 35 s. Lõikeni uudisjutt. Paul käis nende sõnadega kambris ägedalt  edasi tagasi. Ta käed oliwad ruusikas  ja silmad põlesiwad kätte tasumise 'vihas. Wiimaks näis ta siisgi jälle enese Ae mähe wöitu saanud olewat, sest ta istus palju rahulikumalt akna lähedale tooli pääle ja hakkas säält wälja waatama. Õues jäi kõik nii waikseks. Päike oli juba looja läinud, aga õhtu poolt kumas «ee! eha puna. Looduse armas ja pühalik ««kus andsirvad ka Pauli südamesse rahulisema  mõtetele maad; ta hakkas juba peaaegu  kadetsema, et ta Leena kohta nii waljusi sõnu oli ütelnud. Mina mõistsin tema pääle liig karedalt  kohut! ütles ta. Eks Leena armastus olnud mulle enne ilka puhas ja püha? See oleks ka meel praegugi nõnda olnud, aga kurjad petjad suud on seda minult ära röõwinud Z Tema ema on selle juures wist kõige enam süüdlane, ja kes teab kellele Leena armastus jälle on osaks saanud.  Pean ma lootust nüüd hoopis meha jätma? Pean ma teda nüüd selle pärast ainult põlgama? Ei, ma pean teda lLa wce! armastama! Kui see Jumala tahtmine  on, siis wõib kõik meel hääks muuta. Mall on aga kannatust tanvis, jah kannatust. tasakesti tuppa. Tuba oli aga inimestest tühi ja mitte wähemat hingegi polnud sääl fees leida. Ainult suurest kambrist paistis tuli ja kõlas tasane juttu sumin. Nukra meelega laks Paul teisest uksest wälja ja astus tasakesti, norus pääga, õue wärawa poole. Mitte ühtegi hinge ei olnud näha. Kuskil pool ei olnud midagi häält kuulda. Kõik oli nii waikne . . . Seda wägewamini möllas aga torm Pauli hinges. Ta püüdis ennast küll mitmel  moodi trööstida, aga see ci mõjunud ometi midagi. Weel korra waatus Paul õues ümber, aga ometi ei näinud ta kedagi. Ilma ajawiitmata astus ta nüüd mõrumast wälja ja hakkas kiirel sammul edasi kompima. Kedagi ci tulnud teda selle juures takistama ega tagasi kutsuma. Lähedalt köögi nurga tagant waatas siisgi kedagi hingeline päält, kui Paul pahase näoga õue wärawast wälja sammus ja õhkas tasakesti, kui see wiimaks siunist kadunud oli. Waens õnnetu Paul' ütles ta. Ta ei teadnud aimatagi, missugune hingepiin teda siin ootmas oli. Leena on teda petnud; ta el armaSta teda mitte enam, nagu ma juba ette aimasin. Oh, miks peab Paul nüüd just seda uhket ja petist Leenat nii kangesti armastama! Ses oli ümardaja Miina . . . Lumi oli juba suuremast: ära sulanud ja kõik kohad oliwad lume soppa ja wett wiimaks oma pisukese sauna hurtsiku ette ja puges senna sisse. Külm ja niiske õhk woolas temale säält wastu. Paul leidis wiimaks pitka otsimise järele tükki küünalt ja süütas seda põlema. Tule walgel watas ta korra maja läbi ja leidis kõik weel puutumata nõnda kui ta ise jätnud oli. Tuimalt langes Paul wiimaks ühe pisukese ja wiletsa tooli pääle ja tema pää wajus nõrgalt alla poole. Kange külma wärin ajas Pauli jälle ülesse; ta tundis enesel kõhu tühja olema, wöttis oma reisikotist natukese leiba ja sõi seda nälja kustutuseks. Paul leidis ka pööningalt kimbu õlgi ja lamas neid omale, magamise tarwis, põrandale. Ta ei wõinud aga külma pärast mitte magada, mis teda sellest hoolimata, ködistas, et ta ennast küll enese kuue wõi palito sisse massis. Ei aitanud wiimaks muud, Paul otsis õuest kimbukese oksa raagu ja tegi ahjutule; kui ahi juba hästi kuum oli, siis muutis ka õhk taas soemaks ja audis Paulile rahu magada. Ta ei wõinud aga rahulisti magada. Ta tundis enese sees ainult hirmutawat meelte mässu. Kõik sugused narrijad unenäod  waewasiwad teda. Mitu korda ärkas ta iseenese häälest ülesse, mis nagu hauast temale wastu kajas Sääl tuliwad weel nälginud rottid ja proowisiwad oma hambaid tema riiete küljed. Ehmatuse kisaga kargas Paul mittu korda Isamaalt. Kuresaarest. 19. Märtsil pidas Saaremaa karskuse selts Ew. Lutheruse kihelkonna kooli ruumides  kõne- sa laulu - õhtut. Kõnet pidas hr. Koppel, milles ta joomise kahjust rääkis. Muratsi laulukoor  ning Marienthali meestekmartet pakkusiwad