Saarlane K° St. Teisipäcwal, 35. Mail 1893, X. aastakäik. „K«arc»»,s» Ilmub igal „Saarlase" toimetus ja «väljaandmine Kurefaares kaubauulitsas nr. 17. Saarlase toimetusele, KurcfaareS. Kuulutuse rida ehk selle ruum RN Slnlldiiik psiiükl! ajslklit mall- ja lianarahwalk. MM Kes waletab see warastab Nõnda ütleb meie eahwa uttluw iv na sõna. see sõna laseb ennast la sageduste ümber pöörda, sest kes waraSiab see ka waletab, Waras ei saa ka mitte ainukest sammu edasi, mitte ühte ainust wargust ei saa ta ära toimetada kui ta tahaks tõtt rääkida, aga malega on temal tee igale poole lahli. Näituseks: keegi warastab teisel mõned tööristad ära, pärast tuli asi awalikukg, mindi otsima, omanik sai kätte, mida ta otsis; küsiti warga käest, kust need seia tulnud? Noh, kui meie nüüd mõtleme, et ta tõtt oleks rääkinud, siis oleks asi lohe awalikuks tulnud, aga waras ütles: need on minu omad, ehk ma sain need selle käest ehk ostsin siit ehk säält meistri juurest. Ikka on tal ruumi wale-teed kõrwale põikada, mis õnnetuseks sageli ka tal korda läheb. Sellest selgub, et need kaks pahad omadust  ikka käsi käeS käiwad. Igaüks saab aru, et need paar ametid tõesti wägahalwad  on; aga kuidas seda peaks ära kautama, seda paneme korra tähele. Selle paha paise toherdamist peame juba üsna wara, lapse põlwest pääle hakkama, sest kui meie seda mitte maast madalast enda laste juures tähele ei pane, siis on see paha amet nende juures juba suuremal põlwel wõjmata ära kautada. Mis Juhan Jukunna on õppinud, seda on ikka raske ära kautada. Armsad laste wanemad, ärge pange pahaks km ii len. et meie Saaremaal wciga p.lju n.v -vanemaid on, kes laste wainam-st sugugi pal?aks ei pane, ehk koguni weel selle üle uhked on, et poiss nii terase loomuga on; sest seda kiidetakse  suur ma osa wanemate juures ikka teraseks loomusel s, kui laps waletab ja üteldakse: Ta on meel alles nõder, kui ta kange: :aks saab, külap siis seesugused wigad juba isegi ära kaduwad, ta ei saa jo praeg es tõe ega naerule wahet tehja! Saab nüüd seesuguste wanemate laps kord nooremehe aruliseks, siis peetakse see naljaks, sest kes hästi nalja tehja oskab, see on ikka „täis mees." Aga mis see nõnda nimetud „na!i" muud on, kui ainult ikka walega segatud, sest üks naljakas mees on enamast ikka walelik. Ka üks saksa rahwa wana sõna ütleb: Kes palju räägib see palju waletab!" Kui meie nüüd armsad Saarlased tahame, et need kaks paha omandust meie rahwa elu-õnne puud mitte ei pea närima ja närides teda kiduma ja kibudes langemisele ei peaks saatma, siis waatke selle pääle, et teie lapsed kõige noorema põlwe päewadeski ei tohi waletada. Kui näete, et see taime nende külge tikub, siis katsuge nii pea kui see wõimalik on, kohe mõistliku karistusega seda nende maimu põllu päält ära kitkuda. Ärge iialgi sallige, et ta küll nooruse nõdruses waletab, sest wale on liig kerge kosuma. On ta kord ühe lapse sisse saanud,  siis ajab ta omad juured ikka kord korralt sügawamaõse, nii et pärast üsna wõimata on, seda ära kautada. Meie maa lugu läheb päow päewalt ikka pahemaks mis suuremast osast halmast laste kaswatamisest tuleb, sest ivaga arwa leiame siit Saaremaa nurkadest  niisugust noori inimesi, kes malest puhtad on, keda ka usaldada wõiks. Mõnes  kohas on tähele pandud, et wale kaswamisega  ka märgus ja muud pahad asjad sünniwad ja jõudsasti edenewad. Ei meie rahma käekäik enue ei parane, ennegu rahwas ise oma elukorra puudusid ei tunne ja neid hoolega ei paranda. Ärge kacbage ka ilmaaegu paha tegude ja kuritööde üle, see pole ju kellegu muu, kui oma kaswatuse wiga, et korratu elu meie, nii rahulisel ja waiksel Saare pinnal  nüüd nii lopsakalt kaswab. Ärge pahandage ka selle üle, et olen julgenud sõrmega näidata, kus pool see pea wiga meie rahwa elus on. Püüdku igaüks seda wiga ruttu parandada. W. Mägi. Isaamalt. Kuresaarest. Auujõrje pärija sündimise päcwal oli meie linn jälle toredas lipu ehtes, kunas õhtul mitmes kohas ka ilu-tuled põlefiivad. Paari nädala eest läks üks Kaarina kihelkonna  naine ühte linna kortsu ja jättis hobuse wankriga ukse ette lahti. Hobune ootis ja ootis. Öigus wöidab. 21 G. Tema laks, Metsahannes pani saj.. Ii oma poolkülmetand liikmete ümber ja ur Te pea elawat sooja oma soonde sees llisuw -d. Kui ta kruusi! jõi, rõõmustas ra .uu st, et wangchoidja temale wiina me ust,ui! oli toonud. See tuline jook tegi -ta jälle täiest erguks ja wärskeks. ning uue pääle ei olnud praegu koguni mõtelda. JärelmõteldeS tuges ta pea käe paale, ja hüüdis iga sõna, iga liikumist, mida ta näinud ja tädcle pannud, omn me. b taa si Nõnda kadus tund tunni vaale, mug .u kesköö-lunni kõla tema wangisrus. tung s, seisis ta ikka meel nurkas tõssules, peu käe pääle toetud, ning wcchtis lahtiste silmadega  pimeda öö sisse omas wangistMes. 10. MeisahanncS, nõnda pahane ja wihastud  kui ta küll esmalt oma wangiwõtmise üle oli olnud, õnnistas praegu peaaegu Rodeni wägiwalda, kelle käsu pääle teda oli mangi wisatud. Pea aegu tuli temale see õnnetus sest selleks oleks ta loomulikult  oma priiuse kautamist.pidand arwama kui imelik Jumala saatmine ülcwelt, keS selle tee Ml kurjade nõu tühjaks tahtis teha ja walge ette tuua, ning Metsahannes  nägi ennast Kõigewägewama Löö- riista olcwat. Kuida nii sagedast eluS, oli ka Metstibaunesele arwatud õnnetud, tee õige õnnele olnud, ning tema oli seeläbi palju rutt m oma tahtmist saanud, kui see iial ühe teise tee pääl oleks wõimalik olnud. Oö waiksuseS arwas ta järele, mill kombel ta neid teadusi, mida ta kuulnud oli, tarwitama  peaks, ning sääl näitas temal köigetarwilikum olewat, seda raud kastikest, mille leev n ed tormilised paberid oliwad, oma kätte saada. Ilma selleta poleks tema jun ja tõendused midagi awitanud, ning 'elle pärast oli ta kindel nõu, mitte enne võg n do, kuuni temal korda oleks läinud, u oma meelcwalla alla saada. Pääsus  ra kaua kohmitseda, sest ulUäionud, et Roden nwalikult küu i nvlet oli wälja rääkinud, teda sur i bk wangistuses lõpeda, ehk kuidagi  wiisi teda tee päält körwale saata. Nende põhjuste pärast, mis teda seks surmlikukS «ihaks kihutasiwad, oli Metsahannesel  wähe mure. Ka polnud tal palju aega, selle pääle mõtelda. Pitka orwamise järel wöttis ta nõuks, weel sell öösel oma wangiSN. st mahajätta, tasa Rodeni tuba roomata, kastikest tema pääpadja  alt äratõmbada ning siis rutust põgenema panna. Ta teadis wäga heast, et see katsmine, seda kastikest kätte saada, tema elu peaks maksma, kui Roden wahest ärkaks ja teda kätte saaks; aga ta mälestas ka, et tema sõber, noor härra Rudolf, mitte wüga pitka aja cest tema elu ilwese küütsakatest  oli püestnud, ning tema ei teadnud ega arwanud teisite, kui et see ottewõetud julguse töö tema sõbrale kasuks saaks olema. Tema armastuseks tahtis ta julgest oma elu pandiks panna. Polnud jo Rudolf  ivühemad temale, waese kerjaja poisile, teinud. Kesköö polnud weel kaua mööda, kui MctsahanneS ergult ülese kargas, willast tekki ärawiskas, ning ettemaatliku käega neid raud pulki otsis, millede abi tal tarmis  läks, akna pääle ronida. Ehk küll paks pimedus tema ümber oli, leidis ta neid ja- sai krabinata akna pääle, tõstis tasakest rauad eest ära, mis teda nähtawalt kinni hoidsiivad. Kuulmata hüppamisega sai ta wälja ja katsus nüüd seinu mööda, kuuni ta maalituse juure sai, mis Rodeni tua-nkseks oli. Üks nõrk walguse joon, mis ühe pisukse haugu läbi tungis, juhatas  teda, ning nii ettewaatlikult läks ta edasi, et maewalt üks liiwa-tera tema kergete sammude all krabiscs. Nüüd ulatas ta käsi pildi külge, ta jahi mõneks minunutiks  liikumata seisma, ja katsus terawast Rodeni tuba waata. See sai ühest lampist  mähe walgustud, mis hõbe-ahelatega tua laes rippus. Tule kuma laskis Metsahannest  selgest näha, et Roden tõeste magas. Silmad kinni, seisis ta omaS woodis pitkas. Wassak käsi oli tema pea all, millest pitkad juuksed segamine