Saarlane X- S 4. Neljapnewal, 13. Junil 1891. VIII. aastakäik. maksab! Ilmub igal tsifrzscisiVerk. Kurefaares kaubauulitsas nr. Saarlase toimetusele, Knresaarcs. Kuul u t u s riw ehk selle ruum Mltüldine xalitika ajaleht maa- ja liaaarahialt Lusti ja röömu awaldused. Lust ja rõõm on igale ühele ilma kodanikule  kõige parem, meclepäralisem ja ühtlasi ka kõige mõnusam ja nõuetawam asi meele lahutuseks. Lusti ja rõõmu nõuab igaüks, olgu ta ka kõige alatumal ja madalamal hariduse järjel, aga rõõmus olla soowib igaüks oma moodi. Olgu ka lusti ja rõõmu awaldused igal ühel ise moodi ja oma hariduse ja seisuse kohatised. Üks otsib rõõmu ja meelelahutust kõrtsist, teine tantsu, kolmas teatri ehk näitemängu majadest.  neljas õpetlikndest seltsidest, raamatutest ehk ajalehtedest, wiies õlle ja wiina klaasist. Igal ühel on ikka üks koht kõige armsam kus ta alati oleks ja oma aega mööda saadaks. See koht kuS inimene kõige rohkem wiibib, see on temale ikka kõige enam meelt mööda ja meele lahutawam. See teeb tale ikka lusti ja rõõmu, et ta alati sääl oleks ja oma aega sääl mööda saadaks. Et nüüd igal ühel omad tundmused on, sellepärast on wäga raske sihti ehk plaani tchja, kus seltsis ehk kus kohas kellegil kõige kasulikum koht okls lusti ja rõõmu ehk lõbu otsida. Meie maarahwal ei ole weel ühtegi seltsi ega lõbumaja pääle kõrtsi, sellepärast siis ka tuleb, et meie lõbu, luSti ja rõõmu armastajad ikka ja alati kortsudesse  jookscwad, mis küll kellegile soowitaw lõbustuse koht ei ole, aga et igaüks oma haridust ja seisust mööda lõbu ja lusti otsib, siis ei wõi meie mitte, seni kui meil paremaid lõbustuse kohtasi ei ole, pahaks panna, et meie noor rahwas seda, mis teised seltsidest ja lõbu-majadest otsiwad, nüüd kortsudest otsima peawad, mis muidugi wäga halwaks tuleb pidada. Kõik meie Saaremaa rahwas on ju kui ühe pime koti sees, kust sugugi päewa walgust näha ei wõi. Mõned keS nüüd sellest pimest kotist ja tuimuse unest küll ärkanud on, need on nüüd jälle nii rumalad ja uhked, et nad neid, kes weel walgust ei näe, päästma ei tahagi minna. Kuidas peab seda moodi ühest surnust rahwast elaw rahwas saama! Waadame Ülemaalasi, kuidas nemad näitemängusi maal etendawad, kas olgu kusagil küünis ehk rehe toas; kus aga selleks rohkem ruumi on, sääl saab rahwale kasuliku lõbu pakutud ja walmistud. Niisama  peaks ka siin meie Saaremaal lugu olema. Niisugused kaunid lõbustused wõiksiwad  igal pühapäewadel olla, kord siin ja kord sääl, siis kauks kõrtsust lõbu otsimine ära ja rahwa eluwiisid paraneksiwad aeg ajalt paremaks. Sagedasti ütlewad kortsus käijad noored inimesed: „Ma tean seda küll, et mull sest sest sugugi kasu waid kahju saada on, et ma kõrtsi lähen, aga ma ei wõi ju teisiti, ma pean senna minema, sest et mull paremaid  kohti ei ole kus ma oma meelt koduse igapäewase raske töö ja murete järele pean pisut saama lahutada, sest muidu kuiwan ja kaon ma igapäewase waewa ja mure koorma alla enneaegu ära!" Et see üteluS oma jägu ka tõsi on, seda peab igaüks, ka kõige waimulikum ja kloostri elus elaja tõendama. Iga inimene nõuab oma maimule  wahest mõndagi ergutust ja äratust, muidu kaub kõik tema lust ära tööd tehja. Kes peawad siis need mehed olema, kes oskawad meie rahwale paremaid lõbustusi walmistada ja kes wõiwad noort rahwast kõrtsust ära meelitada? Need on meie koolmeistrid. Need wõimad seda kõik tehja, kui nad aga ka mitte nõnda unised ci oleks kui rahwaS ise on. Iga koolmeister wõiks noort rahwast pühapäewa õhtutel kokku kutsuda ja mitme häälelist laulu neile õppida. Kas see poleks küll üks hea lõbustus olewat, kui siis pärast kusagil kontserti antaks. Kas see poleks tore kuulda olewat kui inimesed räägiwad: „Täna pärast lõunat annab see ja see walla koor siin kontserti, läheme ka kuulma!" Isamaa armastaja ja tema waenlane. 8 JutuZtuS „Mine Jumala rahuga!" ütles talahkeste „Säh, siin on sulle ka natuke teeraha, ja mõtle mõnikord ka minu, kui oma sõbra päiile." Priidu tänas teda kõige hea eest, wiSkas siis kord weel omad pilked sinna poole, kuS isa mängis oli, et seda kohta õieti tähelepanewaks  teha, ja ruttas siis kodupoole. „Tubli poiss!" ümises timmukas iseeneses, temale järele waadates „kui kõigil nõnda kindel meel ja truu armastus oma isamaa waStu oleks, kui temal, siis ei saaks meile küll head lugu siin mitte olema! Aga et mõned nende seast Natsi, selle häbemata poisi sarnatsed on, kes oma isamaad wõerastcle  ära annawad kellede wastu ma Priidut palju auusamakS ja armsamaks pean saab meie aega üksnes pitkendama." m. Mis Priidu oma isale tegi. See sõnum, Priidu truusest ja tema kindlast meelest oma isamaa wastu, jooksis nagu kulutuli läbi kõige Tiroolimaa, nõnda et selle auusa mehe timmuka raha, mis ta Priidule teerahaks andis, tarwiski pyleks olnud; sest et ta kõigist, kust tema tee läbi käis, auusaste ja armsaste wastu wõetud ja üles peetud sai. Ta laskis omale seda kõik hea maitseda ja wõis rõõmus olla, kui mitte üks asi tema südant poleks kurwastanud,  mis seda ära keelas. See oli mure oma isa pärast, kes temaga ühes kodu ei wõinud tulla. Ja kui keegi selle järele küsis, kukkusiwad temale pisarad silmi. Pärast seda kui ta mõnda päewa siin ja sääl, hea inimeste keskel oli ärawiiwitanud,  kes temast nii ruttu lahkuda ei tahtnud, tuli ta ühel homikul kodu. Sulane Uuli tegi rõõmsa näu, kui Priidut nägi tulewat. Koergi aukus rõõmu pärast, ja tuwid, keda ta ikka ise oma käega söötnud oli, tuliwad lennates ja lasksiwad endid tema õlade pääle maha, ja isegi w'a pruun Hänni (üks lehm) oma heleda kellaga, kargas tema poole ja ajas rõõmujorinat. Priidu andis sulasele kät, silitas koera, tuwikefi ja Hännit, ja küsis siis, kas kõik alles korras on, mispääle sulane temale ütles, et asi ikka mana wiisi olla. „Hea küll," ütles teine. „Ma lähen nüüd Hooferi juure, temale isa terwisid kätte wiima. Ja see wõib ehk ka olla, et ma kaheks, kolmeks päewaks ära jään, ehk ka weel kauemaks, siis ei ole sull sellepärast tarwis muretsema hakata, sest mull on mitmesugusid asju mägestikkus tarwis talitada, ja ma ei tea mitte, kas sellega mi ruttu malmis saan." „Hea küll/' wastas Uuli. „Mine aga pääle. Sa oled üks tubli, tark poiss, keda juba uskuda wõib. Maja talituse poolest ole mureta, küll ma sellega korda saan, nõnda et isa, kui ta kodu tuleb, rahul saab olema." Priidu wõttis nüüd püssi selga, pani jahinua puusa pääle ja läks teele. Hooferi maja poole sammudes jäi tema nõnda sügawaste mõttede sisse, et ta midagit tähele ei pannud, ja peaaegu sellest mööda oleks läinud, kui Hoofer teda mitte näinud ja oma käreda häälega teretanud poleks, mis üle ta esimese joonega äraehmatas. „lumal terwitagu sind, sa südamelaps!" Sest Hooseril oli juba tema wahnms ja kindelmeel  ka teada, mispärast ta teda rõõmuga wastu wõttis. „Kuhu nüüd lähed, Priidu, et ennast jahimundrisse oled pannud?" küsis ta ja raputas tugewaSte poisi kätt. „Ega sa ometi üksinda kitsejahti lähe, mis?" „Ei, isa Hoofer," wastas poiss ja waatas selge silmadega wanamehe sõbraliku, lahke näu pääle. „Mull on nüüd paremad ja tähtjamad asjad ajada, kui Alpide pääl kaljusikku taga tolmutada, mis üle mull praegu sugugi rõõmu pole, kuna isa weel wangis on. Ma tulin just sinu juure, isa Hoofer, sest mull on sulle midagist teadustada  ja mõni asi läbi rääkida." „Wist sinu isa poolest?" küsis manamees tasase häälega ja waatas hoolega ümber, kas ehk mõni kuulaja Ml lähedal ei peaks ««GGSSSGGGGGTGGO Tellimisi "HVI ajalehe Saarlase" 1891 teise Poole aasta pääle wZetakse igapäew wastu. Hind Saaremaal pooles aastas 1 r. ja kuus 15 kop. OGOGGOGGOGGOOGGO