seist tegudest ja püüetest, sala kiivi sarnaseist  mõtetest, mis endid peitu hoiawad, aga salaja rohkem rikuwad kui keegi seda arwata tohib. Aga mis on siis see umbrohi, mida haritud maim sallida ci möiks ja mis oma wilja teise hulka segades ära rikub, mida inimese haritud waim kandma peaks? Seda küsimist peame jälle katsuma nii õigesti kosta, kui mõistus ja tundmine selles asjas seda lubab: Waimu haridusel ja maimu wabadusel on peaaegu üks tähendus; kui inimese waim mitte waba ci ole, siis ei wõi ta ka haritud olla ja kui waim mitte haritud ci ole, ei wõi ta ka waba olla. Nüüd peame aga waimu wabadusest ennemine  natuke rääkima ja waatama, missugust  woorusi sünnitab waimu wabaduS, ehk ta küll iialgi waimu haridust unustusse ci jätta. a(Pooleli.)  jalgraja pääl edasi, mis umbe lumest läbi läheb. Tema riided on lume kahmas ja walged, nägu on tal külma eest nii kinni mässitud, et naljalt tunda ei Või. Et ta aga meile juba üsna tuttaw on, siis wõime meie teda ka tema wSljaspooliStest liikumistest  ära tunda: See on Tõnis. „OH mis hirmus külm!" õhkas Tõnis iseeneses ja püüdis ikka kiire mine käia. „Sce tahab ju peaaegu sõrmed ja warbad küpsetada! Aga nüüd jõuan ma juba marsi kohale, kui meel korra tiitsesti putked mängida lasen. See saab ema Heinsi NT rõõmustama, kui ma temale oma ema saadetused kätte miin, aga mis saab Liisu küll mõtlema, kui ta mind näeb uksest sisse astuma? Ln ta ikka meel nii uhke ja suureline minu wastu, wõi on teda haigus alandlikumaks teinud? Kas ta peaks oma külmust ja Valjust, mis ta minu wastu väitas, minu ees nüüd häbenema ja kahetsema?  Muidugi saab tema seda tegema! Siis veaks temal küll wift rauast süda olnna, kui ta selle headuse Wastu, mis minu helve ema temale haiguse ajal teinud LN, seel ikka külmaks peaks jääma! Zsh temale oli abi tarwis ja saal juures ss minu ema teinud, mis õige ligimese armastuse kord ja kohus nõuab! Abi peab jm meie poolt weel saama, kui seda aga tarwitab. Mis head on nüüd Aadu ja tema ema Liisule teinud? Mitte midagi! Nsd ei tule teda ainust korda waatamagi! Lih Missugune peigmees! Tema on niisugune,  kes ennast üksnes ühe noore neiu päälistaiidseft ilust rõõmustada laseb niikaua,  kui see weel ingli kujul tema ees sS seista; aga kui teda haigus ehk mõni »sv elu raskus Autumaks muudab. Ms ei pane ta teda enam tähelegi! Kas peaks nüüd Liisu teda jälle enese ümber lipitseda laskma, kui ta jälle terweks saab ja ilusaks läheb? Ei, nii kergemeelne ta küll wist ei ole ja siis on mull nüüd wist kõige parem aeg, teda oma wörku saada. Ma armastan teda ju ikka weel nii palawalt, ehk ta nüüd küll haige ja iluta on! Ma tahan seda waljust temale andeks anda, ci, ma olen seda juba temale andeks annud!" Nõnda iseenesele ette nurutades oli Tõnis Heinide pisukese majakese ette jõudnud; natuke kardetumalt tegi ta ukse lahti ja astus tuppa. Ema istus pisukese akna all ja kcdras; Tõnise teretamise pääle tõusis ta tasakeste ülesse ja pakkus wõeralc alandlikult  istet. Oma moodi serwa pääl istus Liisu ja kudus wardud. Tõnis wöiS aga paljalt arwata, et see endine übke ja hiilgaw Liisu oli, aga tunnud ei oleks ta teda mitte enam. Nii wäga ära kunvauud ja lõppenud oli ta. Käed oliwad tal peenikeseks  ja kondiseks kuiwanud, endised õitscwad  palged oliwad aukus, kahwataud ja koldsed, silmaalused sinised, aga ilusad sõstra silmakesed oliwad weel oma endise kuju juure jäänud. Kui ta Tõnist nägi sisse astuwat, siis mängis tema kahwatanud uulte ümber kurblik naeru joon, mis tema endist armast naermise kuju weel Tõnisele meele tuletas, ehk küll mitte sellel iludusel.  ~Nrge pange pahaks, et ma teid tülitama tulin," alustas Tõnis juttu. „Siin saatis minu ema teile mõned pisukesed asjad, aga et ilm wäga külm oli, siis ci tahtnud tema ise tulla ja sellepärast wõtsin mina selle tee jala alla. Ega te' seda pahaks ci pane?" Wiimase sõnade juures waatas Tõnis uuriwalt Liisu otsa, kes kurblikult häbenedes silmad maha lõi, aga midagi ei wastanud. ~Jumal õnnistagu sind ja sinu heldet emal" hüüdis manale rõõmsalt, ja wõttis kaunis suure paki Tõnise käest wastu, kus sees jahu, liha ja muud selle sarnast toidu kraami oli. „See hea mis teie meile õnnetumatele teete, on nii suur, et meie seda milgi kombel enam tasuda ei jõua! Ja sina räägid sääl juures ise weel pahaks panemisest? —Oh teie olete kõige paremad ja heldemad inimesed maa pääl!" (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Pühapäeiv, 24. Wcbrnaril mängiti EcSti-Scltsis jälle näitemängu, nimega „Wirrwarrr", mis kaunis hcasti korda täks. Mängijad nähti omad osad maga hcasti pähe õppinud olewad, mille pärast siis ka mängimine mõnusam oli. Pärast tuli harilikul kombel tants, mis muidu üsna lõbusasti läks, kui mõned noored mehed mitte endid poleks „ülekStte" lasknud. See näitab juba enamast igakord moodis saanud olewat,  et mõned noored, rohkem haritud mehed neidudega natuke jämedal kombel ümber käiwad, ehk küll mõned neiud nüüd seda „lippitseinist" sallimad, siiski on aga suurem hulk, kes sellega mitte rahul ci taha olla, maid siis eestseisusele tcatawad, kes neid taltsutama pcamad. mille pärast minnaks tüli ka lahti läheb. Purjus peadega tuliwad mõned noored mehed hilja senna, umbes sellepärast, et ome „ahwi tegusid" teistele siis näita. Peaks ses ainuke rumal mood säält weel ära kaduma, siis wõib ütelda, et Eesti selts kõigeist mustusest puhas on, mis ennem üsna hukka toppis minema. Noored mehed, parandage endid, et ma mitte teitcst enam santust ci saaks kirjuta! Suwi näitab meil üsna ligidal juba olewat,  sest soojamaa linnud hakawad ka endid siin näitama. Juba 11. Webruaril oli musti rüästud siin linna ligidal nähja, mis tõesti aruldane asi on, sest millalgi pole nad nii wara siin end näitnud. Ülepea ei wõi selle talwc kohta mitte nuriseda, sest kõiki oli parajast, nii heaZti lund kui ka külma. Iseäranis teemad suured tormid siin palju kahju, mis üsna sagedasti puhumad. Ka pole puud sellel talwel mitte wäga kallid, waid meis linnalascd saame neid üsna kohaste hindadega kätte, nii et soojast toast murctki ei ole. Meie posti ja telcgrahwi konturi sai hiljuti  ka üks raha hoiu kassa asutatud, nagu teistes suuremates linnades juba ammu niisugust kassaid oli, kuhu igaüks igal ajal nõnda palju wiia wõib, kui tal wõimaiik on. Kõige ivähem sissemaks wõib olla nädalas 2S kopikat. Iga sissemaksja saab säält omale ühe wäikese raamatu, kuhu iga maksu aegas sisse saab kirjutatud. Protsendid, mida 4 kopikat rubla päält aastas saab, wõib ka senna jääda, mida pea suuremale pärast juure wõib mõni kchwem omale mõne aasta pärast kaunis suure kapitaali koguda, mida ta omas taskus  ilmaski poleks saanud. Seda ei tunne keegi, et tal seeläbi puudus peaks tulema, kui ta nädalas 2õ kopikat ära annab. Mäga oleks soowida, et iseäranis meie noored mehed, kcS igal nädalal mitu korda 23 kopikat ära joomad, ehk ära män- gimad, nüüd senna hakkaksiwad korjama, kust neil wanail päiwil kaunis summakene wõtta oleks. Ka soowin ma, et õrnem sugu seda järele teeks, sest omas käes ci ole raha ilmaski nii kindel, waid juhtub wahest üsna kogemata tühja eest wälja minema, millest pärast muidugi mõnel kahju on. Mincwal suwel. Jaani päewa õhtu oli üks noormees Loodes, muidugi kaunis purjus, sääl kiitis ta teiste ees, et tema olla omale ühe wäikese karbi lasknud tehja, mis nii kunslik olla, et raha küll sisse ivõib panna, aga enam wälja ci saa, muidu kui peab ära lõhkuma. Nüüd olla ta senna sisse aastaga juba pääle 20 rubla hõbe raha korjanud ja kui kord 100 rubla täis on, siis wiia ta seda kusagile kasude pääle. Nõnda peaks iga noormees endale raha korjama. Nii kõneles see mees ja noomis teisi. Juba paari tunni pärast näen ma, et mehel lõhutud korjamise kast kaenlas, linna poolt tagasi Loodesse sammub. Juba oli iva' wiina haur ta mõistuse nii tuimaks teinud, et oma korjatud «varanduse nüüd ka weel selle tulimeele pidi ära ohwerdama. Oleks see raha nüüd kusagil kindlas kohas olnud, ei poleks ta teda mitte saanud ilmaasjata ära kuluta, mille pärast tal, kui pea jälle selge oli, ütlemata kahju oli. Sellepärast armsad noored inimesed, kõik kes teie raha teenite, wiige omad ülejäänud kopikad igal nädalal senna, mille eest teie kord mõne hea rubla wõite jälle saada. On keegi juba natuke senna korjanud, siis wõib ta süält ka igal ajal kätte saada, kui tal ühe tarwituse juure tarwis läheb. Ülemalt poolt saab küll rohivale head tehtud, et keegi ei peaks puudust nägema, aga meie rahwas ei oska seda headust wastu wõtta! -s Paari nädala eest lugesime, meie teistest ajalehtedest, et surm jälle meilt ühe tähtsa mehe oli ära koristanud. See mees oli Ch. Kannike, kelle sulest mõnda tuumakat kirja oli ilmunud. Ehk ta küll siit Saaremaalt pärilt ei olnud, aga Ülesanne Nr. 9 seletus. Hans oli 20 aastad wana. Ülesanne Nr. 10. K. Lllikcn. Kirjuta seia 23 ruudulise tabelli sisse numbrid ühest künni kahekümne wiieni, et iga rida püsti ja põigeti läbi arwates ühesuguse summa wäljaannawad. Ühte numbrid ei tohi kaks korda mitte kirjuta. Seletus tulemas numbris. X- 12 Saarlane, 1891