peame häbiga silmad maha lööma! Kui Tema ise meid oma sõna ja Waimu läbi ei walguSta, siis jääme tuimaks, ja unustame tänu andmata. Aga sellegi pärast ei ole Looja meid weel ära tõukanud, waid on meid omaks lapsikS wastu wõtnud. Iga pääsuke, mis meile wastu lennab, iga lillekene, mis pääle meie silmad langemad, toob meile tema poolt palju rahu ja terwisid. Issand on armuline ja rikas heldusest! seda kuulutawad meile jälle tänawused  kewade tuhanded hääled ja keeled igalt poolt, kui meil aga kõrwad kuulda on. Andku tema arm meile ka sell suil homiku kastet ja õhtu wihma, õnnistagu meie põllu tööd, et rõõmsa külwi järel rohkest lõikust oleks, et meie EeSti rahwas ja kõik muud inimesed igal pool tänuga oma igapäewast leiba wõiksiwad süüa! kust La praegu wacwalt weel kümme sülda eemal oli. Õnneks oli aga mäe-külg säält kohalt wäga järsk ja polnud tigedal metsalisel  sugugi hõlpus säält nii ruttu ülese pääseda. Mõni sekund wälkus wiha hirmsa metsalise silmas siis oli manamees ka oma malmis laengis püssiga temale juba mastu lõtnud. Pauk sundis kuuli püssist ja trehwatud elajas kukkus kodinal häkilift mäe kallast mõõda mõned süllad alla poole, kus ta wiimaks ühe jämeda paananipuu tiimi najale peatama jäi, kust ta ka hiljem ennast enam ei liigutanud. ./Sellest oleme pääSnud!" hüüdis manamees.  „See on üks India knnningatiiger, kes ikka päewa loode ajal wälja läheb ja siis ööseti oma magaja ohwri pääle kargab. Ms panen imeks, kuda see elukas just nagu teie õnnetuseks täna mulle siia külaliseks juhtus. Sellest on juba ligi wiis kuud aega, kus mull enam ühe niisuguse elukaga tegemist pole olnud. See nähtus hirmutab trib küll mist; aga fellepSAe wõite julge olla, et meil nüüd täna enam teist niisugust palumata wõerast karta ei ole." Wanamees tahtis weel täna õhtu tiigre nahka sulgima halkata, aga Miirolhw keelas seda, üteldes: et oma pooleli jäänud jutustust enemine temale edasi jutustaks. ,Teie tahtmine saagu täidetud!" ütles ssssmee? ja pööras oma pooleli jäänud jutu järjele jälle tagasi. «.Minu isa ja ka teised surnud saiwad sssd wõerama mulda maha maetud ja mina sL» nüüd korraga kõikidest maha Ketud ilma MA, maene, ilma abita ja wõera NchszZ seas, kus kedagi ei olnud, keda ma smsle sõbraks oleksin wõinud nimetada. Ilma Vahetpidamata nutsi» ma ja kartsin. et süda mull walu pärast wiimakS ometi lõhkeb. Mind waewas nüüd ööd ja päewad ikka üks ja seesama mõtte: Lühikese aja pärast jõuan ka minagi oma isa kõrwa puhkama! Siis saan ma teises ilmas jälle oma wanematega üheskoos olema, ajalikud mured ja walud igaweSti unustuse merde uputama! Küll katsus tüürija, kes mind mere hädast päästis, minu mõtteid teifite juhtida, aga fee ei tahtnud mitte palju mõjuda. Omas südame ahastuses kaebasin Ma ühte puhku kanuatamatt: „ ArmaS Jumal! miks lased sa mind wiletsat weel siin maa pääl rändada? Miks pean mina waene weel siin põrmu põues roomama? Eks sest ole ju küll! Wii mind parem oma wanemate juure puhkama, et rahu leian! Isake! miks sa mu palumist ei kuule? Wiimaks pööras aga asi hoopis teiseks, kui ma seda siiamaani olin mõtelnud. Kolme ehk nelja nädala järge, kus ma juba omad silmad kuiwakS olin nutnud ja sada korda enesele surma soowinud, läks tüürijal ometi korda, minu kurba meelt kahandada ja rahuta südant rõõmustada. Pitkamisi läksiwad meeled jälle selgemaks, süda rõõmsamaks ja elu armastus hakkas wäheaawalt tagasi tulema. Ühel päewal astus tüürija nende sõnadega mu juure, et üks rikkas Itaalia kaupmees, Neapoli linnast, mind omale teenistuse soowib, kes praegu oma reisi pääl, Ameerikamaalt, Neu-Jorki linnast kodumaale tagasi läheb. See teadmata sõnum oli wäga minu meele järele, nõnda et ma kohe ennast selle kaupmehega lasksin tutwustada. See pruuni, aga auusa näuga Jtaalljane meeldis mulle wäga rahuloldawalt, nõnda et ma ennast kohe heameelega tema teenistuse lubasin. Weel sellsamal päewal samad asjad teele mineku tarwis korrale kohentatud ja teisel homikul wara purjutas uhke Itaalia brigg Taaho jõe suust wälja, kus ta mõnusa tuulega mõne päewa pärast Jtaaliamaa randa, Neapoli linna alla jõudis. (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Teadaandmine Kuresaarc postija  telegrahwi kontorist nenoe kirjade üle, mis on tagasi tulnud. Meile tuli maa-hospiiali ülewaataja hra. Gundalini käest järgmine käre kiri: «Kirja pääle «Saarlase" nr. 21 sees, üle maa-hoZpitali niipalju wastuscks: Lühikese osa eest oli üks inimene süül, kes enesele julgust wõttis, haigete ja meelest nõdrade ülespidamise üle rumalal wiisil oma tarkust ette panna; tema sai minna lastud. Kui ükski aga wcel julgeb Eesti keeli seitungis niisugust walesi wälja lautada, kui nimetud „Saarlase" nr. 21 sees, küll siis tema leitud ja muidugi kohtu läbi ette kutsutud saab, kus tema käest siis küsitakse, kust poolt need waled sõnad wälja tulnud on." Toim. täh. See mana sõna näikse üsna tõsi olewat, mis ütleb: „Kui sa kaikaga koerde sekka wiskad, kelle pihta see trehwab, see siis hulub!" Niimoodi arwame ka sellegagi olewat. Mõned meie linna noored mehed, kes sügisel siit wälja rändasiwad, teistesse linnadesse, on nüüd üks haawalt kõik jälle tagasi tulnud ja liigutawad endid nüüd uulitsatel sooja päewa käes ümber, ilma tööta ja teenistuseta. Waesed wanemad  peawad neid nüüd toitma, sest tööd nad enam ei taha tehja, mõteldes: KcS korra Peterburgis on käinud, ega see siis Kuresaares enam ei wõi tööd tehja, see on häbi! Palju on ka neidki, kes midagi ei mõista ja õppinud ei ole. Ka meie neiuksed nähti lina-wästrikudega ühes seia tagasi tulewad, et siin meie rahwast oma lauludega jälle rõõmustada. Mis ep' lähe nad talweks jälle kõik lindudega sojale maale, sest Saaremaa külm on nende õrnakestele palju kõma! 2. ja 3. Juunil oli meie Eesti seltsis üks kunstimängija, nimega M. Jäger, Tallinnast siin ja andis neil nimetatud päewa õhtutel meie seltsi majas ome etendusi. Siin on küll ka mõni niisugune kunstnik enne käinud ja etendusi annud, aga selle sarnast weel mitte. Kõik läheb tema käes ruttu ja osawasti, nii et keegi päältwaataja aru ega nähja ei wõi saada. Temast on teised ajalehed juba mitu kiituse kirja awaldanud, kui ta oma etendusi andis. Tartus ja Tallinnas on tema nimi tuttaw ja kuulus. Ta on täiest sündi- nud Eestlane ja sellepärast wõib teda täiesti tubliks oma maa kunstnikuks nimetada. See oli wäga halb, et meie rahwas nii wäga wähe neist osa wõtsiwad: esimisel õhtul ei tulnud ta sugugi oma kuludega tasa, kuid teisel õhtul oli ometegi natuke parem. Meie Saaremaa Eesti rahwas on alles nii pimeduse sees, et nad seda lõbu, mis neile pakutakse, ei oska ega wõigi näha. Seda näeme ka teiste etendustega; saksa rahwas on hoopis teine selles asjas. Parem annab ta kopiku wiina ehk õlle eest ära, kui selle eest, millest tal meelelahutust  oleks; seda kuulin ma sääl mitme suust. Kahju oli ka weel see, et kuulutused liig hilja ülesse kanti, nii et paljud ei teadnudki sellest. Niisugused asjad on ennem ikka waja ajalehtedes kuulutada, et siis rohivale enam tuttaw saab olema. Teifipäew, S. Juunil oli siin ka päewa warjutust nähja, mis homiku kellu Vett algas ja kellu 1 lõppes. Tahmatud klaasi rukkist oli kõik uulitsad täis, sest igaüks tahtis taewa imet nähja. Neljapäew homiku, 7. Juunil juhtus aurulaeiva  „Aleksander'i" pääl wäga kole õnnetus: Mõned wene mehed oliwad sääl joonud ja wähe lärmitsenud, kunas kapten wiimaks ühe käest paar õlle pudelid ära lasi wõtta, kartes, et nad ülearu joobnuks jääwad, see oli ööse. Selle pääle hcidsiwad  kõik, niisama ka need wencmehed magama. Homiku, Kuresaare reidi ligidale jõudes, tõuseb teine wene mees üles, wõtab noa ja kõwasi taskust ja hakab seda terawaks ihuma, mida palju keegi tähele ei pannud; korraga tõuseb ta üles ja hakab lahtise noaga oma ümber reisijate seas «vehklema, millel ka werine tagajärg oli. ÜkS naiSterahwaS sai suure haawa kaela sisse, üks toapois niisamuti ja weel mitu teist kergemalt hoomatud, üks toodi maale ja wiidi hospidali. Nüüd pole julgenud  keegi selle ligidale minna, waid kõik katsunud eest ära hoida; sääl käskinud kapten wiimaks Kõige aeg. Nüüd kõige ilusamas ehtes Jo hiilgab meie maarja-maa! Kõik metsad lehk'wad paksus lehtes, All lilled õits'wad hulgana. Sääl kõrgel, kuldsel Lhu-ringil Jo hüüab linnu laulu-koor; Kui noorus' õiti'wal Zhu-pingil Lööb laulu armastuse loor. Sääl Zits'wal õhkwal lille rajal, Sääl tallab neiu õie teel. Kui noorus' õits'wal armu ajal Tal laulab lusti iga keel. Kui kewadene armu päike. On toonud kõigil äratust. Nii armastuse soojus, läike. On täitnud hinge igatsust. Siis waimu unest ühel meelel. Oh Eesti rahwas ärka ka. Ja hüüa tuhatkordsel keelel: „Auu olgu Loojal lõpmata!!" L!. Iwiksu, Mõistatus No 5. u, u, u, e. e, s, s, k, k, s, t, t, I, I, b, u, u, n, u, A, w, i, 8. Sea neist tähtedest üks tuttaw EeSti wana sõna kokku. Seletus tulewaS numbris M 25, Saarlane 1890. Missugune saadetud? K-ll-le? MiSpärost Sihi.kiri Miiawi. Liua Güntcr. S> ole leitud Australia. Fritz Kastain. Lahtine-iiri Saksamaale DillnannLaCo. ö7^ö. Telegramm Petcrhowist. TsomsZKomel. A- SS.