Postimees «? m. Laupäewal. IS. juunil. IBSK ReljaSkS«»eS aaStakäik. Reljasküma-s aastakäik. Tellimise hind on: Postiga aaStaS br. k. PoStita aastas 4 r k. . . 2. 60 . V- . 2, , » » i»3b „ » » 1» , . kuus —.bo . kuus 40 . Iga üksik nuwmerZ kop. Kuulutuste petit-rida 5 kop., lehe eesotsas 20 kop. Tellimist sa k««l«t«st wõtawad waStu Jnrjewis (Tartus): P. Schmidt, Mäesepp Millistfer,Reinbaum,Karja,Lell,Zirk,Weidemann,Kurig Raag. TallinnaS: Harju wärawas, . Busch. Kluge ät Ströhm, Niphardt Tõnismäel, Troll. PiiruuS: Treufeldt, Dreimayn, Erikson, K. Kosorvwsky. ToriS : A.Martson. Sindis : Kirsch k-aum. Uue-B^äudra: K. Tomberg. Kärus: H Lemberg. HalliugaS: T. Kentel. AmblaS: A Kklpus. Wiljaudis: Karow. Leoke Lepmk. J. Mnthmann. Suures-JaaniS: Ä. Hakkaja. Aarkfis: kirjutaja J. Zlwes. Põltsamaal:  Leibberg, Jürmann, J. Terras. Nuustakul:  Eichenfeldt. Wöruö: Vielrose, Gaffron. W algaS: Rudolfi, P. Grünfeldt, K. Hiob. RakwereS:  Kuhs P. Erna ja N. Erna. Kilingi- N emmeS: J. Reimann, T. Tammann, Kawilda: kaupmees C. Grünberg. J. Lammas. PaudiwereS: Inglist. Simonas: köster E. Peterion.  Jõhtvis: A.Roht. Nartvas: Grigorjew, Schönberg,  Wacker. luhkeutaliS: Pasp. Kreenholmis: Kuusmann. PaideS: Seidelberg. Kalles: Luuk. KeilaS: Maaberg, C. Tambach. Haapsalus:?!. Kovpel. KurefaareS: Lange. Waiknal: Weidermann.  Peterburis: Seeland. Leopas, J. Lindeberg.  TsarSkoje-SjeloS: Wainoff., Tukeö icsal päewak rrmlja, ükSnes mitte pühapäewadel, fnnrtel pühadel ega kroonupühadel. Toimetus on Peterburi uulitsas nr. 3 .(Henningi platsi ääres) K. A. Hermann'i trükikojas. TaMiimas on ..Postimehe" talitus Harju wärawaS, TeSK majaS Toimetuse adress liht- ja rabakirjade! ; Postimehe" toimetusele, A>pi><-»i.; Wene keeles: s „ Eesti suur 6. laulu pidu. Lugeja on nüüd täielise piduprogrammi  teada saanud ja on pääle selle weel programmi järele lugenud, kula pidu nimelt  kõige esiti algas ja korda saadeti. See kirjeldus, mis selle üle sõnumid ai is ja mis meie lehes minewas numbris programmi järele seisab, oli pidutoimekonna- poolest ühes Väikses «albumis" awaldatud, ja meie oleme ta säält ära trükkinud. Nüüd ei jää meile muud järele, kui et weel taga järele mõne sõna pidu konzertidest  ja wõidulauludest kõneleme,  millega lugejaid muidugi  juba oleme tutwaks teinud.  Kõige esiti peame nimetama,  et pidulaul, nagu seda juba pidulised sagedasti ka ütlesiwad,  mitte nii wägewasti ei kõlanud, kui ehk mõned 5- tuhande hingelisest koorist lootsiwad.  Siin tuleb aga meelde tuletada, et inimese hääl, kui ta mitme tuhande kordne on, siisgi suuretüki pauk ega piksemürin  ei ole, ja selle pärast on ka tuhandete laul, kui ka wägew ja mõjus, ometi ikka inimeste hääl. Siia juurde tuleb, et määratu kõlakoja katus  keskpaigast natuke kõrgem oli, mis häälte wõimu takistas.  Weel enam takistas see lugu laulu hääle wõimu, et kõlakoja katusel praod sees viitvad,  sest iga kõlakoda peab kindel olema, nagu wiiuli-kere, ja igalühel on ju teada, et kui tal üksgi pragu sees on, ei tule hääl selgesti walja, sest et «resonanz" (jällekõla) puudub. Seda oli siis ka kohe juba proowide juures märgata.  Sellegi pärast kõlas laul ikka weel wõimsasti küllalt  ja kes pärast, kui üksainuke  koor korraga wõidulaulu laulis, seda suure koori laulmisega  wõrdles, see sai wissisti  aru küllalt, mis wahe suure koori tuhandete ja ühe ainsa koori tosinate laulmise wahel oli. Ka tuleb siia weel meelde tuletada, et Tallinna laulupidul  ühtegi laulu kõik lauljad  ei laulnud, waid et ikka kas meeste- Või segakoor üksitult  laulis, kuna Tartu pidul  1894 täiesti neli laulu kõigi 5000 häälega lauldi, millel muidugi ammugi suureni wõim oli. Et lgulude seadmine  8-le häälele palju tööd ja waewa maksab, ei olnud seda tänawu tehtud. Kumb konzert ilusam oli, kas waimulik wõi ilmalik, selle üle on mõtted lahus ühele oli üks, teisele täne meeldiwam.  Suurepäralised oliwad mõlemad. Ehk küll raske ja wästtaw pidurongi käik lauljate  rammu raugendas, ja paljud  lauljad laulma ei tulnudgi. mis laulu wõimü ka kahandas,  siisgi oli laul mõjus. Wägewasti kõlas Bethoveni „Kõik taewad laulwad" mängu  - kooridega. Bortnjanski „Laulge Issandal" segakooridega  oli wägew, kuna Mozardi  „Püha" wähem korda läks, Mendelsohni „Jssand, ära mõtle" keskmiselt kõlas ja Neithardti „Taaweti 24. laul" wäga mõjus. Teises jaos mängis muusikakool C. Maiani  „Minu süda, looda" jälle wäga ilusasti. Meestekoorilt kõlas Kappeli „Taaweti 23. laul" ilusasti, kuna Josephsoni  „Kürje eleison" wõimuta oli, mille järele Abti „Jää mulle sa" hästi mõjus ja K. A. Hermanni „Kiitnselaul" oma lihtsuse pärast hästi ja suuresti kõlas ja kuuljatele meeldis. Kolmandas osas oli mängukoorideltStadleri„Suur Jumal on" wäga ilus kuulda. Suur naestekoor laulis  Mendelsohni Taaweti 121 laulu hästi, kuna Palestiina „Gloria" suurelt segakoorilt kaja-kooriga iseäralik ilus oli, mille järele Schuberti „Loojale  anu" wõimsasti kõlas, kui ta ka uuesti oli algada. Waimuliku konzerdi mõju oli ilus. Teise päewa ilmalikust konzerdist  oodati muidugi weel rohkem. Rahwa hulk oli siis lugemata suur. Ühendatud mängukoorid algasiwad konkonzerti  Beethoveni „Egmonti" awamänguga, mis aga mitmest  kohast üle mängukooride jöuu käis ja selle pärast igal kohal hästi ei läinud, kuna teised kohad laitmata oliwad. Suurelt sega - koorilt kõlas Türnpu „Jsamaa laul" hästi, kuna Läte „Mis sa tahad kewade"  ja Tomsoni kokkukõlastatudEesti  rahwalaul„Laula,  laula suukene" nii suurele koorile wähe tasase loomuga oliwad, kuid Miina Hermanui ~Kus on kullalla koduke" sütitas  wäga ja Beckeri „ Tallinna  laulupidu marss" wõimukas  oli —nii et mõlemaid laulusid kahte korda kuulda nõuti. Teises osas oli Reinhardti „Metsa terwitus" mängukooridelt  ilus kuulda. Meestekooridelt  lauldi Eckerti .Meremeeste  laul" hästi, Miina Hermanni kõlastatud Eesti rahwawiis „Kodnta" oli tasase  loomuga ilus, Türnpu „Lauluke" nõuti kaks korda kuulda, Säbelmanni „Hale meel", Abti „Vineeta". Kappeli „Suwe" õhtul", Engelsbergi „Kaugel oliwad ilusad, aga suurele koorile tasased laulud. Kui kaks mängukoori lugu oli kiitusega mängitud, pidas i)r. Hurt pidukõne, siis tuli Kappeli  „Kroonimise laul", milles mõueg kohad kõigi lauljatega  lauldi; laul kõlas ka suurepäraliselt  ja tegi waimustust.  Soome rahwawiis Meiu igatsus" neiukoorilt kõlas armsasti  ning haledalt, Eesti rahwawiis „Kallis Mari", Kappelk harmoniseeritud, sega- India metsas. Rudyard Kipling'i jutustus. EeSti keelde Eduard Wilde. Inglise walitsuse üksikutest jagudest Indias ei ole ühelgi suuremat tähendust  kui metsa-asjanduse osakonnal. Ülitähtsas küsimus, Indias uusi metsasid  kaswatama hakata, on juba ammust  aega walitsusel harutamise all, ning selle suurepäralise plaani kordasaatmine  wõetakse kahtlemata käsile, kui selleks tarwilik raha koos on Ülemad ametnikud, kes metsa-osade üle walitsewad, m s tihti suuremad on kui mõni Saksa maakond, ei ela siin just mitte kadeduse-wäärt põlwe. Kaugel cemal igast haritud elust, nagu seda wähemaft suuremates jaamakohtades  meelgi leida on, kus Inglise  tolliametnikud ja ohwttserid koos elawad, on need õnnetud metsa-ametnikud  täiesti üksina; kpud isegi terwe aasta lähemad mööda, ilma et nad ainuma europlasega kokku puuduksiwad.  Nad muutuwad tõsiseks ja kõnekehwaks üksikus metsas ja noortes  puu-istandustes päris - rahwaga läbi käies. Päewa suurema osa istuwad  nad sadulas, palju öösid elawad  telkides ära, kui mitte mõimalik pole kodusesse bungalowi*) tagasi jõuda. Aga nad õpiwad, kuda tiigrit,  panteri, karu ja hunti wõib leida ja lasta; nad mõistawad metsa ja kesköösiste tähtede keelt, ja noori puid, mis nad istutanud, mis nende hoole all suureks kaswanud, silmitsewad nad peaaegu isaliku armastusega. Gisborne oli juba ligi neli aastat nende kroonumetsade walitsuse teenistuses.  Esmalt tundis ta suurt rõõmu oma ametist. Ta meelest polnud midagi *) India wiisi ehitatud wäike maja puust ja pilliroost. lõbusamat kui terwe päew hobusega wäljas ümber ajada. Tema all oli mitu alamat ametnikku pärisrahwa  seast, puuraiujaid ja muid töölisi, ja ta armastas käskusid anda. Mõne kuu pärast aga läks asi talle igawaks; ta oleks oma aastapalga  ühe ainuma kuu eest andnud, mil ta haritud seltslikku elu oleks wõinud maitsta, olgu seegi nii hää, kui teda Indias just leida on. Ka see pakitsus läks mööda. Metsad  wõtsiwad teda jälle wastu, ja ta leppis sellega, et ta neile oma teenistuse pühendas, uusi puu-istanduši  asutas, wanu puid maha raiuda laskis, puude wärskeid, haljaid lehtesid  waatles. Ta pidi ka weel kanalisid,  mis kuiwanud puulehtede ja liia pori läbi tihti umbseks jäiwad, hoolega puhastada laskma ja kõik karma päält tegema, mis tema teenistusesse puutus. Tema bungalow, õlest katusega walgeks wärwitud majakene, wäheste ruumidega, oli just uue istanduse serwal, mida siit täiesti üle wõis waadata. Kui ta oma trepl. esiselt alla astus, et wälja ratsutada wõi jala minna, siis oli ta mõne sammuga  puude wahel. Abdul-Gofur, tema paks Muhamedi  usuline ümardaja, hoolitses köögi eest, kui herra kodu oli, ja lõi muu aja seega surnuks, et ta teiste teenijatega, kelle wäikene hulk bungalowi taga olewates urtsikutes elas, tühje juttusid  käis ajamas. Pääle selle esimese ümardaja oli majas weel teine teener, siis tallmeister, kaks tallipoissi, kokk ja weekandja. Alamad metsawahid elasiwad wäikestcs urtsikutes keset istandusi.  Gisborne nägi neid ainult ajuti teenistuse-asjus, ja nõnda'p see tuligi, et noor mees kaugelt pikema osa päewast üksina oli. Kewadel ajasiwad puud kaunis mähe noori lehti, nad oliwad kuiwad ja waiksed ja ootasiwad wihma. oli ainult murdjate loomade möirgamist  ja karjumist, metssea röhitjemist kuulda, kes oma kihmasid puutüwi wastu ihus. Suwel, mai kuu õõgawas  palamuses, hällis mets lõunase kuuma käes tasa sinna, tänna. Siis pani Gisborne tähele, kas kusgilt sinakat  keerlewat suitsu ei tõuse, mis märku andis, et mets kusgil leelides seisis. Siis tuliwad wihma-walingud,  mis istandused sooja auru sisse matsiwad. Waiksetel öödel oli laiade lehtede langemist raskete piiskade all kuulda ja ära jooksma mee wulisemist, mis waljuks kohisemiseks wõis paisuda.  Helodad Mälgud joonistasiwad imelikka kujusid öösise taewa külge, kuni päike majesteetlikul toredusel järel jälle ilmus, oma soojusega  walgust ja selgust wälja laotades.  Nönda'p see tuli, et Gisborne kõik metsa-elu üksikud tuksumised tundma õppis ja end üsna õnneliku hakkas tundma. Tema palk oli suur; ta sai ta korralikult kuu-kaupa kätte, aga tal polnud raha palju tarwis ning ta toppis lähema kroonukassa kohta käiwad  maksupaberid kõik hoolimatalt kummutisse, milles ta oma kirjusid Inglismaalt ja muid pisukesi asju alal hoidis. Kui ta mõni kord bangast  raha wõttis,siis tegi ta seda,ainult, et mõne teenistuses otsa saanud alama ametniku lesele mehe kaotsi läinud palga eest mähe tasu anda, mille pääle walitsus ialgi poleks mõtelnud. Ühel ööl äratas teda üks käskjalg unest, kes talle teate tõi, et üks tema wahtidest all jõel purustatud pääga surnult maas olla. Gisborne läks päikese tõusu ajal mõrtsukas: otsima. Surnu juurest leidis ta selle lese, kes kadunud mehe kallal hulgus, kuna mõned mehed pehme, niiske maapinna pääl olema id jalajälgesid uurisiwad. „See on Punase tegu!" ütles üks neist, „seda ma teadsin ette ära, et ta hiljem mõi warem inimestele külge tikub. Ta wõiks aga ka ilma niisuguse õeluseta saaki küllalt leida! Seda on ta palja werehimu pärast teinud."  „Punane on sääl ülemal kaljude wahel, puude taga!" ütles Gisborne, kes teadis, et ühest tiigrist jutt oli. „Praegu mitte, sahib,*) praegu mitte; ta kuukab praegu rahutult ringi ja otsib uut saaki. Teie teate ju, kuda lugu tiigritega on, ühe surnnga  ei ole nad rahul. Kui nad ühe inimese wöi looma on ära surmanud,  siis tuleb ikka weeel kaks wöi kolm ohwrid taga järel. Inimese  meri teeb nad ülepää päris pööraseks  ; wõimalik on, et ta sel silmapilgul  üsna meie lähedal waritseb." (Pooleli) Lõbu. Meie rahwale ja seltsidele on sagedasti  ette heidetud, et nad lõbu pakkumises ja lõbu püüdmises liialeminemise  teed käia. Ei olla tarwis lõbu eest nii juurt hoolt kanda ega teda püüda; olla waja enam kasu saatwate ettewõtete pääle rõhku panna, iseäranis aga wooruslisi õpetusi anda ja sel kombel rahwast kõlblikule *) Isand, herra. kombelise eluteele juhatada. Lõbu pakkumine olla rahwale hukatuseks ja saada aega mööda kõlbliku eluwiisi juured nõnda ära kurnama, et rahwa langemist julgesti ette wõida kuulutada.  Jah, juba olla näha, löbu-püüdmine  piirist üle olla astunud ja üleliigseks  saanud ning käia wasta-loomulikku  teed, nagu Rooma riigi langemise ajal roomlaste lõbu-püüdmine  üle piiri läinud ja suure ilmariigi  langema saatnud. Nõnda olla ka meie rahwa langemist karta. . . Nagu mitmele lugejate seast teada on, awaldas üks herra minewal  aastal Eesti Postimehes oma mõtteid selle asja üle, iseäranis laitwal kombel meie seltside kohta, seltsides pakutawat lõbu kunstlikuks ja üleliigseks nimetades. Loomulik lõbu tema meelest on: töö, hää söögiisu,  magus uni, ulualune, abikaas, lapsed, sinine taewas, puhas õhk ja muud niisugused asjad. Lähemalt selle „loomuliku lõbu" pääle waadates, näeme hõlpsasti, et tema soowitaja lihtsalt neid tingimisi lõbuks peab, mille ta meie mitte elada, weel wähem lahkelt elada, ei wõigi. Ainult mõistlik, tõsine ja alati nähtawat  kajusaatew tegewus on seejärel  lõbu. . . Niisugused wooruse ja nähtama kasu apostlid ei näita jeda mitte teadwat, et inimese loomus niihästi wahetawat maimu - tegewust, kui ka ajuti mitmesugust meelelahutust tingimata  tarwitab. Meie organismus wõib alles sel kombel tarwilises tasakaalus  kasulikult tööd teha, kui tema töö ja tegewus mitte üksluiseks, tüütamaks  masinlikuks tegewujeks ei saa, maid kui mõistlikult ära määratud ajapiiridesse jääb, kui ka