Toim. täh. W. Mägil on üsna õigus, et praegus mitmes kohas meel kõlbmata laulust walmistakfe ja lauldakse, mis jo sugugi kiidu wäert ei ole aga kes seda wiga peaks parandama ja harima, seda unustab ta hoopis ära. Ka arwab ta, kust seesugust südikat meest peaks leidma, kes meie Saare rahwa laulmist ehk laulu wankrid peaks jõudma parema tee pääle wüdada. See mõte on natuke lühikene, mis seletust nõuab, mida meie ka tulema kord teeme. Laulmine peab siin Saaremaal  puremine elutsema hakkama, see on igaühe tõsise isamaa poja ja tütre soow aga sääl on üks wäikcne ja kihwtine wiga meel juures, mis arstitud peab saama! loss piiri ligidal seisis, seega oli wargatel kerge seda wilja edasi toimetada. Siin pidi wist ühe rööwli seltsiga tegemist olema. Kapten oli nende ülesandmiseks ja jälgile saamiseks hinna wälja pannud. Pea täis segaseid mõtteid, pööris Alfonsu lossi juure tagasi. Ta istus oma töötoa palkongi pääle ja hakkas posti päält toodud kirju läbi waatama; sagedasti aga kui parkis puude wahelt üks pitk, sale muStaS riides naisterühmas nähtawale tuli, jättis ta oma töö seisma ja waatas alla. Ajalehte kätte mõttes, kukkus üks wäikene kiri süült wahelt wälja. Ta tegi kirja lahti ja luges: Neiu Gertrud on sell öösel, kus lossi proua ära suri tema kirjutus puldist ühe paki wälja wõtnud ja ära wiinud. Keegi, keZ seda ise oma silmadega nägi. Wiha puna tõusis Alfonsu palge. Järgmisel  silma pilgul käristas ta fee paberi tuhandeks tükiks, mida õhtu tuul laiale puhus. Ta wajus nüüd oma tooli pääle, toetas pea käe najale ja jättis ennast oma waewajate mõtete kätte. Kes oli see tüdruku maenlane see laimaja? Sest iga sõna sest kirjast oli wale. Mitte kõige wähematgi kahtluse mõttet Gertrudi auususe kohta ei tõusnud tema südamesse. Ta mõtles tagasi minewiku, kuni selle päewani, kus ta esimist korda tädi juures seda kahwatanud näoga Schweitfi neiu oli näinud. Juba siis oli selle lapse olemine usaldaw ja külge tõmbaw olnud. Gertrud oli hakkatuses tema koolilaps,  tema oli esimist äratust lapse terawa maimule õpimiseks annud ja siis jälle ühtlase  mana madrusega seltsis temale imelikust juhtufi mere pääl jutustanud, mis teda mere wagimeestega tutwaks tegi. Kui rutusti oli temal aeg Wrainsteinis mööda lendanud, kus ta tädi poolt ema armastust ja Gertrudi poolt õeliku õrnust leidis! Kuidas o limad see kord Gertrud silmad hiilganud, tema roosi suu naernud, ja tema terme nägu kui kewadine päike säranud! Kuue aasta eest oli Alsonsu oma armastud  õe jumalaga jätnud ja esiteks nüüd, pärast tema kasu-ema surma, jälle näinud. Missugune muudatus oli selle aja sees noore neiu juures ette tulnud. Kas Gertrud oli küll tema tädi plaanisid aimanud? Teadis ta selle kirja sisu, mis tädi kord oma wenna poja Alfonsule kirjutas, kus sees ta tema oma soowi awaldas? Noormees tuletab oma meele, mis ta wiie aasta eest kalju kohal, kus ta tädi sagedasti istumas käis ütelnud oli. Temal nagu kuuleks ta praegus oma enese häält, mis jutustab, miks pärast ta mitte Gertrudit  omale wõtta ei wõi. Tema on juba kihlatud, tema pruut on kunstratsanik, kelle omadusi ta ergu wärwidega omale ette kujutab, ilma et ta oma tädi plaanidest hooliks. Tädi tõukab teda hoopis ennesest ära, ta ei taha sõnakuulmata wenna pojast, kes tsirkuse ratsaniku naiseks wõtta tahab, midagi enam teada, tema lükkab teda pärimise õigusest wälja ja mis meel enam, tema tõmbab oma armastuse temast tagasi. Prohweetliku pilku tulewiku wissates, kuulutab ta temale tema õnnetutust  ja häbi ette. Alfonsu õhkab selle tunni pääle tagasi mõteldes. Oh kui õigus oli tädil ütelda, et tema hiilgama rihma kiwi kalli tiamandi kiwi wastu wahetanud oli! Tädi sõnad olla seks aitanud, et ta silmad oma naise kölmatuma elu muside üle peagi lahti läinud. Peagi oli tema silmade pimestus taganenud, ta tundis ära, mis ta kautanud oli. Sest ajast saadik ei ole Gertrud ialgi tema mõttest kadunud, ega igatsus tema järele tema südamest kustunud. Ja kui ta teda jälle näinud, küll üsna teiseks muudetud, aga siisgi nii usaldaw ja armas, sääl olla tema mõttelnud, et tema lähedal wõida tema kõik wiletsust ja koormat ära kanda. Ehk ta küll temale nii wõeralt ja külmalt wastu astus, siisgi tundis ta tema sooja südant. See ei petnud teda mitte, waid awaldas ennast omas täies suuruses, kui sõnum teda tema abikaasa surmawoodi ette kutsus. Tema abikaasa surmast saadik on Gertrudi pilt ikka enam ja enam tema südames aset leidnud. Tema tunneb, et tema seda tüdrukut armastab seesuguse armastusega, millest neiu ise ütles, see olla kindel ja tugew kõigis ilmades palamas ja külmas. Vastuarmastuse pääle ei tohi tema loota; aga kui ta teab, et ta armuke õnnelik on, siis on juba ta kallim soow täidetud. Valitseja on temale nüüd tädi poolt meheks walitud neiu wastupanemine, mis on see muud, kui waidlus wälise sundimise wastu. Nõnda peab see olema, sest nüüd, kus kahtlus ja umbusaldus tema ärawalitatud õnnetumaks tegewad, nüüd on ta malmis, tema eest kostma. Temal ei ole aimamistgi, et tema ennast kahtlusele ka liig ligi annab. Kahtlus aga ei pea temase mitte julgema puutuda. Tema noore põlwe sõber walwab tema üle. Temale peab korda minema, seda sala waenlast kautada, et see temale mitte enam kahju teha ei wõi. Häda sellele, kes ta olema peaks! sJära tuleb.) Wana kulla korjamine. Kui ka Saaremaalt selle aruande ajal keegi wana-kulda ei ole mulle saatnud, saagu ometi „Saarlases" tehtud tööst lühike pilt ette pandud. Kõige agaramad on see kord Sakala mehed wanakulla korjamises olnud. Sääl tuleb esmalt J. Leppik, Holstrest nimetada, kes ligi 100 rahwa laulu ja hulga ennemuistsed juttu mulle saatis. C. Orras, niisama Wiljandimaalt pärilt, läkitas esimise korra Karula walla koha nimed ja selle päüle 7 wana laulu, wana tarkust ja arstimise sõnu. H. Karelt, Suurest-Jaanist on rahwa arwamise tulihännast, tuulispasast ja luupainajast ülesse pannud. G. J. Jür j ew, saatis Rakwere poolt koha nimest. J. Ploompuu, ja H. Rebane, Kuusalust  ennemuistsid juttusi suure hulga. Koguni kauge Kaukasus wõttis meie rahwalikust tööst osa: sääl elab Suhum-Kalees J. P i h- lakas, kes kodumaalt juba 11 aastat eemal asunud, aga sellegi pärast ivana-kulda meel unustuse merde ei ole matnud. Tema käest sain ma Jüri kihelkonna mõne walla koha nimed ja pääle selle meel hea kimbu ennemuistseid juttusi. Wiimastest langemad  mõned kõige tähtsamate sekka. Ülemal nimetatud korjatele olen umbes 10 rubla eest raamatuid nende waewa eest, tänu täheks wastu läkitanud ja olen edespidi malmis mana kulla saatjatele tänuks raamatuid wastu saatma, seda mööda, kuida kellegi kirjandus on. Tänu kõigile korjajatele! Adress: RxoiimraAri.. M. J. Eisen. Isamaalt. Kuresaarest. 13. Oktobril lõpetasimad siinsed tagawara mehed oma harjutusi, mis 4 nädalat kestis. Küll on kange neid liigutama harjutada, kes maalt adra tagant tulcwad, aga ometegi said nad nii kaugele, et ülemate rahulolemist ära teenisiwad. Üks kurb asi, mis nende 80 mehe seas awalikuks tuli, oli see, et nende seast jägu mehi mitte sugugi lugeda ei oskanud mõned ka mitte „Jsa-meiet." See on küll imelik praegusel ajal kuulda, sest jo ikka koolid pääle 20 aastat tagasi omas heas tegewuses juba olid! Meie Kuresaare linna elu läheb päew päewalt üsna wiletsaks, nii et enam ei tea, kuidas läbi saada. Alati kuuleb õhkamist ja kaebamisi, et puudus kallale kipub ja see on ka üsna tõsi! Tööd on wäga mähe, ehk kui seda kusagilt juhtub natuke leidma siis on palk nii odaw, et waewalt soola leiba selle eest jõuab muretseda ja sedagi peab suuremalt jäult kopik haawalt nõudma. Ruki wakk maksab praegus ligemalt 3 rubla, kunas kartuhwlid üsna tuulest ära on, wakast nõutakse 1,50 kop., mis enne ilmaski kuulda pole olnud; mis peab siis weel pärast Jõulut maksma! Mingu elagu nüüd üks inimene, kellel üks kaheksa liikmeline pere on ja kunas peremees waewalt 50 kop. päewas teenib! Kas puudus ei pea sääst juba peaaegu aknast sisse wahtima. Nõnda on ka kõige poodi kraamiga lugu, kõik on kole kõrges hindas ja mis lootuse järele weel kõrgemaks peab tõstetud saama. Aeg läheb kallimaks ja palgad odawamaks, kuulukse igaühte kurtawad ja nõnda ta ka umbes on. Millest see kõik nii tuleb jäägu igaühe mõistliku inimese oma mõtelda, sest see awaldamine siin seda paremaks ei muuda. - Hilja aja eest seisis „ Postimehes" kuulutus, et Tallinnamaal jõumehi kutsuti  jõudu katsuma ; kes selle aegse jõumehe pidi ära wõitma, see pidi kuld uuri auuhinnaks  saama. Wist selle kuulutuse mõjul hakkasiwad Mihkli päewal siin Karja pool kaks jõukast meest rammu katsuma, kuid auuhind ei olnud mitte kuld uur waid lõhki löödud pea, millel õige paha järeldus saab olema. Kas see poleks parem, kui suured jõuumehed oma jõudu wõidu tõstmises  ei katsu, ehk ka wõidu jooksmises, sest maadlemises juhtub enamast ikka paha järeldus, nagu seda küllalt juba nähtud on. Karjast. Ka sääl pool peab uss ruki orasele praegus kahju tegema, mis küll imeline nähja on. Selle aasta on kõik asi kui ka loodus imeline: kewadel oli kuiw, suwel tahtis wesi ära uputada, sügi- 43, Saarlane, IVV2,