Saarlane Uleäldiae sialitika ajaleht maa- ja liaaarahwale Teisipäewal, 6. Augustil 1891. vill. aastakäik. maksab - Saaremaal aastas, . . .j rbl. Fv lp. Postiga saadetud aastas. A „ „ Pooles aastas I „ ÄZ „ Ilmub igal toisipäe»V«»t. Kuresaares kaiibauulitsäs nr. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum —H.— Wastus küsimise pääle, "ons Saaremaa rahwas waene?" „Saarlases" nr. 25 küsib keegi: „Ons Saaremaa rahwas waene?" ja katsub seda nõnda seleta, et Saarlastel suuremal hulgal  seda wa' raha puru küllalt peab käes olema. Aga waatame mõlemad küljed läbi, siis selgub asi seda puremine, ja igamees wõib õigusega kosta, ons Saaremaa rahwas rikas waene! Nagu teie ütlete: „Saaremaal elab ligi 60,000 inimest ja nende hulgast wõib julgest üks weerand osa neid lugeda, kelledel oma ilus raha kopik paigale on pandud, üle selle, et nad ise hästi elada wõiwad!" Aga selle ütelusega olete tõest eksiteel; siis peab ju ligi 15,000 rahameest Saaremaal olema ja sellega ka ühtlasi kõik Saarlased rikkad ja rahamehed. Aga tuletame seda meele, et selle 60,000 huikas ka naised ja lapsed on, kes teiste waewast meel peawad elama. Wõtame näituseks mõned kohad ette, ehk saame siis selgema otsusele: Selles maldas, kus mina nende ridade kirjutaja elan, on ligi 1000 hinge; noh kui nüüd meerand osa rahamehed oleksiwad, siis oleks meil ligi 250 rahameest ja sellega wõiks selle walla täitsa rikkaks wallaks lugeda. Aga ometi leiame sellel wallal rentereis ligi poolteist tuhat rubla kroonu mõlgu olewat, ise meel need mõlad mis teiste inimestega laialt läbi on; ka wõiks mõisa herra oma rendi wõlgade pärast mõndagi nutu lugu laulda. Nõndasammuti ägab magatsini raamat mana möla koorma all. Nõnda kuidas ühes, nõndasamuti on see igaS maldas üle Saaremaa, ehk mõnes maldas meel rohkem! Ja sellega peab küsima: „Ons Saaremaa rikas wõi waene?" Muidugi mõista, on ka tänu Jumalale rikkaid mehi Saaremaal leida, aga mitte nii suurel möödul, nagu see 25 numbris tähendatud on. Ja neid on iga rahwa seas, sest rikkus ja waesus on kaksikwennad ja käiwad käsi käes. Teiseks waatame seda, mis peab Saaremaa  rahamees ette wõtma, et teised tööd ja teenistust leiaksid, ega ei oleks iga kewade wälja rännata. Läbistiku rändawad igal kewadel üle kolme tuhand mehe Suurele maale, et raha teenida, mis omal maal wõimata on; sest Saaremaa paks rahwas oma kitsaste piiridega  ei jõua kunagi seda ülesannet täita, et oma tarwituse jõuks raha wõiks teenida. Linn on wäike, ehitusi mähe, kui paljukest see töömehi tarwitab! On nüüd mõnel Jumalast see õnn osaks saanud, et ta omale „muSta päewa" tarwiS mõned sajad rublad on jõudnud korjata, (ja neid on mähe) missugust ehitust wõib sellega fiis pääle hakata! Sest see, kes juba rahwale wõib tööd oma ettewõtmistega anda, sellel peaksiwad  küll tuhanded ja kümned olema, sadandega ei saa midagi! see kaub kui kuuma kiwi pääle. Saaremaa mehe rikkust teistega wõrrelda ei sünni nimetagi, sest need kõik saamad juba Saaremaal jõukaks meheks loetud, kes ilma laenuta teisest lõikusest teise saamad.  Noh, juhtub ka, et mõnel 100 kaks ehk kolm rubla kasude pääle on pandud, see on Saarlase kohta täis rikkas mees; aga sellega midagi ettewõtta, kust rahwas kasu saab, on hoopis wõimata! Nõndasamuti on noorte meeste Suurele maale wäljarändamine iga kewade, ühele kasuks teisele kahjuks. On see õnn juhtunud,  et ta kohe teenistust juhtub leidma ja ise kokkuhoidlik mees on, toob ta sügisel 70—80 rubla ehk wahest ka rohkemgi kodusse ja sellega on perekonna puudus kergitub, mis tal Saaremaal wõimata oleks olnud. Aga on ka neid, kes suid läbi Isamaa armastaja ja tema waenlane. 15 Jutustus Tiroolimaa talupoegade sõjast Napooleon'i I. ajal. Franz Hoffmann i järele. „Noh muidugi, ole mureta," waStaZ ohwitser  teda waigistades. „Ma saan tihti tänuliku, mitte tänamata südamega siia urtsiku pääls tagasi mõtlema! Häbi ja teutus tulgu minu pääle, kui ma seda peaksin äraunustama, mis sa minu wõera inimesele, sinu isamaa waenlafele oled head teinud. Tänu, tuhat tänu sulle, poisike! Saagu sündima mis saab, Lamarre jääb ikka sinu sõbraks!" Nende sõnadega oli asi mahatehtud, ja ilma tulewiku pääle muretsemiseta läks Priidu teisel homikul ohwitseriga teele ja astusiwad alla orgu. Waewalt oli pool teed käinud, kui rõõmus hõiskamine neile wastu kõlaS. Seppel Spekbacher oma poja Andrese ja kahe sulasega, kõigil moona koorm selgaS, ruttasiwad rõõmsa nägudega Priidu poole. „Jumal olgu tänatud, et sa meel elad," ütles Andreas wälkuwal silmil „meil oli juba suur mure teite pärast, kartsime nälja kätte äralõppewat, aga mis teha, ei wõinud midagi parata; sest lumi oli tee kinni pannud. Aga kes see sää! on, Priidu? Üks Prantslane! Kuidas tema siia tuleb? Ega sa ometigi tema wang ei ole, Priidu? Aga siis hoidgu ta ennast, silmapilk  peab ta " „St, st!" waigistas Priidu teda. „Jah, Prantslane küll, aga üks hea mees, kellele midagift paha ei pea tehtama! Nüüd wõid minna pääle, herra ohwitser. Ära eksima ei saa sa enam. Ma pean oma sõbradega ülcsse isa juure tagasi minema." „Jah, jah, mine ka pääle, tubli pois," ütles Lamarre südamelikult. „Weel ükskord  tuhat tänu sulle, mu poeg. Mõtle ka nõnda minu kui mina sinu pääle, ja Jumal andgu, et ma sulle seda head tegu ükskord wõiksin kättetasuda." Ta hakkas poisi ümbert kinni, andis temale suud, pigistas kät, ja läks siis minema. Priidu aga, südamest rõõmus, pööris oma sõbradega urtsiku poole tagasi. Õhtuks jõudsiwad nemad sinna. Wana Daami oli rõõmus, kui oma sõbru seesuguse koormaga nägi tulewat. Kõige rõõmsam oli Priidu; sest häda oli nüüd möödas, ja kui ta Prantslase pääle mõtles, siis tõusis temale üks imelik rahu südamesse. Ja meie arwame ka, et iga kristliku teu tegijale  niisugune rahu saab tulema. V. Kardetav» ettewõte. Spekbacher ja tema seltsimehed jäiwad kuni teise päewa lõunani üles mägestikku, kuna esimesel Waldhuberiga mitmesugufid tähtjaid asju üksteisega läbi rääkida oli. Priidu ja Andres istufiwad teises nurkas ja tegiwad sedasama. Wiimasel oli mõndagi seletamist ja rääkimist Andres Hooferist, kes Miinis olla käinud ja keisriga ise rääkinud, ja weel mõnda muud sala asja. Seda kõik kuulas teine suure tähelepanemisega,  kus ta wahel oma püssi pääle waatas, mis seina pääl rippus, ja oleks heameelega walmis kohe wälja astumas olnud nõnda tuksus tema süda täis wõitlemise himmus. Andres pidi teda aga waigistama, nõnda kaua weel kannatada, kuni õige aeg ükskord tuleb. „Sa mõtled ehk seda, Andres," ütles teine, „ct kui tuli ükskord lahti läheb, et ma siis wist kodu jään? Mitte koguniste! Kui kaua arwad aega weel wältawat?" „Kes teab?" kostis Andres. „Asjad ei ole weel kõik selgeks tehtud. Arwan Aprilli esimeses pooles. Küllap sa siis teada saad, kui selgeks tehtud on. Pea ka oma tuleriist walmis." Tahtku ehk mitte, Priidu pidi kannatama, et ta süda küll teda taga torkis. Kui Andres oma isaga ja sulaStega ära läks, langesiwad tema silmad wet täis, et ta jälle üksi pidi jääma. Sedawiisi läksiwad päewad pitkamööda üksteise järele mööda, ja Priidu aeg sai üsna igawaks. Sestsaadik, kui neil toiduwara  jälle majas küllalt oli, ei olnud neile DOEDTWDGDGDDDDDD Kuidas teada antud, saamad 1. Juuli k. p. saadik kirjad Kihelkonnale ainult kroonu posti läbi ära saadetud. Seepärast palume säälseid auustud tellijaid kroonu posti-raha, mis IF kop. kuni wiimse Detsembri k. p. iga tellitud eksemplari pääle wälja teeb, Saarlase  trükikojasse sisse maksta. Ajalehe „Saarlase" walitsus. GOGOGOGOGOOGGGGO