Mis mee hääduse üle rääkida oleks, siis oli Kullamaa selgel ja igapidi puhtal meel, mis esparsetti  ja akazia õitest mesilaste!  korjatud oli, esimene auu tarwis anda. Proowid herra Lachsilt, metsasaksalt Kröhnkellt ja preili Laurentilt näitusele saadetud, tegiwad seda asjalugu selgeks, et hoolsal mesilaste pidamisel  wõimalik on iga jagu mett, see on mis jagu taimede õitest mesi on korjatud, ka wäljalöödud  ostuks kui ka alleshoidmiseks  äralahutada. Herra Lachsilt  näitusele toodud kärjed õpetasiwad  magusa kaua aja üleshoidmist  kärjedes, misläbi wõõrastele  alati wärsket mett lauale ettepanna wõib. Täielikud kirjeldused mesilaste pidamisest herra Lachsilt ja Kullamaalt  kaasa toodud ja wäljaseatud,  tuletasiwad kõigile mesilaste  sõpradele meelde, et pikal Lalwel, kui wirk mesilind rahulikult  oma talwe-korteris puhkab, hoolas mesilaste pidaja mesilaste pidamise raamatuid uurima peab, et siis mis ta õppinud on, kasulilult  suwel mesilaste pidamisel  ja kaswatamisel tarwitada wõib, nõnda et ta ise teab, kuda nende pidamine suwel kõige kasulikumalt  ära toimetada tuleb. Kahetsemise wäärt on, et meie kliima ei lase niisuguseid suuri kasusid loota, kui herra Kullamaa meile oma raamatust näitas, sest 1894 aasta puhas kasu oli 7200 rubla hõb. suur. Hoolsale  mesilaste kaswatamisele ja pidamisele peab see asjalugu iga wäikse-põllumeest aga ka meilgi äratama, kui talle käega katsuda, selgeks tehtakse, et üksnes 20 mesipuu ületalwepidamisel igal aastal 10 rubla hõb. mesipuu päält, see oleks kokku 200 (kakssada)  rubla hõb. wirkuse ja hoole tõttu ärateenida wõib. Hoolsust, wirkust ja tarkust tarwis  pruukida, küll siis Jumal ise oma targa looduse-seaduse wäel korralikkusid püüdmisi korda laseb minna ja neid ka rikkalikult  õnnistab. P O. Loovusrahwa usust. „Nsk on inimese ainus tugi, Tema eluhoone alussein; Usu võhjal vn ta töö ja tegu. Usu pääl ta tulewikn aim." P J Ilmas on äraütlemata palju loodasju,  taimesid ja loomasid; aga ainult  üks terawama maimuga mõtleja inimene küsib ja wõib küsida: „Kust on kõik need asjad ja need äraarwamata  maailmakerad, mis taewalaotuses  meie kõrwal, ülemal- ja allpool meid on saanud?" Kõige wähem majakene  ei wõi mitte iseenesest saada, waid ta peab kellegi käe wõi toimetuse  läbi ehitatud saama. Ka mitte üksgi loom, taim, tolm ja ollus ei ole oma olemust mitte iseenesest, waid ühest teisest, enese sugusest tõuust ehk olemusest, nimelt aga põhjusollustest saanud. Kust on aga siis need põhjusollused  tekkinud? Kas iseenesest? Selle pääle kostab teadus: Iseenesest ei wõi mitte midagi, ka mitte üksainusgi  põhjusollus tekkida, waid kõik põhusollused on ühe iseäralise wõimu läbi, mis üle kõige looduse ja terwes looduses Legew on ja kelle imelikust olemusest inimene oma meele ja mõistuse  ehk uurimise läbi wäga wähe aru saab saanud. Niisugust imelikku  wõimu ehk olemust nimetame meie „Jumal." Jumala läbi on siis kõik terme loodus saanud. Sellepärast ujub iga walgustatud ristiinimene „Jumala, see kõige wägemama  taewa ja maa looja sisse." Sest: „Taewad jutustama! Jumala auu ja taewa laotus kuulutab tema kätte tööd." (laul 19,2.). Seda õpetab  pühakiri, mis igale inimesele see kõige selgem malgustus tema pimeda elutee pääl on ja seda tõendab ka teadus, pääle selle meel inimese südametunnistus,  kui see male õpetuse ja nurjatumate ehk hirmsate tegude läbi mitte tumestatud ehk patu-uuesse magama uinutatud ci ole. Kuda on aga loomuliste rahmaste  seas usu (religioni) poolest lugu? „Üleüldse" nõnda kirjutab üks kuulus kirjanik „arwatakse, et loomulistel (mitte ristiinimestel) rahwastel seda, mida meie religioniks  (usuks) nimetame, sugugi ei ole. See on aga täiesti üks suur eksitus. Einole kunagi niisugust rahwast olnud,  ja ei ole ka nüüdgi, kes ilma usuta oleks. Puhast ja selget usku, ehk selle wormi järele nagu ristiinimestel,  ei ole nendel küll mitte olnud  ja ei ole nendel ka praegugi. Aga nende hariduse ehk nende oma kombe järele on nendel kõwa usk. Seda wõib silmapilk sellest näha, kui ühele metsikule, kes midagi müüa pakub, mida meie osta ei taha, veldakse:  „Seda ei luba meie usk mitte;" siis ei paku tema, olgu ta siis botokude,  eskimo wõi kaledonialane, oma kaupa enam mitte ja tema ei soowi enesele midagi selle käest, mida selle usk ei luba, kellega temal tegemist  on. See looduse wäewald, kelle wõimu  all inimene elab wõi tema aimtus looduse wõimu ja mägede wastu, tema Püüdmine aru saada sellest, mis temal  arusaamata, hääd ja halwad elusaatused, millede Põhjusi tema ei tunne, järele mõtlemine iseenese sündimise  ja tekkimise, otstarbe ja suremise  üle need kõik on tema usu ja tundmuste juured ja põhjused. Niisugused uju- ja tundmuste-pöhjused  on niihästi neegril lõuna pool, kus päikese kiirtega kõrwetaw palamus  maa pääle woolab, kui ka härjvpõlwlaste  töölistel eskimodel ülemal  Põhjas, kus igawene tali walitseb  ja kõik, kellel elu on wõi liikuda wõib, igawesse unesse uinutada tahab. Et inimene looduse süles elab ja näeb, et looduse tegewus nagu isikuliku  tahtmise järele sünnib, selle pärast  peab inimene ka teda niisama isikulikuks,  nagu iseennastgi. Mäed, järwed,  jõed, taimed, puud, kuu, päew jne. on kõik kõrged waimlised (seelische)  olewused, mis, kas inimese Lahtmise  järele temale õnne ja õnnistust wõi tema tahtmise wastu õnnetust, wiletsust ja hädaohtu toomad. Nõnda on nende loomuliste rahwaste usk, kellede waimuharidus weel koguni madala järje pääl on. Kui waim aga enam haritud on, siis ei pane tema mitte üksinda looduse  sündimust, waid weel rohkem looduse jõudu, seadusi ja neid põhjust  tähele, millede najal looduse sündimust edentatakse. Niisugused tähelepanemised ja uurimised teemad aga selgeks, et üks wägew ehk kõrge olemus ehk looja on, kelle läbi kõik sünnib. Nõnda oli kõrgesti  haritud ja sellepärast üle maailma  kuulsal Greeka rahwal 12 jumalat,  kellede seas Zöis (Zeus) pääjumal  oli. Need jumalad oliwad kiwift wälja raiutud ja hoiti neid Olimpia  templis. Selle pärast nimetati neid jumalaid „Olimpia jumalatekoguks  (der olympische Göiterkreis). Haritud greeklased pidasiwad neid kujusid tähendamise - märgiks (symboliks),  aga haränata neid jumalateks ise. Nõndasamuti pidasiwad Zsraeli lapsed „kuldwastkat" omaks juma- laks. Mõned rahwad aga peawad pea ühte, pea teist loodasja ehk kuju jumala tähendamise-märgiks ehk asupaigaks  sfetisch'eks'. Nõnda arwawad  mõned rahwad, et jumala asupaik  päewa ja kuu pääl, mitmesuguste  loomade, kiwide, puude sees, mäeotsades ja luhaaasade pääl on. Niisama wõiwad mõnedes, niisugustes  kohtades kurjad maimud waritseda,  kus neid, niihästi kurje, kui häid waimusid, nagu jumalaid teenitakse  ja nendele ohwrid wiidakse. Mõned  indianlased rändawad kaugelt ja laialt ühe suure kaljukünka juurde kokku, kus nad siis oma jumalateenistust  peawad, paluwad ja ohwerdawad.  Guinea neegrid waliwad enestele,  enne kui nad kuhugi lähemad wõi midagi tähtsamat asja ette wötawad,  selle asja jumala tähendamisemärgiks  wõi tema asupaigaks (fetisch'eks).  mis nendele, kui nad omast hurtsikust wälja astuwad, kõige esiteks silma puudub Kudas niisuguse ettewõtte  järeldus, hää wõi halb olnud, selleks peetakse ka seda fetischet Samojedid  wiiwad ühe kaljukünkale Dndino  ligidal ohwrid, sest nad arwawad,  et jumal ise seda künkast sinna wiinud. Wanad sakslased pidasiwad hiisi (Haine) ja metsa jumalate asupaigaks. Eestlaste hääde ja halwade maimude ehk jumalate asupaigad wõi pühad kohad oliwad mõned järwed, jõed, mäed, puud jne. Nõnda näituseks  on nemad „pühaiärwe" ja „emajõge"  Tartu, „pühajõge" Wõru kreisis jne. pühaks pidanud ja niisugustes kohtades oina jumalatele ohwerdanud. Terwes Indias auustati madusid ja praegugi meel auustawad Braama usulised kobrat, kes üks wäga kihwtine  madu Indias on. Niisama palju lugu madudest peawad ka neegrid  Haiti saare pääl. Kangesse jõe hallikaid peetakse hindudest pühaks. Weel enam auustamist, auukartust ja pühaks-pidamist äratas inimeste sees see äraütlemata suur taewalaotus  oma arwata paljude imeilusas hiilguses särawate taewatähtedega, kus kõigi pühade hingede ja inglite pelju- ja armsate asupaik on, kus jumala rahuriik ja wagade maimude wõimus, truudus ja tugewus walitseb, kuhu aga ühegi sureliku nõuu ja jõud ei ulata. Sinna, jah sinna poole pöörasiwad nad omad silmad, heitsiwad  endid põlwili ja saatsiwad omad südamlikud palwed sinna ülesse taewa- ja maalooja trooni ette. Nad saiwad selgesti aru, et loomad ja taimed  ainult siis siin maa pääl sigineda, elada ja edasi minna wõiwad, kni wihma ülemalt taewalaotusest sadab ja päewa päält walgus ja soe maa Pääle maha woolab. Sellepärast pidi ka jumala enese asupaik ülemal Päewa ja tähtede pääl olema. Juka kuningas arwatz aga, et. kui meie maad, maakera ei oleks, siis ei wõiks ometi, sellest hoolimata, et wihma sadab ja päew paistab, õnnistusest ja siginemisest juttu,i siin olla. Kus aga midagi sigineb, kaswab ehk elab. sääl on jumal ehk tema asupaik. Sellepärast peab ka meie maa pääl jumala asupaik ehk jumal igas kohas,  kus tema tegewuft näha on, olema. Nõnda kui iga loomusline rahwas usub. et üks kõige mägewam olemus, jumal, üle terme looduse walitseb ja teda ülemal peab, nõnda usub ka peaaegu igaüks loomusline rahmas, et kui inimene ära sureb, tema hing igawesti elab, sest jumal, kes kõike iludust ja hiilgust loob, teda edendab ja armastab, ei wõi inimest, kes kõige looduse kroon ja iludus on, mitte ära häwitada. Selle läbi saaks tema ju oma kätetööd wihkama. Mida alama järje pääl loomuliste  inimeste haridus on, seda enam usuwad nemad nõidumist. (Pooleli.' täidetud südamega minema, et waest süüalust üles otsida. Kus wõisin ma teda leida? Kes wõis ütelda, kuhu teda kahetsus ja hirm ajanud? Philippa surnukeha puudus weel, et selle koleda öö koledus  täielik oleks. Hambaid kõwasti kinnipigistades ruttasin ma minema. (Pooleli.) Politika ringwaatus ja wäljamaa sõnumid. Cgiptusemaa politika-taewasse on wiimsel ajal õige ähwardawad pilwed  koguma hakanud. Nii teatatakse „Times"'le Kairost, et europlased endid sääl enam 'ugugi julged ei tunne olewat. Jtalia leht Messa - giere" ja Greeka leht „T el e - graphos" on Egiptusest sõnumi saanud, mille järele säälse pärisrahwa seas jutt liikumas olla, et tänawusel ramadani-pühal wissisti üle' üldine europlaste ärakukkamine saada olema. Juba olla ka Aleksandrias wiimsel ajal elawa rahwa olek europlaste,  iseäranis aga wäljamaa soldatite  ja madruste wastu wäga ähwardawaks  läinud. Suurt rahutust sünnitab  ka europlaste seas see asjalugu, et wiimsel ajal wäga palju bedui - uisid linna lähedale koguma on hakanud. Nii oliwad lood ka aastal 1882, mill Aleksandrias palju europlasi  ära tapeti. Egiptuses on küll, kuda meie paari päewa eest traadisõnumi  läbi lähedalt teatasime, Inglise  walitsuse nõudmise pääle iseäraline  kohus mõistmiseks nende üle, kes europlaste kallale peaks tungima, sisse seatud, ja on selle kohtule koguni  õigus antud süüaluseid tarwilikul  korral surma mõista; kas see aga europlaste wästu waenulisi egiptlasi  palju hirmutama saab, on weel Seda ja teist. Kõige kallim piip on wast Persia shahil, mis kalliste kiwidega on ehitud, nii et ta rahalist wäärtust umbes kolmweerand miljoni rubla pääle wöib arwata. Niisama palju maksab wast ka kapten Crabke piibukogu  Brüsseli linnas, milles pääle 5066 piibu on, kõiksugustest aegadest, maailma nurkadest ja materjalist: kiwist, puust, klaasist ja metallist. Ka Inglise troonipärija, prinz Wales, on agar piibu koguja, ehk küll ta ise ainult sigarit ja paberossi suitsetab Kumb mõistis paremini luisata ? Üks Jngtije major, kes ka Krimmi sõjas oli olnud ja siis pikemat aega Wenemaa sisemistes kubermangudes wibinud, oli luiskamise  poolest kuulsa herra von Münch- Hansen: waimuwend. Ta jutustas kõige imelikumaid, weidramaid lugusid,  mille juures aga kõige imelikum oleks olnud, kui keegi neid oleks uskunud  Ühel päewal istus ta pääle lõunasööki lõbusal tujul laual, mille ümber ka weel palju teisi herrasid jutuwestmisega oma aega wiitsiwad. Tuttaw luiskaja jutustas, et Moskwa  linnas Kremli lossis niisugune suurtükk jeiswad, mille laskmise toru nii awar olla, et ühel päewal, kui ta omnibusega sõitnud ja taewast hirmsasti hakanud wihma mahawa- lama, kutsar tuhat nelja olla selle suurtüki suust sisse kihutanud, et sääl iseendale, hobustele ja suurele tõllale kõige pääl-istujatega wihmawarju  muretseda. Keegi herrade seast naeratas selle luiskamise üle. Major  nägi seda ja hüüdis: „Kudas, mu herra, Teie kahtlete wast weel, kas see lugu ka tõsi on, millest ma praegu jutustasin?" „Seda ei tule mule meeldegi", ütles teine herra naerdes, sest et ma sel puhul just ise ka selles tuurtükis olin. Teie, majori  herra, ei wõinud seda muidugi mitte oma omni kusest näha. Ma olin nimelt wähe enne Teid sinnasamasse  wihmawarju sõitnud, kui ma korraga Teie tõlda nägin tuhat nelja wuhisewa kiirusega mmu poole kihutawat,  ja mul Põhjust küllalt oli karta, et meie pimedas suurtüki torus wõiksime hirmsasti kokkupõrgata, mille juures minu kergel troskal üksnes puru oleks taga olnud. „Lase ruttu sintauku!" hüüdsin ma oma kutsarile kes ka osawa mehena, nagu kõik Wene kutsarid on, ümber pööras ja weel aegsasti suurtüki sintaugus kindlat  warjupaika leidis. Nnpea kui wihm mööda oli läinud, sõitsime toredasti  oma warjupaigast wälja. Ma tahaksin nüüd aga teada, kudas Teie oma omnibusega sellest torust jälle wäljapääsesite?" „Just selsamal teel, nagu Teiegi, ikka sintaugust wälja! Pakid mis ülemal omnivuse katusel oliwad, tukastasiwad küll wähekesti,  aga muidu läks kõik üsna libedasti".  Kasulik soowitus. Kui kuu lus „klawerikuningas" Rubinstein 1846 aastal alles üsna noore ja tundmata mehena Wieni linna tuli, sai ta säälse Wene saadiku ja tema abikaasa käest soowitusekirju tähtsate inimeste kätte äraandmiseks, kellel kõrgemas seltskonnas suur mõjudus oli. Rubinsteinil oliwad suured lootused  nende kirjade pääle pandud, mis talle mõjumeeste ukjesid pidiwad awama, aga üheltgi poolt ei saanud ta nende pääle külaliseks palutud ega mingi muud elu awaldust. Kui ta sel kombel juba wiis wõi kuus kirja ilma mingi järelduseta oli äraandnud,  mõtles ta: Tahan ometi kord waadata, mis neis ometi seisab!  ja wõttis ühe kirja katseks lahti, mille sisu järgmine oli: Kõrgesti  auustatud grahwinna! Seisus, milles meie elame, paneb meile paraku  selle tüütama kohuse pääle, wahest omamaa inimesi wõõrsil soowitada,  kes meid selle pärast oma palwetega tülitawad. Sel mõttel soowitame Teile nende ridade toojat,  ühte noort meest, kelle nimi Rubinstein on." Nüüd sai noor kunstnik aru, miks tema eest kõrgema seisuse liikmete uksed siit saadik kinni seistwad ja ta rändas ka ilma soowitusteta  üksinda oma eluteed julgel meelel edasi, ja jõudis, nagu tuttaw,  hiilgwalt sihile. Teistest lehtedest. „M oskowskija Wedom  o s t i" toomad Wenemaa sisemise politikalije seisukorra üle juhtkirja, mis nõnda algab: „Meeletud ebasõnumid ja hälbid muinasjutud ei kao ilmast. Aga tawalistel aegadel tekiwad nad enam ehk wähem kogemata ja annawad ainult tunnistust inimeste pää-õõnsusest  ja lorihimust. Ebajuttudest aga, mida mulluse, Wenemaale nii kurwa, aasta wiimastel kuudel laiali lagunesiwad,  ei wõi seda mitte tõendada. Ei, need oliwad osawasti wälja mõeldud ja osawasti laotati neid laiali. Sääl oli kõige eesmalt kuulda, maapäämeeste käest wõetawat kohtulikud  ametikohused ära; siis eksitati Naort-põlwe selle jutuga, ülikoolide põhjuskirjad wõetawat weel kord revideerimisele ja lõppeks tõendati wijalt, Wenemaa astuda uue wabamelse  walitsuse alla ja 'võimalikult juba kemadeks õnnestawat teda konstitutsioniga  (parlamentlise riigiwormiga).  Muudest ennemuistsetest juttudest,  mida amaldadagi ei wõi, ei taha meie rääkidagi. Seda kõik kuulutati  nii selgesti, põhjendati nii peenel wiisil, et isegi mõistlikud inimesed  kahtlaseks saiwad ja kurbtuse sisse jäiwad. Aga rahma ja tema ülemate kihtide rahulise, tööka osa suureks rõõmuks ei ole nüüd enam niisuguste tühjade juttude jaoks paika üksainus sõna Zaari suust on neile otsa pääle teinud. Huwitaw on aga ümber waadata ja selgeks teha, kuda niisugused jutud ülepää wõisiwad tõusta ja kuda need kurwad  nähtused wõisiwad ette tulla, mis Keisri sõnu saatkondade wastuwõtmijel  17. januaril talwepalees tarwilikuks tegiwad " Praegu olewat juba igaühele selge, et kõik need agarasti laiali laotatud jutud, kui oleks walitsuse wahetamisega uuesti wabameelsete woolude aeg alganud ja nagu kutsutaks  semstwode saadikuid riigivalitsusest  osa wõtma, täiesti ilma kõige wähema aluspõhjata olla olnud. Kõik need kohinat teemad lookesed olnud hakatusest otsani luuletatud ja kawala nõuuga ning täiesti plaanilikult  olewat neid ringi kantud. Aga kes olnud nende sünnitajad? Kes muud, kui ikka need, kes sellest omale kasu lootnud, ikka seesama tähtsuseta pisike salk konstitutionilisi tulepäid, politikalisi sekeldajaid, wabameelseid  ajalehe toimetajaid, pidusöökide  kõnepidajaid, semstwo-mehi, kes riigipanga miljonide järele igatseda. See salk olewat 1881. aastast saadik juba wäga harwaks saanud, aga päris kadunud ei olewat ta weel mitte ja ikka neidsamu kõdunenud ja kokkukuiwanud mehi lükatawat ette otsa. Niisuguste meeste ja nende teenistuses  olewate ajalehtede töö olewat  siis ka see katse, kohe praeguse õnneliku walitsuse algul säärast segadust  sünnitada, nagu see ka minewase walitsuse algul sündinud. See ole' wat kindel. Semstwode koosolekutel olla meelega  juttusid wäljalaotatud, et meie riigi sisemine , olitik uue sihile saada. Nüüd kõneleb Moskwa leht Tweri kubermangu semstwo asjadest, kus dezcmbri kuul wabameelne F. J. Roditschew semstwo-ameti esimeheks walitud, mis „muudel aegadel mitte ei oleks sündinud". See mees olewat  semstwo-kogule kinnitanud, et nüüd „uus aeg" Wenemaale algada, ja tema toimetusel walmistatud ka teataw palwekiri, mis Zaarile asja andis semstwo-saatkondadele tuttawat kõnet pidada. Ka endistel aegadel olewat iga segadus Wenemaal meelega tehtud walejuttudega alganud. Wene rahwas  olla oma waimliste aadete poolest  sekssamaks jäänud, mis ta paljude  aastasadade eest olnud. Seepärast  katsutud ka nüüdgi jälle tema kohta endist abinõuu walet - - et teda „ kiusatusesse saata" ja eksitada."  See wabameelsete wale olewat  aga, rahwale selgeks teha, kui oleks riigiwalitsus nende poolt õhutatud  liikumise kohta wastuwõtlik. 37. Posti m e e s. 1895.