Saarlane Xs 43 Teisipäewal, 37. Oktobril 1892. !X. aastakiiik. maksab: Saaremaas poolcS aastas 1 ~ „ Postiga saadetud aastas. Ä „ „ Pooles aastas 1 „ S 3 „ Ilmub igal teisipcrotvcrt. Kuresaares kaubauu!litsäs nr. >7. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab A kop. -4.- Ulciilhiae palitika ajaleht ma»- ja linnarahvale. Saarlaste laulmisest EeSti rahwas on laulu armastaja rahwas,  seda ei haka keegi maleks ajama, kes kolm sammu Eesti rahwa seas on ringi astunud. Eestlased laulawad igal ajal ja igal pool; ilma lauluta ei taha Eestlane kusagil läbi saada, seda tunnistab nende mana rahwa laulude kogu, neid on nii palju, iga suguseid, iga pidu ja iga aja seisuse tarwis meisterdatud. Ka meie Saarlased oleme üks wäike wõsuke suures kesk merd, otse kui peegli pääle istutatud. Ka meie esiwanematel oliwad omad mitmesugused laulud, mis enam ehk wähem Suuremaa Eestlaste rahwa lauludega kokku lähemad. Ka meie esiwanemad on laulnud ja on laulu armastajad  olnud, seda tõendawad ja tunnistamad  need mitmed sajad laulud, mis nüüd juba peaaegu kõik unustuse hõlma ja kadumise  halli kätte alla kipuwad jääma. Ka praegus on meie Saaremaal laulu armastust leida, kuid paraku, hoopis mähemal  ja külmemal mõedul kui enne. Ka kipub meie rahwa laulu armastus mõnes paikas omast õigest rööpast mälja minema, see on õige tee päält kõrwale, paksu metsa padrikusse, kust teda keegi naljalt enam õige tee pääle juhatada ei jõua, sest meie Saaremaal  pole meel seesugust südikat meest leida, kes laulu wankrid enese järele mädada oskaks. Saaremaal armastakse küll praegus meel laulmist aga kui meie ligemale astume ja tähele paneme, missugust laulmist rahwas enam armastab, siis wõib küsida: kas niisugune  laul tunnistab haritud wõi harimata  rahwa maimu, kes seesugust laulust kuulda lasewad. Suuremalt osalt kuulukse Saaremaal otse liiderlikust ja roppusi laulust, mis poisid ja tüdrukud ise üheteisele teutufeks ja laimamiseks  on sepitsenud. Asi näitab mõnes nurkas koguni nii olewad, et nad ise üsna waimustatud on niisugust laulust lauldes. Nad ei taha paremaid sugust kuulda ega õppida. See on kölwatu laulu armastus! Näituseks laulawad noored mehed pidude pääl ringi tammudes: Ma raha mees, ma rammu mees, Ma rikkas mees, ma riiu mees, Ma julge mees, ma jooma mees, Ma lahke mees, ma laulu mees, Ma pilli mees, ma piibu mees, Ma hea mees, ma ikka mees, j. n. e. Wahest läheb seesugune joru teab kui pitkaks ja kaugele, nii et sugugi häbi ei tunta, ka kõige tooremaid ja ropumaid sõnu üksteisele otsa jätkada ja ikka laulu nime all suust mälja jõruda. Mõnikord saab ka sugu paremaid, see on Eesti laulikute laulust lauldud, aga sellel ei ole tulu ega kasu, sest et õigeid noodi tundjaid seesuguste lauljate seas ei ole, millepärast ka need toonid otse kui üks jupiline halwasti keeratud nöör on. Kes parandab seda wiga, kes harib meie laulu põldu, nõnda kuida see tarwis, kellel on selleks jõudu ja kindlat mehe meelt, tahtmist ja selle kohalist tundmist! Meie waesed Saarlased  saame selle järele weel kaua oodata ja kannatada, ennem kui need kuldsed lootused  kord täide lähemad, et meie Saaremaal  paremaid laulust kuulda saaksime, et meil igas külas, ehk ka kihelkondas üks tubli laulukoor jalal oleks! Küll on ka praegus Saaremaal mitmes ja mitmes kohas noori inimesi, kellede rindus tõsine soow ja püham püüe oleks, paremaid laulusi õppida aga kes õpetab ja juhatab. Ka on siin mõnes nurkas kiriku lauluga weel üsna wilets lugu, nii et köstril oreliga hea tegemine peab olema, kui kogudus järele wõib laulda; enamast laulwad koori päälsed inimesed ikka teist wiit, kunas all üsna teist moodi lauldakse ja wahest pea pool salmi weel laulda jääb, kunas koori pääl juba otsa lõppes. Kui juba waimulikude lauludega weel seesugune halb lugu on, mis peab siis ajalikust laulust arwama! Päälegi arwawad wanemad inimesed, et ajaliku laulude laulmine päris patt olla. Ei, armsad Saarlased, ei mõnus ja hästi haritud ajalik laul pole ilmaski patt, wäid ainult niisugused roppud ja kõlbmata laulud, mida praegus lauldakse, on patuks arwata ja peaks iga ühte wähegi haritud inimest häbenema panema neid laulda ja walmistada.  Kadugu toorus ja edenegu woorus! V. Mägi Kahtlus ja süü. 13 Rääkige, herra adwokat. Wist on see mõnest muust asjast, ja mitte pettusest ja kahtlusest, need on mind juba ära tülitanud. Adwokat wõttis wäärt paberite nimekirja wälja ja jutustas kuidas see tema kütte saanud oli. Alfonsu kargas püsti ja hüüdis: Ja teie julgete seda truui ja auusameelelist  tüdrukut selle pettuse ja warguse asja sisse mässida. Kas teie ei tea mitte, kas ma teile ei ole seda mitte ise jutustanud,  et ma olen Gertrudile poole oma warandust pakkunud? Tema aga lükkas seda tagasi. Midagi ei taha ta minu käest wastu wõtta, ka mitte kaasawara, kui ta mehele läheb. Ta on aastate kaupa mu tädi aruldase hoole ja iseenese ärasalgamisega  põetanud, ta räägib praegusgi weel tädist, kui omast heategijast ehk see küll temale midagi pärida ei jätnud ja üht seesugust inimest peate teie kuritöö osaliseks  !? KaS teie ei näe tema hinge puhtust tema silmades hiilgawat? Kas teie olete nõnda tühine inimeste tundja, et teie Gertrude näost mitte tema ilmasüütust woorust ja südame puhtust lugeda ei wõi? Kui need wäärtpaberid, mis selle lehe pääle tähendatud on, tuhat korda kallimad oleksiwad, siiSgi ei wõiks nemad mitte seda kahju mu hinges tasuda, mis ma kannatan,  kui üks kõige wähem umbusaldaw mõtte selle naisterühma wastu mu südames ruumi leiab, kelle auusust ja puhtust ma usun. Oh see pärimine on mulle ainult kurmastust ja rahutumat südant toonud! Aia olen wastu meelt teda wastu wõtnud, ehk ma küll waeue olin ja oma wara kautanud olen. See ei olnud õiguse poolest mitte minu oma. Minu kohta seisab selle päül needmine! Ja mina peaksin seda kannatama, et teda, kelle oma ta õiguse poolest oleks, saab nüüd margaks peetud. Kui Gertrud need paberid wõtnud oleks, siis oleksiwad nad tema omaks jäänud, ma ei oleksin neid mitte tema käest tagasi nõudnud aga tema ei ole midagi wõtnud säält pultist, mille wõtmed tema kätte usaldatud oliwad, ma ütlen weel kord teile: Tema ei ole midagi wõtnud. Ma olen iga maletamist ja laimamist, mis tema auu riisub, malmis kätte maksma. Tema on ilma süüta, aga üks rojane käsi on see paberi raamatu wahele pannud. See on kõik ilma asjata olnud. Sähke, siin on teie tunnistus, ütles Alfonsu paberi adwokati kätte tagasi andes, ja häda selle inimesele, kes julgeb sell põhjusel ilma süüta inimest laimata. Minu arwamine neiu Getrrudi üle läheb teie omaga ühte, ütles adwokat rahuliselt.  Ma ei ole mitte kaebaja, ega süü tõstja waid pidasin ainult oma kohuseks, teile kõik seesugused leidused, mis teie päranduse  kohta kliimad, ilma salgamata teada anda. Ma olen nüüd teie wastust kuulnud,  aga pean oma kohuseks teile selle asja juures weel midagi ette panna, ja nimelt: Kuidas wõib seda kahtlust temast ära pöörda? Alfonsu kattis silmad mõlema kättega kinni ja waatas kaua waikides oma ette maha. Sügawasti öhkades tõstis ta oma pea wiimaks üles ja palus adwokati omale seks nõuu anda. Wiimati tuliwad nad selle otsusele, et adwokat pidi rahapankades järele pärima, kas need rahapaberid wõi nende kupongid sääl ära müüdud on. Gertrudi käest ei tahtnud  kapten midagi küsida, ega teda seega piinata. Adwokati käigid pidiwad nüüd seda süüdlast walge ette tooma, kes selle paberi senna raamatu wahele pannud, et seda pölastawat kahtlust ilmsüüta noore tüdruku pääle juhtida. Kui adwokat kahtlust walitseja pääle juhtida katsus, et see ehk kättemakSmise tujus, et Gertrud teda mitte wastu ei wõtnud, seda teinud oli, siis püüdis Alfonsu ka seda kui oma sugulast kaitsta. Tema pidaS, ehk küll mitmed asjad selle wastu tunnlstasiwad, teda auufaks meheks ja ei uskunud mitte, et ta kaassüüdlane rahakambri sisse murdmise kui ka jõe äärtse aida tühjakstegemise juures oli. Et see