keste pääle ehitatud linn, pea niisamati, nagu nüüd Weneedig  ja waatlesiwad wägewaid lillewanituid ja kenasid lippusid, milledega majad ja katused üleni oliwad ehitud: sest Gooti kuningapaari pulmapidu oli pühitseda. Juba wara hommikul kogus gootlaste ühendatud sõja- Wägi linna wärawate ette pidulikule rahwakoosolekule kokku. Kuningapaar ilmus lumiwalgete hobuste seljas. Kohale jõudes astusiwad nad maha ja sammusiwad jala terwe rahwa ees warjurikka raudtamme alla. Sääl pani Witigis mõrsjale oma parema käe pää pääle, see aga astus palja pahema jalaga kuninga kuldkingasse. Sellega oliwad tuhandehäälelisel hõiskamisel pulmakombed  rahwa seaduse järele täidetud. Selle pääle istus noorpaar roheliste oksadega ehitud wankrile, mida neli walget härga wedasiwad. Kuningas wõttis piitsa ja nad sõitsiwad terwe sõjawäe saadetusel  linna. Sääl järgnes esimesele, pool paganlisele Germaani kombele, teine, kristlik pidu: Ariaani piiskopp jagas oma õnnistust noorepaarile Püha Witali kirikus ja wahetas sõrmuseid. Rautgundist ei tuletanud keegi meelde. Weel ei olnud kirikul seks wõimu küllalt, et oma abielu  surmani kestwuse õpetust tarwiliku jöuuga maksma panna. Sagedasti jätsiwad suurtsugu roomlased, iseäranis aga germaanlased,  täiesti omawoliliselt naesed maha. Ning kui weel kuningas riigikuju pärast seda tarwiliseks  arwas ja naene ise mitte wastu ei waielnud, siis ei teinud kirik mitte häältgi. Kirikust läks pidurong kuninga palasti, kus aedades ja kodades pidulauad rikkalikult kaetud olwad. Terwe Gooti sõjawägi ja kõik linna elanikud leidsiwad siin ja Herkulese ja Honooriuse platsil, lähematel uulitsatel ja kaanalitel laewade pääl pidulikku wastuwõtmist, kuna riigi ülemad ja liuna tähtsamad inimesed kuningapaariga koos ümmarguses aiamajas wõi ruumikas joomakojas, mille Teoderik Rooma palastile külge ehitada oli lasknud, istsiwad. Kui wäha ka maa halb seisukord ja kuninga meeleolu pidurõõmu kohased oliwad, siisgi oli seda tarwis: sest Rawenna  elanikka oli gootlastega ja gootlasi iseeneste wahel  hädasti waja lepitada ja loodeti, et piduwiina laened wiimaseid wihawaenu tundmusi ära uhuwad. Kõige paremini oli kuninga laud, ja teised laialdases aias ja puiestikus olewad pidulauad wüikesesse tuppa näha, kus Matasuuta önnewoodit walmistati ja mille ainukesest  aknast waba pilku aiamaja, aia ja mere pääle heita wõis. Numiidia tüdruk Aspa oli omale luba palunud, pal- gaks truu teenistuse eest, seda tuba juba kolm päewa enne pulmi oma tahtmist mööda ehtida. „Tõsised ja kurjad roomlased, ütles ta, mõistawad niisama wäha maailma kõige ilusamale naesele mõrsjawoodit ehtida, kui karedad gootlasedgi: seda ametit wõib ainult Ahwrika imedemaal õppida. Ning tõesti osawasti, oma kodumaa muinasjutulise toredusega oli ta kõike seada mõistnud. Ta oli wäikese madala toakese päris nõiakarbiks teinud. Seinad, põrand ja lagi oliwad toakesel walgest marmorist. Selle kõik kattis Aspa kolme nelja kordselt kokku pandud tumepunase siidiriidega kenasti kinni, nii et ühtegi sammu kuulda ei olnud ja wähem kui hääl juba tekkimisel kadus. Ainult akna juures paistis weel lum iwalge marmor punase siidi alt wälja. Walgest pisteklaasist aknale oli paksust kollakast siidist eesriie ette riputatud: ainus walgus, mis toas oli, tuli ühest imekunstlikust lambist. See lamp rippus kesk lage ja kujutas hõbetuwikest kuldtiibadega, kellel jalgus madal kallist kiwist kausikene. See kiwi oli Wandali kuninga kingitus ja peeti teda üleüldse haruldaseks imeks. Kausikeses põles magusa lõhnaga seedri õli. Nõrk ämar walgus laotas ennast siit woodi üle laiale, mis, lilledest piiratud, just lambi all oli. Aspa oli enesele mõrsjawoodi kui kaks koos seiswat lahtist konnakarbi poolt mõtelnud: kaks pikergust karbi poole moodi seedri puust woodit paistsiwad waewalt waipade seest Wälja. Lumiwalgate waipade ja patjade üle oli kullakarwa linane kate laotatud. Kõige ilusamaks ehteks toakesel oli aga lõpmata hulk lillesid, mida Aspa harjunud käsi, oma kodumaa maitse järele, osawasti igale poole, seinte pääle ja lae alla, uste, akante külge ja woodi ümber mahutatud oli. Ainukese kitsa ukse ümber oli lõhnawatest lilledest pärg põimitud. Kaks suurt roosipuud seisiwad päetsis ja laotasiwad oma walgeid ja punaseid õilmeid waipade pääle. Eespool nimetatud lamp oli imetunstlikult lillede wahele  paigutatud, ning igale poole, kuhu silm wähegi peatama  jäi, oli Aspa üliosawasti haruldasid lillesid seada suutnud. Jtalia looberid ja oleandrid, Sitsilia mirdid, Alpide ilusad rododendronid ja Ahwrika imetaolised iriatsead oma ütlemata  ilusate õitega, kõik oli paraja paigale pandud ja siisgi nii loomulikult, kai wähegi olla wõis. Juba tuliwad tähed taewa. Wüljas hakkas ümaraks minema; toakeses oli Aspa tule tumesinises lambis põlema süüdanud ja talitas kärmelt, et weel kõik oma käega üle siluda. Ühele Rooma orjatüdrukule  andis ta käsu, palmiwiina lumega jahutada ja lauale seada, teisele jälle tuba löhnawate rohtudega niisutada. „Rohtem, weel rohkem nardi- ja mirriõli," sõnas ta. „Jüta järele ütles Rooma tüdruk —liig palju saab. Juba lillede lõhn uimastab, roos hakkab päha. Minul hakkaks siin püä ümber käima." „AH mis! naeris Aspa, laulik ütleb, kainele ei lähene õnn ialgi, waid ainult, kes joowastanud. Pane nüüd aken kinni." „Las' mind weel natuke waadata," palus üks noor orja tüdruk, kes akna juures oli. „Siit on imehää wahtida! Tule Wriitilo, ütles ta Gooti tüdrukule, kes tema kõrwal seisis, sa tunned ju kõiki neid uhkeid mehi ja naesi, ütle, kes on see sääl, kuninganna pahemal poolel, kuldses soomusriides? waata, praegu joob ta kuninga terwist!" „See on Tustsia hertsog Guntaris. Aga tema wcnd, Asta krahw Arahad, kus peaks see küll praegu olema? " „Ning see halli habemega wanamees kuninga kõrwal!" „Krahw Gripa, Rawenna gootlaste ülem. Ta ütleb würstinuale midagi. Kuida see naerab ja punastab. lalgi ei ole ta nii ilus olnud." „Jah, aga ka peigmees missugune mehine mees! Sõjajumala püä za merejumala kael. Aga ta ei ole sugugi rõõmus enne waatas ta kaua juhmilt ja sõna lausumata oma kannu ja kortsutas kulmusid, kuninganna nägi seda kui wana Hildebrand, kes tema wastu istus, teda hõikas. Siis tõstis ta ohates pääd. Mis on mehel ohata niisuguse jumaliku naese kõrwal." „Noh, ütles Gooti tüdruk, siis ei ole tal ikka mitte päris kiwine süda. Siis mõtleb ta ehk selle pääle, kes tema päris naene on jumala ja inimeste ees ja kelle ta enesest ära tõuganud." „Mis ? tüida ? mis sa ütlesid ?" hüüdsiwad kõik tolm orjatüdrukut ühtlasi. Aga korraga seisis Aspa nende seas. „Kas sa oma rumalat lori ei pea, sina barbarlane. Katsu et sa minema saad! Weel üks niisugune sõna Wõi silpgt, et kuninganna kuuleb, ja sa saad mind mäletada." Wriitilo tahtis wastata. (Järgneb.) walitsust iga õige ettepaneku juures awitada lubanud. Inglise lehtede sõnumite järele peetakse Osbornias laupäewal Inglise riigi nõuukogu koosolekut. Sääl tehtakse wist otsuseks,  parlamenti 17. (5) oktobriks kokku kutsuda. Boerisid kõige elawamalt awitada tahetakse Hollandis ja Belgias. Nende ohwitseride söttamineku wastu on Inglise walitsus protesteerinud, mis järele see nüüd ära on keelatud. Palju ohwitserisid mõtleb aga teenistusest  päris lahkuda ja ära Transwaali  minna. Nii hästi Hollandis kui ka Belgias kogutakse Transwaali saadetama Punase Risti osakonna hääks andisid. Transwaalile appi minna mõtlewad ka Jtalia garibaldlased.  Hispania leht „Liberal"  jälle kirjutab, kui Portugal Jnglisemaale oma sadamaid ja 100,000 meest olla anda lubanud, siis ei wõida Hispania osawõtmataks  jääda. Transwaali sõjawäes ei ole, nagu teada, päris soldatid kuigi palju. Wäe kaugelt suurem osa on kodanikud,  kes 16 —60 aastani oma hobuste  ja moonaga teenima peawad. Hästi wäljaõpetatud on ainult suurtükiwägi,  kus 8 patareid ehk 52 suurtükki. Päris lagedal lahingut lüüa ei suudaks Transwaal wististi mitte, aga oma mägedel wüikest sõda pidada wöib ta kaua aega. Esimene asi, mis ta teeb, on küll, et ta piiriäärsed  kitsasteed kinni paneb. Austrias on Thuni ministerium nüüd täiel kujul lahti lastud ja Clary ministerium talle asemele nimetatud.  Uue ministeriumi liikmed on Manad tuttawad ametnikud, kes jaoskondade ülematena ju kaua aega teeninud. Pääminister Clary-Aldringen,  kes 47 aastane mees, on enne Silesia ja miimati Steiermargi maawalitseja olnud, kus ta sakslastega hästi on läbi saanud. Tema wend on kiriklane ning ka tema ise armutakse  kiriklaste ja wanameelsete poole kalduwat. Osa poolakaid ei soowi tjhehlastega  liig suurt sõprust mitte. Nii seletab hiljuti ülemkoja liikmeks nimetatud  poolakas Madeiski järgmist: Meil poolakatel on tugewat ja õitswat  Austriat tarwis, kel suurriigi Mõim. Meie politika peab wylitsejasoo  ja riigi politikaga üks olema. Parlament wöib korraliselt tööd tegema ainult siis hakata, kui sakslaste wastuseismine lõpeb. Aga sakslased tunnemad, et neile ülekohut on tehtud ja neid lepitada saab ai- nult, kui keelte seadlused tagasi wõetakse.  Walitsus peab keelteküsimust sakslastega ühes koos korraldama. Austria iseseiswateks maadeks lahutamist  ei nõua Poola kasu mitte, sest niisugune Austria ei suudaks poolakaid kaitsta ja Galitsia ei saaks ta oma rahaga läbi. Selle pärast peab meie põhjusmõte olema: Ühine riik, tugew keskwalitsus ja selle kõrwal maade omawalitsus. Slaawi mõte häwitab wiimaks Slaawi rahwused.  Kokku hoidma ei peaks siis ainult Austria slaawlased maid ka Wene omad ja sest tuleks wiimati kõigi slaawlaste Wenemaa alla langemine  wälja Samati ei wöi Poola erakond ennast parema tiiwaga  täiesti ühendada, tal ei ole seda õigust, et ta Poola rahwa saatuse  mõne teise erakonna wõi rahwa jaatusega ühte köidab. Andree sönumikupu awamisel leiti selle seest ainult mere liiwa ja roostekarwalisi  paberitaolisi liblesid, mis suurenduseklaasiga uurides ühe mererohu  jätised leiti olewat. Suur palk määrati sellele, kes leiupaigast midagi  teateid toob. Prohwessor Nathorst  seletas, et kupp mttte pooluselt ei wõinud Kuninga-Karli saarte juurde aetud saada. Kapten Swendenborg  arwab kupu tühjalt wäljawisatud  olewat. Prohwessor Nordenskjöld  lubas järgmisel suwel Kuningas-Karli  maale uurima minna- Wenemaalt. Kaugemalt riigist. Peterburist. Auumärkide rinnal  kandmise õigus on „St. Pet. Wed." teatel rohuteadlaste palme põhjusel, mida nende saadikud arstiteaduslik  le nõuukogule ette paniwad,  ainult rohuteaduse magistritele ja provisoritele antud. Raudtee-õnnetusi on wiimaste aastate aruannete järele iseäranis rohkesti selle läbi sündinud,  et sõitjad warakult wagunist wälja astunud, wõi sõidu ajal waguni-sillale  läinud. Et õnnetuste eest hoida, tehtud „Prib. List." teatel  raudtee asemikkude kongressile kohuseks nõuu pidada, kuidas waguni-sildasid  ja treppisid asjakohajemalt  wõiks ümber ehitada. Moskwast. Mamontowi maki  aks laskmise eest nõuab kohus „St. Pet. Wed." teatel 4 miljoni rubla kautsjoni, sest et teda mitte ainult 750,000 rubla raiskamises süüdlaseks ei peeta, maid ka meel põhjuskirja wastukäiwa laenu raiskamises,  mida ta Newski mabriku tarwis wõtnud. Ka teised Moskwa- Jaroslawi raudteeametnikud wõetakse wastutamisele. Mamontowi asja harutab kohtupalat seisuste asemikkude  juuresolemisel. Wllnast. Ehitatama kolmekordse maja tannis langes Wene telegrahwi talituse teatel paaride päälepanemise juures maha ja purustas telingid ära, kus jnures 6 inimesi wiga saiwad, 2 nendest elukardetawalt. Taganrogi ringkonna ühes rahukohtus  oli neil päiwil „Birsh. Wed." teate järele haruldane asi õiendada: nõiamoori Tsalinowa 250 rbl. nõudmine Saksa asuniku M. Stolli käest. Kui minewal aastal Lõuna- Wenemaal mitmes kohas metallilademeid  leiti, arwanud Stoll, et Mast tema maa all ka warandusi Marjul on, ning läinud kuulsa nõia käest nõuu küsima. Nõid küsinud juhatuse eest 600 rubla, leppinud aga warsti wiiesajaga, millest Stoll 250 rbl. wälja maksnud ja teise poole summa pääle wölatähe andnud. Nöiamoor näidanud siis kaewanduse koha kätte ja käskinud waadata, missuguseid jälga sääl leida on: kui lamba jäljed, siis tulla lammas ära tappa, kui hobuse jäljed, siis Mars ära weristada jne.- kui aga inimese jälgi näha, siis olla asi nurja läinud,  sest inimest eitohi tappa. Et Stoll kaemates maa seest midagi ei leidnud, jättis ta nõia palga maksmata, see nõudis aga seda kohtu teel. Rahukohtunik  mõistnud aga nõudmise tühjaks. Soomemaalt. Helsingist. Prohwessor Jaakto Formanni matus oli „Uusi Suom." teatel minewal laupäewal. Pärgasid oli pea üle Soomemaa kokku tulnud ja tähtsamad soomlased pidasiwad  kõnesid, milles lahkunu õnnistuserikkast  Lööd auustusega meelde tuletati. Temaga kaotas ülikool kõige parema õiguseteadlase. Politilijelt  oli Forsmann keelewõitluste ajal soomemeelsete esimestest, kes Soome keelt tema praegustele õigustele wiisiwad, ühtlasi oli aga ka tema see, kes alati mõlemate erakondade wahele rahu sobitas ja wastaste õiguste lugupidamist nõudis. Pääasjalikult  tema kaastegewusel on ka niikaugele Autud, et keeleküsimus mõlema  erakonna wahel nüüd lõpule on jõudnud ja mõlemad ühesuguse õiguse saanud. „Uusi Suometar'il" oli ta kauaaegne kaastööline, 7 korda maapäewamees, kus tema sõna alati soomemeeltete juhiks oli. Lahkunud alla oma waranduse ena- masti Soome Kirjanduse Seltsile rahwamajanduslise ja õignsteaduslise  kirjanduse määranud.  Lätimaalt. Riiast Haruldane nõudmise  asi oli 25. augusti! s. a. Riia ringkonnakohtu 11-ses tsiwiiljaoskonnas  harutamise all. Kaisma walla talupoeg Hans N. oli oma naesele Mari N-le 20. mail 1397. aastal wõlakirja wälja andirud, mille põhjal ennast kohustanud oli, naesele 1200 rubla wälja maksma. Et aga mees raha mitte ei maksnud, tuli asi naese adwokaadi herra Bulazeli kaebtuje pääle Riia ringkonnakohtus harutamisele. Kohtuistumisel 25. augustil juhatas  mehe Hans N. kaitseja ad- Mokaat J. Arro kohtu tähelepanemist  selle pääle, et Liiwimaa kubermangu  talurahwa seaduse H 945. järele 1860 a. Liiwimaa talurahwa seisusest isikud abiclurahwana maran  dusl i k u s ühenduses (oõutttoc-ri, Gütergemeinschast)  elawad, mille põhjal kõik see, mis ühe abikaasa päralt, ühtlasi ka' tesse oma on, seega mees ja naene waranduslikust seisukohast waadates üks isik on. Kaebab nüüd naene mehe wastu, siis on see nõndasama hää, kui kaebaks ta iseenese  wastu, mõistaks aga kohus niisuguse nõudmise õigeks, siis tähendaks  see niisama palju, kui asja ühest taskust teise tõstma. Neil põhjustel palus adwukaat J. Arro naese kaebtust tühjaks mõista. Ringkonnakohus oli sel jamal arwamisel  ja lükkas Mari N. kaebtuse tagasi. J. O. Liiwimaa konsistorium  on „Rig. Kirch." teatel oma selleaastased teised istumised 27. oktobri k. p. pääle määranud. Kandidaadid,  kes õpetaja ametisse astumise  eksamisid teha tahawad, peawad kolm nädalat warem oma palwed sisse andma ja ise 23. oktobril kindral-superintendendi  juurde ilmuma. Riiast. Parklaew ~Amor," mis 20. skp. Riiast Cardisf'! sõitis, on Põhjameres hukka läinud. Kolm meest pääsnud kalamehe paadiga Hulli, seitse on ära uppunud. Wiudawist. Siia asutatakse börse ja riigipanga-jaoskond, sest warsti awatawa Mostwa-Windawi raudtee pärast arwatakse neid tarwilikuks. Kodumaalt. Wirumaalt. 12. septembril 1899. a. pidas Wiru Eesti „Kalewipoja" selts omas ruumides wõiduloosimise ehk loterii pidu. Pidu algas kell 2 p. l. Keisrilauluga. Selle järele wöeti wõitude loosimine ette, mis umbes iVs tundi kestis; pärast loosimist  saitvad tvõidud omanikkudele wälja antud, kellel täielik wõidupilet  oli ette näidata. Pidust osawõtmine  oli wäga rohke, nii et kaunis  ruumikas tantsusaal, mis „loterii"  pidu tarbeks oli ülesseatud, rahwaft tungil täis oli. Pidu lõppes  kell 2 ööse. Wiru Eesti „Kalewipoja" seltsi eestseisus tänab lahkeid pidust osawõtjaid ja iseäranis  neid, kes „loterii" piletisi oliwad  rahwa sekka laiendanud. Auupaklikult Kalewipoja seltsi eestseisus. Torma Põllumeeste Seltsi eestseisus  on 19. skp. järgmiselt walitud: esimeheks K. Laas, kohaomanik Rääbiselt,  abiesimeheks kohaom. O. Sommer  Kollilt, kirjatoimetajaks kirjutaja J. Kõressaar Wõtikwerest, kassameistriks  kohapidaja S. Raud. Pidusöögist, mis awamise pidule järgnes, wõttis kaugelt pääle 100 inimese osa. Liikmeid on seltsile üles andnud enam kui 170. —r. Torma-Lohusoost. 12. skp. oli siin suur ja tore pidu uus koolimaja sai sisse õnnistatud. Pidule oli palju auuwööraid palutud, nende hulgas ka selle lehe toimetaja J. Tõnisson, aga pika ja ha!wa tee tõttu jäiwad mitmed wõõrad tulemata.  Maja õnnistamisest wõtsiwad  osa 3 Weneõigeusu preestrit ja 2 Luteri usu kirikuõpetajat. Paale waimuliku talituse awas rahwakoolide  inspektor hr E. Grawit maja koolile sisseasumiseks, mille juures tähendati, et Lohusoo rahwal on õnn rahwa hariduse tee pääl esimeses  reas Balti maal astuda, terwitas  rahwast, sovwis talle õnne ja hääd hariduse edenemist nooresoo seas. Pääle selle andis talurahwa asjade kommisar, hr J. Milhard, koolimaja ehituse kulude üle aru. Jurjewi poissja  nais-gümnasiumi direktor terwitas rahwast uues koolimajas. Pärast seda tutwustas ennast rahwaga uus kooliõpetajanna, kes Peterburist Pärit on. Pidust wõtsiwad osa Jurjewi loomatohtrite instituudi inspektor hr J. Leontjew, Mustwee-alewi rahukohtunik,  post-kontori ülem, maakonnaülema  noorem abiline, umbes 25 rahwakooliõpetajat ja õige palju rahwast, lellest ainult üts osa Nr. 210. Posti m e e s. 1899.