Saarlane UZ Niriililitir poiitikg sjiltdt «»»- js li«srsd«iilt UW M 21. Teisipäewal, 31. Mail 1891. Viii. aastakäik» maksab I Postiga saadetud aastas. 2 „ „ PooleS aaZtas 1 „ Dg „ Ilmub igal Keiserlik Kõrgus Suurwürst Auujärjepärija Nikolai Aleksandrowitsh. - KurcsaarcZ, 6. Mail 1891. Tuule kiirusel lendis telegramm 1. Mail läbi maailma: Keiserlik kõrgus Wenemaa auujärjepärija on oma reisil kaugel ära kodumaalt Japani maal, Otsu linnas kurja käe läbi haawatud saadud. Jumala äraarwamata  armu läbi ei saanud see kurjategija,  üks säälne politsei soldat, nimega Tuda-Sango, oma kõlwatumad sihti täita; sest saanud ta oma mõegaga auujärjcpärijat  peast kergesti haawanud, tahtis ta meel uuesti auujärjepärija peale karata, aga Greekamaa kuninga poeg, prints Georg lõi teda kepiga, mille peale suurewürsti wankri widaja üks Japaanlane teda maha wiskas ja selle kukkumise sees kautas kurjategija  oma mööga ära. Pääle selle tõstis üks teine Japaanlane, Grekamaa printsi wankri widaja, mahakukkunud mööga ülesse ja haawas kurjategijad, mille peale teda teistest politsei soldatidest kinni seuti. Selle noorepäralise printsi wapruse tegu ei saa aga terwe Wenemaa ialgi ära unustama, kes meie kõrgest auustatud ja armastud auujärjepärija  kalli elu üle sell tähtsal silmapilgul  walwas. Iseäranis täna, kus meie keiserliku kõrguse auujärjepärija 23-aastast sündimise päewa pühitseme, peame meie tänu palweid selle Kõige Kõrgema trooni ette saatma, et Tema ise teda juhiks ja kaitseks ja teda oma armu järele aitaks oma wõeramaa  teekonda lõpetada 'ja teda jälle hea terwisega Wenemaa piiridesse kus teda tuhanded ja tuhanded truuid Wene riigi alamad lõpmata rõõmu hõiskamisega wastu wõtma saamad tagasi aitaks. Pea saab tema teekond wõersil lõpetud olema, siis jõuab ta jälle oma maa piiridesse ja kuis saab siis tema süda rõõmu pärast hüppama, et nii kaua aegse äraolemise järele oma armast kodumaad jälle nähja saab. Nii noorelt on ta juba pidanud selle krooni raskust tundma, mis ükskord Jumala armu järele tema pead ilustama saab. Täna, sell kaugel wõeral maal, eemal kõigeist omakstest, kus ta oma sündimise päewa pühitseb, saab temal küll wäga palju omast kallist ja armastatud wanemaist puudus olema, kes teda omas wanemlikus armastuses trööstida ja rõõmustada  püüaksiwad. Jumal ise aga kinkigu temale termist, rõõmu ja rahu, et ta rõõmsa meelega tulewilüsse waataks ja et ei ükski kurwastufe pilw tema kõrge troonile ja isamaale pühendatud noort elu selle juhtumise läbi ei marjaks. Nüüd läheb meilt uuesti maimu silma eest meie kõrge keiserliku perekonna imelik päästmine, Borki raudtee jaama juures 17. Oktobril 1888 aastal, mööda. Ja ka jälle see keiserliku kõrguse auujärjepärija kalli elu päästmine näitab, et Kõige Kõrgem meie keiserliku perekonda hojab ja warjab. Need tuhanded palwed, mis igapäew truui Wene riigi alamate südametest Kõigekõrgema trooni ette kantud saamad, oma armsa keisri ja tema perekonna elu eest, ei ole ilmaasjata. Sest kui mitu korda ei ole haud oma hirmust suud lahti teinud, et neid sisse neelata, aga üks imelik nägemata Kõrgem mägi hojab ja kaitseb nende trooni ja isamaale pühendatud püha elu. Jumal keisrit kaitse Sa! Tröösti meie keisrinnal ja hoja meile meie «aujärjepärijat!  6^2. Isamaa armastaja ja tema waenlane. JutuStuS „Pole see meel kõik na', Natsi!" hüüdis Priidu tagasi. „Sinna läheb weel aega, enne kui see kõik sündida wõib. Küll sa pead enne omast kaebdusest weel aruandma, mis sa wälja lobisenud oled! See saab sulle wist raskeks tulema, ja siis - waata, kuida sa enesega läbi saad. Aga mina olen Home muidugi jälle waba, arwan ma!" Natsi naeris selle pääls pilgates, sest ta teadis ju paremine, mis Priidul ja tema isal ees seisis, kui nemad ise. „Saame näha!" ütles ta, ja tahtis weel midagi ütelda, mis muidugi enam ürituseks, kui waigistuseks oleks olnud, aga ohwitser käskis teda suud pidada, siis andis ta käsku soldatidele, wangisi keskele wõtta. Waewalt sai Daami weel nii palju aega, sulast kutsuda ja teda kinnitada, majapidamist senni korras hoida, kuni peremees ise ära on, ja läks siis minema kaugele ära Jnnsbruki. Sääl pandi teda pojaga mõlemid wangitorm, aga mitte ühte kokku, teine teisele, kus Priidul aega küllalt oli, järelemõtelda, mis ta siis wastaina pidi, kui temalt isa poolest midagi küsitud saaks ja mis ta Andreas'? käest kuulnud oli. Head meelt ei olnud temal wangis istuda küll mitte, maid oleks ennem jälle maba, wärSke õhuS ja kõrge mägede pääl olnud, kust kaugele ümberwaadata, laulda ja hõisata  oleks wõinud; aga need mõtted pidi ta nüüd üsna selja taha jätma, waid õhkama, kaebama ja oma häda palja seinadele  kaebama, kust ta nii ruttu jälle lahti pääsewat ei lootnud. Seda tegi ta ka. Kaheksa päewa läksiwad juba mööda, aga polnud meel midagi aru tehtud, mis pääle ta igatses ja kellest ta midagi kuulda ei saanud. Seda just need wangiLpidajad tahtsimad. Ta pidi üsna äraröhutud ja südamest pehmeks minema, et ta siis kõik ülessetunnistaks, mis tema käest küsitakse ja kui temale jälle wabadust lubatakse. Kui juba nõnda kaugel wiinud arwasiwad olewat, tuliwad korraga kuus soldatid wangitotta, wõtsiwad teda eneste keskele ja wiisiwad ära. „Kuhu miile mind?" küsis Priidu. „Tahate mind maha lasta? Kas asi juba nõnda kaugel on?" „Nõnda kaugel küll mee! mitte, aga see woib ehk ka tulla, kui sa ise mitte mõistlikult  ei tee ja kõik kohe ülesse ei tunnista, mis sa Lead," andis üks soldat wastuseks. „Waata, sa tuled nüüd sõjakohtu ette, kus mitte pitka aega ei anta, waid kõik lühidelt ära tehakse, kas lastakse maha, poodakse ülesse mõi lastakse lahti, nõnda kuidas süüd leitakse. Sellepärast ole siis mõistlik, poisike ja tunnista ilusti ülesse, mis sa tead. Muidu puhume oma pitka raudtorudega  su eluküünlakese ära!" „Küll ma mõistan," wastas Priidu. Aga iseeneses mõtles ta teisite ja ütles: „Enne lasen ennast tükiks kiskuda, kui et neile ühte sõna sest äwaldan, mis Andres Seppel mulle on uskunud!" Aga nüüd tegi ta ometigi suured silmad, kui ühte saali astus ja palju ohwitserisi hiilgamas uniwormis, mis kullaga tikitud sürasiwad, ühe rohilise laua ümber istuwat ja neid kõik kortsus kulmul tema pääle maatawat nägi. Ta oleks ehmatuse pärast peaaegu teisiti teinud, kui mitte meel õigel ajal temale isa ega see lubamine tema wastu, meele poleks tulnud. Nõndasamuti mõtles ta ka oma hea keisri pääle, keda La südamest armastas ja Andresse pääle, kelle äraandjaks ta eluilmaSgi ei tahtnud saada, nõnda ka oma armast isamaad, mis, maksku mis maksab, jälle Austria päranduseks  pidi saama. Kui ta lõige selle pääle mõtles, sai tema jälle uut julgust ja aStus kindla sammudega selle rohilese laua ligi, kus temalt kohe üks ohwitser, kes teistest kõige ülem ja wihasem wülja näitas oma suure, walge keeru habeme kihwadega, käredaSte  küsis: „Tahad sa kõik ilma wiibimata ülestunnistada, mõi peab sind pitkne silmapilk  siiasamasse mahalööma, kui sa mitte oma suud lahti ei tee ja tõtt ei tunnista ,mis?" „On juba hea, herra", wastas Priidu Toitjad olused. Toidetawad, see on: inimesed ja loomad tarwitawad küll palju ja mitmesugufid toitust, lootes, et neil kõigil ühe sugune toitja jõud ehk olus sees on. See ei ole aga igakord mitte nii; mõni loodab et üks ehk teine toitja olus kõige parem on, kuna aga mitmel toidul, mis mitmest sööjast kõige rohkem hea meelega saab söödud, toidetawatest alustest koguni kehwad on, nii et nad peaaegu seda wäärtki ei ole, et neid söödud saab. Paneme siis seia teaduse meeste uurimise järele üles, kui palju mõnel meitest tarwitatud  toidu kraamil kellegi! toitjaid olust sees on, et auustatud Saarlase lugejad ja