ilmaarmuta nälga ära surra. Sce nimetud  surm on kõige kangem ja hirmsam! Kui keegi meie seast ühte wäikest lapsukest peaks nägema karjuma, kes juba mitu' päewa ilma söömata on olnud, ma ütlen, teie annaksite kõik, mis iial wõimalik oleks, sellele wäetimale, sest sce pilt on südant lõhestan?. Ja nii on juba sääl olnud, et lapsukesed mitu päewa on söömata olnud. Ehk iga -vanem ise emiemine ilma jääb, kui aga wäetimale wõiks midagi suhu pista. MinewaS numbris andsin seda nõuu, et wõiks linnas mõnda näitemängu nende heaks mängida, kust ehk mõni rublakene wõiks kokku tulla ja lubasin ise ka tehja, j mis minu jõuud iiales jäksab. See on j aga üksi -väga -vähe ja pitkaline! Täna > arwan ka seda heaks, et maale kirikute i juurde saaks kassad üles pandud, kuhu ! pühapäew igaüks omast heast südamest I mõnda kopikat wõiks sisse panna. Arwame, ! kui iga pühapäew 300 inimest kirikusse tulewad ja igaüks ainult 2 kop senna ohwerdab,  juba see teeb 6 rubla ühe pühapäewaga  -välja. Nõnda wõib alati edasi korjata. Meie maal ei ole -väga-väikesed kogudused, millepärast julgest loota wõib, et mõni hea rublakene kokku saaks tulema. Tulge ja aidake! Ka linnas wõiks nimelt turu ligidal üks niisugune kast olla, niisama ka pühapäew  kiriku juures, nagu juba teistes linnades  ammu on. Nõnda armsad Saarlased näidaksime ka meie oma armastust waeste waStu üles. Ehk praegus kull mitmes kohas andisi waZtn wõetakse, siiski vale see nii sündlik sest paarikümmend kopikat on mõnel häbi wiia ja tema ka rohkem anda ei wõi, millepärast  paljude and hoopis andmata jääb. Tulge ja aitake siis igat moodi, et need õnnetumad mitte seda hirmust nälja surma  ei näeks! Teeme igaüks püha kirja sõna järele mis ütleb: Kes waesele andi annab, see laenab Jumalale! Tehku siis igaüks, mis ta jõuab, et meie Saareniaa ja nimelt Kuresaare linn mitte häbi sisse ei jääks, sest teised Ülemaalased on juba ammugi selles tükkis jälle meie ees. Tulge ja aidake! palju, kui üks inimene iial teha jõuab ja tahan iga minuti kalliks pidada. Kui Jumal mind õnnistab, siis tahan ma kolme aasta pärast jälle tagasi tulla. Kas lubad mulle senni truuiks jääda, Else? Mina jsen sinule truuiks, surmani, hüüdis Elfe. Ükski mägi maa püül, ei pea mind jõudma sundida, oma truust sinu waStu murdma Z Kui aga su isa sind sunnib teisele mehele minema? küsis Arnold. j Ka siis, kui mind ka wägisi altari j ette peaks lveetama, tahan ma meel selle wastu panna ja oma armastust üksnes sinu I püüle xõhjcntada! kostis Elfe särawail. I silmil. Jääme aga truuiks teine teisele, j küll meie siis wiimals ühendatud saame, ! kui mitte siin maa paal, siis ometi Ml j taewas. ! Nõnda lahkume siis, ja lahkume rõõmuga!  hüüdis Arnold, kelle wesistest silmadest  ometegi lootuse rõõm wälja paistis. Mina ei karda enam ühtegi äpardust;  ükski asi ei wöiks nõnda suur olla, et see minu ettervAmisi wöiks tühjaks teha. Selle suuandmisega kihlan ma sind enesele. Rüüd õnnistagu ja hoidku Jumal sind ja mind! Kolme aasta pärast saame ometigi  abielu paar olema! Nende sõnadega kiskus ta ennast Else käte wahelt lahti ja kadus marsi põrsaste nmhels. Arnold, >nwld ! Ära Ma mind wacst mitte üksi maha! hüüdis meel Elfe temale järele, aga Arnold oli juba kadunud  ; kaugel lehwitas ta meel Elsele walge rätikuga miimsekS jumalaga jätmiseks tagasi ja kadus siis metsa marju koguni ära. Elfe wiskas ennast kummuli haua pääle ja hüüdis kõigest südamest Jumala poole. Palwe andis temale kindlamat lootust Arnoldi truuse pääle ja tegi teda hoopis rahulisemaks. Ta mõis nüüd jälle julgemalt  isa silmade ette astuda, kes teda jo muidugi teraselt tähele panema oli hakkanud. See koht, kus ta wiimast korda Arnoldi ümber kinni oli wõtnud, oli temale pühaks paigaks saanud, sest igal homikul läks ta senna palwet pidama. Wana Weit sai asjast aru küll, aga ta ei keelanud siiski midagi, waid oli sellega üsna rahul, sest et Else üsna roomaliku näu tegi Nõnda oli üks aasta mööda läinud ja kosilasi oli selle aja sees Elscl mõndagi käinud, aga ükski ei olnud isale meele järele. Teise aasta lõpetusel tuli üks noor mees külasse, kes enne mitmesuguste kelmi tükkide pärast külast oli ära aetud ja nüüd kuni siamaani ilma kaudu ümber hulkus. Selle noore mehe nimi oli Hans Heiling. Ta oli kui üks waeue narakas külast ära läinud, aga nüüd tuli ta, kui üks õige mees tagasi. Kõigest tema olekust ja tegudest  oli näha, et ta just sellepärast külasse tagasi oli tulnud, et oma endiste wihameestele  näidata, missugune rikas ja auus mees temast nüüd wälja oli tulnud. Esiotsa  näitas ta ennast, nagu ei oleks temal mitte aega kauaks külasse paigal jääda, ja rääkis, et tal rutulist talitust olla tarwis korda saata. Wiimaks aga nähti, et Hansul suuremat ruttamist ei olnudki, waid temal näitas koguni nõuu olewat, ennast siia pikema aja pääle paigale pefitada. Külas räägiti Hansust mõnda imet. Mõnigi õige mees nikutas Hansu rikkuse üle õladega ning mitmed arwasimad küllalt täädwat, missuguse peremehe teenistuses ta nii suure waranduse omanikuks saanud oli. Olgu nüüd sellega lugu kuidas tahes, aga Hans oli siiski Weidi kõige auusam ja igapäewane külaline. Ta teadis wanamehele  maast ja ilmast mõndagi jutustada. Ta jutustas omast reisidest, kuda ta Egiptuse  maal ja ka weel kaugemal käinud on, ja pruukis oma keelt sääl juures nii libedasti  ja mahedasti, nõnda et wanal Weidil  üsna lust oli, tema juttusid päält kuulata ja suurt igawust tundis, kui Hans mitte tema tuppa ei astunud. (Järg tuleb.) Isamaalt. Kurefaarcst. Laupäcw, 12. Oktobri öösse oli Hotcl „Osilia" wastus Reinfeldi majas tuli lahti läinud, mis puude kuurist pääle hakkas ja kohe elatis maja, mis üsna wastu oli, ka põlema süütas. Ehk küll tulekaitse mehed ruttu kokku tulimad, siiski põles elatis maja pooleli maha, muidugi sellepärast, et meie linna kaewudes wüga mähe mett on. Maja kraam saadi enamast kõik kätte, ehk küll rikkutud. Ülepea peaks seda tulekahjude juures tähele pandama, et kõrwa inimesed,  kes päält waatamad, mitte nii palju ci „kamaudaks", nagu sellel korra! sündis, pääiegi mida meel mõni üsna muis mees tegi. Kui juba tulekaitse mehed platsis on, külap need siis ise teadwad, kuS kohta mett lärmis on ehk mitte. Niisugune ettcmõtlemata „kamandainine" teeb ainult tüli ja rikkub töötegijate rahu, kes muidugi teemad, mis iial wõimalik on! Pidagu seda edespidi  iga päältwaataja meeles! Tcisipäew, 22. Oktobril pidas meie Saaremaa karskuse selts jälle oma koosolekut, linna kiriku kooli majas, millest 20 liiget osawõtsiwad. Esiteks räägiti seltsi edcspidisest  tegemistest, kuidas ja mis moodi seltsi elu ja olu minema peab. Tehti otsuseks iga nädala tagant ühte kõneõhtut ära pidada, millest ka wõerad wõiwad osawõtta; sisseastumise hind jäi 10 kop. pääle, mis sugugi kallis ei ole- Kõnest lubasiwad nii mitmed ja ka mitmest kasulikuist asjust pidada. Iseäranis on need kõned niisugused,  mille üle igaüks omc mõtteid wõib awalda. Alguspäewa üle peeti nõuu, kuidas seda ärapidada.  Wiimaks arweti, et üks laulu kontsert ja kõned saaksimad peetud. Millal, ja kuS kohal seda päewa ära pidada, jäi eestseisuse hooleks kuulata. Nii hakab siis see noor selts oma tcgewust pääle, lootes et ta töö ja tegemine kaunist wilja meie Saaremaa rahma seas kandma saab, soowime tale kui noorele wõsukesele head õnne ja ühte tublit mehist olekut. Rahwale jääb oga soowida, et ta sellest ka rohkel mõõdul osa wõtakfiwad, mida säül meie parandamiseks pakutakse! Auustagu  igaüks teda, kes ometi meie kõikide hea käekäigu eest hoolitsema hakab! Pühapäew, 20. Oktobril pidas Eesti Selts oma pea-koosolekut, kus ka eestseisus uuest sai walitud. Endine president hra. Markus palus ennast lahti, ega ei tahtnud kuidagi seda enam waStu wõtta. Nimetud mees on kaua aega Seltsi heaks töötanud, mille pärast liikmed tale suurt tänu mõlgu on. Kahetsusega pidiivad nad nüüd temast lahkuma; ometi lubas ta edeSpidi ikka, kui jõud kannab Seltsi aidata. Siis sai walitud: Hrad. T. Liim, J. Kingissepp, C. Allik ja A. Wellig. Need on siis jälle tulemused eestseisuse liikmed. Soowida jääb, et need kõik omc kohuseid hoolega ja truuiste täidakfiwad, et Selts paremale järjele wõiks saada! Endine KaSper-Wiigi meremeeste kooli õpetaja Niemann, keda seia meie meremeeste kooli õpetajaks hiljuti sai liimitud, vn paari nädala eest Riiga hoSpitali ära surnud. Kahju on küll sellest mehest, kes oma ametid hoolega oli täitnud ja meie maal meel hakatustki ei saanud tehja. Möndasugust. Herra: „Kuule Jüri, miks sa nii halwaSti  heina niidad, mitte üks kõrs ei ole weel katki icigatud!" Teomees: „Ei, auustud herra, pole wiga, külap nad juba kolmanda päewa pärast hakawad kõik närtsima. Miks könd'sin . . . . . Utiks kõnd'sin õhtul eha a'al Ws Ma haljendawal põllu maal? Miks nägin õrnad Ziekest, Mis kaunim teistest lilledest! Nüüd pean kurwastuses ma Ta'ast kaugel üksi elama. Oh peaks ma kord elu-teel Weel leidma teda Zilmetel! —r— Ülesanne 21. L. a, d, e, e, e, e, A, ü, i, k, I, I, m, n, n, u, 8, t, t, t, u, n, n. Neist tähtedest üks tuttaw Eesti wana sõna kokku seada, et taht „t" lõpuks tuleb. Seletus tulemas numbris. 1891 45 Saarlane.