pracgus üsna teadmata, kuid peab aga ainult  lootust Taewa Isa pääle panema ja Tema nimel seda pääle hakkama, siis jõuab ka tema seda toime saata, milleks on rahwale kutsutud ja walmistud, sellepärast Aita Jumal!! tömmas ta ruttu oma käe tagasi. Sisalik tahtis oma suud kinni panna, aga nuga läks sügawamale tema lõugade sisse. Nüüd piitsutas tema wiha ja walu parast oma pitka hännaga mett. Palästro oli päästetud. Tal läks korda kallast kaudu üles ronida ja nüuv ruttas ta Saadit üles otsima. Tema oli warsti sinna kohta jõudnud, kus Hindu oleks pidanud  kaldale tulema, aga siin ei leidnud ta mitte ühte jälge omast seltsimehest. Kus mõis tema olla? Portugaaslane kuulatas. Wee sees oli kole lärm. Tema kuulis kontide rägisemist ja teadis nüüd, mis sündinud oli. Waene Saadi, sosistas ta, nõnda oled sina oma surma leidnud! Et mind päästa, tegid sina üht wee-mulinad ja kutsusid  koledad elukad oma tee pääle ning leidsid nõnda oma otsa. Kommandant kuulas warsti, .et elukad oma lürmimisega wahid olid wälja kutsunud.  Nemad tuliwad tõrwa kontidega müüri pääle, ning walgustasiwad sellega sügawust. Tule walgus kutsus elukad kokku, kcS walgustud kohas metslikult ülesse hüpoanwad. Selle läbi jäi Palästro wahtidcle  nägemata. Siiski kuulis tema nende juttust. et nad arwasiwad üht põgenejat kurjadest elukatest ärasöõdud olewat. Wii- maks läksiwad Hindud müüri päält ära ja Palüstro hakas mere poole minema. Tema jõudis ivarsti ühe põllule, mille pääl riis kaswas. Siin oli ta esiteks marjul. Kui aga päew hakkas tõusma, siis pidi tema katsuma, et ta metsa jõuaks, milles ennast marjata mõis. Homiku ei olnud enam kaugel, sellepärast ruttendas tema oma sammust ja jõudis miimaks suure metsa. India mets on kõige kenam terme maa pääl. Zse Pöhja- Amerika ning Brasilia metsad ei ole tema sarnatsed. Aga selles paradiisis on ka werejänulised tiigrid ja kõige kihwtisemad ussid, uhke lõwi ja suur elewant. (Järg tuleb.) Tagasi waade wana aasta pääle Meie rahwal on see pruuk juba manast isa- isade ajast päritud, et esimise uue aasta homiku, ja meel mõni päew pärast selle, saab õnne soowitud, nagu: head õnne uue aasta wastu, palju raha, palju leiba ja head termist! Mõni loeb päälegi kaunis pitka kõne ette, nagu see enamast „kerjajate" juures moodiks on; sest mida pitkem õnnefoowi  salm, seda rohkem saab ka and olema, mõtlewad nad ja ega see siis umbes male ei ole. Jah, inimesed soowisiwad ka minema! uue aasta algusel üheteisele rohkest õnne ja termist, aga kas see on kõigile ka tulnud ja nii korda läinud? Paraku, küll mitte, ehk ühel küll sugu parem oli kui teisel, aga selle kaela tuli jälle haigus, miletsus ehk mõni muu häda, ka õnnetus otsis omale mitmest kohast ruumi ja tegi rõõmule korraga otsa pääle. Juba meie wäiksel Saaremaal on õnnetused  minewal aastal kaunis sõbrad ja külalised olnud; kui mitmed on surm kurwastanud, kui sageli haigus ja muu häda. Nüüd paistab ka juba eemale waadates  see paha külaline „puudus" meile silma, mis muidugi minemast aastast siin meie Saaremaal külast külasse rändama hakkas ennast sõbraks tegema. Igaüks näeb ja kuuleb kuidas kaugemates kubermangudes  see waenlane juba omale päris korteri on wõtnud ja oma maisusega seda rahmast wäga kõma südamega haledasti piinab. Mis arwate, kas saab meil sellel aastal käsi parem käima, kui nendel? Oi wennad, meil oli juba sügisel mõnes kohas see järg käes, et mitmel tublil talumehel mitte l raha eest omast majast polnud ühte ruki üügest näidata; kes rikkam see wõib osta aga miö peab see tegema, kellel ei raha ega ka teenistust kusagilt loota pole! Eks nälg topi siis wägisi ka meie maale, kust ta alles hilja aegu lahkus. Nõnda on siis mööda läinud aasta peaaegu  kõigile üks õnnetuste ja häda aasta olnud. Sellest on wäljakaswanud see kõige suurem inimeste kurnaja „ puudus „ ja see on ühe rahwale see, kes teda mitmeks  heaks aastaks kiduma paneb! Sellest puuduse ajast kaswawad rahwa sekka: margad, mõrtsukad, rööwlid ja kelmid, kes kõik meie waese rahwale pärast okkaks teel on Ka on raudteed mineval aastal tõesti rohkest ohwrid omale pärinud. Sajuti inimesi on pidanud selle raud-ruuna tehtud kahju kandma ja kui mitmed ei leina weel praegus neid omaksid taga, kes selle järeldusel  hauda on pidanud langema, kes weel üsna noored ja parajas õitse eas oliwad. Kas pole meri möödaläinud aastal ka oma jägu wõtnud, nimelt meie Saaremalt on kaunis hulgake mere rüppe puhkama läinud, kellede pärast weel praegus mõned omaksed silmi niisutavad! Õnnetusi on sellel aastal kaunis rohkesti olnud aga ehk siis nende hulkas ka oma jägu õnne ja rõõmu tundisi küllalt on olnud, siiski toob üksainuke tund kurvastust  inimesele rohkem tuska, kui terwe nädal rõõmustust, ehk selgemine; üks tund kurwastust seisab inimesel kauem meeles kui kümme tundi rõõmustust. Kõrgem aga andku, et see uus aasta selle eest paremine saaks minema ja kõik meie kurvastused ja waewad rõõmuks muutma. Isamaalt. Kuresaarest. Näljahädaliste heaks wõidu loosid on nüüd ka juba siit rentereist saada. Ka woiwad kehwemad inimesed neid üsna kerge waewaga saada ja oma õnne katsuda, nimelt 1 rubla haawalt maksta: muidugi peab kõik see 5 rubla siis juba kõik makstud olema, enncgu ivälja loosimine algab, siis alles wõib wõidud kätte saada, kui õnne on olnud. Kuresaare olsa neid 200 tükki saadetud. Õnne siis ka —" Saarlastele! Õhtu 18 Detsembril oli kiisa uulitsas paarjoobnud  mehe wcchel äge tüli lahti. Teine o 0 talumees, kes juba wara homku linna turule wõid ja kartuhwlid müüa oli toonud. Sääl kauplenud  juba tema käest üks linna „nurgeline" wõi ära ja läinud kusagile liiku jooma, mis mana talumehe aga üsna ära „wäjitanud," künni wiimaks ostja kõige wõi pangiga minema pannud ja õnnetuseks ilma maksmata. Suure otsimise  läbi leidnud talumees wiimaks küll tühja pangi ühest eeskojast, niisamuti saanud ta ka õhtul selle mehega kokku, kes nüüd ka mehe koti kallale kogemata oli libisenud ja seda ära näpata püüdis. Talumees karjus korodowoid appi, aga seda polnud kusagilt kuulda, kuni wiimaks üks uulitsal kõndija neid lahutas, rahakoti mehele tagasi andis ja teda maa poole juhatas. Natukese aja pärast tuli aga talu taat jälle tagasi ja läks weel „tiimi" omale juure wõtma. Mehel oliwad kartohwlid müümata, aga ise juba tublis wiina tujus. Seda kõik teeb see kallis wiin, mida alati liiguks rohkel mõõdul saab wõetud. Nõnda, käib mõneg talumehe käsi, kes ennast linna hulguste eest ei mõista hoida ja nende küüsi langeb. Jamajast. Säält poolt kaebatakje, et pühapäewa  pühitsemine L. külas wäga halval järjel seista. Wanad memmed pidada laupäcw ööd ja terwed pühapäewad kõiksugust argipäeva töösid tegema, mis aga sugugi ühe auusa ristirahwa komme ei ole. Argu mõteldagu, et töö psiwi liiga wähe on, maid tee aga tublist tööd altzipäewal, hinga ja pühitse pühapüewa, kasuks oma hingele! Ka pidada noored poisid üsna tormiks läinud olewat, et mitte ühte ainust ööd enam mööda ei minna, kus nad mitte küla kaudu ei möllaks ja lärmitseks. Walla kohtu poolest olla küll kõma käsk neile antud, aga see näitab weel mahe mõjunud  olewat. Küll on halb kuulda, et Sõwe pool weel niisugust noori mehi on, keda manitsema peab, et nad seda wa orja aja pimedust niisauustawad  ja päewakorral peawad! Poidelt. Are külas kukkunud hiljub üks Möndasugust. Sultan Mürad I. ei mõistnud kirjutada. Ta kastis, nagu keiser Kaarel Suurgi tegi, käe tindi sisse ja waotaS nii oma „käe" sekretärist walmistatud kirjatükile alla. See sultani päka märk, kus kolm keskmist sõrme üksteise ligidal, pöidla ja weikese sõrme ase aga kaugele arali hoiawad, peetakse tänini kirjakogus alal. Parast sultani „allkirja" kirjutas „Nishandshi badshi" ehk „sultani allkirja kinnitaja" sekretär, kellel muud ametit enam ei olnud, sultani päris nime alla, aga ülespoole pakamärki ehk ka sõrmede wahele ja lisas weel otsa: „Wõidurikas igaweste". Siis alles oli kiri kindel. Keew meri. Imeliku mere juhtumise jutustab Düna Zeitung laewasõidu teade sees. Purjulaew „HeSper" sõitis Japanist San Franzisko  linna Amerikasse. Umbes 75 Inglise penikoormat  Japani rannast eemal kuulsiwad lvewamehed  imelikku kohinat ja ühtlasi wabises laew kangeste. Lähemal silmapilgul lõiwad päratu suured laened wastu laewa ja üle laava. Wefi oli nii kuum kui keemas. Laewamehed trndfiwad,  et nad ühe merealuse tulepurtskawa awause kohal oliwad. Mehed ei wõinud kange kuuma pärast laewa lael olla, maid pidiwad üleS mastide  otsa ronima, kuhu nad wiis tundi jäiwad. Merest käis mänge wsewli hais üles, mis lämmatada  tahtis. West oli nii palaim et pigi laewa  laudade wahel ära sulas. Ikka uhke! „Kuulge auulik preili, mina leidsin 10 kop. hõb. mast olete Teie seda ära kaotanud?" „10 kõigest? Numal inimese loom! Kui mina raha ärakaatan, siis peab see kõige wähemast 10 rubla olema!" Täheteaduses on neil päiwil tähtjas asi täitsa selgeks tehtud: päikese kaugus maakerast on üsna karwapäält mälja rehkendatud. See olla punkti päält 143,138,000 kilomeetrit (pea niisama palju werstasid). Nii tõendawad kuulsad taewateaduse tundjad ja neid mehi peab uskuma. ZH 1 Saarlane, 1892