Saarlane K° 18. Teifipäewal, 4. Mail 1893. X. aastakäik. maksab - Pooles aastas 1 „ LA „ Ilmub igal ~Saarlase" toimetus ja wäljaandmins Kuresaares kaubauulitsas nr. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum -4.-. MM Ulcüliliile politiku sjaleht «»»- ja linaarahwale. UM Üleskutse. Tulema aasta 1894, Märtsikuu 26. saab 75 aastat sellest päewast mööda, kui Eesti rahwale wabadus kuulutati. Et küll sarnane päew iga, isegi iga Eestlase südamesse kadumata  wärwidega on kirjutatud, siis mattis Peterburgi Eesti-Heategew Selts oma wiimasel  peakoosolekul ometi otsuseks, nimetud päewa Seltsi liikmete ja nende wõeraste seas pidulikult pühitseda. Pidu saab päewa wääriline olema, selleks sai iseäraline pidu komission walitud, kelle hooleks jääti täielist programmi kokku seadida,  kohta ära määrata ja kulude eest hoolt kanda. Oma talituse üle saab kommission  parajal ajal aru andma. Pääle selle aga määrati juba pea-kooSolekul  ära, et selleks päewaks iseäraline laul tuleb komponerida. Laul wõib olla klaweri kaasmänguga, meeste- ja naisterahwa soolodega ning peab kõige hiljem 1. Septembriks 1893 seltsi eestseisuse kätte ära saadetama. Kõige parema kompositfioni auu-hinnaks määrati 50 rubla. Kes sellepärast lauluga seda päewa auustada soowib, andku oma nimi aegsaste seltsi eestseisusele teada, et temaga lähemat läbirääkimist laulusse puutuma küsimiste kohta ette wõiks wõtta. Nimetud laulu jäuks peawad aga ka iseäralised  sõnad loodud saama; parema sõnade eest määrati seltsi poolt 25 rubla auuhinnaks Seltsi eestseisus loodab, et kõik Eesti luule- tajad selle tähtsa päewa pühitsemiseks oma wõimu katsuwad. Luuletused tulewad kõige hiljem I. Maiks s. a. seltsi eestseisuse kätte ära saata. Mis põhjusmõtted luulel peawad olema, wõib igaüks ise walida, siiski on eestseisus küsimiste pääle malmis, igal ajal kostust andma. Laul olgu umbes 300 rida pitk. Auuhinna määramise wiis on, nagu harilik, järgmine: Auuhinna söömisad peawad oma luulele iseäralise lause ehk sõna lipu-kirjaks pääle panema. Seesama lipu-kiri olgu ümbriku pääl, mille sees luuletaja nime kaart ja adress on. Auuhinna määrajateks saamad 3 ehk 4 Eesti kirjanduse tundjat walitud: Nende hooleks jääb luule wäärtust ära kaaluda. Lipu-kirja järele, mis hinna wääriliseks arwatud luuletuse pääl, awatakse  ümbrik, mis sellesama lipu-kirja all seisab ning saadetakse ümbrikust leitawa adressi järele määratud summa 25 rubla wõitjale kätte. Kõik teiste, mitte auuhinnaliseks  arwatud luuletustega kaasa saadetud  nime-kaardid saamad ilma awamata ära häwitud. Auu hinnaga kroonitud luule saab aga kõigile komponistidele, kes soomi P. E. Heategewa Seltsi awaldawad sõnadele miisi walmistada, ära kirjas kätte saadetud. Umbes sarnane laul saab Septembrikuul sisse saadetawate kompositsionide auuhinna määramise wiis olema. Laulud kui ka sõnad wõiwad ilma wõidu hinna soowita eeseisuse kätte saadetud saada, kuid peab siis saatmise juures ses teada antama. Kes muidu päewa pühitsemise  juures abiks tahab olla, seda palutakse pidu kommissioniga läbirääkimisesse astuda. S. P. E. Heategewa Seltsi eestseisus. Isamaalt. K«resaarest. Paari nädala eest warastanud  keegi linna hulgus jälle ühe talumehe käest 3 wakka wilja ära. Ta kaubelnud wilja ära, wõtnud mehe kaasa ja lasknud wilja siinse notariuse ettekotta tõsta, üteldes: „Herra magab weel, sellepärast wõid sa turul nii kaua aega wiita, siis tule paari tunni pärast jälle raha järele." Päälegi annud ta mehele ühe kirjaliku tunnistuse, kui ta ise umbes siis mitte ei juhtu kodus olema, et siis herra teaks seda raha ivälja maksta. MeeS olnud rahul ja läinud Torisse kalade wastu, kunas kelm selle aja sees wilja säält ära toimetanud ja ka juba rahaks teinud. Mees tulnud wiimaks ja annud kirja notariuse kätte, et raha saada, millest teine midagi pole teadnud, kunas sääl ka ülepea teenrid sugugi pole. Mees läinud politseist, kuhu kelm ka warsi juba toodud sai, kellel aga enam raha pole olnud kui natuke üle rubla, teine raha oli juba paraja koha leidnud. Kas pole hea nupu mees! Paari nädala eest teinud üks toores mees ühe koleda teu ära: Ta läinud oma raskejalgse naisega riidu ja purustanud teda noaga nii hirmsal  kombel ära, et elu pääle edespidi wähe lootust olla. Mees saadeti maale walda, kus ta nii kauaks wahi alla jääb, kui ringkonna kohus seia tuleb. Õigus wöidab. 18 C. E. Kui teda mitte fee mõte, et ta ometi Võimalikul wiisil oma häätegijatele, graf Wilhelmi ja noore sõbra Rudolfile, kasulik Võiks olla, kinni ei oleks pidanud, ta oleks wahest salaja põgenenud, Vahest hoopis seda mõtet maha jätnud, selle mehega Võitlust alustada. Aga, see maksis ju heade ja auusate inimeste kasu, see maksis, õiguse ja tõele wale ja ülekohtu üle wõitu Võidelda,  ning seepärast jäi MetsahanneS ja Valmistas ennast, kõik, mis ta pääle tulema saaks tugewusega kanda. Ning kes on sind selle paugule awitanud,  Hugo? küsis noore grafi eestseisja pilkades. Sa ise pole tõeSti nii.osaw, et minuga wõitu katsuda, kui tarwis on, metsaloomi üles nuuskida! Jah, arwa kord, Roden! waStas graf. Ma olen üht abilist leidnud, kes oma kaalumises kulda wäert on, ning kui sa teda näha tahad sääl ta seisab! Ta tähendas sõrmega Metsahannese pääle, kes ühe tamme-tüü wastu toetades, rahuga herra o. Rodeni terawat läbitungiwat waatmist wastuwõttis. See poiss sääl? ütles Roden, ja ajas oma hobuse tihest Metsahannese juure. ta on? «skits»» r»»» 4" kabwatumaks: kõik eluwärw kadus tema palgest, ning waewaga pidas ta ennast sadulas. Surm? lik hirm pidi temast kinni hakkanud ja raputand  olema, ning nii suur oli tema ehmatus,  et ta ühegi ligiolejatest, kõigewähem tähelpanejast Metsahannesest, nägemataks ei jäänud. Temale ruttadi abiks; aga äkitselt  ajas ta ennast jälle kindlaks, tema pale läks nn tumepunaseks, kui ta praegu meel kahwatu oli olnud. - Mis on selle poisiga sääl? küsis ta kurjalt ja kongalt noort grafi. Kuidas tuleb ta siia, mis ta tahab? Mis temaga on? küsis noor graf, oma eestseisja hääle pärast pahandades; ma olen teda oma jahipoisiks mõtnud, sest et ta parem kui keegi teine meite metsadega tuttaw on. Ta tuleb nüüd minuga lossi pääle. Seda ei saa ta mitte, seda ei pea ta mitte! hüüdis herra v. Roden, ning tulipunaselt põles ta pale. Ma kässin sind, poisike, et sa silmapilk seda poissi minema saadad. Ka noore grafi kahwatand pale läks mähe punaseks, olgu kas wiha wõi häbi pärast, ja kindla häälega ütles ta: Poiss jääb! minul on siin käskida, härra v. Roden, ma palun, seda mitte jälle unustada,  kui parajalt praegus! Wilets, armetu . . . purtsas eestseisja  lahti, ta silmad sätendasiwad ja wäl- grafi järel wälja sirutas. Aga äkitselt jäi ta mait, surus hambid kokku, muljus silmad  maha, et nende lõket warjada, siis ütles ta tasasemalt, pea pehmest: Andke andeks, graf Hugo! Teie olete tõeste see herra, ja kaugel olgu minust Teie kindla tahtmise wastu panna. Aga ma pean Teile, teadustama, kust see wiha tuli, mis seda poissi nähes mu pääle wõimust sai. Teadke siis, et ta kõige tabaram waraS Teie metsades  on, et ta kõik Teie käsud ja seadused  hirwitab, ja mind ennast juba, kui ta minu kindlad saaki pea-aegus kätte wahelt ära kiskus, ka meel hirwitanud ja pilkanud  on! Tema .... See on male! hüüdis MetsahanneS wihaselt, ja astus mõni samm härra v. Rodeni ligemale. Häbemata male! Ma ei ole Teid iial siin metsas näinud ja niisama  mähe salaja metsa-loomi püüdnud. Ma olen Metsahannes, härra, ja kui Teie minu järele küsite, saab Teile ööldud, et ma üks õiglane poiss olen. Kuni Metsahannes sell wiisil oma pahandust  lahutas, waatis härra v. Roden kurjalt  ja kawalast ta pääle, pani siis oma suu noore grafi kõrwa ligi, mille sisse ta mõned sõnad wihistas, keda keegi ei kuulnud,  kuid noor graf üksnes. Need möõdusiwad  äkitselt ja imelist tema pääle. Ta läks meel kahwatumaks, kui ta juba loomupoolest  oli; wihatuli, mis meel praegu tema silmis oli wälkunud, kustus, surutud