Postimees IK4S. Reedel, 24 webruaril 1893. Kalmaskümnesühekias aastakäik s>vl« askiiwvcsiiheksas aastakäik. Tellimise hind on: Postiga aastas 5 r. k. Postita aastas 4 r. k. V' „ 2„60 , „ V- .. 2 „ - „ » „ 1 3t> „ /t „ 1 „ „ kuus —„5O „ kuus —„ 40 Iga üksik nummer 3 kop..' Kuulutuste petit-rida 5 kop., lehe eesotsas 20 kop. Tellimisi ja kuulutusi wõtawad wastu: Jurjetvis (Tartus): P. Schmidt, Mäesepp, Millistfer, Reinbaum, Karja, Lell, Zir?, Weidemann, Kurig. Tallinnas: „Postimehe"talit.Harju wärawas, K. Busch, Kluge Ströhm, Niphardt Tõnismäel, Troll. Pärnus: Treufeldt, Dreimann, Erikson, K. Kosorowsky. Toris : A.Martson. Sindis : Kirschbaum.  Uue-Wändra : K- Tomberg. Kärus : H. Lemberg. Hallingas: Kuusk. Wiljandis: Karow, Leoke, Leppik. Waiwaras : J- Muthmann. Suures- Jaanis: A. Hakkaja. Karksis: kirjutaja J.Jlwes. Põltsamaal : Leihberg, Jürmann, J. Terras. Otepääs  : „ Edasi" seltsi presid. C- Eisenschmidt. Nuustakul:  Eichenfeldt. Wõrus : Vielrose, Gaffrsn. Walgas : Rudolff, P. Grünfeldt, K. Hiob. Rakweres:  Knhs, P. Erna ja N. Erna. Kilingi- Nõmmes : J. Reimann, T. Tammann, Kawilda: kaupmees C. Grünberg. Oldres: J. Lammas. Paudiweres : Inglist. köster E. Peterson.  Jõhtvis : A.Roht. Narlvas: Grigorjew. Sctwnberg,  Wacker. luhkentalis : Paap. Kreenholmis: Kuusmann. Paides: Seidelberg. Kattes: Luuk. Keilas : Maaberg, Rosenwaldt, C. Tambach. Haapsalus  : A. Koppel, Kimberg. Kuresaares : Lange. Waiknal: Weidermann. Peterburis: Teeland. Leopas, Aunbaum. Gatschinas: Wainow. Uuleö igaü pneroclÜ roä^cl, üksnes mitte pühapaetvadel, suurtel pühadel ega kroon upühadel. Toimetus on Peterburi uulitsas nr. 3 (Henningi platsi ääres) K. A. Hermann'i trükikojas. Tallinnas on „Postimehe" talitus Harju wärawas, Tesloni majas. Toimetuse adress liht- ja rahakirjadele: toimetusele, Dpt-emi.; Wene keeles: raLerki „Postimees", Berlini lasteköögid. Nagu igas suuremas linnas, nõnda on ka Saksamaa päälinnas,  mille elanikkude arm (1883 a. mai-lugemise järele) 1,665,800 on, suure rikkuse, toreduse ja külluse körwal ka lõpmata waesust  ja wiletsust walitsemas. Otsatumas  kehmuses ja puuduses, milles wanemad, sagedasti ka lesk üksi wõitlema peab, peawad ka lapsed, tugem sugu, inimesesoo tulewik, ühes waewlema. Ei saa kõik lapsed tunda kodu- ehk perekonna-elu  pühadust. Koolist tagasi kodu tulles ei oota neid mitte kaetud laud soojade, aurawate roogadega, mis nii wäga talwise külma käest tulema, tühja kõhuga lapse ihu ja maimu kosutab ja uut jõudu annab. Kuiwa leiwa  koorukesega peawad nad waesekesed  oma isu kustutama, kui nende pale kahwatab ja ihu nõrgaks  läheb. Wanematel midagi muud paremat anda ei ole, ja õnn, kui leiwa-palukegi kodus on. Niisuguste elutingimiste juures ei jää mitte üksi noor, kaswaw ihu põduraks ja kängu, maid ka lapse hing, kes kunagi korraldatud  koduses, lahkes perekonnaelu armsas lõbuduses end rõõmus- tada ei saa. Puudus on kõige tormilisematest asjadest, ja sellepärast  on ka perekonna-elu suuremalt  osalt niisama tume, tühi ja Mm, nagu korteri seinad, kus perekond omas kehmuses sunnitud  on elama; ei ole sääl luulelist  lõbu, milles maitsed südamekesed,  kõigist elu-tuultest ja tormidest, hädadest ja puudustest warjatud, elu armsamaid päemi, onnist lapsepölwe mööda saadumad.  . . Et selle poolest osaltgi sja parandada ja sajad ning tuhanded lapsed wähegiaimu korralise  perekonna-elu õnnest saaksiwad, on häätegewad inimesed Berlini kaugematesse alewitesse lasteköögid  sisse seadnud, milledes iga päew umbes 8 kuni 10 tuhat waesemate wanemate last ilma hinnata sooja lõuna-sööki saamad.  Kes mitte niisuguse asutuse tähtsusest ja tulust aru ei saawat, nõnda ütleb keegi ajalehekirjasaatja,  nende laste köökide  tegewust kirjeldades, seda foowib ta lõuna ajal, kella 12 ja 2 wahel sinna minna ja önneliste  laste palesse, särawatesse silmadesse waadata, ja ta saada kohe märkama, et sääl hääd Lööd tehtakse, mis Jumala meele pärast on, kelle Poeg kord on ütelnud: „Laske need lapsukesed Minu juurde tulla." . . Kõnesolewates söögikohtades ehk -köökides walitseb suurem puhtus ja kord; seinad on sündsate pübli-salmidega, isaisade tarkade wanasõnadega kaunistatud. Kaugelt  suuremalt osalt peetakse neid käsulist asutusi arnmannetest ülemal,  kuna linna poolt antud abi suur ei ole. Rikkad kaupmehed annawad sinna kottide kaupa jahu, erneid, mokkade kaupa kartohwlid, kuna lihunikud liha, piimatalitused wärsket piima annawad  jne. Muud wäljaminekud  kaetakse raha annetest, mida päew päewalt ikka rikkalikumalt kokku tulla. Asutusi waatawadhäätegemad  naesterahwad ehk prouad üle, kes suure osawuse ja armastusega  rõõmsate laste hulkade seas toimetumad ja arendawad, siin ühte õpetades, sääl teist julgustades,  kolmandat oma malgete  pehmete kätega silitades; need käed ei pane kunagi paljuks kaasa aidata ja töötada, kus talitamise  ja majapidamise tööde juures abi tarwis. . . Sarnased sõnumid mujalt poolt kuuldes, tuleb küll igale oma ümbrus meelde ja küsimine keelele:  Kas ei ole meie juures küllalt rohkesti niisama kehwasid lapsi? Kas ei sünniks ka meie juures sarnaste käsuliste asutuste pääle, nagu laste - köögid on, mõtlema hakata, ja kas ei oleks mõimalik neid siin elusse kutsuda? Waesemate inimeste eest on juba siin ja sääl wiimasel ajal kaunistigi  hoolitsema hakatud, nendele  on odawaid söögi- ja theemajasid  asutatud, aga wäetimatele  on meel enam wiletsuses abi tarwis. Riias ongi selle poolest juba kena hakatus tehtud: sääl on hulga koolide juurde nõndanimetatud  „koolibufetid" asutatud,  kust koolilapsed wähese maksu eest sooja pruukosti, theed, kohwi, piima jne. wõiwad saada. —s. Kostuseks taimetoidu sõpradele.  Mõnelt poolt on mind palutud, selle üle juhatust anda, kudas taimetoidu  söögid tulewad watmistada. Palujatel on tahtmine ilma werewalamiseta  ja ilma teiste loomade tapmiseta oma elu ülespidama hakata, aga teadmine taimetoidu söökide t?gemiseks  puududa. Miua kostan siin, aga ainult märguandmiseks; täielikuma õpetuse andmine selles asjas wõiks ainult veäralise raamatu läbi sündida. Taimetoidu seadluseks on senini kaks pääjagu Üks jagu on see, kus suur hulk söökisid, pudingaid, pudrusid ja snppisid piima, koore, wõi ja munade  abil tehtakse, teine jagu see, kus toiduks midagi muud ei tarwitada kui ainult põllu-, puu- ja juurwilja ja marju ja mett. Minnast jagu taimetoitlasi  on aga wäga mähe. Nemad Püüawad pääasjalikult puuwiljatoitudest  elada, ja ei taha nad, kui iganes mõmalik, ühtegi sööki ilma puumilja roogadeta süüa. Muu puumilja körwal söömad nad rohkesti ka igasugu pahklaid.  Leiba ja saia söödakse ka, aga wähepoole. Soola tarwitawad mõned ainult wäga mähe, mõned ka ei sugugi.  Sinepid, piprad, äädikad ja muud würtsiasjad on ka ära heidetud. Kaugelt suurem hulk aga ei taha selle nii üksipidise päris taimetoiduga leppida, ja walmistamad nemad siis palju oma söökisid piima, koore, wõi ja munade abil. Neid lisandusi wasikate wara aidast ja tulewatest kanadest ja kukkedest tarwitawad nad seepärast, et oma söökisid suule maitswamaks teha ja, nagu nad arwawad, ka enam toiduaineid meresse saata. Muidugi nõuab ka nende söögiseadlus wõimakikult  palju puumilja toitusid igaks söögiks peab muude toitude kõrwal ka midagi puumilja toitu laual olema. Tutwat kohwi ega theed ei taha kumbgi jaoskond, sest need ei ole kumbgi inimese toiduks loodud, ei toida ka kumbgi ja on Päätegi kihwtised. Aga toiduwiljadest malmistatud kohwi tarmitatakse kaunisti, iseäranis neade seas, kus ka piima ja wõid söödakse. Suppisid söödakse ka mähe, sest sedamoodu  söökisid ei ole looduse köögis palju leida, ja on supid enamasti ka Jutunurk. Walge haud. Inglise kirjaniku Hugh Convay roman- Eesti keelde P. Grünfeldt. (Järg). 16 Kõigest sellest hoolimata olin ma ometi rõõmus, et Philippal, kui proua Wiljoni sõnum tõe põhja pääl seisis, nüüd õigus oli, ennast sir Ferrandi prouaks nimetada. Ferrandi teguwiisi  nurjatuse kohta ei saanud ma selleläbi küll pehmemaid mõtteid; aga Philippa pärast oli mul hää meel, ta pidi selle läbi iseenese silmis jälle lugupidamise wäärilisemaks tõusma. Minu silmis oli ta ikka süüta kui sündinud laps. Millal wõisin ma talle seda tunnistada?  Tegin ma seda, siis pidin ma talle ka ta mehe surma teatama, pidin talle ütlema, kuda ta surnud. Ma wärisesin, kui selle teatuse järelduse  pääle mõtlesin. See teatus pidi talle jälle kõik meelde tuletama, kõik, mida ta sel hirmsal ööl teinud. Ennem wõis ta oma häbi edasi kanda, kui et ma talle seda ütlesin Minu ülesannne oli, teda selles usus hoida, et sir Mervyn Ferrand niisama edasi elab kui ennegi ja et ta omast naesest midagi ei küsi. Igakord läks mul süda täis, kui ma tema pääle mõtlesin. Et ta Philippa oma endise armukese  kaitse alla oli usaldanud, see oli tema nurjatu oleku kõige parem tundemärk,  ja et proua Wilson selle ülesande oma pääle oli wõtnud, näitas mulle, kui sügawasse üks naene wõtb langeda. Ma ütlesin siis enesele  ka, et ma seda naesterahwast, tema kirjast hoolimata, usaldada ei tohi. Naene, kes ennast nii kaugele alandas, et ta omale endisele armukesele  abimeheks sai, pidi kõik uhkuse ja isetundmise kaotanud olema. Sir Ferrand ja proua Wilson oliwad ühe pulga pääl. Sellest kõigest hoolimata wõttis see kiri ometi koorma minu südame päält ära; wähemast ei olnud sel silmapilgul  tagaajamist mitte karta. Siisgi wõtsin ma nõuuks, nii ruttu kui wöimalik edasi saada. Alles kui Hispania  piir selja taga seisis, wõisin rahulikult hingata. Järeluurimised esimese lady Ferrandi  üle jätsin ma edespidiseks. Kui kõik soowi järele läks, tahtsin ma Jnglisemaale tagasi sõita ja kõik dokumendid  muretseda, mis Philippa seaduslist abielu sir Ferrandiga tõeks pidiwad tegema. Selle asjaga praegu rutata, selleks ei olnud mul Astegi põhjust. Warandust, mis Philippa kui abikaasa päris, ci tohtinud ta mitte wastu wõtta, wähemast ei tahtnud  mina seda mitte. Nii pikad kui minu arwamised ja palumised siin kirjas ka on, minu Pääs oliwad nad sel korral weel pikemad; mina ise ei olnud nendega weel ammugi walmis, kui laew Boulvgne  sadamasse jõudis. Ruttu otsisin  oma seltsilised üles ja leidsin nad oma rõõmuks täie terwise juures; meie iststme rongi pääle ja wurasime minema. xMul kell kaheksa jõudsime Parisi. Meie sõitsime hotell du Louvresse ja sõime õhtut. Nii mitugi silma waatasiwad uudishimuliselt minu ilusa naabrinna pääle, kes minu paremal pool istus. Iga päewaga sai Philippa  terwemaks ja tugewamaks ja sellega ühes tuli tallle ka ta endine wärskus ja iludus tagasi, nii et ma loota tvõisin, teda warsti jälle tema endises ilus näha saada. „Noh, armas Basil, kui kaua me siin Parisis peatame ?" küsis minu ema. „Praegu on kell pool kümme; meie rong sõidab kell kaheksa nelikümmend wiis minutit ära seda on siis kerge arwata." „Tühi jutt! mina ei ole enam mitu aastat Parisis olnud ja tahan nüüd hää meelega teda waadata. Ka Philippa tahab seda." „ Armas emakene, iga mees, kes Parisis kaua peatab, on kadunud, mis siis meel naene. Kes ühele kindlale sihile tahab jõuda, wõib seda ainult, kui ta peatamata edasi sõidab; ei tee ta seda mitte, siis on asi poolik. Ma olen seda ennem näinud ja ei tee seda nüüd enam mitte." „Aga mõtle ometi, et meie nõrgad naesed oleme. Philippa on waewalt terweks saanud." Nende sõnade juures pilgutas ta Philippale, kelle silmad teda selle eest tänasiwad, ja siis lisas ta juurde: „Ara ole mitte nii hirmus, Basil! Wähemast üheks päewaksgi jääme siia." „Mitte, mitte üheksgi." Minu ema näitas selle pääle pahaseks saama ja nimetas mind jällegi hirmsaks. Mis ta ka oleks ütelnud, see kõik oleks asjata olnud; oleks ta aga teadnud, et ilma proua Wilsoni kirjata ka seda ühtgi ööd ei oleks wöinud paigal olla. Ei oleks ma seda kirja mitte saanud, siis oleksime  kohe lõunasse edasi sõitnud. Aga ta ei aimanud seda ja nagu ma lootsin, ka Philippa mitte, mis meid põgenemisele kihutas. Ma tundsin aga, et ma omale emale eneste rutulise ärareisimise pöhjuseks  midagi pidm ütlema. Ma tõmbasin  teda silmapilguks kõrwale. „See on parem, et Philippa mitte kauaks Parisi ei jää," ütlesin mina. „Keegi, kellega ta mitte kokku ei tohi puutuda, oli alles hilja aja eest weel siin." See oli küll raske oma ema petta, aga mis wõisin ma parata? Minu elu, mis ennemini selge ja awalik oli olnud, oli nüüd otsast otsani paljas wale. Millal pidi see muutuma? Minu ema ei rääkinud enam wastu. Waheajal olin ma eneste pakid kõik raudteele wiinud ja Burgos'e  linna adresserinud. Hommikul wara reisisime ära. Imelik wäsimus tuli minu pääle. Nagu unenäos läksiwad Orleans, Blois, Tours, Poitiers, Augoulöme, Contras ja teised jaamad minust mööda. Pikkamisi läks päew mööda ja meie hingasime kergemalt, kui rong õhtul Bordeauxs peatas. Minu ema, kes reisikäsiraamatu pruukimises osaw oli, oli pool päewa seda uurinud. Et ta teadis, et meie Bordeauxs ööd olime, siis oliwad tal kõik tähtsamad waatamise wäärt kohad ülestähendatud, mida ta näha tahtis. Ta ei tahtnud teisel päewal mitte ära reisida. Isegi Philippa palus mind, sääl kauem wiibida. Aga mina olin kõikumata. Oleksin ma oma tahtmise järele ära reisida wõinud, meie oleksime juba öösist rongi tarwitanud. Nõnda siis äratasin ma omad seltsilised  hommikul üles ja meie sõitsime waksali. Minu ema näitas mind nõrgameelseks pidawut ja ütles mulle, et tema sugugi aru ei saada, mis mind nii ruttu edasi reisima ja seda lõbureisi piinareisiks muutma sundida. Rong, millega sõitsime, sõitis hirmus  aegamööda ja pidas Lugemata korda kinni. Wiimaks, pärast wiie- tunnilist sõitu, jõudsime Bayonnesse, kust meile juba Pyrenäi mägestik silma paistis. Umbes kahe tunni pärast pidime Hispaniasse jõudma. Nüüd tuli äkitselt aruldane hirm minu pääle, hirm, nagu ähwardaks meid mõni hädaoht. Ma läksin kahwatuks,  ja wärin käis mu kehast läbi, nii et mu seltsilised ära ehmatasiwad. Ma wõtsin rohtu, see tegi mind rahulikumaks.  Ma olin teinud, mis wõisin, jõudis weel wiimasel silmapilgul  hädaoht meie kaela, siis ei olnud wähemast minul sellest süüdi. Meie oleme Biarritzist mööda, oleme Prantsuse piirijaamast Hendayest läbi. Sääl on Jrun,' kus meie pakid läbi waadatakse meie oleme Hispanias!  Ja keegi ei ole meid takistanud,  üksgi kahtlew pilk ei ole meie pääle langenud. Ja, meie oleme tõesti Hispanias ja minu Philippa on päästetud! Kõigi teiste käest päästetud nüüd on minu kohus teda weel tema enese eest kaitsta. Jal, ei ial pea ta selle hirmsa öö saladust teada saama. Meie tahame weel kaugemale lõuna poole edasi minna, edasi päikese paiste, iluduse, lillede ja õnne poole. Kõik peab unustuse hõlma langema; ka minu hingest Peawad tumedad mõtted kaduma. Ma tahan unenäoks pidada, tahan Philippa armastust wõita kas ma ei wõi teda nüüd juba ühe teatawa õigusega omaks nimetada! Ja siis tahame meie igawesti siin õitswal maal elada mis on meil külma, tumeda Jnglisemaaga tegemist! Eks ole noorus meie päralt ja rikkus ja armastus? Minu ja minu armsama ees on aastad, ja nimelt missugused õndsad aastad! Mine minust, murtesus, kasi kaugele, kurbtus!