Saarlane H S 4. Teisipäewal, 15. Juunil 1893. X. aastakäik. maksab - Laanmaalaastas. ... I rbl. 30,kp. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Postiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastas 1 „ Ä3 „ Ilmub igal tsifipcrs»Vcrk. Kuresaares taubauutttsas nr. >?. Saarlase toimetusele, Kuresaares. maksab Ä kop. UM Klköldiiik pslitika ajaleht ma- ja lniaarahmlr. UM Kadedus. See on ka üks kuri nuhtlus, mis meie rahwa südames aset wõtab ja mis keelab meie rahwa käekäigu paranemist. Kadedus walitseb enamast iga rahwa/seas, ehk küll umbes mitte nii suurelt km mõnede juures keda meie igal ajal sagedasti näeme ja läbifegamine käime. Juudid pole mitte nii kadedad, nagu Eesti rahwas; nad sünniwad ja leppiwad üheteisega wäga hästi kokku. On üks kehwam kui teine, seda aitawad rikkamad, wahest rahaga ja mõnikord ka tööga, see on: nad toimetawad üheteisele tööd ja teenistust, ilma miski kahju pääle rvaatamata. Teised rahwad on aga selles tükkis hoopis teised. Nad on kadedad, kui teine sedasama tööd teeb, mis temagi; ikka katsub  ta omale rohkem ja paremat tööd saada, millepärast sageli üsna tülisse lähewed.  Ons üks kehwem, kes seda tahab siis aidata, waid igaüks näeks heameelega, et ta sellesse olekusse jääks. Kehwa inimene on rikkale, nagu wana sõna ütleb, «hammaste  pulgaks," ta rõõmustab alati selle üle, kui teine hädas on, aitamisest pole juttugi! Saksa rahwas, nii ka Wene rahwas, on jälle hoopis armu heitlikumad teisele oma sugu rahwa wastu, nemad lepiwad iga asjaga hoopis parem kokku kui meie Eesti rahwas. Mis ühel on, see peab ka teisel olema. Nõnda elab rahwas armastuses ja leplikus meeles. Kadedusest wõin siin mõned näitused tuua, kui suurt kahju see sigimisele teise poolt tehja wõib: Näituseks: tahab keegi linna korteri pääl olija omal ühte looma pidada ehk kaswatada,  siis leiame wäga harwa neid peremehi, kes seda lubawad, ehk mõnel küll suured tallid üsna tühjad seisawad. Ta ei wõi seda sallida, et tema korteri inimene ka natuke paremine wõiks läbi saada; see on tema poolt kadedus! Hiljuti tahtnud keegi korteri inimene müüma tarwis leiba küpsetada, kunas esiotsa tale seda ka lubatud. Peremees näinud aga wiimaks, et fee sellega natuke teeninud ja keetnud ära, ehk maksa wäikese toa eest 5 rubla. KaZ fee pole jälle kadedus; tema ei wõi seda nähja, et teine inimene paremine  elada wõiks. Niisammuti on ka maal alati tülitsemist sellepärast, et üks teise pääle kadedust üles näitab; wahest loomade kui ka heina-- maade pärast. Juhtub ka sageli, et teine teise tööinimesed käest ära meelitab, ehk ta küll seda töötegijad sugugi omale ei tahaks, aga ta tahab mägise teisele sellega kahju tehja ja tema paremat käekäiku takistada. Minewal suwel tegiwad paar ametniku ühes koos tööd; teine oli parem töötegija kui teine, millepärast sellel ka alati rohkem tööd oli. Küll tülitsesid nad mitu korda sellepärast, künni wiimaks halb töömees teise majast wälja peksis. Aga mis ta sellest sai? Tema töötellijad kadusiwad hoopis ära; ta hakkas kangesti jooma ja pole praegus enam midagi wäert. Ta oli kade teise wastu, nagu oleks see selle süü olnud, ehk teine tale omast käest küll mitu korda tööd pakkus, ei wõtnud ta seda wastu. Sääl lõi kade meel ise oma peremeest! Kõige rohkem kadedust leiame kala randades  kala püügi kui ka müüma pärast. Üks tahaks ikka rohkem kui teine ja üksi peremees olla, kuid see pole ilmas mitte nõnda wõimalik, sest üks peab teisega läbi saama ja seltsis elama. Üks kade meelega inimene on teisel alati kahjuks ja ristiks ees, midagi ei wõi ta tehja, kui teisel selle üle poole rääkimist ja tegemist. Ka üks wana sõna ütleb; „Wiha wötab wilja põllult, kadedus kalad merest" ja see on tõsi! Jätkem maha kadedust ja elagem kui wennad; saage üheteisega hästi läbi ja toimetage  ühes meeles kõik asjad, siis paraneb  meie elu ja mõnigi tüli jääb tulemata. 0. Isamaalt. Kuresaareft. Paari nädala eest oli siin reidi pääl üks uus kolme mastiga purju laew, mis ööldi Kihelkonna meeste omadus olewat, mida nad ise ehitanud. Kuida kuulda, peab sääl wecl üht suuremat ehitatama. Jõudu tööle ja head teenistust nendega! Wõtku teised sellest märku, et ühes meeles ja jõuuS kõik hea asi edeneb. Üks wüga paha amet on meie linna lastel moodiks, et nad üht teist kiwidega wiska- Õigus wöidab. 24 Frunz Hosfmann' i järele C. G. (ÖtZ./ Kõigewägewam! hüüdis Anton ja tema silmad hiilgasiwad kust Teie seda saite? Sääl on ju ka laulatusetäht, ristmise täht ja kõik! Ah, nüüd näen ma kaunis selgest selle asja sisse. See Roden tema on salaja seda kastikest, millest graf mulle rääkis, ning siis ka wist sind, minu armaS Hugo, röõwinud, et iseennast rikkaks teha ja õiget pärijat körwale saata! Aga kuidas olete Teie need kallid paberid oma kätte saanud? Mõne sõnaga oli kõik seletud, et Metsahannes  oma elust hoolimata seda kastikest nende paberitega oma kätte oli saanud,  et graf Willemile tema käest pettuse, wiifil kistud õigust jälle kätte saata. Sügamast  raputud kõigest, mis ta teada sai, kuulis Anton päält,Ha tõstis wiimaks käed ja silmad taewa poole. Suur Jumal, hüüdis ta, kui imelikud on sinu tarkuse teed! Seda nõrka poissi, kelle elu järele kurjad püüdsiwad, teda otse seadsid sa oma tööriistaks, et seda mis marjul walge ette tuua ja pettust awalikuks teha, mille peeni- wõrku ühegi inimese film ei wõinud Täiest rääkis nüüd Anton, et tema sureja sõber teda sell korral weel wäikse Hugo eestseisjaks nimetanud ja temale seda kohta selgest tähendanud oli, kus ta need paberid Hugo seisusest ja õigusest leidma saaks. Kuida siis grafi maja kohe selle paale tule leekedest söödud oli, kuida lvaewalt weel seda last tema hoidjaga oli tulest peasta wöinud, ning kuida Anton naimaks, ilma nende paberiteta, mida tema wihasest tulest oli arwanud hukatud olewad, pole julgenud kodumaale tagasi pöörda, sest et kahtluseta tema nõudmist poleks ustud, waid teda petjaks oleks peetud saanud. Ta wõttis seda kord nõuks, kuda meie juba teame, seda poisikest kui oma poega kaswatada, ja pidas hoolt tema eest, kui isa, kuni wäike Hugo korraga suutumaks kadunud oli. Jessi, tema wana hoidja, kurwastas ennast Hugo kantse pärast surnuks, ning Anton jättis Tortuga saart igaweseks maha, et ühte suurde Europa mereäärtse linna minna, kus ta palju aastad marjul üksnes enese kurwais mälestustes  elas. Oma isamaale ei tahtnud ta tagasi minna, künni ta, esmalt lühikse aja eest, ühel päewal kogemata teadust sai, et üks noormees, surnud grafi poja nime all, pärimist Lichtensteini grafkonna pääle tõstnud ja need tänisid walitscjad säält wälja ajanud oleks. See teadus ajas teda, kodumaale ruttuda. Sest see wõis ju wäike Hugo weel elus oli. Ta nägi uut walitsejat ning tundis kohe, et siin Üks häbemata pettus tehtud oli. See ajas teda, graf Willemi juure minna, ning siin leidis ta oma suuremaks ja rõõmsamaks imeks oma sõbra poega, keda tema palju nädalad läbi surmawaluga otsinud, palju aastad läbi sügamast leinanud ja nutnud oli. Waewalt oli Anton oma kõnet lõpetanud, siis tuli jälle uus imetük. Metsahannese kasuema, Antoni tädi, punane Leena, tuli graf Willemilt abi Metsahannesele paluma, kelle wangipanemisest ta kuulnud oli. Ta leidis teda keskel tema söbrade seas, terwitas  rääkimata rõõmuga oma ammu surnuks arwatud wenna poega, ning kuulis rõõmsa imestlemisega, missuguse õnneliku wiisi pääl Metsahannese õige seisuse mõistatus awalikukS oli saanud. Ta tungis kohe selle pääle, et need kaks petjad, Roden ja Martin, kiuni wõetud ja kohtu ette pidi wiidud saama, ja ei jäänud enne rahule, künni üks ratsutaja käskjalg tarwiliste seletuste ja järclkuulamiStega ligemast linna saadetud oli, et süälsest kohut nõuda neid kurjategijad  kinniwõtta. Sellesama päewa õhtul tuli aga juba see teadus, et mõlemad põgenenud  oleksiwad, ilma üht märki järeljätmata,  kuhu nad endid pöörnud oleks. Las' nad põgeneda! ütles MetsahanneS, kui ta seda uut teadust oli kuulnud. Kui