Sakala tl. Wiljandis, 27. Märtsi-kuu päewal 1890. 13. aastakäik. Ilmub iga laupäewa õhtul. Kuulutuste korpusrida ehk selle ruum maksab wiimse lehe külle Peal 4 kop., lehe ees otsas Ist kop. Sagedamalt kuulutajad saawad odawamalt. Toimetuse adress: „Sakala" toimetusele Wiljandis. Wene keeli: La, Lbaou. si. Vs^su?». W,» „Sakala" aastahind Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. 50 kop. Poole aasta hind: Postiga 1 rbl. 70 kop., postita 1 rbl. 25 kop. Weerand aastas: Postiga 1 rbl, Postita 80 kop. Üksik nummer maksab: Pääleht 5 kop. pääleht lisaga 7 kop. Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata ehk 10»/^. Adressid palutakse selgeste kirjutada. Poliitika, kirjaadase. pSlli»- ja kiisitöS ajaleht. Väljaandja ja wastutaza toimetaja J. Peet. Tellimisi ja kuulutusi mõtamad wastu: Tartus: H. Laakmann'i ja M. Vares'e raamatupoed; Tallinnas: Busch'i ja Jakobsoni  raamatupoed; Raplas: kaupm. Saarmann; Kullamaal: kooliõp. J. Wei- dermann; Keilas: J. Maaberg; Pärnus: E. Treufeldt'ija Jacoby raamatupoed; Toris: kaupm. J. Lindebaum; Sindis: K. Kirschbaum; W.-Wändras: kaupm. G. Tannebaum; Kärus: jaamapidaja H. Lemberg; Kiliugis kaupm. T. Taulinann; ! Haapsalus: P. Kimberg; Kuressaares: Th. Lange raamatupood. Narmas: J. , Kuusmann: Rakveres: M. Weber aktsiisi kirjutaja ja kaupm. H. Wehik; Harju-Jaauis: kooliõp. H. Tiedermann: Wõrus: J. Vielrose raamatupood ja kaupmees Aras; Wõru-Nawis: J. Mõttus; Walgas: M. Rudolff'i raamatupood;  Paides: Seidelberg; Halliste - Risti!: J. Unt; Laatre-Kirblas: J. Lossmann; Pilistweres: kaupm. H. Martin; Pilistvere - Jmaweres: kaupm. J. Mets; Koos: wallakirj. Lindeberg; Krimmi poolsaarel Dshurtshis kooliõp. A. Jaakson. S.-Jaanis kaupm. A. Hakkaja; S.-Kõpus. A.Praeden Birki kaupluses ja J. Rsiin  aun; Kaarlis: wallakirjutaja K. Krimm ja P. Jllus; HolstreS: wallakirjutaja J. Raudsepp; Tuhalaanes: kaupmees Normann; W.-SuislepiS: wallakirjutaja H. Kiin; WiljandiS peale lehe toimetuse: A. Peet, trahteri pidaja; J. Winter, W. E. ; - Põllumeeste Seltsi ökonom; J. Kiis; J. Rebane; A. Naber. Kuidas piame meie aega tarwitama?  Jarelseisaw kiri on meile äratrükkimise palwega kätte saadetud. Et ta eesmärk hea ja tulus on ning hea eesmärgi poole tõttamiseks põllumeestele uut julgust ja jõuudu annab,  siis täidame heameelega kirjasaatja soowi. Kiri on järgmine: on raha, ja raha on meile igale ühele kallis; ajaga saab raha, aga rahaga  mitte aega, selle pärast piame meie püidma, aega kasulikult tarwitada. Tunnid kaowad  wälgu kiirusel meie silmist ning jätawad õnnelikka  ehk õnnetumaid mälestusi meile endist  maha: sellepärast on ka meie elu põnewa  jutu sarnane, kelle päätegelased meie ise oleme. Alles oleme lapsukesed hällis ja meie ema kannab meid armastusega kätte peal aga pea leiame endid juba haua kaldal ning waatame mööda läinud päewade peale ja leiame, et mõned lehed meie romanist suutumaks  walged on; need on päewad, mis meie ilma kasuta mööda oleme lasknud minna. Nüid wäriseme meie kriitikust käes, ja see armuta, kuri-kriitikus on meie südametundmus.  Pisaratega leiname kadunud aega taga, aga see enam ei tule. Et wanaduses  südame tundmust piina eest peaseda, on meile tarwis truiste aja kohalist elu küsimusi  täita; aeg astub kiirel sammul edasi ning nõuab ka meie käest, kes me' üirikese aega selle ilma kodanikud oleme, et ajaga piame ühes edasi astuma, sest saatus paneb uusi kohusi peale, mida meie järele mõteldes  täitma peame. Kas wõtame oma elu päewadest näitusi, ehk waatame aja koolikule  rahwaste elu käikisi, siis leiame, et päew päewalt meie kohused kaswasiwad ja leiame ka, et aeg aast aastalt rahwastele suuremaid  ülesandeid ette pani. Nüid on aeg meile kohust peal pannud, et meie ühenduses kokku piame astuma ja nõuu pidama, kuidas oma põllu saagist rohkem hinda saame, ehk kuidas põld meile kasulikuks pidada oleks. Selleks kokku käimist kohaks on ärksamad isamapojad  Armulist Riigi Isa luaga Põllumeeste selsid asutanud. Astume nende seltside lii- geteks, kes meie meel seda teinud ei ole, ning wõitleme seltsis kahjulikkude puuduste wastu. Praegu on meil mitmed Põllumeeste seltsid, kes liigete kasimusel kurdawad ja rahwale seda kasu ei jõua muretseda, kui siis, kui meie kõik käsi käes seltsi astume ning käed ühenduses tegewusele paneme. Põllutöö asjandus on töiste asjanduste põhi; kui kurdab põllumees puuduses, siis kurdawad ka kõik, paneme käed ühenduses töö külge, siis peastame iseendid puudustest ning muretseme terwele seisuste kokkul rõõmsa  tulewiku! Põllumees on põline rikas, ütleb meie rahwa wana sõna, ja põllumehe tee on lilledega  kaetud, mida ta oma pale higiga toitab.  Kui ähwartab meid häda oht, siis astugem  ühendutes selle wastu, kisume okkad ja ohakad põllult ja laseme aajad nooruses õitseda! Palju on aeg meie põllutöö stisust parandanud  ja palju saab ta teda weel parandama.  Waatame selle aegse põllutöö seisu peale, kui meie isa isadorja kütkes ohkasiwad; mis kandis siis meie põld? Meie ei jõua seda tänu tunnistust wälja hüida, mis oma põues õntsa keisri Aleksandri wastu tunneme kes meile kuldse priiust kinkis ning heledat waimu walguft koolide läbi orjusest kurnatud rahwa hingedesse laskis woolata! Miks toidame weel o«a wabaduscs sündinud  hingesi orja aja järeldustega, see on tuimusega, kadedusega, auuahnusega, ning wennad elame isendinud wastu ühenduseta, kurname oma elu jooma paigadega. Praegune  aeg on hariduse aeg, ning nõuab meie käest, karskust, auujat, tänuliku meelt, truudust,  mis terwe inimeste suo kaunim ehe on. Estlaste keskel walitsts wanaste üks meel, truudus ja auusus; Eestlased olid wanaste rõõmsad ja seltsi armastajad, mida ka meie, kui nende järel tulija rahwas piame olema. Kõik muud, mis neist omandustest kõrwale lähewad, ei ole meie esiwanemate pärandus, waid kurja orja aja järeldus, mis meie rahwas  wägisi wõõraste sundusel omandas. Nüüd on orja aeg kadunud ja lahke Wene riigi päike waimustab meie rõhutud rinda kuldse priiusega, nüid on ka aeg, kunas manad  orja põllule jäljed põhjani meie keskelt piawad kaduma, muidu ei ole meie selle kuldse priiuse wäärt, mis meie omandame, ja meie ei mõista sellest kallist seadusest pidada mis meie üle walitseb. Waatame oma elu paranduste peale ja tuletame meele kuidas oleks meie käsi siis käinud, kui meie praegu meel ränga orja ikke all oleksime äganud. Need puhtad elumajad,  korralised hooned, ka ilusad lokendawad  aajad ning rohke wiljaga kaetud põllud on kõik tema armuand, keda meie truudusega ühes meeles teenima, meie paranenud käekäik  on Tema mure. Meie wanemate rõõmu paik oli wainu pealne, kus rõõmukajad Lerwe õhku täitsiwad; seal unustati kurwastus ja teritati maim uuele elule. Aeg on haridusel  edasi astunud, ja laialised wainud on enamaste põlldudeks muudetud. Kus on nüid meie kogumise paigad, kus meie meel lõbustust ja kurwastatud elule karastust  piame otsima? Nüid kui meie isa isad seda öösete öitsel ja küla wainudel Legiwad nii teeme meie seda nüid seltsimajades. Nii kuidas nemad wainudel omu elu parandusele üle nõuu pidasiwad kurbtust üheskoos wähendasiwad  ja unustasiwad, nii teeme meie seN nüid hariduses edasi jõudnud ajal seltsimajades.  Aeg oli, lüs waen meie wendi lahutas; unustame kurwa minewikku ja hõiskame  rõõmsale tulemikule wastu; astume seltsi, kus arm meid kõiki ühendab, teeme otsa orja aja järeldusele ning rajame ühendatud  nõuul endile rõõmsa õnnistuse rikkama tulemiku; siis oleme meie hoolega aja nõudwat  küsimust täitnud ning meie wanadus wõib sellest rõõmu tunda, mis meie nüid nooruses oleme külmanud. Waadakem ringi, tarwitagem prii aega kasulikult; pöörake rumaluse  hallikatele selga ning sammuge kõrtsidest  seltsidesse. Esimesed nõuawad teie ja teie perekondate hukatust, aga töised teie ja teie perekondade head käekäeku ning õnnelikku elu; kes tõisiti teeb, see eksib pimeduse kattes. Wennad astugem ühenduses tööle, see on meie esimene ja wiimane hüie. Meie oleme malmis ilmast ilma rändama ja otsime õnne, aga õnn seisab meile ligemal kui meie uskuda wõime; onn asub töö armastuses; kui meie ühel meelel käsi käes sõbralikult tööd teeme, siis asub meie südamesse magus tunne, mida õnneks piame nimetama. Teeme hoolega tööd, aga teeme tööd ühises  nõuupidamises, nõuu otsimises, nõuu andmises,  siis tunneme tööst magu ning tema kurnaw mõju kaob. Saagu meie seltsid tugemaks,  siis tuleb ka tugewus seltsi liigetele ja terwele rahwale! Kallismaa. Wene riigi majapidamine aastal 1889. Mööda läinud aastat mõib Wene riik oma majapidamises õnnelikuks kiita, sest sissetulekud  ei karda kuskilgi Väljaminekutele wastu astuda. Nagu Raha ministeriumi leht esiotsa  sõnume toob, on 1889. aasta riigi sissetulekud  ja Väljaminekud järgmised: Läinud aastal on Wene riigil kindlalt sissetulekult 922564000 rubla olnud, kuna aga ette tehtud rehnungi järele 865463000 rubla sisse pidi tulema; selle järele on siis enam kui ette arwati sisse tulnud 57101000 rubla. Eelkäinud 1888. aaSta kindel sissetulek  oli 898208000 rubla, nii et minema! aastal 24356000 rubla enam sisse tuli. Kui üksikuid sissetulekuid 1888. aasta sissetulekutega wõrdleme, siis on näha, et riigi raudteed 11525000 rubla enam sisse tõiwad kui 1888. aastal; jookide aksiisi läbi tuli 9773000 rubla enam sisse, kindlad maksud 3104000 rubla enam, petroleumi aksiisi läbi 2691000 rubla enam, kroonu oma kapitalist ja pankade toimetusest 2484000 rubla enam, kroonu mõisadest 1894000 rubla enam, mitme sugustest sissetulekutest 1767000 rubla enam, tuletiku aksiisi läbi 1764000 rubla enam, kauba patentide eest 1060000 rubla enam, posti ja telegrahwi sissetuleku test 1045000 rubla enam. Ainult 6 sissetulekut on 29 sissetuleku seast wähemaks jäänud kui ette arwati ja 8 sissetulekut on 1888. aastast wähemaks jäänud. Kõige enam oliwad kroonu saamised raudtee-seltside käest wähenenud, nimelt 7517000 rubla. Kindlad wäljaminekud oliwad 1889. aasta kohta 860955000 rubla peale arwatud. Wäljaminekud  on selleks samaks jäänud nagu nad arwati, ainult uute 20. Nowembril wälja antud obligatsionide kupongide wäljamaks 7 miljoni rubla tuleb weel sinna juurde, nii et terwe wäljaminek 867955000 rubla oli. Selle järele oli kindel sissetulek kindlast wäljaminekust  1889. aastal 54609000 rubla suurem. Juhtuwad sissetulekud oliwad 61032000 rudla, kuna neid aga 51653000 rubla peale oli arwatud. Eelminewa aasta sissetulekust oli ta 5372000 rubla enam. Need sissetulekud  tuliwad suuremal osal 1889. aasta kulla laenust ja raudtee-seltside maksudest, kes riigi käest raha oliwad laenanud. Juhtuwad wäljaminekudoliwad 34207000 rubla peale arwatud. Peale selle ette arwatud  wäljamineku anti aga weel 68 miljoni rubla riigi wõlgade tasumiseks wälja. Nii oli terwe juhtuwate wäljaminekute summa 102207000 rubla ja oli selle järele juhtumast  sissetulekust 41175000 rubla suurem. See juhtuma wäljamineku enamus on aga kindla sissetuleku enamusega täieste kaetud  ja jääb weel nii wiisi riigi terwe sissetulek  13434000 rubla terwest riigi wäljaminekust  suuremaks. Nii wõib sisse Wene riigi 1889. aasta majapidamist tõeste õnneliseks kiita, sest wäljaminekud  ei ole suutnud sissetulekuid mitte ära neelata, waid hea summakene on weel riigikassasse riigi kosumiseks järele jäänud. Poliitika ringwaatus. Kõige suuremat materjali audis ja annab  ikka meelgi ajalehtedele Bismarki asi. Iga maa lehed on omal wiisil sellest asjast kõnelnud. Et see asi ütlemata tühjas on, Lõbu ja teaduse jagu. Sigrit. Jutustus Soomerahwa elust. E. Ber g'i järele G. E. Luiga. W?ema peigmeest, isand Tallineni ka," HAA sosistas tema kõrwal istuw paruni emand kõnelejale. Et oberst küll isegi ära kohkus, siiski kordas ta kõlama healega emanda sõnu. Nõõmu pärast punetates wõttis Sigrit seltskonna  sõbralifi õnnesoowifi wastu ja kuulis Swea ette heitmist kange salgamise pärast. Aga see äkiline awaldamine ei olnud tal siiski armas,sest ta sai aru, et ema üht ohwrit tõi, mis tal ütlemata raske oli ja et ta auusa meeleliselt selle awaldamisega ise enesele üht riimi tahtis ette lükata, mis tal enam wankuda ega tagasi kippuda ei lubaks. Emal ja tütrel oleks koguni wõimata olnud, kolme järgmist pidupäewa meel pulmas  olla, sellepärast läksiwad nad warsti kodu minema. Teel ei lausunud kumbki sõna, ehk küll Sigrit oma tänust ülewoolawat  südant ema ette tahtis wälja puistata. Kodu saades läks ema kohe oma kambri, kus teda koiduni kuuldi edasi tagasi käiwat, nagu peaks ta alles nüid meel otsust wõtma ehk sellega rahul olema õppima, mida woimalik  muuta ei olnud. 19. Jõulud. Wast iialgi ei olnud Sigrit „enne ja nüid" wahel nii suurt mähet tundud, kui neil tumedatel jõulu kuu päewadel, kus ta läbi sadama lume omal armastatud Musta mäel ümber sõitis; kõikide waeste inimeste uste ees pidas ta kinni ja jagas andeid weikestele walge päälistele ja sinisilmalistele  lastele, kes särgi wäel temale wasta jooksiwad, aga kohe kartlikult kõrwale hoidsiwad,  kui ta nendega mõnd sõna tahtis kõnelda.  Weike Jndrik, kes juba osaw kutsar ja uhke oma nahk jaki, kui ameti märgi peale oli, sõidutas oma noort käskijannat ühest talust töiste ja kandis rasked korwid tuppa, kus pikkade lattide kulles ümargused, keskelt läbi pistetud leiwad rippusiwad, mis sügise terwe talwe jaoks tagawaraks malmis oliwad küpsetatud. Wiimaks jõudis Sigrit wiimase majakese  juurde mäe harjal, mis ennast juba pooleldi metsa süles marjas. Seal elas üks mana naene, kes meel Sigriti isa oli tunnud  ja keda neiu sellepärast ka hea meelega üles oli otsinud ja rohkete kingitustega rõõmustanud.  Kui ammu oodatud sõber astus  ta weiksesse, puhtasse tuppa, kelle läikiw  malge põrand lõhnawate kadaka oksadega üle riputatud oli. Wana Henrika mokk seisis  akna all pruugitud leentooli kõrwal, mis meel õnsa paruni herra kingitus oli, kus nüid noor neiu aset pidi wõtma. Emake ise tuli warsti kuuma kohwiga tagasi, mida jooma ta oma auustatud külalist sundis. Jndrik oli juba kõik tarwilise pühade kraami wälja pakkinud. Henrika tänas kõigest südamest,  aga tõendas et temast meel waesemaid olla, kes ennem abi ja kingitust tarwitawat: Sigrit lõpetas wanakese tänu sellega, et küsis, kas tal wahest igaw ei ole ja ei karda üksinda siin elada. „Mis on minu sugusel manal inimesel karta, minu juures ei ole ju palju midagi leida. Teie näete, et mul lukkugi oma ukse ees ei ole. Liiga üksi ei ole ma siin ka ialki, olgu siis mõnel pimedal sügise ööl, kus torm siin ülewel hulub. Selle eest on jälle ka päike kõige enne minu juures ja waadake, kui walge siin praegugi on." Lühike päew oli otsa saamas, aeg käes kodu minna. Henrita tõi tüki linast riiet, mis ta ise kedranud ja kudunud ja ütles: „Wõtke seda kui weikest kingitust oma weime wakka ühe wana naese käest, kes Teie omaste poolt palju head on maitsenud. Ma olen kuulnud,  et meie isand Tallinen Teid tahab omale wõtta, ma nimetan teda meie omaks, sest et tal lahke süda meie suguste wastu on, ehk ta muidu küll wäga tark ja õpetatud  herra on. Jumal õnnistagu Teid!" Südameliku tänuga astus Sigrit majakesest  wälja; liht talunaese kingitus oli tema südant rohkem liigutanud, kui sõnad seda oleks suutnud teha. Aia ääres seisatas ta meel silmapilgu ja waatas päikese looja minekut.  Korraga tundis ta oma kätt örnaste pigistadawat, Torsten oli tema kõrwal ja küsis:  „Mis peale mõtlesid Sa praegu nii tõsiselt?" ~Kas Sinu ema ei tulegi?" „Ta sõitis juba ees ära, mul oli weel tegemist, sellepärast tulin ma jala tagast järele." Neiu tahtis minema minna, aga noormees ütles: „Õhtu on nii ime ilus, kas me ei wöiks Jndrikut ees ära sõita lasta ja ise tasakesi tagast järgi minna?" Päike oli looja läinud, hämar eha walgus  kattis maad, taewa wõlwil tuliwad mõned  tähed nähtawale. Sigrit seisatas ja ohkas  tasa: „Mis on ilm ilma päikeseta, mis elu ilma armastuseta!" „Kas Sa selle peale mõtlesid, kui ma Sind nii kurwa leidsin?" „Ka selle peale." „Ja mis siis muud Sinu südant rõhus?" „Meie peame ju warsti lahkuma!" „ Helsingi ei ole ju liiga kaugel ja kewadeni  ei ole enam liiga aega," trööstis Torsten. „AH Torsten, see üksinda ei ole!" „Sa mõtled oina ema peale?" „Mul on täna weel niisugane tundmus, nagu teeks ma emale ülekohut." „Ta on ometi ise omast heast meelest järele annud." „Ja muidugi. Ära arwa ka mitte, et ema mulle näitab, kui raske see tal on. Selleks on ta liig uhke, aga ma tunnen seda ometi iga silmapilk." „Waene laps!" „Mina arwan et ema Sinuga ära on leppinud, ta unustab, et Sa Soomlane ja kodaniku seisusest oled, aga ma kardan, et La ialgi täieste unustada ei jõua, et Sa oma ema poeg oled." „Waene ema, ka tema tunneb paruni emanda wiisaka oleku juures omete, et ta ainult sallitud külaline Mustamäel on. Mul oli waew teda täna siia paluda; ta tegi seda Sinu pärast ja et mitte kitsas rinnalist pahaks panemist näidata, sest ka tema on uhke." „ Muidugi, ta wõib Sinu pääle uhke olla ja peab seda halwaks panemist tundma. Aga minu ema kannatab wast weel enam ja kahekordselt  püides, et keegi tema südamesse ei wõiks waadata. Kas see õige on, et meie enese pärast teda nõnda laseme kannatada, kas meie õnn temal iga lootust peab surmama  ?" „Kas Sa arwad, et ta tahaks wõi wõiks töist korda meie poolt ohwrit mastu wõtta? Siis ei tunne sa oma ema." Pühalikult kõlas kella hääl üle järwe mana kiriku tornist, kui pruutpaar Mustamäe  õuue astus, kus rõõmsas pühade ootuses  juba kõik ettewalmistused oliwad lõpetatud.  Sigrit seadis meel jõulupuu juures, kuna töised kõrwaStuas juttu ajasiwad, kui uks lahti läks, üks karune koll waljuste „jõulud"  hüides ühe paki tupa wiskas ja warsti kadus. Sigrit armas õiete, et see Swea saadik on, kes oma kingetusi mana moe järele  nii õrnal wiisil ära saatis. Kui kõik korras oli, istus Tallinen klaweri  ette ja kõik laulsiwad mana tutwat Lutheruse jõulu laulu. Aga kingitus oli warsti mööda ja siis istusiwad kõik neli jälle tuimalt ja kangelt ükstõise wastu. Edla mõtles oma nooruse ja lapserõõmude pääle, mis ta siin neis samus ruumides maitsenud. Tema soow oli ju täide läinud, nende perekonnad  oliwad jälle ühendatud ja tema poeg oli õnnelik. Siiski puudus õige ja täieline rõõm. Sigrit tõi piltisid ja joonestusi näha, et kuidagi juttu joonele saada. Paruni emand hakkas Edlale Norramaa kohtade üle wäga elawalt seletusi andma. Sigrit astus  akna juurde, kuhu Torsten temale järele läks. Sügaw pimedus kattis taewast ja maad; korraga wirwendas õrn walguse kuma põhja pool, sääl kus Sigrit suwel oli päikest  näinud loode minewat. Pea heledamalt, pea tumedamalt saatis imeline wirmaliste walgus ome kiiri üle pimeda taewa, nõnda et tähtede sära tema walguse kõrwal kadus. Sigrit waatas põnewusega enne nägemata looduse imet, kuni see õige heleda sätendamise  pääle kustus ja kadus. ? . Neiu litsus ennast Torsteni ligi. I