Saarlane » ss. Esmaspäewal, 1. Junil 1893. IX. aastakiiil. maksab - Saaremaal aastas. . .. K rbl. 3N lp. Saaremaal pooles aastas 1 „ ~ Postiga saadetud aastas. T „ „ Pooles aastas ll „ T 3 „ Ilmub igal tsisipÄo»s>«»r. Knrcsaares kanbanulitsas nr. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab Ä kop. UW Kltöliiillt Pilitikli ajaleht «aa- ja liaaarahwale. UM Keiserliku Kõrguse Suurwürst Wladimir Aleksandrowitshi reisust Liiwimaale, mis kohaliste sõjawägede ja sõjawäeliste asutuste järelwaatamise pärast sünnib, awaldab „Düna-Zeitung" nüüd Keiserliku Kõrguse reisukawa, mis Peterburgi sõjawäe-jäoskonna  ja gardiwägede ülemjuhataja  poolest kinnitatud on ja järgmiselt käib: 31. Mail sõidab Keiserlik Kõrgus Peterburgist wälja ja jõuab 2. Junil, umbes kell 9 homikul, Kuresaare, kus teda kohaline sõjamäe ülem oberst-leitnant Senkowitsch, Saaremaa maakonna ülem baron Nolcken ja linnapea Rehsche wastu wõtawad. Umbes kesköö ajal sõidab Keiserlik  Kõrgus säält edasi Pärnu, kuhu ta 3. Junil umbes kell 10 homikul jõuab; wastu saamad sääl Suurwürsti wõtma maakonna sõjamäe ülem, kapten Nischtschinski ja linnapea Brakmann. Pärnust sõidab Suurwürst pääls lõunat kella 2 ajal Uulusse ja jääb ööseks sinna ja sõidab säält teisel homikul (4. Junil) Torisse ja O lust meres se. Olustwerese jääb Keiserlik Kõrgus ööseks ja reisib 5. Junil Wiljandi, kus teda sõjamäe ülem oberstleitnant  Akimfijew, maakonna ülem baron Klodt von JürgenSburg ja linnapea Schöler wastu wõtawad. 6. Junil, kell 8 homikul  reisib Suurwürst Tartusse, kuhu Keiserlik Kõrgus päüle lõunat umbes kella 2 ajal jõuab. Wastuwõtmine sünnib siin sõjamäe ülema oberst-leitnant Werbe, maakonna  ülema baron Maydeli, politseimeistri Rästi ja linnapea von Bocki läbi. Pühapäewal  7. Junil sõidab siit Keiserlik Kõrgus raudteega Walka, kus teda sõjamäe ülem oberst leitnant Nowikow, maakonna ülem Jeleschewski ja linnapea eanä. jur. v. Dahl wastu wõtawad. Malgast reisib Suurwürst kohe sellel samal päewal kell 5 ajal Wolma r i s s e ja jääb ööseks (7./8. Junil) Wolm a r i mõi s a. Esmaspäewal  8. Junil sõidab Keiserlik Kõrgus Wõnnu ja säält 9. Junil Mõrusse ning jääb ööks Petseri kloostrisse. 10. Junil sõidab kõrge reisija Pih ilma  s s e ja säält Peterburgi tagasi. Liiwimaa kuberneri herra saab Keiserlikule Kõrgusele teretamiseks wastu sõitma Emeliine Mayres. 5 Kirjutanud Karl Loiken. 2. Päewad, nädalad ja kuud läksiwad mööda ning meie tuttaw Emeliine Mayres elas Juuliuse majas rahul ja õnnelikult. Juulius eksis wäga, kui armas, et tema kaitselane nii tasane pidi olema, nagu sell korral, kus ta teda wõsastikust enese majase talutas. Emeliine oli uhke ja maimu poolest äge ja elaw, aga ometi loomu pooles wäga lahke ja armuline. Mida rohkem aega mööda läks, seda lustilisemaks läks waimurikas tütarlaps ning tegi oma lahke naljatustega kõik Juuliuse  ja wanakese mured ja kartused tühjaks  ja wõimatumaks. Wiis kuud on juba jutu aluStusest mööda jõudnud, aga ilmaski ei olnud Emeliine tagaajatest meel märkigi silma saadud. Nüüd aga tuli ühel päewal midagi ette, mis kõikide pead kihama pani. Madalat lahkteed mööda nägi Juulius ühe ratsamehe, uhke hobusega enese maja poole tõttawad. Ta läks tulijale wastu; aga esimisel silmapilgul nägi ta kohe, et see mitte just igapäine inimene ei olnud. See oli üks suur, tugew ja uhke olekuga mees; tema keha ümber oli üks uhke ja kallis Türgi shall, ja kower mõek rippus külje pääl, mis teda wist mõneks suurt sugll meheks tunnistasiwad. - Tere lõunast, Signor! hüüdis wõeras juba eemalt ja hüppas hobuse seljast maha. Palun tuhat korda wabandada, et teid tülitama tulen! Aga mis teha? Selle koha imelik loodus on nii tähtis minu meelest, ja et ma ikka ning alati suur looduse sõber olen, siis ei saa teie wist mitte pahaks panema, kui mina, nagu üks palumata wõeras teadmata enese krundi päält leiate? Olge tuhatkorda terwe tulemast, ektselentsa! ütles Juulius auupaklikult kumardades.  Teie ise olete minu silmas kõikse parem wabandus ja mina rõõmustan selle üle wäga, et minul see auu on, teid kui oma sõpra wastu wõta ja teretada. Aga andke andeks kas tohin teada, kes teie olete, ektselentsa? Miks pärast mitte! kostis wõeras lahkelt. Mina olen markii de Wilenoosa; mina reisisin Neapelist Messiina ning enne kui koju tagasi lähen, tahtsin korra selle ümberkaudseid kohti laiemalt järele waadata. Et see siin mägede wahel mitte sugugi kerge ei ole, ja mind kauniste wäsitanud on, sellepärast juhtisin oma teekäiku teie maja poole. Ja nüüd Signor, oleksin teile ütlemata tänulik, kui teie oma majas mulle pisut kosutust lubaksite? Südamest häämeelega, ektselentsa! ütles Juulius alandlikult. Teie teete mulle sellega lõpmata suurt auu, kui minu waese katuse alla tulete. Mina loodan küll, et mull mitte teie kohalist toitust majaS ei ole, aga siiski arwan ma, et teie rahul saate olema. Minul on riisi, pekki, kana mune, wirsikud, kranaadid, melonid,  kohwi ja pääle selle weel magus marjawiin ja hääd lahked südamed, kes teie eest hästi muretsewad. Tulge ja kõik olgu teie käsu all, mis minu waene maja teile pakkuda wõib. Rohkem kui küllalt! ütles markii. Mina auustan teie sõbrust ja olen teile teie lahkuse eest tänu wõlga. Aga mina tahan ka oma usaldust teile awaldada. Siin on minu sõjariistad, ütles ta oma püssi ja mõeka Juuliuse kätte pakkudes, wõtke neid senniks oma wõimuse alla, künni teie juures wiibin. Minul pole küll mitte sugugi meelejärele, et niisugust tapa riistu alati pean ligi kandma, aga Messiinas räägiti, et üks paha rööwel Pentsaloona, oma seltsiga siin mägestikus pidada ümber hulkuma; et ma aga just mitte priitahtlikult nende meestega ei taha sõbrustada, siis pean just nagu häda läbi neid omale ligi hoidma. Teie juures olen aga nii julge, et neid enese juurest ära annan, sest teie majas on wist Pentsaloona woli otsas? Lootuse järele saab wist nõnda olema, ütles JuuliuS naeratades. Mina auustan teie usaldust, auustatud markii ja tahan Õnn. Inimese sugu kõige suurem soow ja igatsemine siin patuses maailmas, on nimelt õnn. See on, mille järele iga noor ja wana igatsusega ootab. Õnn on see, mida igaüks püüab Kiki--moodi omaks saada. Õnn on see, mida mitmed ka kaardi mooride, sõna lugejate ja weetegijate juurest otsiwad;  kõiksugused abinõuud saamad ära katsutud, et teada saada, kas õnn wõi õnnetus tulewikus neid ootab. Onn on see, mida iga noormees omale pruuti kosides ja noor neiu omale peiut walides ootab ja loodab. Õim on see, mida wanemad  oma lastele, sugulased sugulastele, sõbrad sõbradele soowiwad. Õnn on see, mida meie kui ristiinimesed, uuel aastal, suurtel pühadel sündimise päewadel ja igal wähemal tähtsal päewal üksteisele soowime. Rahwa sõna ütleb küll, et iga inimene on ise oma õnne-sepp, aga igakord ei ole see mitte nõnda. Oh, kes ei tahaks küll heameelega õnnelik, õnneosaline, õnne pai ehk sülelaps olla! Ja selle wastu seda nõuab noor kui wana, alam kui ülem ja rikas kui waene. Ülepea ütelda, tahaksime meie kõik õnnelikud olla, aga wana sõna ütleb: Kõik ei mahu maarjamaale, muist peab jääma karjamaale," ja nii on ka lugu õnne ja õnnetusega. Oh kui mitu õnne otsijad on pärast kibedaid walu pisaraid  pidanud nutma, selle asemel, et õnnelik olla. Oh kui sagedast tuleb õnnetus meile säält, kust meie endale täitsa õnne lootsime! Päewad, kus meie õnnelikud, rõõmsad, rahulised ja lustis elada lootsime, on meile kõige rängemat kurwastust ja kibedamaid walu pisaraid toonud. Päewad, mida meie lootsime õnne-külluses elada, on ometi õnnetuse läbi puuduse ja piina päewadeks saanud. Õnn on sagedasti kui tuule hoog, mis järsku mööda lääb, oled sa teda kord hooletumalt lasknud mööda minna, siis pead küll kaua jälle ootama, mis sagedasti küll hoopis tulemata jääb.