satele wõiks abi saata. Kas ei oleks mitte wõimalik silmade nägemise abil seda kätte saada, mis teised inimesed korwade kuulmise waral õppiwad?  see oli preestri mõte. „Eks iga inimese laps ütles ta õpi ju ka esmalt nägemise waral neid asju tundma, kelle tähendust ta pärast kuuleb?" Selle mõtte pääle põhjendades osutas ta aastal 1760 esimese kurttummade  kooli, kus ta lapsi sõrmede kokku seadmiste waral ja muude wäljaspidiste  märkide andmise läbi õpetas. Mitmelt  maalt toodi tema kooli lapsi ja preester ise pidi weel omas wanas eas mitu uut keelt õppima, et lapsele ema keeles õpetust anda. „Sest ükspäinis oma ema keeles ütles preester wõib laps oma kodu õnnelik olla." Et tema ka Wene rahwale kurttummade õpetamist soowitas, siis palus tema keiserinnat Katerüna 11., kes temale kingitust pakkus, et tema kooli ka Wene maalt üks laps saaks saadetud. (Järg tuleb.) uudise ihaldus. Mees langes jälle oma trossi kimbu pääle tagasi, tuges pea lacwa plankide wastu ning oli mõne minuti järele jälle magama jäänud. Ükski ei wõinud aimata, et lacwa meeste hulgast keegi oleks sell ööl ära olnud. Pea üks pool tundi laks sügamas rahus mööda, ei olnud muud kuulda kui laenete loksumine ja magama mahtide rasked hingetõmbamised.  Wiimaks sirutas see mees, kes seda merest tulijad hüüdnud oli, omast kõmast olemist ülcse, ning maalis uniste silmadega ümber. Äkitselt kargas tema taieste omast paigast püsti, läks ruttu mõni samm, edasi, ning maalis imestledeS ligida maa poole. Mis pagan, ümises tema ja öerus oma filmi ning mahtis jälle maa poole, ei wöi jv ometi nii hilja olla, ehk nii wara, üks kõik päike ei wöi jo ometi mitte praegu tõusta! Ka peaks teine waiht mu asemele tulnud olema! Ning siiski paistus läheb ikka walgemaks tont jah, see on tulekahju, ning umbest saal kohas, kus meie tubli kapteni maja seisma peab! Ruttu kiskus ta üht trummi kätte ja lõi tormi. Magajad ärkasimad, tühi ja surnud tekki päälne kubises silmapilk inimestest,  ka Anton kargas pool riides, kapteini kaMdist Ülosse. NA sääl on, rahwas? küsis ta. Tuli Tartuga pääl; wastaS waiht. Paistus läheb ikka suuremaks, ning nüüd on tõesri kõik taewas kui merega kaetud. Paadid Välja ning kõik mehed sisse, käskis Anton. Suur Jumal, see on meie tubli kapteni maja, peab see olema, mis Ml kekedest Wdud saab; ning tema poeg on sääl sees, iga silmapilk wiiwitust wõib temale surmaks olla! Poleks seda maenitsust ruttamisele tarwis olnudgi, sest need mehed, kes oma kapteini wäga armastasiwad, oliwad juba taieste ametis, ennegu Anton wälja rääkinud oli. Mõne silmapilgu pärast ojusiwad paadid meres, ja tormise ruttuga tuugisiwad mehed sisse. Aerudest oli niisama mahe puudu, kui tugemast kätest, ning kui mere päesuksed, nii ruttu ja kergelt, lcudsiwad need kerged sõiduriistad laenede üle. Waemalt  kaks niinuti oliwad läinud, ning paadid tõukasiwad maale. Mehed largasiwad  wälja, rvnisiwad ruttu üle kaljude, mis sääl kohas liikumata wastu seisiwad, uing kargasiwad walju kisaga selle maja poole, keda nad nüüd selgeste ja enda hirmuks kui nende kapteni oma tundsiwad olemad. Katus oli juba pea kõik maha põlenud ning loitawad palgid langesiwad raksudes ja paukudes kokku. Tihed suitsu pilwed wiresesiwad ülese, sääl wahel lendsimad  tuhanded sädemid, saiwad tuulest pitkas köweruStes õhust läbi kantud ja langesiwad eemal kui tubline wihm maha. Päälmise korra akendest tuugisiwad hirmsa mäega leeked wälja ja näitsiwad wäga selgeste, missugust wöimust see hukkaja element juba saanud. Ja siiski oli meel kõik sääl majas ja ümberkaudu sügamas unes Ükski abihüüdmine ei kõlanud, ükski häda hääl ei seganud ennast tule raksumise ja paukumise, tormi mürina sekka, kes nüüd jõudes tõusis ja seda mõllawad lõket uueste kõrgema wihale õhutas. Halastaja Jumal, nad peawad kõik ärapõlema, kui meie mitte rutust abi ei saada! hüüdis Anton wärisewa häälega, kellest aga siiski kõik ta maimu tugewus rääkis. Pääle, mehed, lööge aknad ja uksed puruks, ning siis leekede sisse ja päästke, mis weel wõimalik päesta on! Anton ise kargas ukse kallale ja lõhkus teda wägewa kirwe hoopidega, keda ta arwates, et temal seda tarwis läheb, laewast  ligiwõtnud oli. Mehed tegiwad tema eesmärgi järele, ning akende kõlina, murdma palkide raksumise sekka kõlas nende wali hüüdmine, kes magajaid unest pidi äratama. Pea kuuldi ka üht naisterahwa kilkamat kohkumise - karjumist ja ühe lapse kärmet häda häält. Anton kuulatas üks silmapilk. Siis andis ta kahekordse jõuga wankuwa uksele kirmega walu, ja õisates karjus tema: Taewale tänu, need oliwad Hugo ja tema hoidja! Weel ei tule meie mitte hilja! Uks murdis puruks ja Anton kargas üle tükkide ja kildude, esimene teiste ees, põlemast  maiast. Lämmastaw palawus ja tihed suitsu pilwed lõimad temale wastu, kuita trepi juure sai, kelle ülemine ots parajalt küdima hakkas. Tema hing jäi kinni, aga siiski ei kartnud ta seda silma nähtawad  häda. Kolme sammuga kargas ta trepist ülese, ning ta kahtlust hüüdmine: Hugo! Hugo! Kus sa oled? tungis tilkades  põlemist mürina läbi. Üks uks pitkas koridoris sai lahti käristud, ja poolest riideS, waljust nutes ja karjudes, kargas oma hoidja käe otsas üks ilus, pruuni lokkidega, arwata nelja aastane poisikene abi ja päestmist tooja Antonile wastu. Tänu Jumalale, et sa minu Kes oled! karjus see, ja wõttis lapse, kes nüüd kohe wagusi jäi, oma käe pääle. Päästa ei ole sim enam midagi; seepärast ära, nii ruttu kui wõimalik!" (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Kolmekuninga päewal, peeti fiin „Karskuse seltsis" üks kaunis pidu ära, millest õige elawalt osawõeti. Efite säras kõigile hästi walgustatud jõulupuu waStu, mis iga noore kui wana südamesse weel kord seda kallist jvulu rõõmu äratas. Selle päälc seletas Kaarma õpetaja herra Ederberg pitkcmaS ja- ladusas kõnes meie kurt-tummade elu ja olu ära ja tuletas igale ühele meelde, kui wäga suures kitsikuses ja hinge waranduse puuduses need waesckesed elawad, keS mitte weel pole rääkima õpetatud. Ta teatas iv eel, et seia Saaremaale olla ammu juba nõuuks wõetud ühte seesugust kooli asutada, aga et selle kooli ülespidamiseks kusagilt voolt abi ei tule, kuid ainult rahwa oma käest, sellepärast olla nüüd mitmed kokku astunud, kes selle abikorjamiseks  töötaivad. Lõppeks sai ilusal musiku mängul paar tundi keerutatud, mis ka nii hästi läks, et paremat soowida ei säänud. Andku Jumal, et kurttummade kool pea siin elule saaks kutsutud, sest ka meie Saaremaal on praegus õige rohkest niisugust inimesi, kes mitte ei saa teiste inimestega koos oma Jumalat kiita ja auuStada. Pangu igaüks halastaja inimene käe adra külge, siis annab Jumal ka oma õnnistuse senna juure ja ongi siis see kool alustatud. Jõudu! Turu pääl on jälle uus pruuk maksmaks tehtud, et kõik liha, mida nõnda nimetud „äärkauplejad"  müüwad, peab kaaludega mõedetud saama, mitte enam nagu enne päsmritega. Tartust. Sääl mõisteti hiljuti üks õllepoe pidaja 3 päewaks kinni ehk 13 rbl. trahwi maksma, et tema juures meel kesköösel  joodud ja kaartisi mängitud. Teine kordne trahw üteldi 100 rbl. ja poepidamise  õiguse äramotmine olewat. Tallinnast. . Kange tuisk enne Jvulut on, nagu aegamööda kuulub, lagedal maal mõne inimese eluwõtnud. Harku walla mees K. Einmann leidis 20. Detsembri õhtul külma ja tuisu läbi õnnetumat  surma. Sarnatseid õnnetusi teatatakse  ka Wirumaalt ja Liimimaalt. Rõuge kihelkonnas peasenud üks weumees imeliku õnnega surmast. Mees wõtnud kõrtsis kurja ilma wastu rohkeste kinnitust ja jäenud koju sõites sügama lume sisse kinni, kust teisel homikul külarahwaS teda hobuse ja reega tükkis weel elusast wälja kaewanud.  Sääl hakawad saanisõitjad õhtuti elektri tulega teed walgustama. Tuli on looga külge üles pandud. 2./3. Januaril lasi Onega rügementi leitnant Wladimir Podgurski omas korteris, enesele püstoliga kuuli peast läbi. Enesetapmise põhjused on teadmata. Rakwerest. Kuida kohaline „Teadaandja"  kirjutab, on üks kahe-aastane tütarlaps Jõulukuu 26. päewal Rakweres ühe petroleumi-pudeli seest joonud ja lühikese  aja pärast kui surnud maha langenud.  Arsti abiga on tema kõht wälja pumbatud ja lapS on jälle elama hakkanud,  oli aga ikka weel haige. Riiast Sääl olla mitmed uulitsad wiimaste päewade sees wee puuduses olnud, sest et weetorud kinni oliwad külmanud. Ohwrimeelelisest abikaasa armastusest kirjab „Ztg. f. Stadt u. Land" järgmiselt: Ühel noorel käsitöölisel läinud taskus witriolipudel kogemata katki ja, kange wedelik põletanud õnnetumal mehel reie ja sääre hirmsal kombel ära. Witriolõlist  haaw on nii kardetaw, et tema parandamist  ainult siis wõib korda saata, kui wõimalik on põlenud korrast puhastatud haawa nahaga kinni katta, mida elusa inimese küljest wõetud. Nooremehe ohwrimeeleline  abikaasa oli malmis enese küljest nii palju nahka andma, kui karmis, ja kui mõlemad unerohuga magama oliwad uinutatud,  saadeti linna haigemajas raske ülesanne  õnnelikult toime. Mõlemad abikaasad on kaunis hea terwise juures. M 3 Saarlane. 1L93