Postimees Rr. M 7. Laupiiewal 18. septembril 1599. aastakäik. Tuleb iga päew wälja, üksnes mitte vüh apäewadel, suurtel pühadel ego kroonupühadel. Agak «adatik ilmub eralisa. Toimetuse adress: ke* toimetusele Jnrjewis; Wene keeli: B?. ras. „Postimees"",  ZOpi.evi» 2liich. r-^6. Toimetaja kõnetund: linna Raekojas, lehe talituses  kell I—2 l. ..Postimehe" talitus ja trükikoda, kus ka muid rük itöösid toimetatakse, on Jurjewis linna raekojas, nssennnek Suure Turu poolt. Tallinnas on abitali. Harjuwärawas, Tesloni majas; Wiljandis abi. talitus. Lossi uul., Ellrich i majas, A. Tõllasepp'a raamatukauplus. Narmas abitalitus, Waksali uul. Lenibaumi nmjas. Tellimise hind on: Pobtiga 12 kuv paüle 5 r. k., vostita 12 kuu pääle 4 r < „ 11 „ .1 r. 05 . 11 „ 3r. 70 . 10 .. Ir. 30 t.. 5 10 » „ 3r. 35 5 „ 3r. , S , 3r. , S „ .. sx. 45 ?., 3 „ 2r. 70 7 „ .. '-i r. 7 . „ 2r. 35 6 , 2?. 00 ... , „ „ 2r. s , 2r. 20 ?.. .. 5 Ir. 7l 4 ..1 r. m . 4 . 1 r. 35 , 3 „ „ Ir. 35 k., „ 3 , Ir. 1 I r..50 1 .". r' 40 Wäljamsale 2 korda saates 6 rbl., iga oäeiv saates 1) rbl. Üksik "nummer i kao. Muulutusteperit-rida !> kop., lebs eesotsas t. Kell 11 e. l. ülesantud kuulutused wõiwad wee selsamal päewal ilmuda. Tellida wõib ainult iga kuu 1. päevast alates. Adressi muutmise eep tuleb 10 kop. maksta ja wana adress ülesanda. Saamata  jäänud numbrid saadab lehe lalitus ainult siis maksuta järele, kui nende tellimine t l päewa jooksul pärast numbri ilmumist postile on oaudud. Joodikute päästmisest ja joomakatku tõrjumisest Katsume 3-e küsimuse pääle wastust !eü>ä. I) Kes on joodik? 2) MiSvärast  joodikute päästtnille nii raske? 3) Mispärast on joodikute päästmine tarwilik ja wõimalik ja kes on kohustatud  seda tööd tegema? Suurem jagu sellest, mis siin on kirjutatud, ei ole mitte omast pääst wvetud, waid teiste kirjadest kokku liidetud. I. Kes on joodik? Joodikuid on mitu liiki: Joomahaiged,  pärisjoodikud, joowastawate jookide tarwitajad. Joomahaiged on waimu poolest haiged. See haigus wõib iga kuu üks kord ehk ka iga aasta paar korda tulla. Niipea kui see haigus pääle tuleb, hakkawad nemad hirmsasti  jooma. See haigus hakkab suure ahastusega ja kurwastusega, paha meelega ja elutüdimusega. Kõik see ajab neid tagasipidamata wiina otsima, ja nad joowad nii kaua, kui meel ja mõistus kadunud ja nad joobnult maha langemad. Kuita miiua, õlut, napsi ei saa, siis wõtab haige põletamise piiritust, eau 6e dolvAne, eeterit, chloroformi, tisleri lakki ehk muud niisugust asja, mis ta aga kätte saab, ja püüab seda suure kamalust  ja petmisega kätte saada. Ta ei taha, et miin reda rõõmustaks, maid et ta teda uimastaks. Tema ei joo mitte igakord, kui tal wöimalik  on. Ei, waheajal on tema mõistlik  ja sagedasti tubli, tark kaine mees, kes wiina hirmsasti wihkab ja põlgab. Nii pea kui aga see haiguse  hoog pääle tuleb ja esimene klaasi täiskurgust alla läinud, siis ei ole enam peatamist. Inimesed peaksiwad aru jaama, et niisugune mees haige on, siis oleksiwad nemad tema wastu armulikumad, heldemad, ja siis oleks ka kergem temale abi leida. See haigus, nerwi- ehk erguhaigus,  wõib wanemate poolt päritud  olla, ehk ta on suurest ahastusest, püäpõrutamisest, langetõbest ja mõnikord  ka liiast joomisest tulnud. Aga esimene naps on seesugusele inimesele nagu säde, mis püssirohu salwe wijatakse. Teine jagu joojatest on väris joodikud.  Need ei ole mitte haiged, nende nerwid ehk ergud on wcel terwed ja neid ei aja mitte haigus tagasipidamata jooma. Nemad on päris terwed, aga joomine teeb neid aegamööda wigaseks ja haigeks ihu ja waimu poolest. Nende joodikute juures on päätundemärgiks ikka see, et nemad enesewalitsuse ära kaotawad, terwe ihu, iseäranis nerwid, jääwad haigeks. Harjunud päris joodikul on raswane laisk keha, punane läikiw  nägu. Joodikud lähemad tooreks,  laisaks, lasewad endid wüga ruttu üritada. Nad on wäga walelikud  ja nõrga tahtmisega. Kaunist ja hääst kombest nad ei hooli midagi, jumalakartust ja armastust inimeste wasta ei ole nende juures mitte leida. Meelespidamine jääb joodikutel  wäikseks ja nõrgaks, waimuelu kahaneb. Nad on jutukad ja kõnekad  mehed, ja sagedasti tuleb neil west silma. Oma kohusid nad ei täida, auutundmme kaob ära, seadustest  ei pea nad ühtegi lugu. Mõned on juured kärategijad, teised jälle joowad tasakesti ja üksinda, ilma et nad ühtegi inimest puuduk- siwad. Esmalt halkamad nad enamasti  õllega, wiimati ei taha nad muud tui kõige kangemat napsi ehk ka piiritust. Ihu ja maim on nõrk, tema kaotab ikka enam oma n.öistust, seni kui ta waimuhaigekH jääb. Seda haigust nimetatakse „6elii-ium tremens," joomahullus, kus joodik tontisid näeb ja neid sagedasti püüab kätte saada, ehk neid küll sugugi saal kohas olemas ei ole. Joodik wõib küll jälle sellest haigusest terweks  saada, aga miin ei ole temal mitte jäle ja läila, nagu joomahaigel,  kellest meie enne kõnelesime. Tema hakkab jälle jooma, niipea kui tal wõimalik on, seni kui surm tema waesele elule otsa teeb. Tähele panna nende joodikute juures on see asi, et mitte nerwide haigus joomcr ei aja, Maid et harjutamine  neid joodikuteks on teinud ja et neil enam jõudu ei ole oma himudele wastu panna ja oma elukombeid  muuta, nõnda et nad oma warandust ära joowad ja ihu ja hinge poolest hukka lähemad. Kolmas jagu on joowastawate jookide tarwitajad. Need on terwed,  tublid inimesed, kes mitte sugugi  joodikud ei ole, aga endid pidude  püül ehk oma ametis ja äris, töös ja talituses, kui see ette tuleb, mõnikord täis joowad. Nemad joowad  mõnikord üleliia, aga nemad wõiwad ka oma himude wasm panna, kui nad nad wõiwad  endid weel ise hoida ja talitseda,  aga aegamööda wõib niisugune parajaste joowastawate jookide tarwitaja  joodikuks saada. Mõni hakkab  sellega, et ta esmalt ainult mõnel suurel pühal joob, siis iga pühapüew, wiimati igapäew; niipea kui häbi ära kaob, on ka enesewalitjus  kadunud ja wiimate saab ta wiina orjaks. Muidugi ei ole see mitte alati nõnda, sest sagedasti jääb parajasti jooja parajaks. Sugulased ja sõbrad peaksiwad niisugust parajat wiinatarwitajat, kes ennast mõnikord täis joob, hoiatama, tagasi hoidma ja noomima, et ta ennast hoiaks liig sagedasti pidu pääle ja sellele libedale teele minemast. Kolme jagu on siis joojaid. Esimesed  on joomahaiged, kellel waimu ja nerwide haigus on, neid ei w»i keegi muu kui arst ja waimuhaigete maja aidata. Üksgi manitsus ega noomimine, ei ka keetmine ei wõi neid aidata, sest nemad on haiged ja see haigus ajab neid tagasipidamata  jooma, ehk nad esmalt ise seda küll ei taha. Kolmandad on parajad alkoholi tarwitajad. Need mõistawad ja suudawad ise eneste üle walitseda ja kurjast ja kahjust eemal hoida, kui nad tahawad. Ka nende kallal ei ole meil mitte wäga tarwilik tööd teha neid tarwis tagasi hoida. Meie töö käib enamasti päris joodikute tohta. Nemad on küll erkude ja waimu poolest terwed, aga waimu jõud on peaaegu kadunud. Nemad ei jõua enam eneste üle walitseda, sellepärast peawad teised neile appi tulema, et neid sellest mudast, soost wälja tõmmata  ja nende tahtmist kinnitada, et nemad jõuaksiwad ja tahaksiwad joomist  maha jätta. R. W. Wõitlus Rooma pärast. AettL ?astn'i ajalooline romaan. Ümberpannud J. Itwes. Wiies raamat. 68 Ja sagedasti, kui krahw Teeja Või Hildebad Vaigistama  minna tahtsiwad, hoidis wana Hildebrand nad tagasi. „Laske aga weel paisuda, ütles ta kui küllalt saab, küll ma siis tammi ette panen." „Ainukene asi, mis karta," ütles ta poolest saadik  iseeneses „On, et mässulased meile ette jõuda wõiwad," lausus  Teeja. „Jah, sa kõige asja teadja. Aga nii kergesti seda ka ei tule. Kes nende laagrist siia jooksnud, jutustawad. Vürstinna  panna kindlasti Vastu. Ta ähwardada enne ennast ära tappa, kui Arahadi abikaasaks hakata. „Haa, ütles Hildebad seda tahaksin ma näha saada." „Sina ei tunne kirglist Amala last. Temal on Teoderiki weri ja Teoderiki hing sees, ja Võib olla, et ta meile weel palju halba teeb." „Witigis on teistsugune kosilane kui see Asta poisikene,"  sosistas Teeja. „Selle pääle loodan ma ka," tähendas Hildebad. „Andke talle weel mõni päew rahu, lausus Vanamees. Enne kui ta omast Valust jagu saab, ei ole midagi pääle hakata. Teie ärge teda eksitage, laske ta omas telgis, oma naese juures rahul olla! Ma pean neid muidugi pea eksitama." Aga Vanamees pidi kuningat ta Valust ennem ja teisiti, kui ta arwanud, äratama. Regeeta rahwakoosolek oli nende gootlaste wastu, kes Bitsantsi nõuusse löõwad, seaduse andnud, mis häbistama surmakaristusega ähwardas. Niisuguseid Vaenlaste Leeri jooksmist tuli üleüldiselt küll harwa ette, aga ometi juhtus neid mail, kus paksu Võõra rahwa keskel germaanlasi wähe elas ja segaabielusid palju oli. Wana sõjakunsti meister oli nende rahwa häbistajate pääle iseäranis Vihane. Tema oli selle seaduse ette pannud. saada." Weel ei olnud ta tarwitamist waja olnud ja peaaegu oli ta ju unustatud. Aga äkki pidi teda jälle tõsiselt meelde tuletatama. Belijar ise ei olnud oma pääwäega Roomast küll weel lahkunud. Mitme Põhjuse pärast tahtis ta esiotsa selle linna oma päätoetuskohaks teha. Aga ta oli gootlastele palju wäe salgakest järele saatnud, kes neid taga ajama ja kiusama, ja iseäranis need kindlused ja linnad wastu wõtma pidiwad, kust itallased barbarlaste wäe minema kihutanud ja maha tapnud, wõi kus linnawäge olemas ei olnudgi ja itallased lihtsalt soomlaste  keisri" poole oliwad löönud. Niisuguseid juhtumisi tuli pea iga päew ette, iseäranis  sest saadik, kus Gooti kuningas taganemas ja kus mässu algamise järele Gooti lootused nagu kadunud näisiwad  olewat. Osalt Bitsanti wäe sundimise pääle, osalt ilma sundimiseta  andis palju lossisid ja linnasid Belisarile alla. Paljud näisiwad ometi sundimist tahtwat, sest Gooti wägi wõis ju weel wõita ja siis pidi Põhjust wabandada olema. Belisar pidi siis wäikesi wäesalkasid wälja saatma, ja neil oliwad juhatajateks enamasti jooksikud, kes maad ja rahwast tundsiwad. Need wüesalgad tungisiwad kaugele ette ja igast wõidetud  lossist algas uuesti edasitungimine. Nii oli ka hiljuti Martstaanumi loss ära wõetud, mis Tseseena juures, üsna kuningalaagri lähedal seisis. Wana Hildebrand, kelle kätte Witigis haawa saamise järel wäe ülemjuhatuse andnud, oli waenlaste edasijõudmise  ja «allaste äraandmise pääle otsatu wihane, ja et ta wäge hertsog Guntarise ega Rawenna wastu wiia ei tahtnud,  siis otsustas ta neid julgeid rööwlisalkasid kord mehiselt karistada. Salakuulajad oliwad teatanud, et, päew pärast Rautgundise  laagrisse jõudmist, uus Martsiaanumi wägi isegi tähtsat Tseseeua linna wõtma minna ähwardas. Wihaselt wandus wana sõjakunstimeister neile hulludele  hukatust. Tema ise astus tuhande ratsamehe ette otsa, kes, õled hobusekapjade ümber, waiksel ööl Tseseena poole teele läksiwad. Ettewõte õnnestas täiesti. Ilma et keegi neid tähele oleks pannud, jõudsiwad nad metsa, mis kõrge kalju otsas olewa lossi all olemas. Hildebrand pani oma meestest poole metsale ümber, teise poolega läks ta tasa lossiteed mööda üles. Wahid wärawa ees ei märganud neid enne, kui nad ju päris ligi. Bitsantslased, keda palju wähem kui gootlasi,  püüdsiwad alla metsa põgeneda. Sääl wõeti neist suur jagu ratsanikkude poolt wangi. » Loss ise pisteti põlema. Wäike osa mehi aga taganes wõideldes mäe külje all olemast jõest üle, millel kitsas sild pääl oli. Sääl hoidis Hildebrandi ratsamehi üks ainus mees kinni, mundri järele arwata üks päälik. See suur ja sirge mees wõitles nagu hull ja oli juba neli gootlast maha löönud. Siis jõudis mana sõjakunsti meister sinna ja waatas  wõitlust tüki aega päält. „Anna ennast wangi, wahwa mees! ütles ta üksikule sõdijale su elu jätan ma sulle. Nende sõnade juures kohkus bitsantslane ära. Silmapilguks  laskis ta mõõga maha ja waatas Vanamehele  otsa. Aga juba lähemal minutil kargas ta wihaselt edasi ja siis jälle tagasi: ta oli tugema hoobiga esimesel kallalekippujal  käe küljest ära löönud. Ehmatades taganesiwad gootlased. Hildebrandi süda läks täis. „Kallale Z hüüdis ta, lähemale karates nüüd ei ole enam armu! Sihtige odadega!" „Tema rauda ei karda! ütles üks gootlane, Teeja lellepoeg kolm korda olen ma talle pihta andnud, aga haawa ei ole tal." „Wöi nii, Aligern! naeris manamees wihaselt Saame näha, kas ta siis kiwi kardab." Ja ta wiskas oma kiwikicwe wuhisedes bitsantslase poole. Suur kirmes läks tärisedes wastu uhket kiiwert ja nagu Mälgust rabatud kukkus wahwa mees maha. Kaks meest kargasiwad ruttu ligi ja wõtsiwad Lal kiiwri pääst. „Meister Hildebrand, hüüdis Aligern imestades see ei ole bitsantslane." „Ja ka mitte itallane," ütles Guntamund. „Waata neid kuldjuukseid see on gootlane!" Lähendas  Hunibad. Hildebrand astus ligi ja ehmatas. „Tõrwikuid," hüüdis ta „walgust! Jah," ütles ta mõrudalt, oma kiwikirwest üles tõstes, „see on gootlane. Ja mina! mina olen ta maha löönud," lisas ta külma rahuga juurde. Aga ta käsi wärises kirmewarre ümber. „Jsand, hüüdis Aligern —ta elab meel. " poole. Kauba tarwitajate ühisused Wenemaal  1897. aastal. Wenemaal on wiimasel ajal kaubatarwitajate  ühisuste arw jõud- sasti kaswanud, sest on ära nähtud,  et nende läbi larwitatawa kauba hinnad palju odawamaks on läinud. Poodides tulewad need kaubad  palju kallimat hinda maksma ja siisgi ei ole kaup iga kord hää. Ajaleht „Obsor" toov nende ühisuste  1897. aasta tegewuseft tähelepanemise  wäärilisi näitusi. Kisil- Arwati ühisus Tagakaspia maakonnas  teatab, et ühisuse awamise järele  jääl tarwitamwa kauba hinnad 100 —150"/ o langenud ja nüüdgi weel, kui ühisuses kaupa saada ei ole, tõuseb hind poodides 20 — Põhja - Nowgorodi Ühisus Tjhernigowi  kubermangus arwab, et hinnad  ühisuse tegewuse mõjul 8—50"/ o langenud. Sarnast lugu tunnista- Wad ka teised ühisused. Et nendest ühisustest rahwale majanduslist kasu tuleb, on selge, aga sarnane tegewus  kaswaiab rahwa sees iseseiswust,  mis ka tähtjas on. Ehk küll enne seltside asutamises mitmed raskused  oliwad, siisgi oli 1897. aastal  juba sarnaste asutuste arw 307. Ligemad aruanded, mis 100 ühisuse  kohta kokku oliwad korjatud, näitasiwad, et nende liikmete arw 55,297 oli ja 99 ühisust nende hulgast 15,814,000 rubla eest kaupa ära oliwad müünud. Inimeste arw kes ühisuste tegewuseft osa wõtawad, ulatab 170 tuhandeni. Kui arwame,  et ka teistel 207 ühisusel igal ühel läbistikku niisama palju liikmeid on kui ülemal tähendatud 100 ühisusel, siis saame juba mõnusa  summa. Tähendatud 100 ühisuse 55,297 liikmest on wabrikuteenijaid, raudtee - teenijad. Arwata pool osa ühisuste liikmetest on töö-