Hoopis huwitawam on Rumenia troonipärija  kosjakäik. Et kuningapaaril lapsi ei ole, on kuninga mennapoeg, Ho henz alleri prints, rahmasaadikute-kogu looga riigipärijakS  wõetud ja kinnitatud ning tuli siis ka Rumeniasse elama. Elama, paleuSlise maimuga  noormees õppis oma lelle kojas kuninganna  auufeltsiliste seast neidu Helene Vacarescat tundma ja armastama. Jms see sugugi ei ole, sest see neiu on pääle keha iluduse ja loomu õrnuse, aruldase kõrge maimuga, on Saksamaal kõige kõrgemas koolis käinud ning mitmeti ka kirjanduses tegeiv olnud. Nimelt aga on tema tähtsust tõstnud Rumenia rahwalaulude kogumine Dembowitsa orust, mis korraga õige kuulsaks  on saanud. Kuninganna, luuletajanna Carmen Syloa, pidas oma sellsineiud üsna oma sõbrannaks ja tegi temaga ühes kirjatööd. Oma kasupoja liginemist neiu Helmele ja nende armastuse idanemist märkas  ta muidugi kohe, aga ei takistanud mitte, maid püüdis edendada. Ta aatelisele meelele näis nendest õige sünnis paar saawat.  Ka arwaS La neiu Vacarescat küllalt wääriliseks, oma kasupoja kõrwal Rumenia kroonikandjakS saada, sest ta perekond on üks ausamatest ja tähtsamatest Rumenia bojaride (mõisnikusugu) seast ning neiu isa praegu Rumenia saadik JtaliaS. Aga oota seni, teistel olimad teised mõtted. Kui asi nii kaugele oli idanenud, et kas edasi ehk tagasi pidi Väntama ja nüüd siis awaliV kõne alla tuli, seletafiwad ministrid ja muud mõjumehed, et sarnane abielu hoopis wõimata  olla, kus riigialamate seast kedagi kuningatroonile tõsta püütakse. Troonipärija aga ei lasknud end mitte waStopanekust kohe kohutada ja kuninganna püüdis Vige jõuuga temale nii armsaks saanud kosjanõuu ikka täide saata. Saigi ka peatselt kuningagi oma nõuusse, kes ministritele ütles, et ta kuninganna terwise pärast karta, kui ta armsam soow nurja aetaks. Kuid politikal ei ole kaastundmust. Ministrid nikutasiwad õlgasid ja wastasiwad külmalt, et prints ju oma armsa neiu wõida kosida, kui seda nii wäga igatseb, aga ärgu ta siis enam Rumenia trooni omale tahtku. Rumeenlased ei saada kunagi sallima, et keegi nende kuningannaks saab, kes mitte mürstlikust sugust ei ole ning kui seda siisgi katsutaks, tooks see Hohenzolleri sugu troonile Rumcnias hukatust. Ministrid isegi olla sarnasel  korral sunnitud wastaliste leeri minema ja siis wõida pea tulla, et kuningapaar kõigist  maha jäetud saab. Umbes sarnaselt rääkisiwad ka teised riigi möjumehed, kes enne ministritena ja muidu riigiasju juhtinud,  nagu Dr. Stourdza jne. Elaw waidlemine  tõusis asja üle ka ajalehtedes ning ! Mlgi oli suurem osa hoopis kuninganna l nõuu wasta. Arwata on, et siin ka suurelt ! bojaride kadedus suure auu wasta, mis j Vacarescu perekonnale osaks pidi saama, - neid nii wäga ärritas. Anti siis troonij  pärijale otsekohe teada, et ta südamesoow iialgi täide minna ei wõi, olgu siis kui troonist ja kroonist taganeb. Ühes nõuti et kohe wäljamaale reisile läheb, muidugi et siis ennemine oma armulugu unustaks. Esiteks wastas prints küll uhkelt, et ta kellegi! omale mingit käsku ei lase anda, on aga hiljem teised mõtted saanud ja oma isa lossi Siegmaringi (Lõuna-Saksamaal) ära reisinud, kuhu ka üks minister ühes läinud. Kuningannat, kes ju õrna loomuga, luulelise maimuga on, põrutas ta armsaks saanud püüde nurjamine! nii, et minestusesse  langes ja selle püäle raskesti põdema jäi. Kurb küll. Neiu Vacarescul ei olnud sarnasel 100 l muidugi ka enam kuninga kotta jäämist, maid temagi on wäljamaale läinud. Loo wiimne lõpp ei ole aga weel sugugi lauldud, sest uuesti kuuldub, et prints kindlal sõnal olla tõendanud, ta ei jätta oma armsamast, kui ta ka selle läbi trooniõiguse  kautab. Kui tõesti wastaliste meel ei painu, siis olla ta ka malmis, troonipärija  õigust oma nooremale wcnnale Kaarlile jätma, ise aga loota oma armsama kõrwal paremat õnne kui Rumenia troonil. Kas nüüd prints Ferdinand tõesti oma armastusele sarnast ohwrit suudab tuua, kui paari aasta eest Rootsi prints Oskar, kes kõige kuninglikku auu ära andis, et aga oma kallima omaks saaks, tuleb ära oodata. Lootus on seks küll, aga nõrk. Wiimsed sündmused Rumcnias wöiwad küll ka troonipärija silmas seda trooni wähem igatsetewaks teha, sest Rumenia walitseja olla, pole just kes teab kui suur on. Kus riigisaadikutekogus sarnased uulitsapoisis moodi kakelused sünniwad, nagu Rumeniast kuulda, sääl pole walitsemine nalja asi. Nüüd on koguni rahwasaadikuid, kes wiimati koosolekul kaklesiwad, uulitsal oma tüli edasi ajanud ja selle juures päris sõda teinud: „Waata wiletsat!", mille pääle see pistolit näidanud ning kui waStane seda ära kiskuda püüdnud, andnud ta tuld, mille pääle teist enne käest ja siis jalast haawanud, ise aga kr nuiaga hoobi päha saanud. Siis sõitnud minema, aga ta waStane  ja selle seltsilised ajanud taga, mille juures mõlemilt poolt kuulid nagu oad lennanud, kus mõnedgi haawu saanud. Muidugi tuleb nüüd see lugu kohtu harutada. Aga kenad wiisakad mehed on need Rumenia  rahwasaadikud küll. („PoSt>") igaüks teab, mis selle seltsi üleüldine töö ja tegemine olema saab, ei ole meil siin enam tarwis seletama hakata, kuid soowime tale head õnne ja jõudu, et selle töö kauniste wilja kannaks. Minewal aastal oli koid jutt liikumas, et Kuresaare tahetakse uut laewa sadamat ehitada, ehk jälle manast sadamast künni reidi pääie puhastada.  Selleks käifiwad ka mõned inshinerid siin waatmas ja mõõtmas. Pea nõuu oli ikka see, et üht uut sadamad ehitada künni Romasaare ja säält meresse. Asi anti ülema walitsuse kütte läbi kaalumiseks; ka anti ehituse summa senna teada. Nüüd paari nädala eest tuli teadus, et Kõrge kroonu poolt luba on antud uut sadamat ehitada ja sellega ühes ka tarwillk raha summa olla kinnitatud. Kas see pole jälle rõõmustan, sõnum meie Saaremaale, sest igaüks teab ju, kui halw praegus meretee siit künni reidi pääle on. Millal ehitus pääle hakab, ei ole praegus küll meel teada, aga lootuse järele ei saa see wist mitte kaua kestma. On üle koera saanud, ju siis ka üle hänna saab! ütleb rahwa sõna. Jõudu! Pühapäewal, 14. Julil andis Anseküla kiriku segakoor siin parkis kontserti, mis kõigile suur ime ja uudis kuulda oli, sest künni siiamaale pole weel keegi koor meie Saaremaalt julgenud kusagil awalikult etteastuda. Anseküla kiriku lauljad on selles tükkis omale suurt auu ära teeninud, mida neile ka rõõmuga anda wõib. Esiteks oli ilm natuke wihmane, aga pärast poole jäi sadu järele ja inimesi kogus kaunis rohkesti kokku, nimelt uudishimmulikud wõerad saksad, kes meie rahwa riietes Sõrme neiukscid nähja svowifiwad.  Laulud kõlasiwad üsna imelikult, et paremat ühede põllutöö tegijate käest nõuda ci wmnud. Kõige ilusamine kõlas endise Anseküla õpetaja Körberi tehtud laul „KuS on mu kallis isamaa" kunas «Priius kallis anne" wäga ruttulise taktiga lauldud sai. Teiste kohta meie sõnagi ei taha rääkida, sest et nende seast keegi kunstnik ci olnud. Naisterahwaid oli kokku 19, kunas meesterahwaid alla 10 oli. Meie ütleme kõigile, lauljatele kui ka juhatajatele südameliku tänu ja soowime, et ka teised meie laulu koorid seda järele tcckfiwad. Sissetulik oli ligemast 100 rubla, mis kuulu järele Anseküla kiriku uue oreli tarwis sai pandud. Pärast laulu lõpetust ostsiwad wõerad saksad mõned Sõrwc mütsid ja pärlistega taskud nende käest, mille eest kaunis rohkest hinda makseti. Õitsegu, kaZwagu ja elagu Anseküla kiriku laulu koor ja kandku kaunist wilja meie Saaremaa iluks ja auuks! Poidelt. Sääit tulewad nüüd sõnumid, et ruki wilja kasw sellel aastal wäga halw ei olegi, sest wiimane wihm olla kaunis hästi awitanud. Odrad ja kartuhwlid ei olla mitte kiiduwäärt, niisama  ka heina kasw. Pöide taadid arwawad, et nad ikka „omaga" hästi läbi tulewad ja mõnda wakka ka teistele müüja wõiwad. Noh, pole siis wiga! Waljalast. Säält olla selle kewade ka kaunis salk noorimehi Ülemaale tööle läinud, aga cnamist tulnud kõik paari kuu pärast tagasi, taskud tühjad ja aeg wiidetud. Seda kaebtust on ka teistest kihelkondadest kuulda, et töö Ülemaal sellel suwel wäga kehw olla olnud. Niisugust sõnumid ei ole mitte lõbuS kuulda! Pühast. Säält kirjutab keegi sõber meile, kuidas selle aastane kirikuaia püha on pühitsetud saadud, mis järgmiselt käib: 24. Junil, s. a. Jaanipäew, peeti meil surnuaia  püha. See päew oli meile Pahalastele üks tähtjas surnute mälestuse päew, sest sell päewal sai meie endise wana õpetaja H. E. Gahlnbäcki surnu keha meie surnu aidas maha maetud. Homikul enne surnu aida minemist peeti kirikus Jumalateenistust, mida meie praegune õpetaja G. Grohmann toimetas, mis ilusa koori lauluga lõppes. Siis kanti puusärk surnu aida. Köster ja wolla koolmeister käisiwad lauldes puusärgi ees, kunas rottmeistrid puusärk! kandsiwad. Järe käisiwad mõned õpetajad ja kadunu lapsed ja sugulased.  SurnuaidaS peeti siis täieliku Jumalateenistust,  mida praust Winkler ja kohane õpetaja Grohmann toimetasiwad. Pääle Jumalateenistust astufiwad nimetatud õpetajad ühes kadunu lastega puusärgi juure, siis laulis kogudus „Jerusalem sa püha taewa linn", mille pääle praust Winkler kõnet pidas, kus sees ta mana mehe tegewust meele tuletas. Siis astus koguduse köster F. M. ette ja tuletas rahwale sooja sõnadega suurt Jumala armu meele, mis meile nii rohkeSte on üleSnäitnud, et meil nii kaua üks õpetaja on olnud, kes meid tõe tundmise poole on juhatanud. Ta näitas teiste koguduste pääle, kuidas neil wäga sagedaste õpetajate puudus on olnud, nimelt Kaarma, Walljala ja Mustjala koguduses. Siis maenitseS ta kogudust ikka selle õpetuse sisse jääda, mis see wanake on õpetanud. Ühtlasi tuletas ta ka meele, et wana õpetaja SS aastat ühte järge meie kiriku pääl on õpetaja ametid pidanud. Kui tema oma kõne oli lõpetanud, siis pidas wana õpetaja poeg E. Gahlnbäck saksa keeles kõne, millest meie talurahwas  küll mitte aru ei saanud. Wiimaks pidas jälle praust Winkler palwet ja luges õnnistamise sõnad, mille pääle kogudus laulis: «Kristuse weri õigus ka." Haua kinni ajamise ajal laulis laulukoor:  «Siin wiimses woodis, hinga nüüd rahuga!" jne. Siis lahkus rahwaS surnu aialt, kadunu wanakese põrmule rahu soowideS. I. X. Karjast. Paari nädala eest tahtnud paar Saarlane, 1891. 31.