Saarlane UU Kltilldilte pliiti!!» ajalkht maa- ja liuilarahmaic. UW M S 7. Teisipäewal, 5. Juulil 1894. Xl. aastakäik. maksab: Saaremaal aaZtaZ.... 1 rbl. LO kp Saaremaas pooles aastas 1 „ „ Postiga saadetud aastas. 3 „ „ Pooles aastas 1 „ 3S „ Ilmub igal toifipci-SHV«»k. > Kuresaares Saarlase toimetusele, KuresaareS. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab Ä kop. -4.- Iseenese haridusest. Kõikidel inimestel ei ole wõimalik kõrgemat  haridust koolipingil saada. Selleks on ka omad põhjused. Kõige sagedamine tuleb see aga sellest, et koolis õppimiseks tarwiliku  ivaranduslist jõudu ei ole. Osalt tuleb see ka mõnesuguste perekondliSte wõi majapidamisesse puuduwate põhjuste pärast, osalt aga ka wanemate hooletuse läbi. Tulgu see mis põhjuste pärast tahes, see -on aga kindel, et kõikidel mitte wõimalik ei ole kõrgemate koolide hariduse osaliseks saada. Palju peawad ainult alguskooli haridusega rahule jääma. Igaühel inimesel peaks aga praegusel ajal enam haridust olema kui algus koolid seda anda wõiwad. Nendest koolidest saadud  waimu wara on igapäewafts elus puuduline. Seda on ka mitmed ära tunnud  ja selle pärast on nad hakanud koolist saadud teadusi iseenese hariduse läbi täiendama,  ning on miimaks kaunile eesmärgile jõudnud. Seda peaks aga iga noor inimene, kes koolist täieliku haridust ei ole saanud, püüdma korda saata. Iseenese hariduse juures ei ole ju mitte suurde raskustega maranduslise jõu poolest wõidelda. Tarwis on ainult mõnda kasuliku ja teadusliku raamatut muretseda ja siis edasi! Niipalju raha saab juba igaüks leidma, et enesele raamatuid wõib osta. Kui palju raha saab näituseks mitmesuguste tühjade asjade, nimelt joowastawate jookide pääle tarwitud,  milledest ühtegi kasu ei tule! Kui weel keegi ennast ajapuudusega wabandada püüaks, see oleks naeru wäärt. Niipalju aega, kui iseenese hariduseks tarwis läheb, on igal ühel. Muud pole tarwiSgi teha, kui mõnesuguste lõbustuste wõi jalutuskäikude  ajast natuke ära näpistada, ja aeg iseenese hariduseks ongi käes. Kuidas wiidab aga praegusel ajal meie noor rahwas oma aega linnas kui maal? Kuidas pruugitakse aega, mis igä-päewaseft tööst üle jääb? Ma arwan, selle pääle ei pruugiksgi wastata, seda näeb juba iga üks ise. Üle jäänud wõi prii aeg tarwitakss enamisti joowastawate jookide pruukimise, kui ka kõiksuguste töiste kasuta lõbustuste ja tegude pääle. Kahju toodawatele lõbustustele  läheb igaüks lahkesti wasta, kunas kasulikudest lõbustustest suuremat lugu ei peeta. Linnas minnakse pärast ameti kohuste täitmist enamiSte kusagile joowastawate jookide müümise kohtadesse, sest et sääl oma suguste sõprade keskel „nõnda lõbus olla!" Maal peaks rahwast ka wist hea meelega seda sama pruuki, aga sääl ei ole igal pool nimed jookide müümise kohad käe pärast. Selle wasta on aga maal, iseäraniskülades,  noorerahwa öösetel ümber hulkumine  ühest perest teise jalule seatud. Seesugune ümber hulkumine on omast kohast niisama halb ehk weel halwemgi sest et sellest ka üsna wäikesed poisikesed osawõtawad ja nõnda liiderlikule elule aluse panemad. Kõik seesugused kasuta aja wiitmised peaks maha jäetama ja selle asemel midagi paremat tehtama. Targaste teeks see, kes neid sõnu „ midagi paremat" iseenese hariduses leiab. Nii kui ütlesin, on suuremat haridust igal ühel tarwis ja et igaüks oma teadusi iseenese hariduse läbi täiendada wõib. Hakagu sellepärast igaüks iseenese hariduse kallal ametisse. Ärgu lasku ta ühtegi päewa mööda, milles ta midagi juure ei ole õppinud. Tehku ta enesele kohuseks, iga päew nii ja nii palju, seda ehk teist teadust  õppida ja ärgu jätku ta seda, mis ta ette on wõtnud, mitte täitmata. Oma ettewõtete täitmata jätmise läbi langeb inimene hooletuse sisse, hooletus on aga iseenese hariduse juures kõige suurem kurjategija.  Kõige paremine läheks iseenese haridus korda, kui mitmed õppijad seda ühes koos teeksid. Mis ühele arusaamata, on teisele aru saadaw, mis ühele raske, see on teisele ehk jälle kerge. Nii wõiks üks teisele abiks olla. Ka oleks koos õppimine aja poolest kasulikum olewat. Kui aga kellegil teistega üheskoos iseenese  hariduse kallal töötada wõimalik ei ole, olgu et ta teistest kaugel elab, ehk et ta kaasõpijaid ei leia, siisgi ärgu jätku ta iseenese haridust ettewõtmata. Hakagu ta kindla meelega tööle, ja ta saab omast waewast kaunist wilja lõikama. Ilma terawa mötteta. (Lõpp.) WSljaspool ei ole tal midagi iseäraliku, mitte ilus, mitte inetu ; tema kulges pole midagi, mis mingi tähelepanemist äratada wõiks, La pole kellegi ilma-ime maimu ja tarkuse poolest, aga ka mitte rumal, sest vagu masina«meiSter, peab ta ometi natukene mõistma; ei ole mind, aga, nagu ma usun, mõnda teist naiStcrahwast iialge meel mitte tontlikult kinni köitnud ja ära-nõidunud ja on üks hea, lihtne ja alandlik inimene, kes õige imestlema saaks, kui ta aimata wõiks, et ma teda oma jutu kangelaseks teha tahan; aga otse sellepärast saab ta ka üks täielik, päris uus olema; sest ma ei ole meel ühegi romaani sees üht nii lihtsat loomuliku kuju leidnud. Jah aga mis pean ma nüüd meie mõlematega Male hakkama? Sest minu uudiS-jutwS ei pea armastusest sõnagi leida olema, seda olen ma omale kindlaste ette wõtnud. Ms on kõikide raamatute pea sisu, «ida ma tänini läbi uurinud olen? Armastus ja ikka armastus igat karma ja kirja nagu muud midagi pvhjuS-mõtet ilmas pokks, oksal. Kõik muu jääb „ ometi ikka kõrwale, tühi töö. Pea asi on, kaks inimest, keS üksteist armastawad, neile mitmest paksust raamatust läbi iga Võimaliku takistust tee päälc ette panna, neile kõiksugu wälja-arwatud  tempusi mängida, neid kõige koletuma piina-waluga waewata, et neid siis wiimati abielu sadamase aerutada ehk kõwa-südamega hirmsalt õnnetumas armastuses wiletsalt lõppeda laSta. - Ja mõned jälle kaZ armaStawad üksteist juba hakatusest saadik, ehk nad õpiwad pärast poole armastama,  ehk nad nnhkawad esmalt, et siis pärast üks teist seda palawamalt armastama  hakata, lühidelt, see kraam on nõnda ärakulunud ja ära-tarwitatud, et sellega koguni midagi enam pääle hakata ei ole. Ei, see peab teiseks minema! Ma Man armastuse oma uudis-jutust wälja ja hakkan sellega uut tegeivust kirjatöö põllul. Ma ei kahtle sugugi, et ma tähtsaks saan, juba selle pärast, et enne mitte sarnast ei ole olnud. Aga siiski, läks neiu Minna pitka puhkamise järele omas arutuses edasi, . psawad jutu kangelased milgil kombel kokku saama. Aga missugusel kombel? Ka selle poolest on enne juba kõik olnud. Lugemata on need lõhkuma läinud hobused, pööraseks saanud härjad, metsas ehk mägeStikudeS  eksimised, rsöivlite, mõrtsukate ehk waenlikude sõjameeste kütte langemised, lacwa rikki minemisel), jäe-murdumised, tulekahjud, maa-wärisemised ja wee uputused, millede juures kangelane ligi jookseb ja abi toob, kus ta päestetud kallikest oma kätte Ml tulest, weest, murdnud jäest, kuristikudest wankri alt ehk metsast wälja kannab ja tema liigutawat tänu wastn wõttab; lugemata  on need kuuli-haawad, palawikud murtud käed ja jalad, kus õrnakene kangelast  raawitseb, trööstib, tema haawad kinni seub, temaga jutustab, talle arsti rohtu sisse annab, ette loeb ja ette laulab ja nii armas on ja nõnda armulikult lahkelt haige kambris hõljub, et ta hädasunnil teda wiimaks naiseks wõtma peab. Lume hanged peawad mägedest alla weerema ja armastajaid ühtlasi kinni matma, mäe-kaewandused  sisse langema ja neid kinni katma, tormi sunnil wesi kõrgeks tõusma ja neid pea-aegu ära-uputama, seepärast et nad ühteteist  leiaksid ja eneste armastust awaldada wõiksiwad. Ei ole midagi juhtumist ilmas enam, ei õhus ega wees, mida juba mõni kirjanik tarwitanud ei oleks. Mis jäeb minule üle? Kus leian ma üht uut eesmärki,  minu kahte kangelast kokku juhatada, ilma et nad üksteist armastama hakawad,  üht üSna uut, mitte iialge weel kuuldud seisukorda? Sellel silmapilgul murdis wee-keha repetanud  kaas, mille pääl neiu Minna istus ja niis tema elawate liigutuste juures juba mitmel korral kardetawalt naksnnud oli, keskelt pooleks, ja walju kisaga langes ta alla pimedasse sügawusesse. Keha oli küll wsewalt pooleni täidetud ja upu-