Saarlane X- tS. Teisipäewal, 21. Märtsil 1895. XII. aastakäik „S-»arr<»»s" »,all»d! Saaremaal aastas .... 1 rbl. 30 kp. Saaremaal pooles aastas l „ „ Postiga saadetud aastas. S „ „ Pooles aastas...... 1„ S 3 t Ilmuv igal Kuresaares kaubaunlitsas ur. 17. Saarlase toimetusele KnresaareS. Kuulutuse rida ehk selle ruum. maksab Ä kop. UM Aitiildinc pilitiliii ajaleht ma- ja linnarahvale. UW Paar pilku minewikusse. HDckiimasel ajal on mõned mehed ja lehed Hil Eesti rahwa tulewiku ette kuulutama c?" hakkanud. Mis nad selle läbi kätte saada tahtwad, see jääb nende eneste teada. Kasu küll sellest kellegile suuremat ühtegi tulla ei wõi, .kui ainult kuulutajatele enestele,  kes ehk sell teel ennast tähtsamaks tahawad  teha. Siisgi wõime julgesti tõendada, et ajaratas nende ettekuulutuste järele ialgi jooksma ei hakka. Aja ratas läheb seda teed mööda edasi, kuda asjaolemised nõuan>ad  ja ei pane ettekuulutajate tarkust sugugi tähele. Nõnda on siis ettekuulutuste wälja arwamise ja kirjutamise waew kasuta töö ja ei wõi ühesgi asjas ka rahwa elus mingisust kasu tuua. Palju parem kui ettekuulutamine  oleks aga minewikusse, iseäranis  rahwa elu minewikusse tagasi maata mine olewat. Selle läbi näeksime, kuidas rahwa eluga praegusel ajal lugu on, kas rahwa elu paremuse wõi pahemuse poole on läinud jne. On ta paremuse poole jõudnud minna, siis wõib igaüks rühmaliige selle üle ennast rõõmustada,  mitte aga üksnes rõõmustada, waid ka edaspidisele paremuse püüdmisele äratatud saada. On aga rahwa elu kusagil  pool tagatsipidi käima hakkanud, on praeguses elus enam halbtust leida, kui seda mõne kümne aasta eest oli, siis wõib ka minewikusse waatamine meile selle läbi suurt kasu tuua, et meie tagatsipidi käimist maha jätta katsuma hakkame ja paremuse poole püüame minna. Noh mis räägib siis minewik meie Saaremaa rahwa kohta? Kuuldud juttusi me siin küll harutamise alla ei wõta, neid wõib ehk wähe uskuda, ja siis oleks tagasi waatamise põhi köikuw olewat. Meil polegi tarwis seesugust juttusi siin tarwitada, sest et meil, pääle ajaloo, kirjalikud tõendused käepärast on. Teated,  mis meie siin saarlaste rahwa elu minewiku kohta toome on O. W. Masingi „Nädalilehest" 1822 a. 26. wõetud. Säält leiame järgmist: „Saaremaa on kõigipidi üks armas ja haritud maa oma rahwa poolest. Kõik kes sääl käinud, olgu meie oma- kui ka wõõra maa inimesed, kõik kütivad  Saaremaa inimesi ja Saaremaa talurahwast  wäga haritud rahwaks ja ütlewad temast seda, et ta kõikipidi oma seest ja wäljaspidise inimese ning ka oma elamise korra poolest ju ammugi kaugele Suuremas  rahwast ette on jõudnud, et ta üks mõistlik, tark, hää ja tasane rahwas on, mis kõige kombega oma seisust auule ülendab  ja selle poolest kõikidele armas on. Ka tema ehtimisest majades ja tema eluwiisist nähakse märksasti wahet tema ja Suuremas rahwa wahel olewat, nõnda et wõõramaa inimesed, kes sääl käinud, ütlewad, et kui sell rahwal weel Saksa keel suus oleks, nemad neid siis Saksamaa talurahwaks oleksiwad  pidanud. Aga Saaremaa inimesed ei igatse Saksa keelt õppida, sest et teadwad,  et ta rumalasti talumehe suus kõlab ja et maa mees teda päris põhjani ial mõistma ci saa, et tema talupojale ei kõlba iga temale mingisugust hääd ei too, waid teda aga tema seisusest ära petab." Nõnda kirjutati Saaremaa rahwa üle aastal 1822. Ons nüüd Saaremaa rahwas selle järele edasi jõudnud, wöi tagatsipidi käima hallanud,  seda jätame igaühe oma otsustada. Otsustamine pole aga sugugi raske. Tarwis  on ainult praeguse rahwa elu pääle waata ja ülemal seiswate teatetega «võrrelda  ja siis ongi otsus käes. - Muude otsuse artiklite sees leiame siis ka seda, et meie wanemad rahwuse tundmuses meitest kõrgemal järjel ou olnud. Nad ei tahtnud endeid oma ema keetest mitte -võõrustada. Aga mis teemad meie praeguse aja rahwa pojad ja tütred? Olgu neil wõõra keele teadmine teab kui poolik, siisgi ei häbene nad mitte seda rääkida. Nad ei näigi seda teadwad, et halb wöörakeele rääkimine nende suus halwasti kõlab. Selle poolest on meie wanemad 1822 aastate ümber palju targemad olnud. Meie soowime et kõik saarlased sellest kirjast rahwa elu paremusele  püüdmises äratatud saaksiwad ja et praeguse aja emakeele põlgajad eestlased seda enestele tähele panemiseks wötaksiwad. X. Ilu ja süda. 33 —s4 A. Lõikeni uudisjutt. S 3. Juba jälle laulis lõuke Eesti õhu sccs. Päike tõusis kõrgemale, paksud lume kühmud  hakkasiwad sulama ja jõed ja ojad keerul kohades mere poole jooksma, suuri jae tükkisid eneses edasi ajades. Kõigist oli näha, et rõõmus kewade nüüd jälle lähenemas  oli. Me oli küll nii halb, et kedagi naljalt käija ei tahtnud, aga siisgi näeme meie, ühe pisukese ja wiletsa tee paal, mis suure post maantee paalt körwMesse külasse wiis, ühe noore mehe nii kiirelt edasi ruttawat. kui see tal halwa tee pärast korda Kks. Nooremehe nägu ja olek tunnistasivad  küll igapidi tublidust, aga siisgi näis ii tee päül wäsinud ja ära tüdinud slewat. Ta suurest reisi kotist wöis kohe ära ninda, et ta mikte muidu igapäine teekäija,  waid üks pitkema reisi mees oli. Viimaks ometi oli ta külasse jõudnud ja jäi Juha» Hallani õue wärawa taha korraks seisatama. Nooremehe süda põksus waljusti, kui ra u-iimaks wärawast õue ja säält pikkamisi  ka tuppa astus. Paul! hüüdis Juhan rõõmsalt sisseastujale,  kui see tale teretades kätt pakkus. Missuguse juhtus toob sind nii häkitselt ls ilma teadmata kodusse? Õnnelik juhtus, kostis Paul naeratades,  sest see ta oligi. Ta oli waheajal oma toimetused Peterburis kõik korrale ajanud  ja nii pea, kui wõimalik, säält tulema hakkanud, et jälle kodusse, oma armsate juurde jõuda. Ka naene Anna astus tuppa ja andis oma käe üsna külmalt Pauli peosse. Tema olek oli praegu Pauli wastu weel tuimem, kui lahkumisel. Üks õnnelik juhtus? küsiS Juhan imestades. Kuidas? Seleta mulle seda asja pitkemalt Paul! Hiljemini peate kõik kuulda sa..m. . nüüd aga palun, mitte midagi küsida, sin ma olen ivaga wäsinud! ütles Paul. M.- palju ütlen aga, et üks õnnelik juhms mulle wõimalikuks tegi, nüüd oma asja ilusasti joonele saada. Aga mis ma tahtsin küsida, kaS lubate mulle nüüd omas majas jälle puhkamise platsi? Ära waewa ennast tühja sõnadega, ütles Juhan. Mine oma kambri sääl leiad sa kõik weel puutumata nõnda olewat, kui siis kus sa teele läksid. - Ma tänan selle lahkuse eest, ütles Paul. Aga kus on teite Leena praegu? Kas ma wöin nüüd temaga kohe kokku saada? Põlastaw pilk trehwas sellepaäte Anna poolt Pauli; Juhan aga kostis üsna rahulikult:  Leena on omas kambris; ta ei ole wist finn tulekust weel aru saanud, sest muidu oleks ta juba siin olewat. Mine sa aga rahulikult oma kambrisse, küll ma Leenale sinust teaduse wiin ja siis saab ta muidugi senna sinu juure lendama. Laseme Pauli minna ja waatame korra mis Juhanja Anna nüüd isekeskcS raägiwad. Sa räägid Paulile Leenast, nagu oleks see ikka weel selle armuke! ütles Anna. Sa ei teagi wist weel, et Leena Pauli nüüd enam sugugi ei salli! Ei salli? Kuda? MiS jutud need on? küsis Juhan rahutumalt. Leena ei armasta nüüd Pausi mitte enam! Ei armasta enam? kordas Juhan. Ltis häbemata pettus see siis on? Mikspärast  Leena teda enam'ei armasta? Leena armastab nüüd ühte teist. Ja keda? Mihkel Armweldi, N. walla kirjutajat. Siis oled sa muidugi teda selleks meelitanud! hüüdis Juhan ja andis nende sõnadele suure mõju. Ei, kostis Anna; ta oma süda on teda seda tegema sundinud ja ma pean tunnistama,  et ka mina rohkem selle poolt olin. Mis on siis õieti Paul, kuna Mihkel  ometi ilus, ja igapidi tubli ja wiisakaS mees on? Jah mull poleks ka muidu palju selle ivaslu olewat, aga see hirmus pettus! Siis poleks ka Leenal tarwis olnud, oma armastust  mitte Paulile lubada, kui ta oma südamega  Mihkli kulges rippus. Isamaalt. Kuresaarcst. 1. skp. peeti siin hr. G. liikuiva waranduse oksjoni, kus ka mõnda sugust wana raua kraami mündi. Ühele oksjoni pcicil