Saarlane 10. Teisipäewal, 5. Märtsil 1891. vm aastakäik. maksab: Postiga saadctiid aaStaS. J „ „ PoolcS aaStaS I „ Z!» „ —4>— Ilmub, igal iluresaares kaubauulitsäs nr. 17. Saarlase toimetusele, Knresaarcs. Kuulutuse ridu ehk selle ruum maksab T kop. Kltüliiiik Miilil!» sjiilkdt ml!»- s« limisrahWiiie Soow Saarlastele. Meile saadetakse järgmise kirja äratrükkimiseks  : Et käesolew aasta meile kahekordselt tähtjas on, sellepärast on wciga kiiduwäert, et meie Eesti kirjameeste selts sell aastal üht üleüldist tänu-laulu pidu tahab ära pidada. Märtsi kuu 2. päeival saab just 10 aastad sellest ajast täis, kui meie Keisri  hcrra walitsema hakkas ja tulewal sügisel pühitseb nimetatud Kõrgus ka oma hõbe pulma päewa, millest kõik riik südameliku tänuga peab osawõtma. Neid kahte tähtsad mälestust tahame meie Saarlased ka .Kirjameeste  seltsiga ühes mälestada, ühendatud nõuul ja jõuul. Selleks on nimetatud selts juba hoolega eeStöösid tegema hakanud; hea hulk laulu ja mängu koorist on juba endid senna ülesannud, kelledele seltsi poolt laulud ühes nootidega ka juba õppimiseks kätte on saadetud, mis meel ikka tehtakse, kui aga keegi koor ennast senna üles annab. Igal mängu ehk laulu kooril on tarwis teatada, kui palju kooris inimesi ja kes juhataja on, see on sellepärast tarwis, et selts siis iga kahe laulja kohta ühe raamatu teab saata. Et künni siiamaale meie Saaremaalt meel enam pole endid üles annud kai Kaarmalt  üks 11 meheline laulu koor, siis oleks wäga soowida, et meel mitr.ed koorid endid õige pea üles annaks, sest mida warem raamatud kätte saab, seda kauem on õppimise aega. Meie oleme ju ka Eestlased ja Wene riigi alamad, sellepärast ärgem puudugem meie mitte sellest suuremast  üleüldisest laulu pidust! See wäikene reisi kulu ei saa tõesti mitte ilmaaegu olema; korterite eest ei ole kooridel Tartus mitte tarwis muretseda, waid selle eest ou juba Kirjameeste selts muret kannud, et need priid on pidu ajal. Reisi raha ci tule suwel mitte wäga kallis, mis sellepärast  ka wcel odawnm tuleb kui mitu meest korraga ühe pilcti siit kuuni Tartusse ostawad. Ka wöiwad nad ennem siin paar kontserti selle kulu tarwis kusagil anda, kui jönawad laulust õppida, sellega tuleb reisi ,nha mehe pääle üSua wähe. Tõesti peab ütlema, et see üks suur ja tähtsas pidu saab olema sellel suil, Eestlaste  wanaS tähtsas Taara linnas, Taara mäel ja Taara tammede warjus, nii et Eesti nutjad mühisewad, Eesti meeste laulu ees! We >l oleks üks snow teile armsad Saarlased:  kui teie pidust osa peaksite mõtma, siis ehitagem endid igaüks oma rahwa riietega, igaüks oma kihelkonna moodiga, siis saaksime hoopis suurema auustusega Ml wastu wõetnd, sest kusagil pool Eestlaste  maal ei ole niisuguseid ise wüärilisi riide moodisi, kui meie Saarlastel, neid saaksimad nii mitmed uneStusega waatama ja kiitma. Ka kaela ehted ei tohi puududa, nii kui sõled, muistised pärlid ja kaela rahad, need saamad teid meel rohkem kaunistama  ja teie rindasi iludusega ehitama. Jääme aga meie Saarlased sellest Eestlaste  üleüldisest rõõmu pidust külmalt eemale, siis ei ole sugugi ime, kui pärast kuuldawale tuleb, et meie Saarlased ühed tuimad ja aeglased inimesed on, kes ühestki rahwalikust asjast ci taha osawõtta. Tehke nii kui enne, millal meie rahwas palju rohkem ja sojemine niisugustest isamaalistest tegewuscst osawõtsiwad, nii kui Aleksandri koolist ja omal ajal ka Eesti kirjameeste seltsist. Aga tüli, mis kord seltsi tõusis, kohutas Saarlased seltsist eemale, sest et nad rahu armastawad. Ka nüüd sest I)r. Hurti wanamara korjamisest ei taha nad heameelega osawõtta, millel muidugi ka jälle omad põhjused on; aga laulu pidule ärge jätke siiski minemata maid unustage kõik mis möödas on ! seda soowib üks teie kaaSwcnd ja armastaja W. Mägi. Armastuse lilled. 10 „Scllcga olgu kuda tahes, mis see sinusse puutub!" hüüdis neiu külmal toonil. „Mina ci wõi sind armastada ja sellega olgu meie jutt lõpetud!" „Ära ole nii kare minu waStu!" ütles Tõnis kibedalt naeratades. „Mina ei wõi ju sind ennast wägisi armastama sundida, aga siiski tahan ma sulle midagi ütelda: Sina armastad ühte teist ja ma tean, keda sa armastad! See on Matsi Adu Klaus!" „Ja kui see nõnda oleks, mis on sult sellega tegemist?" hüüdis neiu wihaselt. „Ma palun siud natuke tasammi olla, Liisu!" hüüdis Tõnis hambaid kiristades. „See mees, keda sa armastad pole ammugi seda wäert! See on üks päris uhke kelm, kes juba pooled K. kihelkonna tüdrukud oma ivale wõrku on meelitanud! Üks liiderlik, tüdrukute tagaajaja, kakknja ja riidleja on ta; mitte midagi muud! Soh, nüüd sa tead, keda sa armastad!" „Häbemata male!" hüüdis Liisu wihast wärisewa häälega. „Arwad sa sellega minu armastust omale mõika wõiwat? Ei iialgi!" „Seda ma tean," Ales Tõnis pilkawalt, sest ta tahtis neiut äritada. „Aga ikka edasi: Kas su ema sind just heameelega selle kelmile tahab naiseks anda?" „Sa haugutad sõnu, mis sull sugugi tarnas teada ei ole!" hüüdis neiu püsti karates. „Miks mu ema mind peaks keelma?" „Aga ta ütles ometi mulle, et see tal koguni meele wastu on." „MiS? KaS sina rääkisid ka minu emaga sellest asjast?" »Jah." „OH sina meeletu!" „Jah, sinu ema ÄtlcS mulle, et tal midagi raskem ei ole, kui oma tütart niisugusele  mehele auda, kui Matsi Adu on ja siis —" „Noh siis?" „SiiS ütles ta, et ta sind kellcgile paremini ei annaks, kui minule." „Pimestatud tont!" hüüdis neiu kõigest kehast wärisedcS. „MikS sa tikud wägisi mu õnne wahele! Jäta mind ometi ükskord rahule!" „Seda teen ma nüüd kohe, aga ühte ainust sõna palun weel kuulata: Kui sinu truu ja uhke peigmees siud peaks maha jätma, siis mõtle wacse põigatud Tõnise pääle, fee saab sind ikka ja alati armastama. Head päewa Liisu!" Neiu ci wastanud midagi; ta ei tõstnud kordagi silmi ÄleS, kui Tõnis kõige hapuma näuga aiast wälja puges ... „See on tühi maewamine tema ei armasta mind nüüd mitte ei iialgi!" nurutas TöniZ iseeneses, kui aiast maljas oli. Mikspärast põlgab ta mind ja miksparast armastab ta ühte teist, keS ammugi seda wäcrt ci ole! Hm! see on tühi rumalus . . . lapselik lollus! Kas et peaks tema ema teda sellest mõttest jõudma eemale juhtida? Hm! hm! See wõib küll ju olla! Za siis: tema ema? Ta on minu wastu hea ja lahke! KaS see pole hea märk lootuse poole? Muidugi on ju sellepärast kannatust!  „Ma tegin temaga ülekohut, et jälle nii karedad wastused temale andsin!" õhkas neiu, kui Tõnis silmast kadunud oli. „Aga muidu ei jäta ta mind ju rahule! Ta armastab mind ja mina mina ci rvõi oma südant temale anda ! Ons see õige? Aga mis ma ennast ilma asjata waewan, sest mull pole ju enam walitseda! Mina olen oma südame juba Aadule annud ja kuda tohiksin ma seda temalt jälle ära kiskuda! Ja siiski : miks peaksin ma teda just. nii pööraselt põlgama?.. Kas peaksin ma tema kõrwas õnnelikum olema, kui Aaduga? Wõimalik! - - Tema on tasase ja mõistliku loomuga, aga Aadu uhke, pillakaS ja auu tagaajaja! Peaksin ma temast lahkuma ja oma südant Tõnisele andma? Oh kes annab mulle õiget nõuu!" Liisu wottis oma töö kätte ja läks tuppa, kus ema teda igatsusega ootas. „KaS sa rääkisid praegu Tõnisega?" küsis ema. „Zah," kostis neiu pool tasaselt Isamaalt. Kuresaarest. Aasta aastalt saab meile uusi seltsist juure asutatud, kes kõik rahwale kasu peaivad tooma, üks omalt ja teine teiselt poolt- lkks katsub lõbustuse eest muret kanda, kunas teine Me hariduse ja õpetuse paale suuremat rõhku paneb. Suuremates seltsides juhtub ikka sagedamine tantsu ja nnr.d pidu õhtuid ette tulema, niihästi alamates kui ka kõrgemates ringkondades, aga nüüd topib