Saarlane UW Kleäliiine xoiitida ajaleht «sa- ja liaaarahaialt DM IA. Teisipäewal, lv. Märtsil 1891. VIII. aastakäik. maksab: Saarema^aaStaS^^. I rbl. i? 0 kp. PoStig L „ „ ... I „ IZ „ Ilmub igal toisipÄö»V«»t. Knresaares kanbauulitsas nr. 17. Saarlase toimetusele, KuresaareS. Eba-haridus ja waimu haridus. Kes ei teaks küll, km suurt rõhku pannakse  „hariduse" pääl nüüdsel ajal ja kuida teda nuustakse, aga wäga wähe on neid inimesi leida, kes hariduse üle püüaksiwad kord õigel põhjusel järele mõtelda, mis see haridus õieti on ja mis ta peaks olema, maid kõik hariduse jüngrid püüawad aga nii elada, kuida „haridus" nõuab j. n. e. Aga missugust woorusi, missugust kombeid  ja missugust elukorda arwatakse siis nõnda nimetatud hariduseks? See küsimus nõuab küll õiget koStust ja selleks peame igapäewasest elust näitusi abiks wõtma, el>k annab see haridusest õige ja loomuliku pildi. Kui mõned sõbrad uulitsal ehk kuhugil mujal kokku saamad ja siis üksteise teretuseks  teise käega oma pcawarju õhus lehwitamad,  teise käe sõbra pihku pistawad ja südamelikult üksteise kätt piigistawad, kus juures ka kehagc mitu niksu tehakse, waat, see on „haritu rahwa wiis!" Mõned sõbrad istüwad laudas, õlle ja napsi pudelite ees, mida nad mehiselt tühjendada püüawad; rääkiwad sääl juures üksteisega ka wäga auupaklikult, ülilahkelt ja sõbralikult,  kui ka süda sagedasti küll tuld sülitaks,  aga sellele antakse ikka kõige rohkem anu, kes selle ma' „rõõmn märjukese" kõige rohkemine hoolt kannab, et see laualt ei lõpeks, sest see tarwitab ju raha waat, jälle „haritud rahwa wiis!" Kvikis asjas teisele „jah" sõnaga järele kiita, kui ka ehk „ei" tingimata mõnikord tarwilik oleks, aga „haritud seltskonnas" kõik järele mängida, mis haritud seltsi elu nõuab, kus kõik komplimendid pcawad saama auusasti wälja näidatud j. n. e., seda nõuab kõik haridus. Kui juhtud kuskil pool ühe weidra eluka sarnatsc liikuma kuju nägema, mis kõige rohkem inimese sarnane on, siis wslikene, ära imesta, sest tea et see üks haritud inimene on, kes moodi järele riideid kannab.  Õrnema soo juures tuleb ka sagedaste seda ette, et moodi järele riided jalgadele liiga wähe wabadust lubawad ja sammud õige wäikeseks möödawad; ka sümntawad sagedasti „moodi" järele riided mõne õrnema soo õilmckesele kui ingli tümad keha külge, mis säält künni maani ulatawad; aga mis senna parata, see on ju kõik „haritud rahwa tvüs!" Ka seda arwawad juba palju kõrgemaks hariduseks, kui enam oma ema keelt ei räägi ja endid wõera rahwuse sekka pool mägise topiwad, oma seisult ja oma päris rahwust salates j. n. e. Aga küla weli, mis sa sellest weel arwad, kuiga nii kui iga päew nähja on, et „uõela kuninganad" mitmesugused sellid ja poisid, igast jäuskonnast, õhtutel tule walgel, teiste inimeste silma all, uulitsaid mööda ümber uitawad, igal ühel „mamsel" käe all. Kui siis keegi ühelt niisuguselt juhtub küsima, mis otstarbe pärast niisugune tembutamine on? siis saab ta kohe mustuse  ks : „See on haritud rahwa wiis!" Jah, aga õigus on neil selles asjas tõesti ka, sest see on ju haritud rahwa wiis, mida aga meie harimata rahwas ka on hakkanud järele tegema, mis nüüd rumal wülja paistab. Waat, niisugust ja teisa sarnatseid woorusi,  kombeid ja elukorda tarwitab nõnda nimetatud „haridus". Sellepärast, kes tahab haritud inimene olla, see peab kõik ülemal nimetatud woorused ja kombed ning weel nalju sarnaseid endale koguma. Jah, niisugune haridus jäeb ikka paljalt „ebahariduseks", mis raske on sellel kätte õppida ja ka raske pidada, kes wahet oska tehja ebahariduse ja waimu hariduse wahele; sest ehk küll neid peaaegu üheks arwatakse, siiski on nad teine teise waenlased, peaaegu nii suured nagu tuli ja wesi. Kui me' aga teda nüüd sellel mõttel läbiwaatame, mis inimese elu tõsiduse otstarbe nõuab, siis on ta õigem kui tõsi. Ühe põllu kohta saab sagedaste üteldud: „See on üks haritud põld, näe kui puhas ta umbrohust ja kiwidest on!" ehk teise kohta: „See harimata põld on umbrohuga ja sala kiwidega üsna hukkas, mis õiget wilja see wõibki kanda!" Ja nii kui haritud põld puhas on umbrohust, sala kiwidest ja teistest sarnastest asjadest, nii peaks ka haritud waim puhas olema umbrohu sarna- Armastuse lilled. 1Z K. Loilcn'i uudisjutt Leenu wõttis märjad riided ünibert ära ja istus teise tooli pääle, haige woodi ette. Esimist silmapilku haige pääle lüües pidi ta ka Anna ütlust tõendama. „OH kui kaua on inimese elu!" õhkas Leenu. „See on kui rohulilleke, mis alles eile kõige ilusamalt õitses, aga täna on ta juba närtsinud ja maha langenud!" Nuttes langes Leenu haige rinna pääle ja kastis tema kahwatannd palgid oma silma meega; selle pääle wõttis ta haige käe warre peusse ja katsus hoolega soonte tuksumist. „Ei ole praegu wccl surma nii ruttu karta", ütles ta, „käe sooned pekswad meel õige waljusti!" Selle pääle katsus ta jalgu hoolega järele, uagu tahaks ta sellest haige surma tundi ära märgata. „Ka jalad on alles soojad", ütles ta; „enne homikut ei ole surma tundi karta, sest surija jalad lähemad ikka juba kuus ehk kaheksa tundi enne seda külmaks, mis surma ees kuni põlwedeni ulatab!" Ema hoigas walusasti, aga ta ei wõinud midagi waStada. „Mina olen wäga hilja tulnud!" kõneles Leenu edasi. „Mina arwasin, et ta mind meel tundma pidi ja lootsin temaga meel paar sõna rääkida, aga sce on nüüd wõimata!  Mina tõin ka tema jäuks mõnda wäikcst asja, nagn: saiu, õuni, kookisi, komwekisi, aga tema ei taha neid mitte enam!" „Ei, tema ei tarwita midagi enam!" rääkis ema ahastama häälega. „Tcma on juba miiet nädalat haige ja nüüd juba teist nädalat koguni ilma põrmu maitsmata; juba kolme päewa eest jäi ta keeletumaks ja kautas ka mõistuse! KuS peaks siin küll enam elulootust olema!" „(si, seda ära looda enam, armas Anna  !" ütles Leenu. „Siis peaksiwad jn ka surnud üles tõusma!" - Inimese mõtted ci ole aga Jumala mõtted. Kolm päewa läks mööda, kus haige olek ci paremaks ega pahemaks ci läinud. Paremaks saamist ei olnud küll näha, aga ometi ka mitte surma. Miniaks, neljandamal päewal lõi haige mõlemate rõõmuks jälle korra silmad loomulikul  kombel lahti. See oli suur lootuse märk. Tema silmad, mis siiamaani jampsimise  kombel tuimalt ja wõcralt oliwad ümber wahtinud, oliwad nüüd jälle selged ja targad. Ta lõi need küll jälle warsi kinni, aga ometi jäi ta selle järele kaunis rahuliseks ja ei hõiganud ega jampsinud enam. Mõlemad naisterahwad arwasiwad, et ses wiimnc kergitus surma ccS olla, aga ometi ci olnud lugu nõnda; wiiendamal päcwal lõi ta jälle silmad lahti ja tegi seda nüüd sagedasti ja rääkis ka wahel mõne sõna, ehk küll nõrgasti, siiski selgelt, mis näitas, et temal tark mõistus jälle käes oli. Leenu mudis weel ikka siin, et näha saaks, mis haige wiimaks teeb. Ka oli waene Anna teda omale abiks ja toeks palunud, mida heasüdamcga Leenu ka heameelega  täitis. Tema suureks rõõmuks hakkas haige wiimaks temast toodud maiuse toitust wähe aamakt pruukima. Kui need otsas oliwad, siis laskis Leenu jälle uued tuua ja nõnda kosus wiimaks haige nii kaugele, et felgeste näha mõis, et temast surma löök weel sce korra mööda läks. Nüüd mõis wiimaks Leenu neid üksi jätta, kes oma heldet awitajat soojast südamest tänasiwad. vm. Kange külm Väristab wäljas, ühel selgel Januari kuu homikul, kus esimine helkjas koidu kiir tacwa idapoolist palget kullatab. Warsi lõppew kuu serw hiilgab koidu kõrwal ja laseb oma terwet keha ka weel hämaral karmal hiilgama sirbi sarnatse serwakese kõrwal näha. Tähed hiilgawad heledasti, ilm on waikne ja tasane, külmad udupilwcd mängiwad metsa latwadel, puud ja põõsad walendawad paksus lume härmas ja lumi karjub ja kisendab käijate jalgade all. Kiireste kõnnib üks noor mees pisukese