Saarlane Itz 16. Esmaspäewal 26. Aprillil 1893. X. aastakäik. „St»«rlane" Saaremaal aastas.... 1 rbl. Fv kp Saaremaas pooles aastas I „ „ Postiga saadetud aastas. L „ „ Pooles aastas 1 „ LA „ Ilmub igax toifipÄStVt»?. Kuresaarcs nr. 7 Saarlase toimetusele. Kurefaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab Ä kop. Ilriildiie jiolitillll sjaikht «»»> ja ünnarahüiale. Kes rikub hindasi? Waatame mõned aastad tagasi, siis oli Mk asi hoopis teine kui praegus. Talutaat  tuli puukoormaga linna ja kartis selle eest rubla küsida, kust muidugi juba oma jägu sai maha tingitud. Talu memm tuli muna tormiga turule ja pool häbenedes julges ta kopik tükist küsida. Nõnda sama oli kõige kraamiga, mis linna müüa toodi; hinnad olimad parajad, ega polnud ilmaski niisugust kanget tingimist kuulda, kui praegus  igal homikul. Kas puud praegus wifamins kasivamad kui enne, wöi kas kanad praegus wähem munewad kui enne? Mis ta pole enamast ikka ühte moodi, kuid aeg on kalliks läinud ja selle sõna tähendusega tõstawad talu taadid ja emmed kõik omad kaubad kallimaks. Mis weel kõige hullem, et linnalased ise weel nende hindasi oma üle pakkumisega  rikuwad. Sellest tahan siis mõned näitused ette tuua, mis ma ise olen nägema juhtunud. Kartuhwlid on see aasta wäga wähe, see on tõsi, millepärast need ka kõrges hindas seisawad ja talutaadile uhkust tegewad. Pärast Jõulu, kui ilmad pehmemad oliwad, tuleb üks SZrwe «onu turule, 3 wakka kartuhwlid saani pääl. Kohe oliwad ka linnalased saani ümber nagu laada rähmas.  Mees küsis paraja hinna 120 kop. wakast, millest weel hakati alla pakkuma; korraga tuleb üks lihaw linna tanta ja pakub 140 kop. wakast. Teine biibri nahast kasukaga saks paneb weel 10 kop. juure. Sörwe onu morgas naerda, ega lausunud sõna. Wiimaks tuleb üks pitkem mees teiste seast ja hüüab walju häälega: „kuule kilamees, tule mu järele, ma annan sulle 1 rubla 60 kop. wakast ja wetan keik ära. Ise mattis ohjad peusse ja sõitis mehega minema, kunas teised pärani suudega järele jäid waatama. Teise nädala oli mees jälle turul ja küsis juba 150 kop. wakast. Nädal pääle selle tegiwad ühel homikul liuna tantad ühe puukoormaga jälle oksioni, kunas üks teisest ikka üle pakkus, nii et talumees 175 kop. koormast sai. Muidugi sai mees jonni sisse, kes igal korral nüüd koleda hinna küsib, mida tale muidugi wiimaks  saab antud. Weel tuleb ta sell ajal umbes linna, millal puid wähe on. Suur-Reede homiku wara on see juba moodis, et linnast künni Kellamäe kõrtsini naised munade wastü lähemad, sest pühadeks  peab ju mune saama. Eks ma putkanud  ka teiste järele, sest wäiksed jüngrid ei annud rahu, mis wõisin siis parata. Kellamäe kõrtsi ees oli päris naise ja laste laat, igaüks ostis ja waatis, kuni wiimaks üks talu naine muna korwiga eemalt paistis, kunas siis igamees tale wastu jooksis. Naine küsis 2 kop. tükist. Hind oleks hea küll olnud, aga oh sa wennike, ons naistel siis wähe häält. Üks karjus.- Ma annan kolm kopikat, tule aga ära, teine 3Vs kop. j. n. e. Peaaegu oleksid nad talu tanta seigas linna toonud, kui see wiimaks ometi mõistlikult ütles: Nagu ma näen, on linna inimesed tõesti hullud oma raha pakkumisega, millepärast ma siin teile kellegile mune ei müü ja mina ka rohkem raha ei taha, kui see mis ma küsisin. Linnas wiin need oma teatud koha pääle, kus ma ikka wiinud olen. Naine tuli nüüd ees, kunas linna tantad  taga jooksiwad, paludes ja kirudes, kunas munadest ikka ilma jäid ja mina niisamuti, ehk ma küll ühtegi sõna polnud rääkinud. Mina ütlen ka selle naise sõnadega: Tõesti on linna inimesed wahest hullud oma hinna pakkumisega; nad rikkuwad ise talu inimesed ära, kes siis wiimaks isegi ei tea, mis oma kauba eest küsiwad. Need kolm korda olen ma nüüd juhtunud ise päält nägema, aga kui palju seda igal homikul saab tehtud, iseäranis nüüd weel turul wärskete kaladega, kus Juudi naised päris tormid on. Linna tantad ja onklid rikkuwad just ise hinnad ära, ja sellepärast kaebawad paljud: „OH mis sa teed, aeg on kallis ja raha wähe!" kunas keegi selle pääle ei mõtle, et see kõik oma süü on olnud. Üks teeb ja teised peawad kõik seda pudi kannatama. C. Allik. Õigus wöidab. 16 Franz r järele Kui nüüd Anton ülesleida oleks! ütles ta. Tema saaks meile kõige üle walgust ja seletust andma. Tema oli grafi parem-käsi ja sõber ning ei ole teda wist tema surmani maha jätnud! Pole Teie siis iial temast midagi enam kuulnud Leena, küsis gras Willem. lialgi! oli kurb wastus. Pea kardan ma, et ta oma sõbra järel hauda läinud on, nii kui ta temaga kaugele ilma läks. Et juba palju aastad läinud on, kuida Teie ütlete, mill noor herra Hugo surnud on, oleks Anton, kui ta meel elaks, ometi wee! kord oma waest, wana tädi waatma tulnud. Aga ma kardan, ma kardan,  meie ei näe teda iial enam. Kes teab! wastas gras järelmõtlikult.  Siin leitakse palju kokku: esiteks MetsahanneS, keda ma kord olen hakand oma menna-pojaks pidama; siis Teie, Leena, keda meie ka hoopis kadunud aimasime  olewad; siis see inimene, kes ennast Lichienfteini grafkouna õigeks pärijaks  üles annab ... kes teab, kas Anton ka meel ei tule ja kõik mõistatust ei seleta, mille pimedust meie walgustada ei wõi. Noh, Leena, ootame meie kannatusega! Kõige paalt andke Metsahannesele kindlad .r 4. tuleb, ia kui Teil wõimalik on, siis tulge ise ka sinna. Sääl saab wist üks kohake Teie jäuks leida olema. Järclmõteldes ja uurides seisis Leena sääl. Siis tõstis La oma pea grafi poole ja ütles: Ma arwan see on wist parem, kui ma jään, kus ma olen, ja isegi kui MetsahanneS jääb. Ta on teraw, osaw, kawal, tark kui ussid, aga kurjuseta, kui tuikesed nende wastu, keda ta armastab. Kui sell asjal tundmata pärijaga üks must mari on, siis leiab tema seda kõige kindlamalt ülese. Jätke meid rahuga siia. Graf oli kahe wahel, armastuses Metsa- Hannese wastu, kellest ta ennast häämeelega ei tahtnud lahutada, ka näitas temal tarwis  selle nõu järel teha, mida ta kui üht tarka tundis olewad. Poiss wõib ise otsust anda, ütles ta wiimaks. Ta on ometi ise oma härra ning wõib teha ja jätta, mis ta tahab. Olgu nõnda, ütles punane Leena. Ma tahan temaga selle üle rääkida. Ämminnes kinnitas graf weel kord ettewaatlik selles saladuses olla. mis Metsa- Hannese üle warjas, ja läks sus metsawahi majast koju. Waewalt pool tundi oli tema ära, siis tuli MetsahanneS hingeta ja higine punase Leena juure, ja hüüdis: Tead sa juba, ema? Härra graf peab lossist äraminema. Need on tõeste petised, kes teda wäljaajada tahtwad!  Kas see ei ole innetu? Wõib olla, et need petjad on, ei wõi ka wahest mitte olla; wastaS Leena, Kes wõib seda teada? Hea oleks tõeste, kui tõt kätte saaks, aga kes tahab seda waewa oma pääle wõtta? Graf peab äraminema,  ning kui ta kord ära on, kes hoolib  siis temast weel? Oi, ema, ma mõtlen, et keegi leida oleks, ja km ma ka ise peaks see olema, ütles noormees. Graf on küll minu pärast teeninud, et ma tema eest tegew olen, ja siis noor härra Nudolf; tema on mu elu päestnud, ning paha poiss peaks ma olema, kui ma seda teenistust temale ei tasuks, kui see minu wõüuuses seisaks. Nad on küll minule öölnud, ma peaksin ühes Rothenburgi  tulema, ning ma oleksin ka häämeelega  ligi läinud; aga, nüüd kus ma õigest järelmõtlen, tahan ma parem ometi siia jääda. Raske saab see mull tõeste olema, ja õige igaw metsas üksi olla, iseäranis,  kus talwe nii ligi on; ning et ma wahest mõnel nädalil noort härrat näha ei saa, see on mulle wali, ema Leena; Aga ükskõik, ma teen ju seda tema eest, et ma jään! Ma tahan ju tema eest muretseda  ja tema eest silmad lahti pidada, et ta warandust tema käest mitte ära ei saa petetud: Jah, ema Leena, seda tahan ma! Ma tahan jääda ja waatada, kas ma nende lontruste mängi ei riku! Sa oled üks wapper, tubli poiss, MetsahanneS! rääkis punane Leena, ja