„Mis plaanist ta snlle ette pani?" »Oige ilusaid; tema soowib mind omale abikaasaks!" „Fa mis sa waStasid tema soowimiste Mic?" „Ma liikusin neid tagasi." „OH sina rumal laps! Mikspärast tegid sa seda?" „ Armas ema, ära ole minuga kuri!" ütles neiu paludes. „Sa tead ju, ma ei mõi teisitc! „See ci ole õige - sina ci taba tcisite! Sa armaßad uhkust ja kõrkust ja sellepärast oled sa oma südame uhke Aadule annud! Aga ksS see oige on? Sina saad tema «kerivas kõige õnnetuni inimene olema, arwan ms, sest temal ei ole ühtegi mõistliku elu kombel, maid aga uhkus, sunnis ja kergemeelne  halpus on tema pea omanduscd! Ka on ta pilkaja, naerja ja riidleja ning niisugused inimesed ei näe sagedasti häid pätsi. Selle wastn on aga Tõnis Rannas tasast ja alandliku loomuga ning aunsa clukombetcga.  Tema wanemad on kõige paremad  ja auusamod inimesed terwcs kihclkondaS  ning ka rikkad ja kuulsad. Siis annan ma sulle oma wanema kohuse poolest nõuu i wõta Tõnise soowimised wsstu ja lükka Adul kõrwalc ! Teed sa seda, siis saad sa m-nd selle eest oma eluaja tänama ja Naa saad tema kõrwaS õnnelik olema." .Mrs mõista minu väSle liig waljusti kohut, ema !" ütles neiu nuttes. ~Mina ei s!e ju meel mitte Marsi Aaduga laulatud zs mõin ka sellest lahti saada, tui sa mune seda ei luba! Äga siiski teed sa sellega ülekohut, kui ütled, et Adu nii pöörane olckü. Tema on küll natuke uhke, aga elaw ja waimvkav ning just sellepärast pean ma temast lugu, sest ct see just minu oma loomuga kokku passib. Niina tunnen küll ka Tõnise ja tema -vanemate auusust, aga ta on ikka minu meelest palju tuim ja tasane ning sellepärast  põlgan ma teda. Siiski ei tea ma mee! ütelda, kumba ma just pean armastama. Kui alandus minu südant wõidab, siis mõib küll olla, ct ma sinu tahtmist täidan ja oma armastust Tõnisele annan. Lkni aga ul-ruS wsidab, siis ei wõi ma senna midagi parata!" VI. Mitu nädalat laksuvad mõõda. Tõnis oli Viimastest juhtumistest saadik hirmus rahuta olnud, aga nüüd hakkas ta jälle rahulisemaks jääma, mida enam aega mööda wenis. Ta jutustas nüüd ema Leemils kõik, mis tal südame pääl oli ja fcc püüdis teda lahke osawötmisega trööstida ja kannatlikult ära oodata, mis tulemik toob. Mart oli aga sellepärast wäga -vihane, ct poja naisemõtmine nii kaua tuuris. Ta ci olnud Tõnisega ammugi enam midagi rääkinud ja ka Leenu wastu läks ta wiimais wihascks, kui nägi, et see nüüd enam poja pilli järele tantsima hakkas. Ta ei hoolinud enam kellestki, maid käis sagedasti kõrtsis, kus ta tundide kaupa armsasti aega wiitiS ja mana põrgulise elu tilgaga oma keelt niisutas. Kui ta säält koju tuli, siis oli ta ikka päris pöörases olekus ja mõne korra nii, et koguni oma naise kallale kippus. Leenu ja Tõnis märkasiwad küll, et asjad enam õigel korral ci jooksnud, aga ei wõinud senna parata. Suurem hulk raha, mis Mardil oli, pidas ta ikka Leenu käes hoida ja sellepärast ei olnud ka ,vanamehel suuremat  aSpi kaes juua, sest et naine temale enam raha ei annud, mis ta nüüd nii pööraselt nõudis. See tegi Mardi küll wccl -vihasemaks, aga ta ci -võinud midagi parata, sest ct Lecnn ja TöniS nüüd ühes nõus oliwad. Wiimaks oli jälle laul igal pool lahti, ct Warcsse Mart olla lalkuma hakkanud. See oli küll imelik uudis, sest et ta euue üsna kaine mees oli, -aga ometi oli see nõnda. —- rlhel pühapäeroal tuli Tõnis hirmus ehmatanud näoga kirikust kodusse. Ta näu wärw oli üSna sinine ja huuled märisesiwad. ~Jumalaga pärast, mis sull jälle on, Tõnis!" hüüdis Lecuu ehmatanud häälega. „Nüüd on puhas inokka.S, ema!" hüüdis Tõnis kogcldadeS. „Tüua saiwad minu -viimased lootused tuulde puhutud! Täna saiwad Adu ja Liisu kirikus maha kuulutud!  ..." .Ka Leennl kais ehmatuse -värin üle keha, aga ta püüdis seda -varjata ja poega trööstida.  „Ara seda asja meel nii pahaks arwa, waid looda ikka meel!" ütles la. „Kui nüüd küll Liisu Aduga sasivad maha kuulutud,  siiski pole nad ivecl mitte  laulatud  ..." „ Ei, ema, senna ei wõi enam midagi parata!" hüüdis Tõnis kähisema häälega. „Ncid kahte nõiutud nonui ei lahuta enam keegi! Mis ma nüüd pean peale hakkama? Mu süda tahab wiha ja walu pärast lõhki minna!" Tõnis kattis käed silmade ette ja püüdis nutta, aga ta silmad oliwad pisaratest tühjad ja hakkasiwad tuimalt särama; tema süda oli nii tühi ja külm, meeled läklimad tuimaks  ja suu ümber lehims Nbe rumal naeratamine ... mägise üks takistus senna wahclc, mis alati pidud ja lõbu õhtud kesiseks püüab tehja. Rahwas läheb paksemaks, seltsid kasivamad suuremaks, ruuaS aga kõik scltslik elu ja lõbu täielisemaks peab minema. See suur takistus on meil alati mu sikuga, kes meie scltsliku pidufi lõbustama peab. Meil ou ainult kõige Saaremaa üö,i)öt) inimese kohta g meest, nende pilli järele peame kõik pidu õhtutel tantsima. Ehk maal nüüd küll muid wäikseid mängu riistast meel tarwitakse, hakab aga selle pärast linnas hoopis suurematega. Näituseks, ci taha keegi natuke jõukam ome pulmi muidu pidada, kui pole musikandid mängimas. Tahab nüüd üks selts midagi walmista, siis peab neid juba paar kuud enne ära tellima, mis siis ka igakord jusi mitte saada pole. Mõisnikudo bogu maksab neile aastas övv rubla, mille pärast neil siis ka suurem eesõigus igakord ou; tahamad aga madalamad seltsid ka sell korral oma pidu õhtud tehsa, soh, ongi mokkas! Häda pärast oleks soowida, et meile weel üks 6 meheline mängu koor asuks, siis oleks kõigel oinast käest wõtta olewat, inis ka odawamad wõikstwad olla, kui praegu need 8 meest, kellele tundis 4—S rubla maksma peab. Selle moodiga ei saa meie seltsid iialgi täielikust pidu õhtuid walmistada, waid jääwad aega mööda meel kehwamaks. Eesti Selts pidas küll kord seda nõuu, aga hakab juba jälle unustuse hõlma wajuma. Kahju küll, sest asi on wahest nii, kas „uäri ja urise!" ütleb Saaremaa rahma sõna. Ilmad vliwad paari nädala eest nii ütlemata  ilusad, et kahju oli õuest tuppa minna, iseäranis õhtutel. Päewal paistis nii palaw päike, ei uulitsa kraamid jõena jooksiwad, kunas öösel jälle natuke külmetas ja tahedaks tegi. Inimesi Rahma armu järele pidi lõokene ka pea scia tulema. Minema aasta lõpul seisis Saarlases üks wcnc keeli kuulutus, kus kecliud sai, et kala püüdjad  mitte enam ahingutega ei pea kalu raiuma, sest niimoodi saab neid ainult wigaStatud. See kuulutus sai ümber pandud ja Saarlases ka nivaldatud.  Nüüd on aga seda parcminc järele nnritud ja leitud, et mitte pole ahingutega keelatud kalu püüdmast, maid pootshaakidega, see ci tapa täiesti maid wigastab ainult; sellepärast teatame nüüd, ci ahinguga kala küll tohib püüda, aga üksi mitte ülemal nimetatud riistaga, Saaremaa talurahwa asjade tvimetuSlc kommissari herra poolest on mõned nimetatud mehed omast ametist lahti lubatud: Torgu walla kirjutaja Vecter Sild, Johan Usin, Laimjala ning ! Kingli walla kirjutaja Jakob Susier; csimiste kahe asemele, Torgu malda, on Knresanre linnast ! Tcodor Johanson ja teiste kahe mullale Aleksander ! Silla, Laimjala wallast kinnitatud. Kölljaln malda, ! minrmal aastal ärasnrnud Joh. WcSke asemele sai Reo wallast Mihnel svvom walitud. X-u. Laupäew, 16. Wcbruaril pidas meie tnle!  kaitse selts ühte tantsu pidu Ecöti-Scltsi ruumides ! ära, millest kaunis rohkest osamõcti. Saa! oli ka mäga uhkesti ehitatud, uii et paremat soowida ci wõinud. Tänu neile, keS seda waewa nägiwad! Pidu lõppes homikul kellu 4 aegaS. Wakjalast. Meil Waljalas on tänamu õige tubli mehele minemine jn naise matmine päema- kas mõi S 0 aastast saadik. Ka see ma' inetu „prnudi kerjamise" mood saab siin õige hoolega ala! hoitud. Knida nimetud, mõni mana õt> aastane pügate, (mis sa teed, temal on see õnn osaks saanud) windcrdab oma ccS käijaga küla peresid mööda, knS nina- ja piibutubakast  pakutakse ning.siis jälle willu ja mõnda ! innud kraami nende eest korjatakse. Ka Püha kihelkonnast nähti mõnda pruuti Waljala pool „santimaS" käiivad. Muidu on siin maiknc ja tasane elu, kirik on enamast iga pühapäcw rahmast täis, kus meie armas noor õpetaja meid oma wägewa jutlusega Jumala juure juhatab, tema on just kui hinge karjatseks meile loodud ja saab seeparast kogudusest mäga nrmnsiatud. Wahest kuuleme ka omas kirikus mitme häälelist laulu, mis aga paraku puuduliku juhatuse läbi meel sugugi ei taha hästi minna. Ka on Waljala kogudus omale ilusa suure oreli jõudnud muretseda, aga nemad ei saa iialgi selle täit häält kuulda, sest et tubli mängija puudub. Kurmastuscga peame Waljalased oma köstri mõi kihelkonna kooli paale waatama, sääl, kus aasta kümne eest 40 ja meel rohkem poissisi õppisiwad, sääl mõime tänamu waewalt paar tükki üle kümne lugeda. Hale lugu! N. I. Li. Karjast. Säült kirjutakse: Et meie Karilased küll heameelega seda salliwad, et neid üheks haritud rahmaS saaks nimetatud, siiski ci taha ebausk, mis igale ühele haritud inimesele kui tundmata, kole ja hirmus asi peaks olema, täiesti ära kaduda, maid ikka on natuke haamalt ühest ja teisest kohast kuulda, knida see paha taim aeg ajalt jälle oma pead hariduse katte tagant iileSse upitab. Enne Jõulu koristanud keegi pitka näpu mees ühel A. küla mehel mõnedki head asjad ära, nüüd liigub jutt õige tublisti, et hoolas perenaine olla kaardi moori mõi nõnda nimetatud „targa" juures käinud, kes ütelnud, et maraS keegi muu ei oie, kui üks nende endine tecnia. Noh, mine nüüd tea kõiki cndisid tecndrid? Sellel peremehel olla neid ligemast sada juba olnud, kes säcilt seast nüüd peaks maraS olema? ÖhkadcS peame siin hüüdma: Häbi sulle. Saare rahmaS, et nii palju rumalust ja cba-usu pimedust meel teie seas leida ja kuulda on. Ka nõia moorile peab ütlema: x> u> Saarlane, 1891