Saarlane Üleüldine xilitiltn sjalehi «111 - jn lisnarahsnlt. ts. Teisipäcttml, 13. Aprillil 1894. Xi. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas.... 1 rbl. Z<> lp. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ PoStiga saadetud aaZtaS. 2 „ -- Pooles aastas 1 „ AZ „ Ilmub igal „Saarlase" toimetus ja «väljaandmine Kuresaares kanbauulitsas nr. 17. Saarlase toimetusele, KuresaareS maksab S kop. Noore rahwa seltslikust elust. Ehk küll praegune suurem osa noor rahwas uuema aja haridusega õpetud on, aga siiski puudub weel noore rahwa seltslikus  elus mõnuS ja õpetlik ajawiide. Kui neiud ja peiud kusagil pidudel ehk muude sarnastel koosolekutel kokku saamad, siis nad ei tea, mis üksteisega rääkida, ega ei oska ka ära arwata, mida süäl ära teha ehk kuidas olla, ei saa ega saa aru kuida seda aega lõbusaste wõib mööda saata. Sääl on siis neil liig suur häbenemine ning edewus üksteise wastu ja , niisugune olek matabgi ja neelab mõistliku kõne ja jutu ära. Et küll awalikul kokku saamisel nii suur hirm ja häbi üksteise wastu on, aga kui salajas öö pimeduses kokku puutuwad, sääl ei ole enam häbi kusagil, kus ometigi kasu ega ilu loota ei ole, maid ka enamiste pahandust, häbi ja ütlemata suurt ja kõlwatumat  naeru. Selle wastu oleks ikka lõbus juttuajamine ja wiisakas nalja tegemine,  kui ta awalikult teiste inimeste kuuldes  sünnib parem; tõe poolest oleks see omast kohast üks tulus ning kasulik pruuk. Noor inimene õppigu ikka esiteks mõistlikult  rääkima, wiisakaste juttu ajama, kähku ja korralikult kostma. Sellega teritaks ta ikka oma mõistust ning osawust, kuultud mõtte wastu wõttel ning waStuse andel. Kolmandaks wiluks ta aegsaste wöcraid lahkesti ja mõistlikult wastu wõtma ning harineks mitmesuguste inimestega lübi saama.  Igal inimesel on oma elu teel wõideldes head läbi saamist just kõige enam tarwis, aga ka osawust ja wiisakat kommet. Armas noor rahwas, jätkem mana aja wiletsad kombed maha ja harinegem uuema aja püüdmistega ning headuse edenemistega. See on wäga kahetsemise wäert lugu, et noorem sugu saab oma wanematest kaswatud,  rumaluse ja toorusega, mis ütlemata palju paha wilja kannab. See on weel kõige koletum komme, kui laste wanemad oma lapsi lubawad öö ajal ümber hulkuda. Teie neiud, peaksite ometegi mõtlema ja targemad olema, et mitte öö hulguseid eneste juure ei lubaks ja neist püüaks eemale hoida. Teie laste wanemad, kandkem paremad hoolt oma laste eest, et nad mitte öö hulkujateks ei heida ja neid wastu ei wõta. Kas see teile siis rõõmuks on, kui teie lapsed hukatuse sisse langenud ja maailma  häbi eneste pääl kannawad! Kas need on siis rõõmu pisarad, mis teie palgeid mööda alla weerewad? Ei, armsad laste wanemad, need pisarad on walusad ja haawawad  pisarad, mis teile ütlemata suurt muret ja ahastust toomad! Teie noorem sugu, kautage sarnased pahad kombed enestest ära ja harinegem ennast headusega, teie käige seltslikult koos, laulge ja mängige, mis pidude pääl ning wõersil aega lõbusasti lõpetawad, mis osawust äratawad, waimu .ja keha kosutawad, aga ärgem kõrtsis käige, sääl oma halwasi kombeid nähtawale tues, mis praegusel ajal wäga mitmel pool moeks on saanud. Harinegem noorem sugu headusega, aga mittehalbtusega. Teie laste wanemad walwagem  suurema agarusega oma laste üle, et neist mitte kõlwatu tegude tegijad ei tule, maid auusad ja mõistlikud inimesed kaswawad. Kui inimene on oma auu kautanud, siis ta on sellega kõik kautanud!! I. .s,. n. Salakauba-wedaja poiss. Saal jätab ka mu wiimane sõber mind maha! räekis Hanka walusalt, kuna üks pisar ta silma tungis. Hea küll, nõnda on siis minu osa, et ma mahajäetud  ja üksi surema pean! Head teed! Ja sina, oh taewa Issand, halasta minu püüle! Lootuseta tahtis Hanka parajalt oma rasket peat murule jälle maha wajuda lasta, kui ta uueste truui Sultani tugewat häält kuulis. Rõõmu mürinaga kuulatas ta, Sultan ei jätnud siis teda mitte maha Sultan tuli siis tagasi ja tahtis tema juures wiibida. Truu loom! ümises ta wärisewate huultega, ja nõndasama heaSte olcks ts juure lisada wõinud: tark loom! Jah, SultaA ei jätnud teda mitte maha, Sultau t»li tagasi ja mitte üksi ei tulnud, ta, waid üht meest oli ta kuue-hõlmast kinni wõinud, ja mees mõis tahta ehk mitte, ta pidi koera järele tulema, kes teda umstupanemata Hanka poole kiskus. Päälegi ei pannud see mees sugugi wastu, waid wli Asva tahtlikult koera järele kuna ta SM wahest Ales: Mis sa nüüd tahad Sultan? Mis suli mõttes on, narriks  paist? Kuhu sa mind siis Mid? Slütaml polnud kõige küsimiste pSSIe muud waStuft, kui wali haukumine, aga ta tõmbas meest oma järele, nii nobedast kui see tulla «võis, kuuni ta «viimaks selle paigani jõudis, kus Hanka «viletsalt ja pool minestanud rohu seeS maas lamas. Issand mu Õnnistegija! karjus mees «valjuste sina oled see, Hanka? Ah, nüüd mõistan ma wäga heaste, rais Sultan tahtis! Hajek! «vastas Hanka nõrga häälega. Tänu Jumalale! Wiimaü üks sõbralik nägu! Kuida sa siia tuled? Oi, koer tõi mind! wastas mees. Ma sõitsin sääl körwa! oma «väikese «vankriga, sääl kargab häkitselt Sultan minu pääle, hakkab hammastega minu kuue hõlma kim«i, ja nüüd, üht sõna lausumata, läks uhtii edasi läbi paksu ja wedela, ja siin olen ma. Issand Jumal, waene poiss, sa oled ju kahwatu nagu kuu-w algus! Mis sul waja on? Söömist, joomist, kõiki, ja surma haige olen ma ka, wastas Hanka. > — Haaw on mull puusa sees! Ma ei wõi mitte paigast enam liikuda! Oi, siis on see ju päris õun, et juhtumine mind siit mööda «viinud on, — ütles Hajek. Meie oleme sind kõik unustanud,  waene poiss! Aga nüüd julgust! Nüüd peab sul juba abi saama. Siin wõta! Sääl on leiba ja ka natukene liha körwaseks! Ja siin üks lonks wiina minu pudelist saab sulle ka maitsema ja sind kosutama! Söö ja joo! Pärast seda kannan ma sind oma «vankri pääle ja sõidutan sind Prokopi juure. Sa tead ometi, et wana ka haawatud on ja «voodis lamab? Oh see oli üks paha, paha öö, ja kuri toimetus.  Prokop? Ka haawatud? õhkas Hanka. See on kurblik lugu! Ara seda nõnda rängast südamest wõta, Hanka, trööstis mees. Wäga paha see ka ei ole, ja arst on tema juures ja ka härra kiriku-öpetaja. Häda-vhtu enam ei ole, ja kaua aega ei ole enam iraja, siis wõib ta «voodist jälle wälja tulla! Last toidust omale heaSte maitsta ja ole julge! Nüüd, et ma sind leidnud olen, peab sul ka paremalt minema! Sa näitad küll «vilets mSlja, waene mees, aga kui sa jälle heaste raawitsetud saad, siis saamad su kahwatanud  põsed jälle pea punaseks minema. Söö nüüd weel ja joo wcel! Ikka edasi! Oh Jumal, oh Jumal, kes oleks seda mõtelnud, et sa siin metsas nõnda «viletsas seisukorras pidid olema! Ja sind nõnda koguni hoopis äraunustada see on ometi päris ülekohus! Jah, ülekohus on see, «vastas Hanka. Iseäranis Prokopist, kes niisama  heaste kui teised nägema pidi, kuida kuul mind maha sirutas. Ei, Prokopsile teed sa ülekohut, Hanka! See ei pole iseenesegi pääle mõtelda «võinud, «vesi «vähem teiste pääle. Kuuni täna homikunl on La tõbeS maas olnud, ja muud kui segast kraami rüekinud. Temale ei tohi sa mingit Md mõista, Hanka. —. Eesti meremeestest. (P alw e.) Arwata kuu aja eest ilmus herra Väino Durschmani, New-Jorki Soome õpetaja poolt palwe, talle saadetakse eestikeelseid  raamatud ja kui wõimalik, ka ajalehis  Eesti meremeestele lugemiseks. Soomlased on New-Jorki, linna kiriku ja lugemisetoa asutanud oma meremeeste tarwis, et need ka wöeral maal omas keeles Jumala sõna kuulda saaksiwad ja et neil koht oleks, kust igal ajal õpetlikku ja lõbusat ajawiidet wõiksiwad leida ja kaugest kodumaast teatust saada. Ka ilmub meremeeste  tarwis ise ajaleht „Nerimisellsn llstüvä" (Meremehe Sõber), kus üht ja