Saarlane UM Üleüldine politilin ajaleht maa- ja linnarahmale UM Teisipäewal, 33. Detsembril 1897. XIV aastakäik. „S«.crre<»NS« maksab: Postiga saadetud aastas. A „ „ Pooles aastas .... 1 „ AA „ Ilmub igal tsifip«s»Vcrt. Kuresanrcs Kaubauulitsas nr. 17 Saarlase toimetusele, KuresaarcS. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab A kop. -4.- Jõulu ööl! wari pimeduse wilult Weel katab rahul seiswat maad, Koit ärkab üles imelikult Ja täidab terwet ilmarüad. Laul kõlab kõrgel Mewatelgil, Suurt kiitust laulabgwglikoor, Ta tõuseb tähelisel Nlgil Ja heljub nagu walge loor. „Auu Püha Jumalale taewas!" Nii hüüab õnnis inglisuu, „Nüüd maitske rahu eluwaewas, „Teist ainult kiitust kuuldagu. „Kus õnnistuse aeg teil algab „Uus pühadus teil tuleb nüüd. „Kas hing teil weel ehk seda salgab, „Kas on tal selge oma süüd?" . .. . Waenulised kosilased. 3. J. A. Weltmam»'i jutustus. (Lõpp). Kas mäletate, mis sõnad need oliwad, mida Teie mulle toas ütlesite? küsis Eduard. Need oliwad mehe sõnad! wastas Arnold pilgates. Ma palun Teilt, wõtke need sõnad tagasi! Ah, haa! wõi Sinu ees? küsis Arnold wihaS naerdes. Kes Sina siis õieti oled? Mina üks wallakirjutaja, ühe auusa mehe poeg, pean ühe talu poisikese ees, kes enese Jumal teab kõik, mis ei arwa, ühe niisuguse ees pean ma sõna tagasi wõtma? Häbenege ometi! Weel palun ma Teilt, ärge laimake mind kui anujat perepoega ja ma palun wõtke oma sõnad tagasi! Nagu kuri koer kargas Arnold järsku Eduardi pääle, ta tõstis käe ja  kühmakas  käis. Arnold oli Eduardi raskesti haawanud. Eduard langes ministatuli maha, kus tal weri löödud haawadest üsna rohkesti jooksis. Kisa pääle jookfiwad  pidulised õnnetumale appi, kus juures Alma kohkunult oma wanematega ühes Eduardi oma kambri lasksiwad kanda. Alma hoolel saiwad haawad wereft puhtaks pestud  ja kinni seotud, mis aga were jooksust kudagi ei tahtnud seisma jääda. Wiimaks Meiegi Alma tegewufel sai nii palju, et were jooks seisma jäi ja Eduard minestusest meelemärkusele ärkas ja tänuliku meelega Alma otsa waatas. Arnold aga sai pidulistest selsamal korral kinni wõetud ja wangi wiifil ära saadetud- V. Oh Jumal Isa, halasta, Nüüd ncude püäie armuga! Oh kuule meie õhke häält Siit tõbe, walu woodi päält! Päewad läksiwad mööda, Eduard kosus jõudsasti. Alma käis teda igapäew Lille' -väljal rawitsemas ja -vaatamas- Pärast pole käis ta arwemini, sest abi ci olnud enam mi wüga wajagi. Eduard ootas tema tulekut  päewast päewa suure igatsusega. Üks õhtu tundis Eduard, et keegi tema woodi äärde astus, ta waatas ja nägi Alma armsat kuju. Alma truu meel ja heldus ning südamehäädus, mis tema silmist  paistis, oli Eduardil nüüd selgesti ära tuntud. Alma, ma tänan Sind! õhkas haige tasa. Tänu ei ole ma milgi kombel teeninud,  ütles Alma. Sa oled nii hää minu wastu olnud, armas Alma, ainult Sinu abiga loodan ma warsti terweks saada- Ma olen Sulle sellega palju tänu mõlgu! rääkis Eduard ja pigistas Alma kätt- Alma pigistas Eduardi käe oma rinna wastu ja mõlemad langesiwad teine teise rinna najale ja suudlesiwad armaStawalt teine teist .... Eduardi haigus paranes jõudsasti; juba paari päewa pärast ivöis ta juba üles tulla. VI. Nüüd klaasid kokku kõlagu. Nüüd õilswat õnne neiule Ja tema priske peiule! Oli Augusti kuu ilus ilm, paras pulma päew ja paari minejate südamete järele. Pidi ju täna üle walla kõige kenam neiu, Kaasiku koolmeistri tülar Alma neitsi põlwest  lahkuma. Kõik oliwad selle üle wäga rõõmsad, isegi ka mana koolipappa ja mamma rõömustasiwad, et nende tütar ühe auusale peremehele sai. Kõige rõõmsamad aga oliwad Eduard ja Alma, nad ei olnud mitte üksi rõõmsad, nad oliwad õnnelikud. Ärge kartke! HMõni silmapik on weel uega, siis jõua- KM niad kallid jõulupühad meile juba kätte, kus jõuluingel jällegi meie südamete uste külge koputama tuleb, et meile jõuluandeid pakkuda. Õnnelikud oleksime meie, kui neid andeid õieti wastu möiksime wõtta. Missugused on siis need anded, mis jõuluingel meile tahab anda? Meile kõigile on need juba lapsepõlwest saadik teada, neid pakutakse meile igal aastal, aga siiSgi ei ole nad mitte manaks läinud, maid nad on uued, ikka weel täis nooruse elu, täis jõudu ja mäge. Nende jõulu annete seas leiame ka seda kindlaks tegema  i tröösti sõna: „Ärge kartke!" Ligi 2000 aasta eest julgustati nende sõnadega argeks läinud karjatseid Petlemma wäljal, nende sõnadega on jõuluingel ligi 2000 aastat ristikogudust kinnitanud ja nende sõnadega kinnitab ja julgustab ta ka praegustel  jõulupühadel kristuse kogudust, meie armastatud Eesti rahwast ka ka sind, Saare rahwas! Kui ka meil asja kartlik oleks olla, siisgi ei ole meil mitte tarwis muretseda sest Isa kojast kuulutakse meile „Ärge kartke!" Kui ka meie elu wälimiste maimude läbi raskeks ja koormamaks peaks tehtud saama, siisgi wõime julgusega kõigile raskustele, mis meid ehk ka ees wõiwad oodata, wastu minna, sest meie kilp on see jõuluingli Jöulu-lapse anded. kauba-nõuuniku Bclgeri ainus poeg, M oli, et jõulu-pühi omaksetega pühitseda, ligidalt ülikoolist tulnud, ja waatis püha laupäewa homikul läbi akna inimeste hulga pääle, kes turu ja maja tarwituSte pärast edasi ja tagasi woolasiwad. Külm oli kange ja andis ennast inimestele, loomadele  ja elutumale asjadele mitmel wiisil tunda. Wanemate majas oliwad kõik käed tegewuses pühade asja walmistamas, ja igapäist toimetusi nõnda aegsasti, kui wõimalik  lõpetamas, et püha õhtu warane ämarus rahu sees wõiks wastu wõetud saada,