Tõesti peab ütlema kui teiste rahwaste teenistuse pääl kord waadata on, siis tuleb küll küsimus: Miks meie rahwas seda mitte ei wõiks? Nüüd asutati meremeeste kool, sellepärast saatku wanemad omad pojad ennem mõneks talweks senna kooli, kus ju midagi maksta pole, ennegu nad taime läbi kodus ahju pääl laiskust pidawad ja suwel wäikese palga eest tööd tegewad, millest mitte midagi wälja ei tule. Ärgu ütelgu keegi talumats: „Noh, kus need laewamehed kõik mahuwad!" Neid oleks meel paljugi tarwis olewad, niipalju, et poleks tarwis neid kaugemalt valgata. Ühendage endid armsad Saarlased; astuge ühes meeles kokku, ehitage laewu -a kölap näete, et mõne kümne aasta miast teie tuhat korda paremal järjel olete kr i praegus. Enamast on Saarlased ise paremad laewade ehitajad, mis siis weel wiga, mrud kui tööle! Tööle, meie rahwa auuks ja iseeneste  kasuks! Soowib ehk keegi sellest rohkem teadust, see kirjutagu seda Saarlase toimetusele, kust mina mitme, sellest tundliku mehe nõuuandmisi teile teada annan ja ära seletan.  Wana sõna ütleb: „Ei magaja kassi suhu ilmaski hiir ei jookse! C. Allik. pilkus rippus elu ja surm; laskis ta teda tarwitamata mööda minna, siis polnud tema üksnes otsas, maid ka tema sõbrad, graf Willcm ning tema omaksed jäiwad igawest omast pärandusest wälja aetud, mida ühe häbemata petja kätte oli antud. Wäewõimusega kahmis Metsahannes kõik oma jõudu kokku, lõi ruusikoga Rodeni palgess, ja sirutas rutuga kät kastikese järele. Ta oli selle aset nii heaste märkanud,  et ta kaua ei pruukinud otsida. Ruttu tõmbas ta teda wälja, ning, enne kui Roden sest uimastawast napsust, mida ta saanud, täiest toibunud oli, seisis ta kahe sammuga ukse juures ja surus lingi paale, et seda lahti käristada. Suur Jumal, uks ei annud tema surumisele  mitte järele, ning ometi oli Metsahannes  teda lahti lukutanud. Ning nüüd tuli Rodeni mõistus jälle pähe ta nägi, kes tema kambri tunginud, kes ta Varandust rööwinud oli. Koleda kisaga hüppas ta moodi st, ning kargas Metsahannese poole. See tungis kahtluse jõuga ukse pääle. Tema nühkaw käsi surus ühe riiwi pääle, see aad s järele, uks paugutas lahti, ning kilkawa 5 sk unisega, mis tahtmata tema rõhutud, hirm us wärisewast  rinnust tungis, kargas Metsthannes wälja. Ust jälle kukutada, seks ei Mm d temal aega; ta wiskas teda mürinal kinni, kargas siis ühe sammuga eesttuast läbi, käristas selle ust lahti, lendis pilkade hüppamistega, kui puretud põder, laia kiwist treppi kaudu alla, popsatas põrandale, kargas jälle ülese, leidis oh, kuidas, tänas ta Jumalat sell eest koja ust üksnes riimis olewat, jooksis, Roden ikka hirmsa kisaga taga, üle õue. roiuis aja müüri pääle, mis õue pool mitte wäga kõrge polnud, hüppas julge sammudega teises külges seisma pähklepuu okste keskele, libistas kui kass selle tüü mööda maha, ning lendis nüüd ööpimeduse marju all, lendwate jälgedega läbi aja, edasi Wiie minuti pärast sai ta, tõepoolest hingeta sest raskusest ja hirmust, ning oma hinge hädast, kartes et teda meel wöiks kinniwõetud saada, metsa äere. Sääl jäi ta seisma, pööris ennast lossi poole tagasi, tõmbas sügamast rinnust hinge, ning kuulatas ööwaiksuse läbi. Ta surmawaenlase  hääl tungis öörahu läbi selgest meel tema kõrwu. Metfahannes kuulis, kuida Roden magajaid äratas, kuida ta mürinal uste wastu põrutas, kuida ta rutuga käskusi andis põgenejat igase külge tagaajada, hobused ette tuua, koerad lahti lasta käskis. Hobuste hirnumine ja tampimine,  koerde kisa ja aukumine, esimisest kindlast unest üleskohutud inimeste jooksmine  ja segamini karjumine oleks küll põgenejat kohutada wõinud. Aga Metsanes  naeris seda müra ja oma werimaenlase miha. Metsa-tee pääl, mida keegi parem ei tundnud, kui tema, oli tagaajamine hobustega mõimata, üksnes koerad mõisimad aga mahest tema jälge pääle saada. Aga ka selle wastu teadis Metsahannes nõu. Kui ta lossi märamad kuulis kärisewad ja sülda maha lastawad, peitis ta esmalt raud kastikest oma rinna pääle, nööpis oma wammuse selle üle kinni, tõukas üht pilkawat, rõõmuõiskawad kisa wälja, ning ruttas siis pitkade sammudega mäest alla orgu poole. Ta kuulis küll koerde aukumist  oma taga, aga sest ei hoolinud tema midagi. Pea sai ta weske juure, mille weekraaw ka talwel lahti seisis, kargas mõlemate jälgedega, wee-külmust tähelpanemata,  sisse, ning patsis heatük maad madalas weske-kraawis edasi. Kui nüüd ka koerad tema järel tuliwad, mee juures pidiwad nad ometigi tema jälgi kautama, ning seda oli Metsahannes targalt arwanud. Künni ta wee sees edasi läks, selle jäekülmast oma agaruse  juures tähelpanemata, armas ta ruttu järele, kus külge ta põgenema peaks, kas punase Leena wõi graf Willemi juure. Ta wõttis wiimase nõu heaks, sest kergest mõis ta arwata, et teda kõige esmalt ta kasuema juures saaks otsitud. Kui Metsahannes uskus, et koerad teda enam ei leiaks, kargas ta kaldale ja pööris Rothenburgi poole. Weel kaua kuulis ta kaugel ja kaugemal enese taga koerde aukumift,  kes teda otsisiwad. Aga ükski ei leidnud  seda kamalust, mida Metsahannes tarwitanud oli, ning rõõmsast naeris see iseeneses, kui wiimaks see mühin hoopis kaugele kadus. Wõidetud kastike puhkas ta põues. Ta pani oma käed see pääle, ja hüüdis höiSkades: Missugune õnn, missugune  rõõm kõikidele kui ma need paberid nende silmade ees wäljalautan! Mõte grafliku perekonna pääle näis tale tiiwad andwat. Nagu pilwe mari maa üle lendab, nõnda lendis Metsahannes läbi leheta metsa edasi, ning kui päike tõusis, nägi ta eemalt Rothenburgi kullatud  lippu oma mastu särawat. Oma minnast jõudu kokku kahmideõ, sai ta wiimaks  lossi, ja wõeti walju, südameliku rõõmuga mastu, tal oli hädast weel nii palju jõudu, graf Willemile seda kastikest kalliste paberitega kätte anda. (Järg tuleb.) Isaamalt. Kuresaarest. Nelipühid on nüüd ka jälle möödas, mis siin kaunis rahulikult läkfiwad. Pidusi ei peetud siin kusagil, kuid ainult pulmi, mis ka asi oli. Esimise püha oli ilus ilm, et paremat soowida ei olnud, kunas siis ka seia hiljuti asutatud „tantsu selts" linnast wälja, Parila metsa marsisiwad, kus iga üks 73 kopika eest toredad tantsu ligi laskis. Ka uudis! Teise püha sadas poole päewa kosutawad wihma, kunas pärast lõunat igaüks kiriku aida ruttas, kus Wene õpetajad haudade pääl Jumala teenistust pidafiivad. Kolmanda püha polnud enam kusagile minna, kuid paljud õõtsuvad sadama süldas „Konstantini" tulekut, kes juba paari päewa hiljaks oli jäänud. Mõne nädala eest oli siin, ühe homiku wara kange kõue ilm. Püha kihelkonda lõi pilkne ühe talu põlema, kus sisse 2 hobust, üks wassikas ja kõik muu kraam jäi. Kuida kuulda, olla sell korral ka Walljala kihelkondas pitkne ühe maja põlema löönud. Liiwimaalt. Pärnu kreisist kirjutakse „Olemikule", et sääl Tori kihelkondas Jürikuu keskmiste päewade sees Taali mõisa surnute-kabel wälja rööwitud on. Röömlid on kaks tuntud peawarast Eestimaalt.  Nemad oliroad kokku tautud hõbepärgasi  ja surnukirstu-plaatisi Pärnus kullasepp J. juures müüa pakkunud ja saiwad tema poolt politseile üles antud, nõnda et mõlemad kurjategijad juba luku taga istusimad, enne kui Taalil rööwlitetegu  leiti. Tartust. Imelik nähtus. Ühel homikul  mara kell 3 tuli, nagu jutustatakse,  Tährwere uulitsast päratu suur parw konnasid hüpates maalt linna sisse. Nende hulk täitis ligi kaks tundi uulitsat, sest ühte puhku tuli uusi juurde. Uulits oli konnasid nagu hüppama wisatud kartuhwlid  täis. Suurem osa neist pööras Botani uulitsa nurgalt Toomemäele, wähem osa hüppas mööda Botani uulitsat alla Emajõe  poole. Haruldane asi! Tallinnamaalt. Haledat otsa leidis 10. skp. Sillamäe möldri lk, 3Vs aastane pojuke. Weski ruumis mängides oli ta rataste mahele juhtunud ja sai surnuks muljutud. Ettewaatust lastega! Wirnmaalt. Wastselinnast. 10 skp. kadus Põhu mõisa karjamees ära. Wiimaks  leiti mees Petscri tee äärest HannuSte palust, kus ta ennast ülespoonud oli. Põhjus, mis teda pooma sundinud, ei olnud mitte seda wäärt. Paar päewa enne seda kadund tal karja juurest paar looma ja wist selle hirmu tõttu wötnud ta enese elu! Wormsist. Säält kirjutakse „Olemi  kule" : 31. Märtsil on Wormsis mere jää seest pudel leitud, kus Rootsikeele kirjutatud  sedel sees oli, mille sisu Eestikeeles järgmini: „Bart Erik Rõnnest. Hjemsted on kõige täiega Soome lahes põhja läinud. Terwitan kõiki koduseid. Jumal kaitsegu meid hirmsas tormis. Kes seda pudelit leiab, andku seda Rõnnesse ära. Oh Jumal, ole armuline, peasta ja hoia meid! Amen. Jumalaga igaweste." Kas sõna Rõnne Ruuno saart tähendab, ei wöi kindluste  öölda, siisgi arwawad Wormsi Rootslased  kirja Ruunu keele murrakaks. Wenemaalt. Pensa kubermangus elatawat ennast, nagu Punaseristi leht teatab, terwed külad kerjamise läbi. Nad käiwat mööda maad ümber ja minewat wahel koguni üle raja wäljamaale. Kuna mujal näljaaja järele kõigil pool kehwus ja puudus walitseb, olewat need külad, mis ennast kerjamisega ülespeawad, üsna rikkad. Peterburgift. Tänawu 1. Juunist saadik on ajutiselt ära keelatud paberiraha wäljamaale ehk üle Europa piiri lihtsakes  ja kinnitatud kirjades kui ka kinnitatud pakkides saata. Kui seda leitakse, maetakse 1893, 2^ Saarlane,