Saarlane UM Klkiildinc politika lljkleht Mil»- j« lisssrshsslt. UM H 30. Teisipäeval, 17. Mail 1894. Xl. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas. ... I rbl. 30 kp. Saaremaal pooles aastas I „ „ Pooles aastas 1 „ SA „ Ilmub igal Kuussaares kanbaimlitsas nr. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab J kop. Sipelgate wöitlus ja awitamine taimedega, ühes elu ülespidamise pärast. (Kõne, mida J. A. Weltmann Tallinna Põllumeeste seltsis pidanud.) uustatud koosolijad! Täna tahan ma M nagu mööda minnes tähendada, et tai- S med ennast niisama sugutamise läbi ülewel peawad ja laiale lautawad nagu elajad, ehk küll koguni teisel mitte silma paistwal wiisil. Õitse aeg on taimede paaritamise ja wilja walmimise aeg, nende kanne ehk tiinuse aeg. Imelik on, et ühe ainsa õie otsas mitmed isa ja ema õied on mis looduse mäel ja mõjul ühe teisega kokku saamad ja wilja sünnitawad. Seda õitsemist näeme meie selgesti wiljapuude ja rukki juures. Aga et mutukad taimede sigitamist ja Viljakandmist  etendawad ja et taimed neile selle eest tänulikud moistawad olla, on ilma kahtlemata üks looduse iseäralistest awaldustest  ja wist suuremal hulgal teadmata ja arusaamata; seepärast arwan ma, et see auustatud koosolijate! mitte wastumeelt ei saa olema, kui ma selle üle midagi tähtsa looduse uurijate järele mähe pajatan. Nagu üteldut, on see üks imelikumatest looduse awaldustest, millega meid uuem looduse  teadus tuimaks teeb, et üsna iseära- lised olused, nii kui taimed ja elajad üksteise  wastastiku awitamise läbi oma elu ülewel peawad. Kõige rohkem tuleb seda õitsewate taimede ja neil mõersil laiate mutukate juures ette. Mesilased, õrilafed ja muud kahe tiiwalised, kes ühest õiest teise lennawad, et õilme mahla tarwitada, täidawad sääl juures koguni ilma tahtmata  tutwat otstarbet, see on õie tolmu edasi kandmist ühe õie päält teise pääle. Juba minema aastasaja lõpul pani looduse uurija Sprengel seda wastastiku awitamist taimeke ja mutukate wahel tähele ja näitas, et oma enese õie tolmuga suurem hulk taimest wilja-ahtraks jäiwad ja mõnikord ka koguni wilja kandmist ei wõi sünnitada. Pääle selle oli tähele pandut, et mõne õilme otsas taime wilja sünnitamise riistad, see on õie tolmu, waStu wõtja ja õie kriffel mitme sugustel aegadel walminewad, mis läbi koguni wõimatuks saab, ühe ja sellesama taime sugutamine enese öiede läbi. Siin muretses loodus abi: Erk wärw, lõhn ja muud omadused walminesiwad selle tarbeks, et enam mõjukamalt, juba eemalt putukaid oma juure meelitada ja seega õilme tolmu ühe lille päält teise pääle wiia. Looduse uurija Darwin, kes tolmu seest Sprengeli uurimised üles otsis, täiendas ja laiendas neid oma tähele panemisega, mis järge enam mingisugust kahtlust esimise seletuse tõsiduse kohta ei jäänud. Darwin kattis ülemal nimetatud asja seletuseks ühe tüki põldu, kus pääle walge härjapea hein oli külwatud, tiheda wõrguga kinni, mille silmad nii wäikesed oliwad, et nad mutukaid  mitte taimede õiete kallale ei lasknud aga ometi prii walgust ja õhku taimede juurde lasksiwad woolada. Tuli wälja, et paljalt kümnes > jägu kõigest taimedest wilja kandsiwad, kunas aga need taimed, mis sellesama põllu pääl ja niisama suguste tingimistega kaswasiwad, kuid ilma wõrguta, täis osa seemneid kandsiwad. Niisama sugust proowi katsus Darwin weel ühe teise taime seltsiga (Goeo.mm) ja leidis, et wõrguga kinni kaetud taimed mitte ühte seemetki ei sünnitanud, ehk paljalt  siis, kui tema mesilaste kombel pehme pinsliga õiede tolmu, tolmu-astjast õie krifli otsa kandis, siis üksnes walminesiwad seemned. Z Need katsed selgutasiwad täitsa mutukate mõju taimete wilja sigitamise kohta ära ja arwasiwad laia teaduse wälja, mõne taime Liede wilja sünnitamise üle, mille iseäralised  ehted mutukaid oma juure meelitawad, õis mahla järele ja kes sellepärast õie karika sisse tungiwad, aga säält muidu mitte ära minna ei wõi, kui nad seda taimele ära ei tasu, mis nad seega teewad, et oma keha ümber õie tolmu õie krifli pääle on kannud. (Järg tuleb.) Salakauba-wedaja poiss. M Franj Ho ffmann'! järele C. G. Noh, nõnda rutt sull ometi ei ole, et sa Vähemast esmalt oma leiu-palka wastu wõtta, ja klaas wiina kinnituseks ära juua ei rvõi, arwas wõeras härra. Tule aga sisse oma koeraga, sest sellele läheb ka üks hea kõhutäis tarwis, ja pääle selle jõuad sa ivarakult küllalt koju, et oma kirja ära anda. Truui Sultanile tõutud kõhutäis ahwatles Hankat rohkem, kui lubatud klaas iviina, wõerale järele anda. Ta astus wõeraga sisse, sõi usinast mis temale ette pandi, ootis «eel mõned minutid, künni Sultan oma ette wisatud wassika-kondid ja wõileiwad  ärasõõnud oli, ja tõusis siis ülesse wöerast jumalaga jätma. Asjata palus see teda, wcel kauemaks jäeda. Ta raputas peat, toetas oma toimetuse paale, mida ta fMvd ajal muretseda oli tõutanud, ja ei wskmd ennast kauem tagasi pidada. Hea küll, siis mine, mu hea poiss, ütles wõeras wiimaks. Aga tead sa, seis peame weel ligemalt üksteisega tuttmoaks saama. Esimiseks wõtta see kuld SL, ja Home homiku, kui sull muud midagi teha pok, siis tule minu juure. Künni lõunani ootan ma sind. Wäga hea, härra, ma tulen, ja suur tiim» Wha eest, wastas Hanka, soowis KHK hdrale rahulist ööd, ja ruttas Sulla- NUk ava. Koma enne keMõd jõudis ta Puckspi majakese juure, andis kaupmehe kirja tema kätte, andis lühikest aruannet oma asjata koha otsimiste waewa üle, ja langes siis oma woodise, kus ta warsti kindlase unesse wajus. Prokop aga walwas meel raua, sest kaupmehe kiri andis talle palju mõtelda. Ta luges teda mitmel korral läbi, pani teda wiimaks kappi luku taha, ja käis järele mõteldes omas toas edasi ja tagasi.. Nõnda saab see minema, ütles ta wiimaks iseeneses. Poisil ei ole sest midagi tarwis teada saada, sest, nagu ma teda tunnen, ei saa tema selle asjaga midagi tegemist teha tahtma. Ma tahan Wradislaw'iga  räekida, ja kui see wõimalik on, siis tahame meie kaupmeest aitada, nõnda heast kui teha wõib. Aga ka minul peab see wiimane kord olema, et ma salakauba weuga tegemist teen. Ja nüüd woodise! Esmalt teisel homikul jutustas Hanka wõerast, ja et ta idutanud oli, weel kord tema juure minna. Saadud kuld-tWi andis ta Prokop'i kätte, ja ses oli üsna rahul, et Hanka läks, sest et ta ise Wradislawi  juure minna tahtis, millest Hanka'l midagi teada tarwis polnud. Nad lcchkufiwad  siis, ja Hanka jooksis uue jõuga küla poole, kuhu ta eile wõerast härrat jätnud oli. See ootis teda juba ukse paal, ja wõttis teda ja koera, kes usinast Hanka kõrwal sörkis, sõbralikult wastu. Noh, Ml oled sa ju, ja Sultan ka. Sisse mõlemad, ja peremees, kui wõimalik,  hea söök minu kambrisse. Tule, Hanka! Ma olen isuline sinu ligema tüt-° nmse püüle, ja sa pead mulle jutustama, kuida sull tänini ilmas läinud on. Siin maja-rahwas, ütlewad, et sull isa ega ema enam ei ole, ja siis . . . noh, meie saame ju näha. Jutusta mulle kõik oina elujuhtumisi  ladusast ära, ja ole julge et see sulle mitte kahjuks ei pea olema. Hanka ei wmvitanud nutte silmapilku, ennast mõera härrale usaldada. Salgamata  andis ta temale kõik oma mööda läinud elu juhtumisi ja saatusi teada, ei salganud ega teinud ilusamaks midagi, tunnistas, et ta usinast salakauba-wedäjaid teeninud oli, lisas aga juure, kuida ta kirik-härra läbi selle mõtte pääle oli juhitud seda seaduse-wastalift tegewust maha jätta ja katsuda, edespidi oma leiba auusal kombel enesele teenida. Sellepärast olewat ta eile linnas olnud, aga kahjuks ei olla tal mitte õnneks läinud, säält üht teenistust saada. Kaupmehest ei rääkinud tema midagi, sest ta ei tahtnud mitte sellega hoopleda, kui kindlast ta selle kiusamist tagasi lükanud oli. Kõik hea ja ilus, ütles wõeras härra. Ma näen juba kõigist asjust, et sa üks põhjani tubli poiss oled ja kus sa eksisid, seda teadmise puudusel tegid. Aga mis peab nüüd edespidi saama? Mis tahad sa pääle hakata, et ennast ilmast läbi aitada? Hanka kehitas kurwalt õlasi. Ma ei tea seda mitte! waStas ta kurwalt. Inimesed ei usalda mind mitte! Kui nad aga minu südamese näha wöiksiwad! Mull on tõesti auusad ja õiglased mõtted? Ja, ja, ma usun seda isegi, ja usun