Saarlane UM Aleiildiiie xslitik» «jalkdi ««- ja iinarahwale. MM K- tÄ. Kesknädalal, 21. Märtsil 1890. VII. aastakäik. maksab: Ilmub igal koifipäorvctt. Kurcsaarcs kaubauulitsas nr. I?. Kirjad käi ivad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum Kus on mu isamaa? Et meie Saarlased oma kodumaad, enne km ka nüüd, kalliks peame, seda ei tahaks wist keegi salata. Oh kui õnnelikud on need, keS oma kodumaa pinnal kõndiwad! (Ehk mõned küll nii tuimad on, et omast õnnest aru ei saa, ehk ei tahagi saada). Kui õnnelikud on need, kes ennast kodumaast  toitwad. Kui õnnelik see, kellel homikune kuldne päikse tõusu sära wastu paistab. Mis on wõeras maa sinu isamaa wastu? ehk sa küll wõeral pinnal näed lillesid õitsemas, niisamuti kui kodumaal. Küll leiad ka wõeral maal mõndagi lõbu ja meele lahutust, aga mis on see sinu kodumaa wastu l Kus on sull wõeral maal sugulased ja tutwad? Kus on su noore põlwc mälestuse kohad? Need on kõik wõeral maal kadunud! Waat, nii mõtleb see, keS ennast kodumaal toidab ja kellel kodumaa  eluasemeks on. Aga neid on ka palju, keS oma kodumaad peawad wõera wastu ümber wahetama, osast priitahtlikult, osast ka kohuste suntusel. On jo seda küll nähtud, keda elu nõudmised ja kohused lahkuma peawad sundima, nendel on kodumaa tuhat korda armsam; sest just kodust lahkuja rindus ärkab kõige suurema jõuuga isamaa armastus põlema. Nüüd peame küsima: „Kus on mu isamaa?"  Kus sulle, oh inimene Jumala päike esimist kord paistis, kus walwendawad wälgud sulle esimist kord Jumala wägewuft ilmutasid ja kohawad tormid esimist kord su pääle puhusiwad, kus inimese silm esimist kord armurikkalt so kätki üle kumardaS, kus su ema sind esimist kord süles kandis, kuS su isa sulle csimised tarkuse idud südamesse  istutas, sääl olgu sinu armastus ja see on sinu isamaal Kui oleksid sääl ka koledad kaljud ja tühi kõrb, ehk elaks waesuZ ja waew sääl ühes sinuga, ometegi pead sa seda maad igamesti armastama, sest sa oled inimene ja oma püha isamaapoeg! Saaremaa on mcite isamaa ja Saaremaal olgu meil armastus elada, ehk küll elu nõudmised aja woolusel wahest meid temast lahutawad, siiski olgu igatsus alati oma isamaa järele. Priius, mis meite isamaad ja metsad kosutab, kus pääl meite isa-isad on kõndinud ja kus meiegi seekord oma eluteed edasi ajame, selle pääle peame wõitlema  pimeduse wägewate laenete wastu. Oma isamaa pinnal, kus miimaks rahulist puhkamist leiame, kus meie järel tulijad isamaa pojad meie kalmu küngastel kõndinmd, peame tööd tegema oma noore soo kasuks. Sest isamaa nõuab oma laste armastust, tõsist ja kindlat meelt. Isamaa mälu ja häbi, olgu ka meie ivalu ja häbi. Kandkem wennad oma isamaa walu ühes meeles ja ühendatud jõuuga, sest üksikult ci jõua seda keski ära kanda! Astugem ühes meeles, ühendatud jöuuga selle wastu wõitlusele, et ka mette rahwa seast pimedus wäheneks, muidu ei wõi wõitu loota. Aga ka isamaa elu ja rõõm olgu ka iga isamaa poja rõõm. Ilmutage oma armastust teuga ja tõega, ei mitte sõna ega keelega, küll siis igaüks näeb, et pimedus ja tuimus meie rahwa hulgast kaub. Pange lootus Jumala pääle, sest tema wõib meie rahwast tuimuse paelust päästa. Ka täna hüüab Jumal meel sinu wastu. Sellepärast truule tööle, auustatud Saare wenuad! Näidakem et meie Jumala ja oma armastud keisri armu õiete oskame pruukida. Igaüks olgu omas ametis truu. Igaüks püüdku omas töös täielikumaks saada. Igaüks katsugu ome langenud wendi jälle tagasi tuua, et nad oma kölwatumate tegudega  isamaa auu ei teuta. Igaühe töö olgu niisugune, et see isamaa auu tõstab, isamaa kuulsust kaswatab, isamaa ilu ülendab,  isamaa elu äratab ja isamaa laste alalikku ja igawcft õnne kinnitab. Kõiki meie töösid kroonigu aga õige usk ja elaw isamaa armastus! Isamaalt. Kurcsaarest. Kuidas sünniwad tühjad  jutud? Pahad ja tühjad jutud sünniwad seeläbi, kui keegi ühte asja on poolikult kuulnud ja seda siis jälle edasi rääkides poole omast peast juure lisab. Mõni kord on neil ka oma jägu tõtt sees, aga siiski on suurem osa ilma tähtsuseta. Tark Elsa. 11 «Pagana tük, et sellel inimesel umbest ka nõnda palju raha olema peab, mina arwan, et tema rikkuse tõttu teda tagasikutsuda  ei tohi, see saaks raha püüde tahtmise järele wälja nägema," urises noormees  järelemöteldes. „Kurt, anna oma käsi selle pääle, et sina temale mitte sõna selle üle kirjutama, ehk kellegile teisele rääkima ei saa," ütles Elsa tõsiselt, peaaegu pühalikult, nõnda et Gustil wiirg üle selja jooksis. „Kui sina seda umbest nõuad, siis tahan selle üle mait olla," wastas Kurt poolteed wasta meelt. „Nüüd aga tule minuga aida jalutama, et selle läbi puna põskedese saaksid." Wälgu kiirusel oli Gusti ukse tagasi põgenenud. See oli ometi hea, et tema omale koolist tulles warsi homiku kingad oli jalga pannud, nendega wõis ometi tasamine astuda. Saapad oliwad temal paksud ja kägisesiwad, nõnda kui Otto temale kinnitas, kui jalawäe soldati reisi saapad. GuSti põgenes ühte tupa, kuhu eilase pidu pärast üleliigsed asjad kokku kantud oliwad, ja hakkas ühe kasti pääle istudes oma sõrme küüsi närima. Tema mõted käisiwad tema peas edasi, tagasi. Oli see kõik tõsi, wõi pidasiivad nemad ühe näitemängu prowi, nõnda kuidas ühte kindral Sommer'i majaS minewal suwel juhtumise korral näinud oli? Tük oli Putlitsll „Nnustatud süda" olnud, ning Hete v. Sommer oli tükki lõpetusel temale see rumala küsimise ette pannud, kas need kaks näitlejat sellepärast, et tüki sees üks-teist suutlenud oliwad, ka tõeste abielusse astuma peawad. Tegimad Kurt ja Elsa näitemängu proowi, wõi oli asi nende juures tõsi? oli see tõeste wõimalik, et Elsa üht meest, kes mitte mundrit ci kannud, armastada mõis? Gustil oli see asi ilm wõima- ja arusaamata, kuidaS Elsa üht niisugust meest, kes nõnda tõsine oli ja nii hirmus laiju püksist kandis, armastada mõis. Tõeste üks äramõistmata asi! Pöidla küüse oli tema juba nõnda kaugele äranärinud, et nüüd nimetis sõrme kallale pidi asuma. Nimetis sõrme küüse närimine tõi ka nõnda palju selgust asjasse, et Gusti aru sai, et see üks isewärki küsimise ja kostmise mäng olema pidi, mis Elsa ja Kurt mängisiwad. Ehk Elsa suurema juures küll mõne isewärki tühja asjaga oma pead täitis, niisugust rumalat tempu, et tema seda ilma tähtsuseta ülikooli õpetajat armastama oleks hakkanud, ei wöinud tema ometi tehja. Gusti waigistas ennast selle mõtcga nõnda taieste, et tema sööma laua juures rahulise südamega eile õhtusest pidust järge jäänud roogasi maa päält ära toimetada mõis. Elsa oli waiksem kui muidu ja ka meel kahwatand, wiimasel asjal mõis aga see põhjuseks olla, et ta minema öö läbi ülal olnud, ning tantsinud oli. Niipea aga kui Kurt tema pääle waataS tõusis kerge puna tema paletese ja igakord hakkas tema siis ka midagi naljakat asja jutustama, mille üle ta ise kõige rohkem ja waljcmine naeris. VI. Sladoowa, wõi Slaadowa, kuidas Tsehhilased  seda nime wälja räägiwad, on üks roäikene terwise hallikate paik Schleesia ja Böömi piiri pääl. Üks jägu terwise mee hallikast  ja hallika wõeraste maja, seisiwad Schleesia,  jalutamise aid ning üks suur tiik, aga juba Böömia piiri pääl. Piiri ligidal elanikudel tegi see iseäranis head meelt pärast lõunatel üle piiri minna eht Austria kohwi, ehk teisel pool elanikudel naabri rahma juures, kanget magusat Ungria wiina joomas käia, sest sääl, üle piiri nimelt, sai iga lihtsa inimesega maga auupaklikult ümberkäidud, iga liht alamkodaniku sugust neiu ehk naine sai naabri rahma juures, „armuliseks preiliks," ehk „prauaks" kutsutud. Ülesellc oli Slaadowa Böömlastele weel sellepärast iseäranis ligi tõmbaw, et saal, suwi otsa igal nädalal wöeraste majas üks tantsu õhtu oli, kus juures Böömi ohwitserid  wäga oodatud wöerad oliwad, mis neil enestel ka sugugi teadmata asi ei olnud. Isegi seitsmepäine sõda 1866 aastal, ligidal olewate sõjawäljadcga Nachodsi ja SkalitS'i juures, ei seganud sõbraliku läbikäimist  Slaadowa rahwaga, nende lõbusatel