Armastus. 'Armastus on lille-ladu A Hinges ala õitega. Armastus on pärli sadu Kuldselt muldses põuessa. Armastus on kindel kalju, Elumerel mässaival, Mille kallast laente palju Uhab marul kaugemal. Armastus on püha side Maa ja taewa wahel ka. Ühendab see ainus pide Kõik maailma ta emaga Armastus on taewas ise Ühendatud põrguga, Esimist, kui õnnelise. Leiad truuis rinnas sa. Wiimne nähja päält küll maga Nagu eba kunnagi. Temaga ju koos, siis aga Tunned päris põrgu nii. H.. 0. NeiMät. Millal saan. Huwel, kaunil ajal Õhtuil armsadel, Lin'de laulu kajal Õite õhkudel. Kallimat mull kohta Pole sellel a'al. Kui siin oja kaldal Kõrge kuuse na'al. Kenalt kingult alla, Waatan üle mee. Ei sääl laene mölla. Kõik nii wagane. Kaugel teedel eha. Läigib loodest wccl, kaunis on see näha. Õndsust aimab meel. Loodus õnne elul Rinda rõõmustab/ Puha paistus-ilul Südant sojendab. Minewikust mõttes Mõnda mäletan, Armsamale soowiks Lugu luuletan. Mäletuse õues. Mõttel sügis-rüüd. Maru möllab põues. Huultel walu hüüd: Millal saan su rinnal Rahus hingava KüngaS Eesti pinnal Minu arm ju sa! Leinaja neiu. Rllere kaldal, puude wiluS, Ms Istus neiu noor ja iluS; Waatis waluS mere wette, Wahest kurwalt oma ette. Hinge walust liik'sid huuled Õhku kostsid kaebe hääled: „Peiukc, mo õnn ja ilu Elu tormi waikne wilu, Leidsid meres külma haua Mille päal saa sõitsid kaua. Sõitsid maru, möllu mäes Oma elu-saate käes. Ihu uppus külma wette. Aga hing läks Isa ette, Otsust andma omast elust. Kui läks üle Tema keelust. Oh sa armas, oh sa kallis. Oled nüüd sääl rõõmu hällis Sina elad rõõmu ra'al! Mina kurjal patumaal!" Häkist mere laened kiik'std, Warsi jälle kokku liitsid. Wallis warsi hingas weel. Neiu rändas taewa teel 1. Xoort, Möndasugust. —Ka ometi saladus. Kohtunik; „Aga ütelge ometi, kudas Teie üksi need kõmad raudlukud ja raud uksed äralõhkuda saite. Kaebealune:  „Jah, waadake, see on just minu ameti saladus." Hää abinõu u. Sildimaaler: „See tahwel on adwokaadi nime ja korteri tähendada liig suur mis kirjutan küll meel sinna pääle? Ongi käeS: Siin on hää nõuu kallis!" Kuresaare kiriklikud sõnumid. Neljapäewal, St. Detsembril. Eestikeeli wastulanludega Jumalateenistust kellu 7 peab ülemõpetaja Lemm. Trükitud laulu lehed on sell õhtul kiriku ukste eest saada. Reedel, I. Januaril IBNK. (Uus aasta.) Ecstikeeli Jumalateenistus kellu Jutlust teeb ülemõpetaja Lemm. Pühapäewal, S. Januaril. Eestikeeli Jumalateenistus kellu V'-12. Jutlust teeb ülemõpetaja Lemm. Walaskala püüdjad. Kirjutanud K, Loiken Oö oli kole, pime ja hirmutaw. Tuult ei olnud mitte palju ja mere pind oli praegu üsna tasane, ning siiski kuuldi kaugelt tume müdin ja hulgumine, nagu seda põhja mere randades alati kuulda on. Suure kolina ja praginaga heitis suur Inglise aurulaew „Bangast-Wolke, Kröönlandi  ranna lähedal, oma ankrud mere põhja. Kapten Mairow oli Jnglisemaalt siia külma randa sõitnud, walaskalu ja hülgid taga kihutama. Siiamaani oliwad nad ainult hulga hülgid tapnud, aga walaskala  saaki polnud nendel meel olnud. Et öö aga wäga pime oli ja mere koht kardetaw, sellepärast laskis kapten laewa ankru panna. Herra Mairow oli üks neist kuulsamatest  walaskala püüdjatest. Tema ise oli mäga tark ja südikas mees ja tema madrused  oliwad kõik wäga tublid, osawad ja julged mehed. Iseäranis tähtsad oliwad nende seas üks Daaulane, nimega Joonas Smitt, keS esimise lootsiku juhataja auu sees oli ja üks Eesti madrus, kes juba oma noores eas Inglis laewade pääle teenistuse  asunud oli. Madrused seisiwad kõik laewa teki pääl ja ootasiwad igatsedes walge tulekut. Öö jäi aga ikka weel pimedaks, nõnda et madrustel aeg juba igawaks kippus minema. Noor Sakslane, nimega Rihard Walker, kes oma reisi pääl ainult lusti pärast wallaskala püüdi oli waatama tulnud, seifis kapteini kõrwas laewa lael ja waatas imestades paksu tumeda öö õhu sisse. Midagi ei wõinud ta näha, aga kuulda wõis seda rohkem. Kaptein Mairow seletas  temale põhja maast ja merdest mõnda, mida noor reisija suure imestusega päält kuulas. Korraga kõlas imelik sulin mere wees. Walaskalad! walaskalad! kõlas hüüd madruste  seas. Pange paat walmis! Seadke püüsed korrale! Walaskalad on meie lähedal, ütles kapten Mairow naeratades, imestama Walkerile. Oleks praegu walgem, siis peaksite nägema, kudas suured weesambad merest ülesse kerkiwad, mida suured mere kollid oma pealae august ülesse purskawad. Kas teie nüüd kohe «valaskalu püüdma lähete? küsis Walker. Ei, kostis kapten. Praegu on meel wäga pime, peab «valget ära ootma, mis nüüd enam kaugel ei ole. Warsi hakkas ka ilm walgemaks minema ja näha oli et päew tulemas oli. Madrused wahtisiwad kõik teraselt mere poole, aga sääl oli praegu kõik «vaikne. Korraga kõlas aga jälle hirmus wurisemine mee seest ja nüüd mõis igamees selgesti näha, kuda päratu suur «veesammas, laewast tükk maad eemal, ülesse kerkis. Seda teeb kõik walaskala hinge õhk, ütles kapten Walkerile. Hee mehed, laske püüdja paat meresse! hüüdis ta madruste poole. Ruttu! Teised paadid olgu ka iga silmapilk «valmis. Käsk sai ruttu täidetud. Uks paraja suurusega paat sai meresse lastud ja senna sisse asusiwad kuus kõige tublimat madrust. Paadi nina pääl seisis wapper Daanlane, Joonas Smitt. Tema käes oli üks päratu suur terawaks ihutud ahingas, kellel mõlemil  pool tugewad kisud külges oliwad. Sellel ahingal oli suur pikk puu warS taga, kus otsaS tugew rõngas oli, mille külge päratu pika köit sõlmiti. Ka palju niisugussi ahingid oli paatis olemas. Paat tõugati laewa juurest ära ja sõuati eemalt paistma mee samba poole. Meeste näost oli küll arwata, et see reis neile just lõbu sõit ei olnud, aga siiski mõis säält ka ärawõitmata  julgust ja meele kindlust ära tunda. Kas need kuus meest üksi walaskala wastu «võitlema lähemad? küsis Walker imestades. Miks ei lähe kõik laewa rahwas ühes? Ei ole enam tarwis, wastas kapten; suur hulk ei wõi sääl praegu midagi paremat  teha. Kas niisuguue wõitlus ka mitte nende meestele hädaohtlik ei ole? On küll, kostis kapten, seda wõisite juba nende meeste nägudest isegi ära arwata. Suur mere orik wõib neid ühe ainsa saba löögiga kõike mere põhja matta, wõib neid kõigi paadiga oma päratuma suhu tõmmata ja siis neid sääl puruks teha. Aga julgust ei puudu ühel tublil mehel üheski asjas, ka surmagi wastu minnes mitte. Teie peate näha saamakui  osawad ja walmiStatud nad iga wähe, magi hädaohu wastu on. Kas selle ahinguga tahawad nad kala sisse lüüa ja teda siis kinni pidada? küsis Walker. Sisse lüüa jah, aga kinni pidada ei! Terwe suur laew ei jõuaks ühte seesugust mere kolli kinni pidada, palju wähem weel üks pisuke paat, mis tema ees kui udu suluke on. Aga nüüd hoidke omad silmad hästi lahti ja pange teraselt tähele, sest püüdmine saab kohe algama. Paat oli juba üsna senna ligidale jõudnud, kust suur wee sammas ülesse kerkis. Meeste suurest ettewaatusest oli näha, et nad küllalt tundfiwad, kui hädaohtlik  see silmapilk nendele oli. Laewa päält wõis kõik selgesti ära näha. Mehed sõudsiwad nüüd tasakesti, et suur loom nendest märki ei saaks. Joonas Smitt, paadi eesotsas seadis oma ahingi juba wiskamise tarwis malmis, —> weel mõned aeru tõmbamised ja siis wihises korraga ahingas kange hooga läbi õhu. Trehwatud! trehwatud! karjuti paadi päält. Ahingas on tal sees! Silmapilk laskis kala ennast nüüd wee alla. Walker armas, et ta nüüd paadi ILS2 AS S 2. Saarlane,