Saarlane Uleiiliiiae xalitika ajaleht ma»- ja linaarahmale. MU j» 33. Teisipäewal, 16. Augustil 1894. XI. aastakäik. maksab- S«ar«maal aiStaS.... I. rbl. 23 kp> Saaremaal pooles aastas I „ „ Pooles aastas. ..... 1 „ 22 „ Ilmub igal tsisipÄosV«»t. Kurcsaares laubannlitsaS nr. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Knresaares. Kuulutuse rida ehi selle ruum maksab L kop. Uus passiseadus. (Järg). 3) Keegi ci ole kohustatud oma alalisel elukohal üleSpidamise-tunnistust pidama. Wabrikutes ja töökodades, millede kohta Vabrikutöö ülewaatamise määrused maksmaks  on pandud, on töölised wabriku ülewaataja  ehk kohaliku politsei nõudmise pääle kohustatud, üleSpidamise-tunnistusi pidama, kui ka need Vabrikud ja töökojad tööliste alalises elukohas seisawad. 4) Alalisest elukohast äraminemise juures ei nõuta ülespidamise-tunnistust: I) selle kreisi piirides, kus äraminija alaline elukoht  on, niisama ka wäljaspool selle kreisi piirist, kui äraminija mitte üle -viiekümne werSta oma kreisi rajadest kaugemale ei lähe ja ta äraoleku aeg mitte kauem kui kuuS kuud ei kesta. 2) Inimestelt, kes põllutööle on palgatud (põllutööle palkamise  seadus, artikel 2), niihästi tähendatud paikades kui ka alalisele elukohale naabruses seisma teise kreisi -valdades, kui ka äraoleku aeg kauem kui 6 kuud kestab. Seda reeglit tarwltatakse eelminewas arStiklis (3) nimetatud  kitsendustega. 5) Ülespidamise-mnnistuse wäljaandmine  sünnib ainult saaja alalises elukohas, lväljaarwatud ainult 10. artikli tähenduses nimetatud korral. L) Üleõpidamise-tunniStuse Väljaandmisel on sellele asutusele, kes tunnistuse annab, moli antud, tunnistuse saaja ise olekut kui ka tunnistusesse ülespandawaid tähendusi järele proowida. Kui tunnistuse-saaja poolt dokumendist ette näidatud on, siis tehakse wiimaste pääle nende tagasi-andmisel tähendus,  millal tunnistus wälja on antud. Ülespidamise-tunnistuse saaja -vanaduse määramiseks ei wõi dokumentisid nõutud saada, wälja arwatud need korrad, kus selle seaduse põhjusel -vanadusel iseäralik tähendus  tunnistuse -väljaandmise juures on. 7) Ülespidamise-tunnistuse -väljaandmiseks  nõutakse, pääle muude seaduses määratud  tingimiste, et inimene, kes tunnistuse saab, sellele asutusele, kes tunnistuse -välja annab, awaldaks, et tal teist tunnistust ei ole. 8) Iga ühele inimesele antakse iseäranis üleöpidamise-tunnistus, wälja arwatud alamal  seiswatel 9 ja 10 art. nimetatud kordadel. 9) Ülespidamise-tunnistusesse tähendatakse  saaja naine üles, kui ta mehe juures elab. 10) Mõlemist soost Ülepidamise-tunniStuste  saajate soowil wõiwad nende palwe pääle nende juures elawad inimesed tunnistusesse üles kirjutatud saada: 1) pojad ja mehesoost  sugulased, kaswandikud ja eestkostmise  all seiswad inimesed, kuni nad kõik 18. aastat wanaks on saannd, 2 neiupõlwes seiswad tütred ja naisesoost kaswandikud ja sugulased ja eestkostmise all seiswad tüdrukud, kes kakskümmend üks aastat weel wanaks ei ole saanud, 3 inimesed, kes kõrge wanaduse ehk terwise seisukorra pärast ilma wõõra abita läbi ei saa. Punkt 3. tähendatud inimesed, kui ka kõik teised ülemal tähendatud meestesugust inimesed, kui nad juba 17 aastat manaks on saanud ja naistesuaust inimesed, kui nad 21 aastat manaks on saanud, ei wõi muul musil, kui ainult nende endi lubaga saaja üleSpidamise-tunnistusesse kirjutatud saada. Tähendus: Iseäraliste ülespidamisetunnistuste  wäljaandmine inimestele, kes ühise tunnistuse pääle on üles tähendatud, wõib selle tunnistuse ettenäitamise järele ühise tunnistuse pääle tähendatud inimeste ajutilisel elukohal sündida. 11) Eelminewas artiklis (10) tähendatud  mehesoost inimesed, kes weel seitseteistkümmend  aastat wanaks pole saanud, kui nad mitte riigiteenistuses ei seisa, ja naisterahwad, kes weel kakskümmend üks aastat wanaks pole saanud, kui nad abielus  ei ole, ei wõi muul wiisil iseäralisi üleSpidamise-tunnistusi saada, kui oma wanemate ehk eestkostjate palwe pääle oma hoolitsejate lubaga, abielus feiSwad naisterahwad,  wanaduse pääle waatamata, mitte muul teel, kui oma meeste lubaga. 2 3) Ülespidamise-tunniStuSte asemele, mis wanaks on läinud, määritud ehk muul wiisil rikutud, wöib niihästi omaniku foowi, kui ka politsei nõudmise pääle uued antud saada. 24) Kui ülespidamise-tunniStuS kadunud ehk ära häwitatud on, siis wõib omani! sellest kohalikule politseile teatust anda, kes Ilu ja süda. S K. Loike»'» uudisjutt 4. Seitse aastat on jutu alustuscst mööda läinud. Juhan Hallan'i majas on selle aja sees ka mõnigi asi muutnud. Juhan ise oma abikaasaga on hüä hulga wanemaks jäänud, xoeg Preedik on suureks nooreks meheks sirgunud ja tütar Leena ei ilmu enam omas lapselikus kujus waatlejate ees, maid temast on tubli, tark ja waimurikkas noor tüdruk saanud. Juba mitmedgi noored mehed oliwad oma südamed tema ilu märkudesse  kautanud. Nende hulgas oli ka Paul Linde, kes nüüd nagu truu ja tubli sulane Hallanite peres teenis. Ta oli lapsepõlwes säält kida ja kaSwatust leidnud ja nüüd tahtis ta seda jälle jõudu mööda ära tasuda. Ta oli nüüd ilusaks nooreks meheks kas«anud  ja oma tubliduse ja auususe pärast leidis ta oma peremehe silmas ikka ja alati suurt lugupidamist. Juhani poeg Preedik oli ikka alles endine tormpää. Küll noomis ja maenitses isa teda, aga see ei mõjunud midagi, maid Preedik sühmas nüüd õige terawaid sõnu isale «aStu, milleks omal nüüd küllalt «oli armas käeS olewat. Temale oli nüüd vma endiste halbade kombede kõrwal «eel otsata rumal uhkus sisse siginenud; talongerdas  nagu tüis puhutud konn selle pere hulgas ja oli igaühe wastu karm ja kulm. Iseäranis Pauli wastu oli ta otsata uhke; ta ei pidanud temaga midagi tegemist ja kui ta sellega ainult tarwilisel korral midagi rääkis, siis käis see päris tigedal toonil. Ka Pau! ei hoolinud temast midagi, waid hoidis ennast aga wana Hallani ees auusaks ia ustawaks ja tegi nagu poleks noort Hallanit maailmas olemaSgi. Leena oli ikka, nagu lapseltgi, lahke ja armuline tüdruk ja püüdis Pauli meelt oma helduse ja lahkusega ikka jälle kohe heaks teha, kui Preedik temale wahest midagi kibedat ütles; mitte ainust kordagi ei olnud ta temale midagi halba ütelnud ega tema meelt pahandanud.  Paul pidas lahkest ja õiguse armastajast  tüdrukust suurt lugu ja püüdis tema hääks kõik teha, mis aga wõis, et ka temale meelehääd teha. Ta oli rõõmus, kui Leena teda kuskile käskis ehk juhatas ja oli ikka alati sõna päält tema käsku täitmas. Ka Leena pidas Paulist suurt lugu ja nõnda sigis nende wahel kõige parem perekondlik sõprus ja hea läbisaamine. Aga nüüd . . . nüüd kus Paul juba täieealiseks nooreks meheks saamas oli, sigis senna weel üks iseäralik tundmus nende sõbrust wahele. Seda tundmust nimetakse  lühidalt ja lihtsalt  armastuseks.  Neiu Leena Hallan ei olnud mitte üksi lahke ja hääsüdamega, waid muude hääde omaduste kõrwal oli tal ka tema kõrge ilu. Ta oli mitmegi uhke ja ilusa nooremehe ülem paleus, kuda wõis siis Pauligi süda tema wastu tühjaks ja tuimaks jääda? Ei! Ta armastas teda.—Jah, ta armastas teda kuumalt... tormilikult... Aga mis oli tema armastus? Mis oli see? Mis mõjus see? Kuda wõis ta üht rikkamehe tütart armastada, kuuni sellel ju ometi teisi kõrgemaid auuStajaid küllalt oli? Oli nüüd Paul küll ka iluS ja tubli noormees, siiski oli ta paljalt waene sulane, kellel muud pärandust ei olnud, kui oma tubli ihu ja hää hing; mis wõis ta sellega pääle hakata? Need mõtted liikustwad ka Pauli omas pääs ja alati läks tema nägu kibedaks, kui ta selle pääle mõtles. Aga kas siis üks sulane ei wvigi armastada? ütles Paul iseeneses, omale tröösti mõtteid ette maalides. See pole õigus! On ju ka teisi sulast, kes — armaStawad,  naised wõtawäd ja õnnelikud on, miks ei pea siis ka mina seda olema! On» siis Leena Hallan tõesti ka kõikidele mi meeldiw, kui minule? See on küll wõimalik! Ons see mulle õnnetuseks? Hmm! . . Wõib ka olla . . . Siiski ei wõi ma teisiti ma pean teda armastama . . . Jah ma armastan teda . . . Äga tema . . .? Wiimane küsimine oli kibe ja figitaS