kõige meestega mere põhja saab wiima, aga köis, mis ahinga warre otsas, oli pääle saja sülla pikk ja nõnda seatud, et see järele jooksis. Tüki aja pärast tõusis ta jälle wee pääle. Nüüd wihisesid meel mitu ahingat läbi õhu ja jäiwad kõik kala laia selja sisse kinni. Nüüd hakas ta ühte puhku ülesse ja alla käima ja sai ka iga kord uusi ahingud omale osaks. Haawatud kala moiras hirmsasti,  mis kõik õhu wärisema pani ja mehed laewalgi põrumist ja rvabisemist tundsiwad. Kõik wesi sai tema merest punaseks wärwitud Kala rabas ja pöörleS hirmsasti, wiskas ennast wahel seliti, aga kõik ei aitanud ühtegi, sest terawad kisud oliwad ennast wäga tugewasti tema naha alla ära neednud. Nüüd näis ta ka oma waenlasi märkawat ja püüdis kõige mäega oma sabaga neid puruks teha. Need aga oliwad targad ja ettewaatlikud küll; nad sõudsiwad paadiga kalast nii kaugele, kui köied ahingate otsas neid aga minna lubasiwad. Wiimaks näis kala rammu raugema hakkawat. Tema mõiramine jäi tasasemaks, rabamine nõrgemaks ja wiimaks jäi ta üsna rahulikult, pool küljeli weepinnale. Mehed seda nähes hakasiwad paadiga tasakesti  ja wäga ettewaatlikult kalale lähemale sõudma. Miks pärast nad nüüd mitte korraga kala juure ei sõua? küsis Walker. Temal ei ole jo enam liikumist kuskil? Ta on witt surnud. Kapten naeris. Ära usu! ütles ta. Suur mere koll puhkab oma wäsimust ja siis saate teie alles näha, kui hää prii sõidu ta nende meestele teeb! Mehed tahawad  teda aga wäsinult minema kihutada, sest et neil muidu wäga pikk sõit ees on, milleks kellegil himmu ei ole. Ah waata, sääl ligutab juba kala ennast! - Paadid meresse! Wiimased sõnad saiwad madrustele pool käratsedes ööltud. Suure knrusega sai mitu paati meresse lastud. Kõik mehed largasiwad nüüd laewa laelt ära ja läksiwad paatidesse.  Ainult mõned mehed, keda kapten laewa wahti käskis jääda, jäiwad laewa laele. Nüüd peame meie nende priisöitjatele järele sõudma, senni kui kala ära sureb, sest üksi ei jaksaks nad kala keeligi ära tuua! ütles kapten, jälle Walkeri poole pöördes. Tahate teie meitega ühes tulla, wõi jaete nende meestega senniks siia laewa pääle? Meie ei wõi mitte otsustada, kui pikk teereis  meil ees seisab. Mina tulen kaasa, ütles Rihard. Olen ma kord walaskala püüdmist -vaatama  tulnud, siis ei raatsi ma ühtegi osa nägemata jätta. Kapten astus ees paati ja Rihard Walker tema kannul. Sell silmapilk hakas kala liikuma ja kihutas suure kiirusega laia mere poole. Paat lendas, köite waral tema taga, nii et wee tuisk lendas. Teised suuremad paadid, kus wäga palju mehi sees oli, sõudsiwad kaugelt neile järele. Nad oleksiwad warfi teisi silmast kautanud, kui kala mitte wahel omas jooksus poleks peatanud.  Sell kombel oliwad nad -vist mitu penikoormat  kaugele läinud, aga ikka meel ujus kala edasi. Wiimaks ometi jäi ta omas jooksus mähe tasasemaks ja wiimaks tõusis ta, nagu päratu tomp, lapiti wee pääle ja jäi senna wagusi seisma. Kapten õiSkas rõõmsasti, seda nähes. Sell silmapilgul sai ka esimesest  paadist märki antud. Nüüd on ta surnud! ütles kapten. Nüüd sõuame ruttu, et teistele abiks saame! Meil saab tööd ja waewa küll olema, teda oma laewa juure wedades. Mehed tõmbasiwud nüüd nii, et aerud paenusiwad. Kümne minuüga oliwad nad teiste st-urcs, kus kala, nagu saar, ke, made ees seisis. Nüüd, kus enam midagi kartust ei olnud, söuoti paadid umbes kaia juure ja kõik pistsiwad käed suure mere kolli keha külge. Tuura mees Joonas Smitt ronis kala selga ja weel palju teisi tema kannul. Suured ankrud saiwad kala sisse löödud, kuhu tugewad köied külge pandi ja siis paatide taha kinni seuti. Wiimaks, kui kõik korral oli, hakasiwad paadid ühe korraga kõik sõudma. Tükk aega näitas nende waew ilmaasjata olewat, sest köied läksiwad  küll pingule, aga kala ei tahtnud paigast liikuda. Wiimaks, pika waewanägemise  järele, hakas ta mähe aawalt paatidele järele tulema, esiteks pitkamisi ja siis ikka rutemini, kuni wiimaks sõudjate! enam palju waewa ei olnudki. Rihard Walker waatas suure imestusega päratumat mere kolli. Ka mõned madrused, kes esimist korda walaskala püügil oliwad, näisiwad teda imestusega tähele panema. Kapten, kes nende imestust nägi, jutustas  neile mõnda walaskaladest ja nende püüdjatest. Walaskala on, ütles kapten, loomu poolest üks wäga imelik ja iseäralik elajas, mis teda mitmes tükkis kala sugust nagu lahus hoiab. Temal on soe wcri, mis loomulikult teistel kaladel mitte ei ole. Ka poegemise juures ei ole ta sugugi teiste kalade sarnane. Tema toob elawad pojad ilmale, hoiab neid enda ligi ja imetab neid oma rindade seest, sest ta on imetaja elajas. Enam kui kaks poega ei too walaskala ilmaski korraga. Temal on ka kaks rinda ja nisa loodud, kust seest ta oma pojad imetab. Emu muiste leiti wäga suuri walaskalu, mõned pääle 30 sülda pikad. Nüüd teda küll enam nii suurt ci leita See tuleb sellest, et teda wäga palju püütakse ja temale aega ei anta, oina täit kaswu kätte saada. Meie tabatud koll on praegu weel üks N"ist suurematest ja tema pitkus ehk wõib wacwalt 25 sülda olla. Walaskala  jämus on, tema pitkuse järele, üsna parajas korras. Temal on kesk pealae sees juur auk, kust läbi ta wett, suurie sammaste kombel, hirmsa mulinaga ülesse purskab, see on ühtlasi ka tema hingamine. Walaskala  suu on nii suur, et saal sees. rumm poolest, terwe perekond inimessi prislestt elada wöiks. Ka kurk on tal lai, aga kõri üsna kitsas. Tema silmad ei ole palju suuremad, kui härja silmad, aga siisgi wõib ta nendega oma waeniast jo kaugelt ära näha. Keel on temal jelge raswa tükk ja kaalub  1000 naela, ehk weel rohkemgi. Walaskala  saab ainult tema hää raswa pärast taga kiusatud, tema liha ja luud ei ole mitte pruugitawad. Ainult tema igemete küljes on niisugused luuosad, millega ta mere põhja kaudu tõltu ülesse otsib ja need on, mida meie wallaskala luuks nimetame. See on küll kõik wäga imelik! hüüdis Rihard, kui kapten juttu oli lõpetanud. Mis on küll inimene selle suure mere kolli kõrwas? Enam ühte, kui sääsk härja sarwe püäl! Ja siiski saab ta tema üle wõitu! Eks see ole Jumalik märk! Eks see ole Looja kindel seadus, kes inimest kõikide loomade walitsejaks on seadnud. Jah, see on küll tõsi, noor sõber, ütles kapten. Jõu ja rammuga ei wõi inimene midagi teha, aga seda enam kawaluse  ja kunstliku nõudega, mida Looja temale loomuses sisse pannud. Siiski ei lõpe ometi kõik walaSkala jahid nii õnnelikult,  kui meie tänane. Näituseks panen d ile siin mõned Nlkid ette mid minaiw -'ma silm idega wul.-Sk.il» püüg>l, ol u juhtunud nägema, niis aga hoopcs kurwema otsaga ära lõppesiwad: See oli aasta 1854, kui mina ühe suure liri-maa sõja laewa pääl midsbipmeni  ametis teenisin. Laew, nimega „Abadja" purjetas Atlanti okeaanis ja otsis üht suurt ja kardetawat mererööwlit taga, kes sell ajal palju Inglis kauba laewu ära rööwis, mis Euroopa ja Ameerika  wahel sõitsiwad. Oma reisi teel juhtus „Abadja" ka siia Kröönlandi ranna lähedale tulema, kus meie palju walaskalu näha saime. Ehk küll „Abadja" walaskala püüdjate laew ei olnud, siiski oliwad tema püül ka selle töö tarwilised abiriistad olemas.  Meestel tõusis lust ja himmu, ühte suurt mere orikat kinni püüda. Nad palusiwad  kapteini käest luba, mida see nendele ka andis. Nüüd lasti paat meresse ja kümme wõi kaksteistkümmend meest asusiwad  püüdmise tarwis paati. Wana laewa kokk Joon Groote, kes ennast selle tööga kõige rohkem harjunud kiitis olema, asus paadi nina pääle ahinga meheks. Nii osawad ja ettewaatlikud, kui need mehed ka igas asjas oliwad, siiski oliwad nad selle tööga wäga ettewaatmatad ja harjumata. Nemad ei täädnudki wist õieti weel, kui kardetaw jaht see oli, mida nad praegu algada tahtsiwad. Nemad usaldasiwad ennast wäga kala saba lähedale. Joon Groote wiskas ja trehwas ka hästi. Haawatud kala tegi hirmust mõrinat ja hakkas oma sabaga kangesti siia ja senna wihklema. Üks wehklemise hoop trehwas paadi nina pääl olijat Joon Groote't, kelle eluta surnu keha, hirmsasti puurstatult, paati langes. Teised püüdsiwad nüüd küll ruttu põgeneda, aga hilja! Teine hirmsam löök, kala sabast, wajutas paadi purustatult mere põhja, kust hiljemini mõned lagunenud tükid wee pääle nähtawale töusiwad. Meie teised päästsime küll w.nde eluta purustatud kehad w>ust, aga see ei aitanud enam midagi! Wõidurikas mere koll ronis suure hooga kõrgele mere pääle. See oli nende julguse palk! Seda wõib üks walaskala teha! Teine sarnane lugu sündis alles mõne aasta eest, ühel Norra kapteinil, keS minu laewa köcwal übte suurt walaskala oti tabanud. Niinad ottwad kalale hirmus palju tuuri ahingaid kehasse ajanud, nõnda et see õige ruttu oma were ära kautas ja rammutumaks jäi. Kui kala, rabamisest wäsiuud, pool küljeli laenete pinnal laamama  jäi, arwasiwad mehed teda juba surnud olewat ja söudsiwad paadiga julgesti tema ligi. Sääl ärkas aga korraga uus elu kala sees; ta hakkas oma sabaga hirmsasti peksma ja silmapilk oli paat meestega purustud ja mere põhja maetud. Teine paat, mis laewa päält appi saadeti, tabas küll ahinga köied jälle oma kätte; kala sai kinni püütud ja ära surmatud, aga sellega ei wvinud nad ometi oma seltsimehi enam elusse äratada, mida kala nende wiimase woodile sängitanud oli! See on jälle üks märk, mis näitab, et walaskala püüdmine mitte nalja asi ei ole! Pahu parem lugu ei juhtunud ühe Prantsusemaa walaskala püüdjal, keS juba oma poole eluaja ennast selle ametiga ülesse ZH 52 Saarlane, 1892.