maal mõned kihelkonnad meel koguni wanawara korjajate hulgas. Ja neist kihelkondadest, kust juba kirjutud, ei ole kõik mõistatused j. n. e. ammugi meel mitte üles kirjutatud. Seega ei ole tehtud töö wecl mitte täielik ega anna täiclikkud pilti meie rahwa elust. Lugu on aga nii, et kõik tänini korjatud mõistatused, mis «Eesti rahwa mõistatustes" juba trükitud, mu käest Helsingisse on wiidud, kus neid täielikumalt järele uuritakse jn sääl korjajate kui ka korjanduste kohta pikem kiritöö walmistatakse. Ses kirjatöös näidatakse siis, kui kangele rahwa sekka keegi mõistatus ulatab ja kui hästi keegi kihelkond wanawara alal hoidnud. Niisama saab nende mõistatuste najal, mis pärast «Eesti rahwa mõistatuste" ilmumist minu kätte tulnud ja weel tulewad, ka sarnane kirjatöö tehtud. Kui ka tänini hea hulk mõistatusi  koos on, mis „Eesti rahwa mõistatuste" efimiseS jäos weel ära ei ole trükitud, ei ole need ometigi weel nimetatud raamatu teise jäo trükkimiseks  küllalt. Niipea aga kui kirjandusi rohkem minu kätte jõuab ja paras raamatu jägu materjali kokku saadakse, läheb «Eesti rahwa mõistatuste" teine jägu trükki. Nimetatud raamatus saab teadu pärast niisamuti kõige korjamise paikade kui ka korjajate kohta aruanne antud. Loodan siis, et Saaremaa mehed, kes tänini nurgad olnud wanawara korjama, edespidi weel wirgemalt tööle hakawad ja mulle palju rahwa mõistatusi kätte saadawad. Aga ka ennemuistsete  juttude eest olen wäga tänulik, kui neid mulle saadetakse. Ligi 10 aasta eest hakasin nimelt ennemuistsete juttude kogu «Esiwancmate waranduse" ja „Endise põlwe päranduse"..nime all wälja andma, aga liig kaugele ei ole ma sündliku materjali puuduse pärast selle tööga weel saanud. Trüki tarwis on heagi kimp ennemuistsed juttusid walmis, aga uusi korjandusi wõin weel wäga hästi tarwitada. Kõige nende korjanduste üle, mis mulle Saaremaalt saadetakse, tahan edespidi „SaarlaseZ" aruanda, et Saaremaa pojad teada saaksiwad, kelle poolt ja kus nende pool tööd tehtud. Kroonlinnas, 10. Januaril 1892. M. J. Eisen. Adress: ikpaiiinrngr'n. Koormalt. Paari nädala eest kukkus üks wanadlane mees wett wõttes kaewu, kus ta oma pea nii ära lõi, et teda linna hospidali toodi. Ka õnnetus! Walljalast. Õiendus ja wastus. „Saarlasc" S numbris s. a. lugesin mina, ct keegi Walljala „õrnema-soo" kohta oma mõtteid awaldab ja seda minu teadmise järele niisuguse mõõduga mõõdab, missugune umbes õige ei ole sellepärast lubagu auustatud „Saariase" lugejad mulle paar sõna selle asja seletuseks. Et WalljalaS rohkesti õmblejaid on, see on küll õige, sest neid on ka mujalt kihelkondadest, mõnesuguse elusaatuse läbi senna rändanud, aga kui palju nendest õppijatega, wõi nõnda ütelda „purSNdega" oma ametid peawad, ei näita see «Saarlase" kirjasaatjal mitte selge olewat. Kuida mujal Saaremaal kihelkondades, nõnda on see ka Walljalas emadel mõõduks, et need ome tütarlapsi kõige muu wiisipäralise õpetuse juures ka „nõela-ametis" õpetawad. Juhtub nüüd nähtuseks,  mõnda kergemat rätsepa tööd ette tulema, siis saadetakse tütar ühes riide rulliga (kuidas kirjasaatja nimetab) ühe rohkem õppinud õmbleja juure, kus siis see töö wiimase juures olemisel ja osalt ka aitamisel malmis tehakse. Esmalt sellepärast,  et wanematel wähem wälsaandmist ja teiseks, et laps ennast ja omale rohkem ametid juure õpib, mis temale erstulewal elu ajal suurt kasu saadab. Aga kas siis nüüd sarnaseid õppijaid „purssideks" nimeta ja „pursfidega" wõrrelda wõib, mis hoopis  teine asi on, see on täitsa „õrnema-soo" laimamine! Jah, tule Jumal api! Siis on küll Walljola elu kaunis kirju poolne ja seaduse was- taline, kus juba „õrnema-soo" juures tosinate kaupa „pursisid" õppimas on, mis kõige teiste arwamise järele ainult meistrite juures ette tuleb. Ja palju imelikum on weel see, kuidas see üks „örnake" neid kõiki õigel teel ja õpetada jaksab, sest «pursid" ja „poisid" on ikka enamiste pahurad ja üleannetumad. Sellepärast oleks wäga soowida, et kirjasaatja wacwaks wõtaks ja sellest asjast säält Walljala poolt pitkemalt kirjutaks, see oleks tõesti „uudis Saaremaalt." Kus häda näed laita, sääl tule ja aita, ütleb wana sõna ning sellepärast armas Walljala wend, ei ole mina oma kirja mitte «sõbruse", ei ka mitte „wiha" ega waenu pärast kirjutanud, waid ainult õigel teel «õrnemate" eest. Mn sõber, kui mind armastad. Mu soowi warsi kuulda saad: Mu «õrna õdesi" õpeta. Mu wäikseid wendi awita! Dünaburgist. Sääl wsetud nende päewade sees terwe wargate selts kinni, kes ühel raudteel jaamadest ja wagunitest kaupa warastanud ja ümberwahetanud. 20 süüalusest on ainult 8. meest trahwi alla langenud, kuna teised tunnistuste puudusel wabaks on lastud. Peterbuvgist. Mitte kusagil pool Euroopas ei lange nii palju inimesi hullu koerte ohwriks kui Wene maal. Statistika teadete järele on Wene maal aastal 1889 2720 hullu koera surmatud, millest 2570 täiesti hullud, 150 selle kahtluse all oliwad. 721 inimest saiwad hulludest koertest hammustatud,  mille 216 hullustusesse suriwad. Need armud on teiste Eüroopa maade kohta koguni suured. Jnglisemaal tuleb hullustuse tõbe ainult 11 —15 inimese juures ette, kuna Belgia-maal see tõbi peaaegu tundmata on Sarnased suured armud tulewad Wene-maal selle pärast, et siin sellekohased seadused meel nõrgad on, ja needgi mis olemas, ainult linnade kohta käiwad, kuna maa elanikud koguni kaitseta jääwad. Rostowist. Sääl on 1. Septembri kuust saadik künni 20. Januarini 47,671 meest ja naist, lapsed wälja arwatud, maakonna-kogude lubakirjadega näljahäda kubermangudest Wladikawkasi- ja Uue-Wene maa raudteede äärsetesse maakondadesse läbi sõitnud. Magus ämariku köne. Wanad mehed waatasiwad wäga kui nemad piiru puid raijusiwad, et igale poole tõesti tarwitaw ja kõlblik puu pidi saama pruugitud, kunas kõige parem ikka seemne ehk ema-puuks järele Mti; siis oli neil igal ajal ja korra! wõtta, mis tarwis oli. Piiru puud raiuti kuude wahel, see on kui kuu otsas ja noor-kuu weel end näitanud ei olnud, ja weel waadeti, et selge päewa paistne ilm oli, sest see jookseb piirgu kui siid: walged ja ilma suitsuta! Kui nüüdne Saarlane weel piirgudega enda tuba peaks walgustama, siis peaks tal, kui Mulgil karja lauda seest, kolm suitsu korsnast wäljas olema, muidu ta seda kanget suitiuwälja ei tõmba. Mitte aga üksnes sellepärast, et nüüdsed ilmad pilwcsemad ehk et rahwas aega ei oska waata, maid sellepärast, et nüüd niisuguseid ilma oksateta puid wähe, ehk sugugi enam leida ei ole; sest nüüdsed puud ainult mõne mana metsa jätised on, kellel ei õiget kaswamist ega õiget kuuvanust ei ole. Tuule wintsutusel keerleb ja meerleb ta ja kaSwab kui sagarik põesas üles. Kui mõni ehk kusagil peaks paremine kaswama, mis ainult õnnetuse kombel juhtub, ehk õigem ütlelda: kahe silma wahel jäänud, siis on sellel kohe, kui ta silma juhtub, kirmes kaela pääl. Seda ei tule kellegi! meele, et ilusaid puid tuleb hoida, waid kohe mõteldakse i kellele ma seda hoian; täna olen ma kes teab, ehk kes Home jälle selle peremees olla wõibl Oh, need lühikesed Saaremaa kontrahid on ka suured metsade surmajad siin! Kui üks peremees  teaks, et ta kindlalt ühe koha pääl oleks, siis hoiaks küll mõni, ütlewad paljud, aga ivale küla weli! Pane tähele kroonu malda ja nende metsast, ei ole need paremad ühtegi, maid mõnes kohas meel waesemas korras kui päris waldades; sellepärast ei maksa seda wiga mujalt otsida, kuid ainult ikka kõige meie Saarlaste eneste juurest. Mõnes kohas on otse see rumal mood, et kõik puud otse suutumaks juurtega maast üles kistakse. Ehk raiumine küll juba kahjulik on, aga üles juurimine on otse kiusamine, sest senna ei tule iialgi enam puud! Sellepärast, kes ei taha oma puu sugu otse ära häwitada, see ärgu iial juurigu täis puud, maid ainult põesaid, sest need rikuwad heina- kui ka karjamaid. Jätke ikka, armsad Saarlased, kui teie puid raiute, ilusamad ja paremad puud, ema ehk seemne puuks kaswama. Pidage meeles, et mets on maa ilu, sest: Metsas ilus elada. Metsas magus magada, Lusti lugu lauleda. Rõõmu ralli raiduta! Nõnda ütleb üks mana rahwa laul ja sellel on oma kuldne tähendus. Pane mitte pahaks, armas Saarlane, et meie Ämariku kõne sellest asjas: liig pitkaliseks wenis, sest pea juba näikse eha tähte tõuswat ja tuled üleswõetawat; külap meie teinekord, kui rohkem oleme neid ämariku aegasid pidanud, siis katsume enda kõnelemised lühemalt lõpetada: sest arulisel wõeral läheb aeg liig ruttu mõõda, et ei näegi kuidas ümarik lõpeb ja eha hakob. Rahulik süda. Wa tunnen üht kindlust Wb Mis kõwem kui raud, Sest rauast saab kergest Tule sees haud. Ma tunnen üht rikkust Mis kallim kui kuld. Sest kullast saab kergest Kadunew muld. Ma tunnen üht õndsust Mis püham kui arm, Sest armust saab kergest Põrgulik surm. Ma tunnen üht riiki Kus tundmata häda. Sind senna wiib kergest Su rahulik süda. Ulmlu, Kirjawastused. lehes! W. M. —K, Sõnum jääb teiseks korraks. Kuid J. U—l. M. Kiri tuleb kull, aga natuke muudetud. Wäljamaalt. Hispaniamaalt. Hispanias teemad rahutused pahandust ja muret küll. Põhjapool  on kiwisõe kaewanduste töölised ikka hulgana tõrkumaS ja mässu nendelt karta. Lõune pool peetakse koosolekuid, kus rähmast  lausa mässule kutsutud, ehk küll senni kihutus nähtama mõjuta on jäänud. Kseresse  mässu süüdlastest hukatud neil põimil neli ära, aga kas see rahustuseks mõjub, saab näha. Serbiamaalt. Belgradis. Skupshtinas  nõuti kuningana Natalia wäljasaatmise  pärast mullu kemadel aru. Minister  seletas, et seda riigi rahule wäga maja olnud, milleks walitsusel ka täis wõim ja õigus olnud. Et sõjawäge selle juures tarwitama pidatud, olla nende süü, kes wäljasaatmise juures pahandust ja waStupanekut  teinud. 6 Saarlane, 1892