Postimees si" Ä. Laupäewal, SB. januaril. M Kolmaskümnesüheksas aastakäik. Kolmaskümnesüheksas aastakäik. Tellimise hindZon: Postiga aastas sr. k. Postita aastas 4r. k. „ V- „ 2„60 „ „ V» 2„ „ » „ 1„35 „ .. " " „ kuus —„5O „ kuus —„4O „ Iga üksik nummer 3 kop. Kuulutuste petit-rida b kop., lehe eesotsas 20 kop. Tellimisi ja kuulutusi wõtawad wastu: Jnrjewis (Tartus): „ Postimehe" trükikoda. Vares. Millistfer. Reinbaum, Lell. Veidemann. Knrig Tallinnas: ..Postimehe" talitus Harju wärawas K. Bwch. Äluge Ströhm, Riphardt Tõnismäel, Troll. Pärnus : Treufeldt, Dreimann, kaupmees Erikson. Toris : A. Martson. Sindis : Kirschbaum.  Uue-Wäudra : K. Tomberg. Kärus: H. Lemberg. Hallingas : Kuusk. Wiljandis : Karow, Leoke, Leppik. Waiwaras : J. Viuthmann. Suures- Jaanis: A. Hakkaja. Karksis: kirjutaja J.Jlwes. Põltsamaal : Leihberg, lürulaun. J. Terras. Otepääs:  „ Edasi" seltsi presid. C. Eisenschmidt. Nuustakul:  Eichenfeldt. Wõrus : Vielrose, Gaffron. Walgas: Rudolfi, P. Grünfeldt, K. Hiob. Rakwcres:  Kuhs, P. Erna ja N. Erna. Kilingi- Nõmmes : J. Reimann, T. Tammann. Kawilda: kaupmees C. Grünberg. Dldres : J. Lammas. Paudiweres: Inglist. Simonas: köster E. Peterson.  Narwas : Grigorjew, Schönberg, Wacker. Juhkentalis : Paap. Kreenholmis : Kuusmann. Paides: Seitzelberg. Kalles: Luuk. Keilas: Maaberg, Rosenwaldt. C. Tambach. Haapsalus: A. Koppel, Kimberg. Kuresaares : Lange. Waiknal:  Veidermann. Peterburis : Seeland, Leopas, Aunbaum. Gatschinas: Wainow. Tuleö iaaü päewnl' tvÄja, üksnes mitte pühapäewadel, suurtel pühadel ega kroonupühadel. on Peterburi uulitsas nr. 3 (Henningi platsi ääres) K. A. Hermanini trükikojas. Tallinnas on talitus Harju wärawas, Tesloni majas. Toimetuse adress liht- ja rahakirjadele „ Postimehe" toimetusele, ; Wene keeles: Li, „ Postimees", lOpbesr., Mõnda Eesti asjadest. (Sisse saadetud lni. Waatame oma rahwa poegi ligemalt, paneme nende tööd ja sihtisid, püüdeid ta toimetusi tähele, siis leiame, et nad kõik ühe sihi poole edasi wõitlewad  walguse ja hariduse malda. On ju Eestis hää hulgake  haritud poegi ja tütreid, kes täie õigusega haritlase nime kannawad ning siis nii omale rahmale tõsiseks aun- ja ilukrooniks  on. Ei ole küll meie rahwas  weel täiesti wermeid ära unustanud, mis temale orjapölwe  .aastasajad luusse ja lihasse  raiusiwad, fiisgi wõime seda julgesti ütelda: Juba pungad  puhkenud hariduse puul! Jah, meie päike on waimustawalt  tõusnud, rahwa elusoon kirjandus tuksub üsna priskesti. Öö- ja uduaeg on mööda. Kelle süda ei peaks waljemini tuksuma, kelle weri kiiremini woolama, kui ta pärast rasket tormi, pimeda tööd ning tööd udu kuldset koitu wõib teretada ja wabaduse walgel wiibida! Kelle süda ei hüpvaks rõõmus, kui talle ta wabadus ja kuldne priius sidemete purustamisega ja wangikoja ukse awamisega tagasi anti! Mida, wõideldes on meie wahwad esiwanemad Eesti pinda merega kastnud, mida kaitstes tömbawad riigid ja rahwad sõjariistad kätte? Priiust! See inimene, see rahwas, kes waöadusest midagi ei oska lugu- wabadus ja wangipõii  ühewääriliseb sõnad on on ehk küll maailmas olemata.  Ühe rahwa juures jätab  orjapõli suuremaid jälgi järele,  kui teise juures. Ka meie rahwatzse on 700-aastane orjaaeg  küllalt mõjunud, aga 'pole .7 südant siisgi tuimaks tal'p  md. Kui ütleme, et Eesti i Ma kurw loomus orjaaja tagajärg  ja tundemärk on, siis eksime. Kõik Soome sugu rahwad  kannawad seda tundemärki oma otsa ees, ka need, kes ialgi orjapõlwe 'pole tundnud. Sarnane aeglane tagasihoidlik ning kurblik iseloom ei ole sugugi  põlastamjse, waid otse kiidu  wäärt. Aeglane iseloom käib ja töötab pikkamisi kaaludes ning mõteldes, ning mis ta ettewõtab,  ei ole sugugi üle öö walminud plaan, kuna aga kuumawerelised rahwad koguni wastupidi teemad, nagu meid ajalugu õpetab. Et ka Eestis asju on aetud, uisapäisa toimetatud, seda ei saa üksgi salata, ning selle juures tuleb küsida, kust ja kuda see kõik on tulnud. Annaksime oma rahwa ta rahwusliste nurjaläinud  asjade pärast kohtuuurija  kätte, laseksime ta ülekuulata,  siis leiaksime selle protokollist  oma rahwa asjade ja ettewõtete üle koguni kiitwaid otsust: Et meie Eesti - asjad enamasti „wett widama" on läinud, see ei wiska weel rahwa pääle wähematgi halba warju, waid palju rohkem rahwa asjadewoli  ja ärimeeste ning juhatajate  pääle. Usin ja auus tööline ei pruugi sugugi häbenedes silmi maha lüüa, kui ta oma töö paremini on ära teinud nagu juhataja  tahtis, kuigi ka tööst midagi wälja ei tulnud: süü koorem langeb juhataja pääle. Nii on ka Eesti asjadega liigu olnud, nii saab sellega ka edespidi lugu olema mitte üksi Eestis, waid igaühe rahwa juures, kes maailma-, politika- ja haridusenäitelawal  tahawad tegewad olla, täieneda ning ilmakunstis ja elutarkuses edasi astuda. Siin tuletame jällegi meelde: „rahu kosutab, waen kaotab!" Ja Eesti asjad oleksiwad kahtlemata  teist nägu, laadi ja karma kandnud, kui meie rahwa haritud  poegade keskel omal ajal kui ka praegu ilus ühendus ja rahu oleksiwad walitseuud, sest et: ühendus teeb tugemaks. Kuda rahu ühe suure maailmariigi  elu lopsakalt kosutab ja kaswatab, kudas ta oma mõju igaühe  üksiku juures awaldab, seda ei ole tarwis harutada, seda selgitawad meile maailma rahwaste  ja riikide ajalugu ja lehed. Eesti „pikemate poegade" juures lehwitatakfe ennemini waenu- kui rahulippu. Siia tuli endistel aegadel Eesti asjade ja alustuseaegadel meel see wiga juurde, et meie rahwal oma majapidamise kohta ja rahwusliste asjade ajamiseks ärimehe osawus, mõtlemine, kaalumine  ning ilmateadus peaaegu täitsa puudus. Kui palju meie rahwas selles tänini edasi on astunud, selle pääle annamad meie nüüdsed rahwusliste asjade toimetused ja liikumised selgeid tunnistusi. Oli ju rahwa seas palju wähem haritud „maarahwast,"  kui seda praegu olemas on. Ka meie omad kodumaa asjad oliwad alles rääkimata ning keegi ei näinud ette, missuguseid  järeldusi ja muudatusi nad tõiwad. Et siin rahwapoegade  juures ka osalt ettenägemist puudus, kaalumine ja rehkendamine  oma jao süüdi kannab, on salgamata tõsi. Esimeses waimustuses  ei kaaluta asju ikka hästi ära, ning km nüüd selle töö tagajärjed koguni ootamata asju sünnitawad, ette toomad, siis ei ole seks mitte muudatused  süüdi: Wana langeb, uus asub asemele. (Pooleli.) Korea ja korealane. 2 (Lõpp.) Laiskus on suurema osa korealaste  rahwuslikkusid puudusi sünnitanud.  On korealane waene, siis wõib ta tööta istuda, on ta lugupeetud  ja auu sees, siis peab ta tööta istuma. Lugupeetud isandal 'pole kohalik ennast ise liigutadagi, teda tõstetakse ja weetakse nagu nukku siitte). On tal paar trepiastet  üles minna, siis peab üks teener  teda püsti ja teine tõstab jalgu. Korealane ei tohi ilma piibuta läbi saada. Mida kõrgema seisuse mees, seda pikem piip. Peenikeseks kombeks peetakse niisugust piipu suitsetada, millele suitsetaja ise tuld pääle ei ulata panna. Kõhust ei pea korea- Jutunurk. India würsti warandus. Kri m i n al-L o m an. Con<cm Doyle järele EduardWilde. (Järg). 23 „Ei, ei" kostsin mina. „Mitte minule, maid minu sõbrale Sherlok Hoolimata kõige paremast  tahtmisest ei oleks ma asja jälgedele  saanud, mis isegi tema osawuse  raske proowi Pääle pani. Weel wiimasel silmapilgul oleksime kõik kaotanud " „Olge nii lahke, wõtke istet, ja jutustage  mulle, doktori herra." Ma andsin temale lähedalt teada, mis sündinud oli, sest saadik, kui ma teda wiimast korda näinud: Ho!mes'i tegewuse üle „Aurora" leidmisest Athelney Jones'i kaastegewusest meie öösisel teekonnal ja metsikust jahist Themse pääl. Preili Morstau kuulatas  pool awatud huultel ja läikimatel  silmadel meie juhtumiste kirjeldust. Kui ma noolist rääkisin, mis meid Peaaegu oli puutunud, kahwatas ta nii ära, nagu oleks minestus ligi. „Pole wiga" ütles ta, kui ma käe mee järele sirutasin. „Ma olen üsna terme! Mind hirmutas ainult, et minu sõbrad nii hirmsas hädaohus  olnud." „See on nüüd kõik mööda. Ma ei jutusta Teile enam nii tumedaid asju. Wötame parem rõõmsama asja ette. Siin on warandns, mis wõib rõõmustawam olla? Mulle lubati teda siia tuua, sest ma armasin, et st? Teile rõõmu teeks, kui Teie esimene  oleksite, kes warandust näeb." „Muidugi saab see mulle mäga huwitam olema" ütles ta; aga tema sõnadest ei kuuldunud iseäralist ahnust. Minu meelest oli, et ta ainult mitte osawõtmata ei tahtnud olla asja kohta, mis meil niipalju waewa oli maksnud. „Jlus kast" ütles ta kummardades  „Wist India töö." „Jah, see on metallitöö, nagu seda Benaris tehtakse." „Ja nii raske," hüüdis ta kasti tõsta katsudes. „See kast isegi peab juba midagi wäärt olema. Kus wõti on?" „Small wiskas wötme Themje jõkke; ma pean proua Forresteri ahju-roobi laenama." Ees kasti küljes oli lai, raske kramp istuma Buddha pildiga. Ma lükkasin raua otsa selle alla ja kangutasin.  Katse läks õnneks. Kramp kargas walju pauguga lahti ja meeleliigutust  pärast mürisedes tõstsin ma kaane üees. Kes kirjeldab aga meie kohmetust kast oli tühi! See ei olnud ime, et et ta nii raske oli, ta raudsed küljed oliwad peaaegu tollipakjused ja nähtawalt läbi rauast ning tugemasti tehtud, et juure wäärtujega asju tema sees alalhvida; aga mitte raasu, mitte tolmugi metallist wöi kallistest kiwidest  polnud kasti sees. Ta oli, nagu öeldud, täiesti tühi. „W,randus on kadunud" ütles preili Morstan rahuga. Kui ma neid sõnu kuulsin ja nende tähendusest aru sain, tõmbasin ma kergemalt hinge. Ma ei olnud ai- Manudgi, kui raskesti see India marandus  mind oli rõhunud, kuni mu hinge päält koorem ära wöeti. Kahtlemata  oli see auutu, patune, omatäsupüüdline  aga mul ei olnud praegu muud tundmust, kui et kuldne vahesein meie wahelt oli langenud. ..Jumalale tänu" hüüdsin ma sügamast südame Põhjast. Naeratus lchwis ta näo üle; ta waatas küsiwalt mu otsa. „Miks Teie nõnda ütlete?" „Sest et Teie nüüd jälle minu piirkonnas olete" tähendasin mina tema käest kinni hakates, mida ta sündida laskis. „Sellepärast, et ma Teid armastan, Mary nii palawalt,  kui iganes naist on armastatud.  Sest et see warandus, see rikkus  minu suu kinni sulgus. Nüüd on ta kadunud ja ma wõin Teile oma armastust tunnistada. Sellepärast  ütlesin ma: Jumalaletänu!" „Siis ütlen ka mina „lumala!e tänu" sosistas tema, kuna mina teda oma kaenlasse tõmbasin. Kui ka suur India warandus kadunud oli, siis teadsin ma ometi sellel õhtul,  et ma palju suurema waranduje olin wõitnud. Kaksteistkümnes päätükk. Jonathan Smalli imelik jutustus. Minu kaaslane, all woorimehe pääl ootaw politseinik, oli tõesti kannatlik mees, sest aeg, mis ma majas wiibinud,  ei olnud lühike. Tema nägu läks hoopis tuhmiks, kui ma talle tühja kasti näitasin. „Siis on meie palk mokas" ütles ta tusaselt. „Kus raha ei ole pole ka palgamaksmist. See öösine töö oleks igaühele meist poole guineed  sisse Loonud, Sambrownile ja minule, tui meil warandus käes oleks olnud." „Thaddäus Scholto on rikas mees," waigistasin mina teda. „Küll tema selle eest muretseb, et Teie waew tasutud saab ka ilma waranduseta." Aga poltZeinik raputas pääd: „Halb sehwt," kordas ta. „Herra Athelney Jones saab sedasama ütlema." Tema aimdus läks tõeks. Salapolizeinik  näitas kohkunud nägu, kui ma Bakeri-uulitsasse jõudsin ja ainult tühja kasti kaasa tõin. Holmes, wang ja tema oliwad alles praegu sinna jõudnud, sest nad oliwad oma plaani muutnud, ja juba tee pääl ühes polizei kontoris endist teatust andnud. Minu seltsiline istus tuimal näol leentooli Pääl, kuna Small nürimeelselt tema wastas istus, puujalg  üle terme jala tõstetud. Tühja kasti nähes hakkas ta walju häälega naerma. „See on Tele tegu, Small," ütles Jones wihaselt. „Jah, ma wiskasin kõik wette, et see Teie kätte ei langeks," karjus ta wõidurõömul. „See oli minu warandus,  ja et ma teda omale jätta ei wõinud, siis muretsesin ma selle eest, et teda keegi ei saa. Kellcgil inimesel maailmas ei ole selle waranduse  kohta õigust, kui üksnes kolmel mehel, kes Andamani saartel mängis on, ja minul. Nüüd ma tean, et ma iganes selle waranduse omanikuks ei wõi saada, ja nemad ka mitte. Mis ma tegin, sündis niisama hästi nende kui minu enese eest. Minu seltsilised oleksiwad waranduse ka ennemini Themsesse wisanud, kui teda major Scholto wõi Morstani sugulastele  wõi sõpradele jätnud; seda ma tean. Mitte selle Pärast, et neid rikkaks  teha, ei tunginud meie Achmeti elu kallale. Otsige aga warandust säält, kus wõti ja wäikene Tonga puhkawad. Niipea, kui ma nägin, et Teie paat meid kätte saab, heitsin ma saagi parajasse paika. Selle teekonna eest Teie küll palka ei saa." „Teie petate meid, Small," ütles Jones waljult; „kui Teie waraudust Themjesse tahtsite matta, siis oleks ju lihtsam olnud teda kastiga ühes wette wisata." „Minul kergem wisata, Teil kergem  leida" wastas ta kamata silmapilgutamisega. „Mees, kes nii tark oli mmu jälgi ülesleida, on ka nii tark küllalt, et ta jõe Põhjast raudse kasti wälja toob. Nüüd, kus kallid kiwidzlaiali on, pääle wiie penikoorma ja rohkemgi, on nende leidmine kaunis  tükk tööd. Küll käis mu südame pääle seda teha. h. äris meeletu olin, kui Teie lähenesite. Aga mis aitab kurwastus! Minu käsi on elus hästi ja halwasti käinud, aga ma olen harjunud  suud pidama kui koer mu leiwatükki  ära wiis." „Lugu on siin wäga tõsine," ütles salapolizeinik. ~Kui Teie seadusele abiks oleksite olnud ja mirte takistuseks,  siis oleks kohus seda Teile kasuks arwanud." „Kena saladus!" urises endine wang. „Kelle püük see oli, kui mitte meie? Kas see õigus on, et saak nendele peab jääma, kellel tema kohta mingisugust õigust ei ole? Waadake, kuda saak minu omaks on saanud : „Kakskümmend pikka aastat palawiku-soodes  elada, terwe päewa tööl, öösel luku taga sopases wangi-hurtsikus moskitude nõelamisel, palawiku piinal, kus juures iga must kubjas walget meest sõimata ja piinata wõis niipalju  kui temal himu oli  niisugusel  eluolekul olen ma India würsti waranpuse ära teeninud. Ja niisugust  hinda pidin ma maksma ainult selleks, et teine saagi omale saaks! Ennemini tahan kakskümmend korda oksas kõlkuda, wõi Tonga nooltest mõnda nahasse saada, kui wangikojas