õitsmiseks ette panekut mõõduks. Okulantide lõikamises, lühendatagu tugewamad kaswud kolme, kuni nelja, nõrgemad I—2-e silmani, kuna üsna nõrgakesed täitsa ära lõigata tuleb. Klaas hoonesse ette pantud roosifi on tarwis, kuni lehtede täielise lahti löömiseni paar korda päewaS weega üle pritsida. Soojuse seis peetagu esite madal harilikult -s-6" k) ja tõstetagu aeg ajalt. Õiede lahti löömisel on juba -s- 14—z 6" R. tarwilik. Et roosidel  palju waenlasi ja söödikuid on, kelle munad ja tuped nüid koore ja korbalise tüwe küljes marjul seisiwad, on tarwilik neid kohe ette toomisel kange tubaka weega läbi peseda ja maja märjaks tehtud weewliga suitsetada. Noorte kaswude pääle roheliste lehe täide ilmumisel on tubaka suits mõjuwam ja hõlpsalt  aitaw abinõuu. Suits piab aga hästi kange olema, ainult et mitte noori lehti ei riku. Hariliku kaheteistkümne aknalise klaas hoone pääle on 2 —3 naela kanget lehe tubakut  paras mõõt. On suitsetamise majas õrnemaid taimi seismas, piab neid seks ajaks maha põrandalle, ehk weel parem toisse majasse panna. Suitsu tegemist wõetakse enamiste õhtul, kui ahjud kaetud ja maja wäljast poolt kinni ette. On järgmise päewa õhtul söödikutest  weel mõned elus, piab weel seda talitust  kordama; nõnda samuti jälle täide uuel ilmumisel. Kahjulikum ja häwitawama mõjuga rooside waenlane on nõnda nimetatud jahu tolm (Mehlthau, ladina keeli  pannosa)  mis iseenesest üks hallituse seen on. (Järg tuleb.) Kirjad Kaukasiast. XV. (Waata 1639 aasta Sakala nr. 38.) Pikemalt räägib wana jutt, et Niina tihti Kristuse kuue warjaja seetri puu all Jumalat  palunud, et see tale kadunud kuue peidukohta  oleks ilmunud. Kord näinud ta, et Armasi ja Saadeni mäed ühes ebajumalate kujudega hirmsa mürinaga mahalangenud ja Persia sõawägi hirmsa kisaga Greesiiniasse tunginud, kus nende kuningas eesotsas koleda ja walju healega kõiki häwitada käskinud. Niina hüidnud risti üles tõstes: „Sinu woimus  piab lõppema sest siin on wõitja," mis peale kõik korraga ärakadunud. Niina olla ka kuninga Miirians emanda terweks teinud, kes juba hinge hakanud heitma, niisamuti ka ühe Persia kuninglikust suost mehe, kes Miiriani  majas elanud. Mõlemad lasknud endid peale selle kõige esimeseks ristida. Kuningas ise olnud weel kahe wahel. Üks kord aga juhtunud jahi peal olles kange torm ja kuningas  jäänud pimedaks. Siis hüidnud ta: „Sina Niina Jumal oled üle kõige Jumalate  ja Isand üle wägewate," ja näinud sest silmapilgust jälle. Kui rahwas selle imeliku sündmuse peale kuninga juurde kokkukogunud, üelnud ta neile: „Auustage kõik Niina Jumalat,  see on igawene Jumal," ja heitnud kõige rahwaga Niina risti ette põlwile. Niina õnnistanud ristiga Kuura ja Aragwa jõe wett, kus kuningas Miirian hulga Grusiinlastega  endid ristida lasknud.  Kartaliiniast  läinud Niina Kahhetasse armuõpetust kuulutama ja lõpetanud seal, praeguse Signahhi  linna ligidal, 35 aastase Apostli ameti järele oma elu. Suur jagu Grusiinlasi oliwad küll ristiusu  wastuwötnud, aga kaua aega ei tahtnud see kindlaks jääda ega wilja kanda. Miiriadi järeltulejad oliwad ristiusu wastu leiged ja Perslased püidsiwad kõige jõuga risti kumardamist  enda tule kumardamiseks muuta. Raskeid  päiwi kandis pärast seda kuningate ajal, kus ristiusust ainult moodu pärast lugu peeti, Grusiinis, kuid Niinast külwetud ristiusu seemet ei jõudnud Persia poolt peale pakutud  tulekumardamine siiski mitte täieste ära surmata. Grusinia riigi wõim ei olnud mitte nõrga aluse peale rajatud, millest siis ka tuli, et töised naabri riigid teda ka nõr> kade kuningate ajal mitte lõpetada ei jõudnud. Tähtsam aeg ja pööripäew kuli Grusiiniale  kuninga Daawiti ajal, kes südamest täieste kristlane oli ja seda usku ka ühtlasi oma alamatele soowitas. Tema ajal edenes ristiusu seeme Grusiinias õige jõudsaste. See asi ei olnud aga pagana usuliste naabri riikide  meelest sugugi hea ning sõad tõusiwad, mis Grusiinist üsna ära ähwardasiwad neelda, kuid wahwa kuningas Daawit mõistis oma riiki isalikult kaitseda ja ennem Vaenlaste wöimu mahendada kui omal Vähendada lasta. Suur sõda tuli Araabiaga. Kui weikesi nokkimisi ja peal tungimist mölemilt poolt ilma suurema järelduseta ette oli wõetud, siis kutsus Daawit terwe Grusiinia rahwa üleSse, wõttis oma wäe kokku ja langes waendlastele  häkitselt selga. Kes põgenema ei peasenud,  see langes. Kõik warandus sai Grusiinlaste  kätte. Seal oli arutu hulk kulda ja hõbedat, toredaid joogi nõuusi, kallihinnalisi  tekkisi ja sõariistu, niisama lugemata palju kallid Araabia hobuseid, mis Grusiinlastele  igapäewasteks hoosteks saiwad. Suurtsugu  Araabia wäe päälikud jäiwad lihtsa Grusiini põllumeeste wangiks ja teendriteks. Weel oli Tiflise linn kõwa kindlustega waendlaste käes, sellest aga ei muretsenud Daawit ühtegi. Kui juba terwe riik tema wõimu alla oli wõidetud, siis uskus ta ka, et päälinnaga sedasama warem ehk hiljem saab sündima ja sündis ka. 1122 wõitis Daawit häkilise pealetungimisega Tiflise ära ja sai sellega kõik Taga-Kaugasia Mustast merest Kaspia mereni oma wõimu alla. Waendlaste  käest wõidetud määratuma rikkuse abil kosus ja kaswas Grusiinis ime ruttu wägewaks,  nii et Daawit ühe salga sõawäge oma poja juhatusel Palestiinasse risti sõdijatele abiks saatis. Õnnetuseks leidis aga tähendatud  sõawägi enne kohale jõudmist mässawais  mere laenetes märja haua. Sellegi pärast ei jätnud Daawit katset järele, waid saatis uue sõasalga teele, kes ka õnnelikult Palestiinasse jõudis ja seal ühes töiste risti sõdijatega Õnnistegija haua wabastamise eest sodis. Enda oleku poolest oli Daawit südi ja wapper. Lahingus oli ta alati wäe eesotsas. Keha ehituse poolest oli ta suur ja tugew. Kutaiisi linna lähedal näidatakse praegu weel Daawita sõrmust, millesse paras mees lahkesti  kaks sõrme wõib pista. Jumala kartuses  oli ta kõigele eeskujuks. Püha kirju uuris ta iseäralise hoolega ja laskis kiriku raamatud uueste korraldada ja ka koolid parema  järjele tõsta. Rahwas andis talle nime Uuendaja ja waimulik seisus tõstis teda pühade  hulka. Grusiini riigi wägewuse aeg kestas sell puhul Daawitast kuni tema pojatütre Taamari  walitsuse lõpuni, seega 120 aastat. Ajalugu ei nimeta ühtegi töist walitsejat peale Wachtani ja Daawita, keda Taamariga wõrelda wõiks, ei nimeta teda ka mitte kuningannaks,  waid kuningaks. Rahwas ülendab teda omas lauludes kui mõnda muistejutulist  walitsejad ja Swanetlaste seas, kes enda ajalugu sugugi ei tunne, on ainult Taamari nimi mälestusesse jäänud. Tema olnud wäga rikka waimuannetega, suuremeeleline, helde käega ja nõiduslik ilus. Tema walitsuse aeg kestas 28 aastat sl 184 — Abielusse  heitnud ta Andrei Bohuljubi poja Georgiga,  kes ennast mitme wõitudega olnud kuulsaks  teinud. Ommeti saanud see abielu mõne põhjuste pärast, mis teada ei ole, lahutatud ja Georg läinud Konstantinoopoli. Peale selle käinud Taamaril arutu palju kosilasi, kellede seas ka Greeka keisri ja Hispania sultani pojad olnud. Tema aga läinud Osetiini würsti Daawit Ilusale, kes ka Wagratide  suost olnud. Georg pole sellega rahul olnud ja tõttanud palgatud Greeka sõawäega Grusiinist tagasi wõitma. Grusiinlaste hulgast  aga leidnud ta wäga wähe oma poole hoidjaid. Lühikese wõitluse järele saanud ta wägi laiali pillatud, La ise wangi wõetud  ja kuninganna, oma endise abikaasa kätte antud. See kinkinud talle suuremeeleliselt wabadust, selle tingimisega et ta iial enam Grusiniasse ei tohi tulla. Sell ajal oli Grusiinlaste! jällegi Türklaste, Perslaste ja töistega Lüli, kes wahet pidamata nagu kotkas  saagi peale waritsesiwad. Daawit Ilus läks Grusiinlastega Persiasse, kust ta hulga wõidetud  warandust ja wangisid saagiks tõi. Selle peale saatis Taamar oma sõawae Türklasi Karsist  wäljaajama. Grusiinlaste häkilist ilmumist nähes, põgenesiwad Türklased üle pea ja kaela minema kõik warandust maha jättes. Wägew  Sultan Alepo Nurredin imestas ja pahandas Grusiinlaste woidu üle wäga ja saatis suure sõawäe (700,000 jalameest ja 100,000 rüitlid) neid täieste maa pealt pealt häwitama. Ometi oli sultan nõnda palju auus, et ta oma tulekut enne Taamarile  teadustas ja temale armu tootas, nii et ta sultanile naeseks tuleb, niisamuti ka kõigile neile, kes Muhamedi usu wastuwõtawad.  Seda ettepanekut wastas Grusiim wäe pealik Sakarias Mkharselli sultani saadikule  mehise körwalopsuga, nii et wiimane surnult maha kukkus. Sellega oli lahingu alustus tehtud. Grusiinlased ruttasiwad Türklastele  wastu ja tungisiwad hükitselt nende laagrisse, millel äärt ega otsa ei näidanud olema ja lõiwad neid arutu hulga maha. Kõik sõa saak jäi Grusiinlastele. Kirjutakse koguni et sõa wangisid nõnda palju olnud, et iga Grusiini sõamehe peale 20 Türgi sõa wangi olnud. Kallid kiwa mõõdetud tündritega, (ostjatega) kullal ja hõbedal põlla enam sugugi aru olnud, millest kõik Taamari  maja riistad walmistatud. Arutu sõaft wõidetud rikkus tegi ka Wisantialasi  Grusinia peale kadedaks ja sünnitas tüli, kus Taamar jällegi wõitjaks jäi. Kõiki Taamari sõdasid ja wõitusi kirjeldada, wiiks liig pikale, mida Sakala ruum ei luba ja ehk ka lugeja ära tüitaks, sellepärast nimetan  weel lühidelt et Taamari ajal Grusiinis  kõige kõrgemale kuulsuse ja wägewuse tipule tõusis. Ka Osetiinlased heitsiwad Taamari alamateks ristiusku wastuwõttes. Ristiusku edendas ta kõigest jõuust ja laskis palju kirikuid ehitada. Kus enne paganate ohwri altarid suitsesiwad, sealt kõlasiwad nüid tänu ja kiituse laulud Jssanoa templitest taewa poole. 24. walitsuse aastal jäi temaii leseks, mis aga tema riigi eest hoolitsemist ! sugugi ei wähendanud. Tema suured tööd ja wõidud wõisiwad ainult tema surmaga lõppeda. Pärast Taamarl surma hakkasiwad Grusinia  asjad tagurpidi minema. Näitas nagu oleks ta oma aegse kuulsuse ja hea korra ühes hauda wiinud. Juba tema poja Georg IV. ajal hakkasiwad Mongollaste salgad sisse kippuma. Berdschudschi jõe peal, kus Grusiinlased  Taamari aegu ainult wõitu teadfiwad,  saiwad nad ühest Tschingis-khaani wäe salgast raskeste löödud. Tähendatud salgal ei olnud aga Grusiini ärawõitmise käsku, mispärast see pärast tapmist ja rööwimist suure ähwardusega taganes ja lühikeseks ajaks Asia steppidesse marjule jäi. 9 aastad hiljem  ilmus Tschingis-khaani järeletuleja Hajukkhaan,  kelle wäehulgad nagu rohusirtsude parwet  terwet Asiat laastasiwad, uueste Grusiiniasse,  kust wast pisut enne seda Araablased  eneste ülema Dshellaladina eestjuhatusel  oliwad minema läinud, koledaid ja hirmsaid  häwituse jälga mahajättes. Nagu häwitus  ise laastasiwad Hajuk-khaani wäe salgad  kõiki Kaukasia rahwaid ja tegiwad kõige merisemaid ja tooremaid metsaliste tegusid. Hajuk-khaani järele tuli hirmus Batõi, kes Grusiinlaste peale täielist orja iket ja rasket maksu pani. Sell ajal sai Grusiinis Tatarlastest  ka, nende kawalal poliitika põhjusel kaheks, tõinetõisest täies lahus olemaks riigiks  (Grusiini ja Jmertiini) lõhutud, et neil wähemate jagudega igal ajal kergem oleks malmis saada. Nii kui Wene würstid Mongollastest  kõigiti waewatud saiwad, tehti seda ka Grusiini walitsejatega, mõni kord koguni  toorel kombel. Kuningas Dmitri pandi mangi ja tapeti ära 1289 a., ilma et ta oma käskijale wastu wähematki eksinud oleks. Umbes 100 aastat rõhus Mongoli ikke Grusiinlaste kaela peal, kuni Daawit V. kuningas sai. Daawit V. keda ka Hiilgamaks hüitakse walitses 1318 —1346 Grusiini kuulsamate kroonikandjate' iseäranes Wachtan Huraslani, Daawit Uuendaja ja Taamari walitsuse aegu meelde tuletates, tahtis ka Daawit Hiilgaw nende jälgedes käia ja isamaad wõõrast ikkest wabastada. Kõige esite tasus ta Osetiinlaste kätte, mis need Grusiini langetamiseks oliwad  töötada aidanud ja heitis nad oma alla. Mongollaste nõrkust tundes, kes sell ajal alaliste  lahingute läbi wäikestesse osadesse oliwad  lõhutud, läks ta julgelt nende peale ja kihutas nad Grusiinist wälja. Selle peale tegi ta kõige tähtsama töö ja ühendas Jmeritiini  riigi jälle Grusiini külge. Üleüldse hakkasiwad Grusiini manad haawad jälle paranema.  Nii hästi linnad kui kirikud ja kindlused  tõusiwad waremetest päewawalgele et uusi hädasi seda raskem kannatada oleks. Georg Hiilgama pojapoja Wagrat Suure ajal kes 25 aastat õnnelikult walitsenud  oli, ähwardasiwad jälle hädaohud Grusiinist.  Mongolased kes Buhaara Persia j. m. riigid oliwad ära wõitnud tungisiwad 1387 jälle Grusiiniasse. Wagrat nägi et tall suure wäe wastu lagedal wõimalik sõdida ei olnud, siis marjas ta ennast Tiflisi kindlusesse.  Ehk ta küll wapraste wastupani,, nagu seda Mongolesed, nende enda tõenduse järele sugugi ootanud ei oleks, ometi sai suurem  jagu poole aastase ümberpiiramise järele wõimust ja Wagrati wiidi wangina Mongolaste  juhataja Tiimuri ette, kes wõidetud wangid ja waranduse Karabachi wiis. Sealt saatis Tiimur sõa salga käsuga: kõik maa tasa teha, ega kellegi peale armu heita uueste Grusiiniasse. Sest saadik hakkas seal ka ristiusu walgus kustuma, mis Daawit Uuendaja ja Taamari ajal jõudsaste kaswanud  oli. Et ennast wangift wabastada, lubas kuningas Wagrat Muhamedi usku wastuwõtta ja lubas Taamerlanile, Mongoli kõige ülema päälikule kõiki Grusiini rahwast Muhamedi usku sundida heitma palus aga selle tähtsa töö tarwis Taamerlani käest sõawäegi abiks. See, pettust aimamata, oli wäga rõõmus, kinkis Wagratile kallid kingitusi, andis 12000 meest sõawäge ja saatis teda Grusiiniasse tagasi „uskmataid ümberpöörma." Enne peetud  sala nõuu järele sai Taamerlanist antud sõawägi aga Wagrati pojast Berdshudschi kallastel  wiimse meheni maha löödud. Nüid algas Taamerlani poolt wihane tasumine, mis aga tahtmise järele korda ei läinud. Wagrat taganes mägedesse, kus ta warsti suuri, tema poeg Georg VH. pikendas aga Lüli edasi ja sundis Taamerlani taganema. Ikka ja jälle tungis ta Grusiiniasse, wiimased  jälle mägedesse ja kui Taamerlani wägi wahest taganema pidi, wõitsiwad Grusiinid iga kord palju saaki. Lõpeks läks Georg VII korda mitte liiga raske maksu eest Taamerjaniga  rahu teha. Hirmsad oliwad aga selle järele häwituse jäljed. Taamerlanil oli wiisiks  tapetud waendlaste päid hunnikusse korjata,  millede paljuse järele ta oma waprust ja mehisust luges. Pead mis ta peale Georgiga  rahutegemist kokkukorjaS tegiwad püra- miidi sarnatse kogu, mida tänapäewani Bashkaalaks  s. o. peade mäeks hüitakse. Kuida ka Georg ja selle järel tema wend Konstatiin Grusiiniat tähtsusele tõsta püidsiwad  endine kuulsus oli ja jäi kadunuks.  Konstantiini wend oli Türklaste wastu töötanud, sai selle eest wiimastest wangi ja hirmsa piinamisega surmatud. Konstatiini poja Aleksander I. ajal sl4l4 —1442 j läks asi siiski parema. Rasked walitsuse mured aga tüitasiwad teda nõnda ära, et ta näimaks  kloostrisse läks, auujärje oma poja Wachtan I. pärida jättes, kes warsti ära suri. Wachtaui järele sai tema wend Georg VIII. kuningaks, kelle wastu aga rahwas mässama lõiwad. Sala nõuu oli peetud kuningast magades tappa, kes aga oma trnui sõbra Joakim Sedginitse iseenese ohwerdamise  läbi äraandjate küisist eluga peasis, et Joakim, kes kurja nõuu enne oli teada saanud, kuninga asemele magama heitis kus ta kuninga pähe tapetud sai. Kodusõdade  läbi lagunes riik neljaks ja Georg VIII jäi üksnes Kartaliinia. Nagu oleks sellest lõhkumisest weel näha taganesiwad weel neli weikest riiki iseseiswaks Swanetia ühendas ennast Aphaasiaka kelle würstid Scherwaschidsed juba 1239 a. nagu kirja hakul nügime, Grusiini walitsuse alt lahti lõiwad. Mingreeli ja Euuria würstiks walidi Dadian. Peale häwitawate kodusõdade jäi Erusiima  alaliseks tüli õunaks Türklaste ja Perslaste  wahel. Esimesed kippusiwad Jmeritiine ja mustamere wiimasad Kahheta ja Kartaliini poolt küllest sisse. Mõlemad tülitsesiwad ühetõisega, mõlemad rõhusiwad Grosiiniat armetult. Ühest wõitu saada, tähendas teisele  teed lahti teha. 1518 sai Tiflis Perslastest  ära wõetud, 1578 jõlle TürklaStest, kes Perlased Grusiinist wälja kihutasiwad. Peale nende käisiwad Grusiini manad waendlased  Lesgiinid järelejätmatu reöwimas. Häda oli täieste taewa poole kisendan?. Juba Kahheta kuningas Aleksauger I nagu ülemal  üeldud, oli Grusiina mitmeks riigiks lõhutud kes 1492 1511walitses, otsis Wene tsaari Joan 111 juures endale kaitsemist,  teda kristlaste lootuseks ja hädaliste tueks nimetades. Aleksander II ajal 1574 1605 jäiwad Perslased jällegi wõitjaks, mis ajast Grusiinis iseäralik aja järk algab. Kõige tütsam Persia shahhideft oli nõnda nimetatud „Jrani lõwi" Shah-Abas, kelle sündimise ajast manad jutud kõiksugu imelikku  juhtumisi jutustawad. Tema walitseö 1585 —1628. Türklased ära wõites püidis  ta, mitte üksnes oma wägewusi Grusiinis  näidata, maid Grusiiniat täieste Persiaga  kokkusulatada, et seal mengit iseäralisi ega wahetegewat enam ei pidanud olema. Kui kamal poliitika mees, nägi ta küll, et see mitte korraga maid ajajooksul mõis sündida.  Kõige esite püidis ta Persia keelt ja kombeid Muhameti usuga Grusiinis maksmaks  teha, Perlasi Grusiiniasse ja sealt kristlasi  Persiasse elama pannes. Ka laskis ta Grusiini kuningate pojad Persia päälinnas ülessekasmatada. Kahheta kuningas Aleksanander  H, kes Wene tsaaridega läbi käis, näitas  „Irani lõwile" tema pindmistes takistusi  tegewat, mis pärast ta pojad isa wastu ülessekihutas, kõiksugu tühje juttusid ja lõhesid  Aleksandre perekonda sünnitades. Wiimaks  läks Aleksandri wanem poeg Daawit nõnda kaugele, et ta isa üses oma wenna Georgiga, kes Perslasi hästi ei sallinud, mangi panni ja Grusiini malitsuse oma kätte wõttis, mis shahhile wäga meele järele oli. Sellsamal aastal (1605) suri Daawit ära ja töine wend Konstantiin, kes Persias elas ja Muhameti usku oli, tuli Persia sõawüega Kahhetasse, kus ta malitsuse oma kätte wõttis,  pärast seda kui ta isa ja wenna Georgi wangikojas lasks ära hukata. Töine üles anne shahhi poolt, Grusiiniat Persia wasalli riigiks teha, mis shah juba ammugi tahtnud  oli, nagu ülemal nägime, ei läinud Konstatiinil korda. Wasalli riigiks tegemisega,  kus Konstatiin mitte kui Kahheta kuningas,  maid abi-shah Persia nimel walitsenud  oleks, oleks wiimast Grusiinlaste iseseiswust  Kahheta rukis häwitanud ja neid täieste Perslasteks teinud, mis aga Daawit II lese läbi wõimatumaks sai, nii et Grusiinlased  ikka meel Grusiinlasteks jäiwad, kui nad ka Persia malitsuse all oliwad. Daawit  II lesk tappis Konstatiini ja tema poole hoidjad ära ja soowis oma poega Teimuraft kes Persias elas, Kohhete kuningaks. Ehk küll shahhil asja omale allaheitliku Konstatiini surma kahetseda oli, näitas ta wäljast poolt sellega rahul olewat, üheldes: „Jsa tapja pidigi surema," ja kinnitas Teimurase Kahheta  trooni peale. Sellsamal ajal sai Kartaluni  kuningas. Georg X, kes Muhamedi usku wastu ei wõtnud, kihwtiga surmatud ja auujärg  tema pojale Laursabele antud. Muhameti usku kuningatele aeg wältas Grusiinis 1744 aastani. Kõiki juhtumisi selle aja sees kirjaldada,  läheks koguni pikale. Nimetan üksnes  et ühe alamat sugu mehe läbi nimega Saakadse, kes oma wapruse pärast würsti seisusesse sai tõstetud, Grusiuia palju wõitiS, ehk küll suurtsugu Grusiinlased teda esiti tema rutulise tõusmise pärast wihkasiwad ja koguni tappa tahtsiwad, liiatagi et Kartaliini kuningas Laursab tema õe, kes wäga ilus oli, naeseks wõttis. Saakadse põgenes Persiasse,  sai seal wäejuhatajaks ja püidis Grusiinlastele  kättetasuda, leppis aga wiimaks ära ja wõttis jälle Grusiinlaste wäejuhatuse oma kätte. Perslased kartsiwad teda kui tuld ja paniwad tema paljast nime kuuldes põgenema. Tema sai wiimaks Konstantinopolis  Türklastest tapetud. (1629) Tähtsamatest  kuningatest oli Kartaliinia kuningas  Wachtan VI. 1711 —1724, kes awalikult  Muhameetlane, salaja aga Kristlane oli ja kristlaste heaks ka kõigiti töötas. Tema walitsuse ajal saiwad ka Türklased PerslaStest  wõitu ja kippusiwad Grusiiniasse. Wiimaste wastu otsis Wachtan Peterburgist kaitsmist. Seda tegi ennemalt ka Kahheta kuningas Teimures Moskwast abi paludes, mis aga wõimata saada oli, et Wenelastel endal seekord Rootslastega ja Poolakatega sõda oli. Ka iseenda suguharude wastu otsisiwad  Grusiinlased Wene tsaaride käest kaitsmist.  Nõnda nimelt Jmeritiini kuningas Aleksander 111. Mingreeli würsti Lewan Daadiani  wastu, mis Moskwa tsaar Aleksei Mihailowitsh  ka lubas, aga abiga hiljaks jäi. Pärast Türklaste sissetungimist saiwad nad jällegi Perslastest wõidetud ja Persia shah Nader pani Grusiiniasse 1744 ristiusu kuningad: Teimuras 11. Kartaliiniasse ja tema poeg Jraklius 11. Kahhetasse. 1762 kui Teimuras Peterburgi ära suri, kuhu ta oma poja Jrakliusega tülitsedes abi otsima läks, ühendas Jraklius mõlemad riigid ühte ja sai nõnda Kartaliini-Kahheta kuningaks. Perslased ja Türklased riidlcsiwad aga wahepidamata  Grusiini kallal ja kui mahti saiwad kippusiwad ka Lesgiinid sisse rööwima ja tapma. Jraklius pööris abi otsides Wenemaa poole, kust ta seda ka wiimaks sai. Jrakliust kiidetakse  kui kõigite wooruslikku ja paleusliku kuningat, ühtlasi ka kui wäga waprat sõameest,  1752 a. kui ta weel üksi Kahheta kuningas oli, tuli snur Persia sõawägi talle kättetasuma, et ta p sut ennemalt Perslasi Eriwani all löönud oli. Grusiinlast oli kõigest  3000 meest. Mitmed andsiwad nõuu taganeda aga Jraklius wastas: „See on juba hilja! Ta käskis sõawäge enese järele tulla aga mitte enne lahingut algada, kui ta selleks püssi pauguga märki annab. Kuninga  märgi peale pidiwad kõik korraga püssid  waenlaste peale lahti laskma ja saablitega  kallale tormama. Kuningas sõitis ratsa, ühes käes waljaid, töises püssi hoides. Tema wäe hulkas oli ka osa Tatarlasi, kes walmis oliwad sinna poole hoidma, kuhu wõit langeb.  Seda ära nähes, laskis kuningas enne lahingu algust weel risti ette põlwili ja palus Jumalat. Tatarlaste juhataja tuli tuninga juurde ja ütles: „Rist, kui sul tõeste jõudu on, siis tee täna imet ja ma kahan sind uskuda!" Selle aja sees piirasiwad  waenlased Grusiinlased sisse ja üks Persia khanidest hüidis: „Kus on kuningas Jraklius?" „Ta seisab Su ees," wastas Jraklius. Khan kargas piigaga kuninga peale, kes püssi lahti laskis, nii et khaan surnult maha kukkus. Grusiinlastele oli kuninga  esimene pauk lahingu algamise märgiks,  kes nagu tormi hoog waenlaste peale langes. Need sähardust waprust ootamata, paniwad üle pää kaela põgenema. Grusiinlastele  jäi wõidusaagiks 12 suurttükki, 1000 kaamelid, kõik lipud ja muu warandus. Tatarlaste  juhataja, ristist imet oodates ja waenlaste põgenemist nähes, kumardas risti ette ja heitis ristiusku. Kartaliiniot Kahhetaga ühendates, oliwad  Jrakliusel aastat kaheksa rahu aega, et Persia troonil Jrakliusele kõigiti sõber Kherimkhaana  walitses, kes Jrakliusele pea täieliku  isewalitsuse lubas. Jmerituni kuningas Salomon I. aga läks Türklastega tülisse, kes ka Kahhetasse pidiwad kippuma, Wenelase  poolt aga tuli kindral Todleben sõawäega Grusiinlastele appi; Türklastega  tehti rahu ja Grusiinlased mõisteti kõigest Türklaste nõudmistest wabaks. Wiimased  selle üle wihased, hässitasiwad Lesgiinid, kui lepitamata Gruusiini waenlased  ülesse, kes ühte lugu Kartaliines taastamas  käisiwad ja kuni Tifliseni tungisiwad. Sell ajal suri ka Jrakliust tuetaja shah Persias  ära ja uus shah Ali-Mürad nõudis Jrakliuselt nii suurt alandust, mis mitte üksi kuningale waid ka alamat sugu mehele tio- taw oleks olnud. Mitmesugustest raskustest waewatud, wõttis Jraklius nõuuks oma riiki Wene walitsuse alla anda, ja algas selleks würst Potemkinaga läbirääkimisi, misga keiseriina  Katariina nõus oli. Grusiiniat Wene walitsuse alla mõttes, ei mõelnud Katariina mitte riigi suurendamise  peale, mis muidugi suur küllalt oli, waid et õnnetumat riiki Muhameetlaste rõhumisest  peasta, ristiusule Taga-Kaukasias kindlat  põhja panna, sellega ühes ka Türklasi kauaemale hoida. (Ots tuleb.) Rr. 11. Sakala 1890.