Saarlane H 10. Teisipäewal, 9. Märtsil 1893. X. aastakäik. maksab - Saaremaal aastas ... I rbl. 30 kp. Saaremaal pooles aastas l „ Pooles aastas 1 „ S 3 Ilmub igal teifipciosVt»k. Kuresaares «r. 17. Saarlase toimetusele, Knresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab S kop. UW Uleiildinc pslitika sjkicht »»li> ji MM Saarlaste perekondlikud pidud. Kes pidu päiwi pitkendcib. See elu-õnne lühendab! Teiste rahwaste juures on perekondlikud pidud enam mitmesugused ja enam suuremal  moel moeks ja pruugitawad, kunas need Eesti rahwa juures hoopis wähemal mõedul ja kitsamal piirides moodis ja pruugitawad on, iseäranis meie Saarlaste juures. Perekondlikudeks pidudeks nimetakse  kõik kodu peetawad pidud, nagu: pulmad, joodud, matused, sündimise ja uimepäewad, hõbe pulmad, kuld pulmad j. n. e. Meie Saarlased seda sugu pidusid küll palju ei tunne. Meie perekondlikud pidud on lühidelt: pulmad, joodud, matused, jõulud ja suured pühad. Neid on küll wähe, aga needki on meie kehwa rahwa kohta palju ja raiskawad ilmaaegu aega. Meie kehwa rahwa waranduse natukest, iseäranis  sellepärast, et nüüd uuemal ajal meie Saarlaste noorem sugu hakkab neid liiga suurelt ja pitkalt armastama pidada, ilma selle pääle waatamata, et sagedast pääle pidude piduandjale omale peenike peuSse tuleb ja selle pääle tüli majasse tuleb, millel sagedasti õige pahad ja kurjad tagajärjed on. 1. Pulmad, need Saarlaste pea pidud peetakse meie juures liig pitkad ja toredamad,  kui jõud ja warandus seda lubab. Näituseks: teeb keegi jõukas Saare taat oma poja ehk tütrele pulmad, siis tehtakse kõige wähemalt 6 8 wakka õlleks, tuuakse  ligi 30 toopi wiina, toidukraam üle seda. Pulmalist on mõnikord ligi 100. Pulma aeg 6 —7 päewa. See on küll ühel jõukal talu peremehel wõimalik, et see küll tale oma jägu kulu teeb; aga ta ei hooli sellest, sest rõõm on suur, et aga poeg ehk tüttar tanu alla saab. Aga et see oma jägu paha järeldusi toob, on iseenest selge ja aru saadaw, sest ka need kellel selleks jõudu ehk warandust ei ole, tahtwad ka, kas wahest otse teiste kohta, ehk ainult anu ahnuses suuremate ja jõukamata järel teha ja wahest ka nendega  wõitu jooksta, ilma selle pääle waatamata,  et see nende maja pidamisele ja perekondliku elule pärast suurt kahju teeb. Sellepärast ärgu püüdku keegi kõrgemale lennata, kui tiiwad kannawad. See tühine auu ei aita sulle taga midagi, sest keegi mõistlik sulle sellepärast auu ei anna, et sa liiad pitkad pidud pead ja palju wõeraid  kokku ajad. Aeg on käes, et nüüd need pitkad pidude pidamised ära kauksiwad.  Aeg on juba ammugi käes, et igaüks  oma waranduse natukest, mis ta oma higi pisarates waewaga on teeninud, mitte ilmaaegu ära ei raiskaks, waid kokku saaks hoitud, et perekondlik elu paremal järjel seisaks. Pikkade pidude pääl saawad wahest kõige ropumad jutud räägitud, mida wäikesed  lapsed peawad päält kuulma. Teiseks tulewad pitkade pidude pääl noorte meeste wahel tülid ja riidlemised ette, nii et mitu lõhki löödud peaga pidult koju lähemad. Mitmed head ja ustumad sõbrad on pitkadel pidudel eluks ajaks wihameesteks jäänud-, mille läbi piduandjad meel saamad taga wannutud. Kolmandaks tüdinewad pitkal pidul inimesed  nü ära, et neil enam söök ega jook ei maitse. Mitmed on ise pärast tunnistanud,  et nad enam ei teadnud, kas nad haiged wõi terwed o limad; inimene jääb rahutuks ja kärsituks, millest siis ka tuleb, et pitkadel pidudel alati tülid ja pahandused  ette tulem ad. Seda on ka meie suguwennad suurel maal ära tunnud ja juba pitkade pidude asemele lühikesed wõtnud. Kadugu pitkad pulmad meie Saaremaalt ja asugu lühemad asemele, meie Saare wendade auuks ja kodumaa kasuks! (Ots tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Pühapäew, 21. Webruaril pidas meie ülemõpetaja Lemm, pärast lõunat, laste-jutlust, millest kaunis rohkest osawõeti. Auuwäert tegu, et ka meis wäikseid ilmakodamkusi  wahest saab meelde tuletud! Esmaspäew, 22. õhtul suri üks Kihelkonna mees Kellamäe kõrtsis häkiste ära. Mis haiguse, ei ole meil teada. Linnalased hakawad kartma, et kui ilm korraga sulaks läheb, siis mõnesse kohta mesi majasse tungib, sest igal pool on hoowid lund Õigus wöidab. 10 Rudolf anvoS siia ja sinna, ei juhtunud aga õige asja pääle. Noh, siis tahan ma seda Teile völda, naeris MetsahanncS. Laadige oma püssi kahe kuuliga ja pange häästi tähele, kui Teie sihite Teie peate täna weel, kui Teie muidu üks tubli küt olete, üht ilust ilmest katte saama. Üht ilmest? hüüdis Rudolf, ning ta silmad läikisiwad jahi himmust kus oled sa teda näinud, Metsahannes? Ma tunnen meite metsi kaunis häästi, ja siiski .... Tulge aga seltsi, härra Minu silm on hääs koolis harjunud, ja näeb küll enam, kui Teil. Tulge aga ikka seltsi. Metsahannes kahmis oma püüsed kokku, pistis nad lindude juure kotti, ja läks siis oma paljaste jalgadega ruttu metsast läbi. Rõõmu parast mürisedes, seda rõöwelajak maha siimtada, kellest tema auuS tuttaw oli rääkinud, läks Rudolf ta järele. Pea ühe tuum parast jahi Metsahannes seisma. Paremal pool scisiwad koledad kaljurünkad, kellede M üks kitsaS roheline mäli seifis; pahemal pool oli mets, ümber wälja ja kaljade. Selle padriku taha tahame maha iStuda « terawaii luuraba. ütleS Metsa- Hannes. Siin wõime ka lorada, sest et mee kukkumise kohin meite jutu üle käib, kelle kõla muidu kergest metslasi araks wõib teha. Kannatage natuke. Kaua ei tuuri see tõeste mitte, siis saame seda poissi näha, kes tõeste kohegi! puuoksa pääl saaki waritseb. Hirwed tulewad sagesti siia sööma, ning see raibe saab pea seesuguse süüta loomal kuklas istuma. Siis peate Teie laskma, härra ning ilmes on Teite. Aga kas meie ei peaks teda parem, üles otsima? küsis Rudolf kannatamatu. Meie leiame teda juba, kui meie terawast ümber luuramc. Ei mitte, rääkis Metsahannes wastu. Enne km meie teda näeme, on ta meid juba ammu näind ja paneb minema. Ei, ei, nõnda rumal ei ole ilweS mitte, et ta magusi istuma jääb, kui ta häda' märkab. Tems ase ei ole siit mitte kauge! ühes kalju koopas. Ta saab ehk kahekümne sammuga sinna, ja siis oleks meite nali tänaseks mööda. Ei, jääge magusi istuma, härra ja siis ei pääse ta tõeste mitte Teite käest. Rudolf tundis, et Metsahannese nõu hää oli. Ta istus poisi kõrwa murule maha ja mastis tähelepannes kitsa wälja pääle, mis selgeSte ta silma ees seifis, kuni tema ja ta seltsimees enda peidupaigast  ka kõige terawama silmale näha ei oleks vinud. 5. Hää tük aega läks neil luurawatel noorde! meestel sügamas waiksuses mööda. Midagi ei liikunud metsas. Päike paistis selgeSte lageda wälja pääle, ja siiski ei olnud üht rööwelajat ehk midagi teist metslast näha. Rudolf, ehk ta küll oma seltsimeest walelikuks  ei pidanud, jättis wiimaks lootust maha, et ta täna meel midagi näha saaks. Pole midagi, MetsahanneS! ütles ta tasa ja pani oma püssi kõrwale. Sa oled ennast küll petnud, kui sa ilmest arwafid nägewat. Seesuguses asjas ei peta mu silm mind iial, wastas poiss kindlaste. Ma olen kaua küll metsades elanud, et neid tundma õppida, ning ma ütlen Teile, härra et ilmes siin ümberkaudu ühe puu pääle laamab nii tõeste, kui meie siin istume ja teda waritseme. Seda tugewat tamme sääl olen ma ammu juba tähele pannud, maatke, kelle oksad laialt üle wälja ulakamad.  Kui ta lehed mitte nii tihedad ei oleks, ma usun, siis peaksime meie teda nägema. Aga nüüd wagusi! Kannatamatuse  läbi ei taha meie kuidagi oma nalja rikkuda. Jälle seisiwad nad mõlemad tük aega mait. Siis hakkas Rudolf jälle pääle, oma seltsilisega rääkides: Wõi nõnda, sa oled siis kaua metsades elanud? Jah, ning seepärast nimetakse mind MetsahanneS. Ma poleks wahest ka iial