kõikidele tarwilik ja meelepäraline olla, täiesti ära. Tema waatas hoones ringi, nummerdatud laud seifis laua kõrwas, mõnel oli juba walge, punase äärega lina üle kaetud ja sukru toos pääle pandud, tunnistuseks, et laua omanikud pea tulema saamad. Laua paal, mille juures Flitsner aset wõtnud, oliwad selgest manast hõbedast lohmiriistad seatud, see laud oli kõigewiimaseS nurgas, mis number V nime kandis, üleSse seatud; nurk oli kindral v. Sommerist ja walitsuse nõunikust Arnsivaldfist kõigeks jumeks üüritud,  js sellepärast armas FlitSner seda omale kohuseks siin mahti pidades istuda, et kedagi muu inimene auuahnuse pärast finna nõnda kauaks istuma ei tuleks, kuni kaks nimetatud perekonda süül ei ole. Flitsner pilgutas ulmadega teiste laudade poole, kus kärbsed sumisedes sukru tooside ümber lendafiwad, õhk oli palaw ning MitSmr wäsinud, kärbsed sumisestwad ka õige uinutawalt, millepärast ka imekSpanna er olnud, et tema müts peast maha libises, tema oli magama uinunud. Kui kaua tema maganud oli, ci teadnud tems, tema oli pingi kSgisemisest üles ärkanud, ning nägi nüüd filmi pulmades selle sama pingi pääl, kus tema pitkali oli, üte naisterabwa  istuma. Tähenduseks peab õõldama, et pintsliga nurga sees olcwal laual ringid ümber tehtud olimad. Naisterahwas ei pidanud arusaama, et tema enam ei maga, sest ülcwel olles ei tohi smeii üht wöcrast nõnda silmitseda. KeS fee naisterahwas ometi oli? Niipalju oli kindel, et tema taieste wõeras oli, muidu oleks tema teda tundma pidanud, tundis tema ometi ?õiki inimesi, iseäranis nalsterahwaid, mittu penikoormat Slaadowa ümberkaudu, kõik ära. Naisterabwal oli liht sinisest linasest riidest kleit, sugugi mitte moe järele tehtud, kuidas asjatundja Flitsner kohe ära tundis, seigas, peas oli temal üks tume pruun õlg kübar. Nüüd tõmbas tema ühe halli oma kedratud lõngast willase meeste suka wälja ja hakaS seda siin number V, mis ometi ühe kindrali jäuks oli, kuduma. See oli liig! „Armas naine", hüüdis tema, kõik auupakliku wiisi unustades, pingi pääle istuma tõustes wälja, „ Armas naine, see on ju laud number V, kus teie istute, see on ju palgatud koht, wöerastel ei ole siin istumise luba, teie, —" sõna jäi temale suhu, sest naisterahwaS pooris näu tema poole. Nägu ei olnud enam ivaga noor, pruunid juuksed mõne hõbedase karmaga segatud piirasiwad teda ümber, aga tema jooned oliwad nõnda iseäralikud, lahked, aga jääl juures ometi auukartuft üratawat, nõnda, et Flitsner, ehk naisterahwaS küll naeratades tema otsa waatis, häbi pärast punastades wait jäi ja alles tüki aja pärast kogeldades alustas: „Wabandags armuline praua, et seda ütlesin, aga see oli minu kohus, km teid minu naisterahwastega tutwustaksin, siis läheks küll korda, et siin istuda wõiksite, aga nõnda, nõnda ei lähe see mitte korda, naisterahwad magaivad praegu pääle lõunast! Kas teie ka pärast lõunate ci maga? sell ajal ei ole siin ilmasgi naisterahwaid näha." „Mina ci maga iialgi päcwa ajal," oli naisterahwa wastus. „Kas teie aga ei tahaks minule teada anda, kelle nurk see siin on," päris naisterahwaS oma ilusa, aga natuke palju sügama häälega järele. (Järg tuleb). ivõin ma kõikide nimel julgusega tunnistada, et meil hea tahtmine on kõiki nõudmisi ja riigi seadusi kõige suurema hoolega täita. Tänu olgu ka mcitc manade kohtutele, kcS meite maal sclleajani korda ja tohust on ülemal pidanud. Lõpeks soowin aga meel, et suur Jumal tacwast ise meite uusi kohtuid ja kohtu härrasid wõtaks õnnistada ja hoida. Taewa isa wõtku uusi ametnikust oma maimuga wõida ja neile tarkust, kindlust ja jõudu omas raskes ametis kinnitada, meite maale kasuks ja edendamiseks. I^- Isamaalt. Kurcsaarcst. Teadaandminc Kuresaarc postija  tctcgrahW! kontorist ncnoc kirjade üle, mis on tagasi tulnud. Reede 9. Märtsil, õhtu paale kellu 10 põles kohtu-uulitsaS Wohlcnsll mana elatis maja, kus ammugi enam keegi sees ei elanud, maha. Kui tulekaitse mehed senna jõudsiwad, oli katus juba hästi põlemas, aga sai siiski ruttu ära kustutud.  Maja ei olnud mitte kinnitatud. Pühapõew, 11. Wärtsil sellsamal ajal oli Mc ln r m lahti. Tiik!' ligidal Rich. Eichfnssii kojas oli tuli lahti läinud, mida seina lambi süüks acti. Tapeedid oliwad seina kulges hästi põlenud, niisama ka üks sirm, mis sääl seina najal seisis. Kui tulekaitse mehed senna jõudsiwad, oli juba see ära kustutud. Sell komadel teemad sagedad tulekahjud meie linnalastele suurt hirmu, nii et igal öösel majade peremehed ome majasid walwama peawad. Ka on tulekaitse mehed ööseti uulitsate pääl mahti pidamas.  Mitmed nimeta kirjad olla politseile saadetud,  kus sees ähwardakse, et neid üks selts olla, kes meel rohkesti õnnetusi tahawad meie linnale saata. Kole asi! Rahwa raamatust. Selle päälkirja all saame meie igal nädalal mõnda uudist awaldama.  Rahwaraamat on üks raamat, mis küll kcllcgist kirjutad ci ole, aga mis siisgi paljudest loetud saab. KaS see juhtumine mis rahwa raamatus seisab, üsna tõsi on wõi mitte, seda meie selgest ei tea. Täna hakame siis sellega pääle: Paari nädala eest, tulnud keegi maalt, keS linna hospidali surnu kirstust teeb, koormaga linna. Randwere kärtsu ette jõudes, pannud ta hobuse kinni ja ise läinud sisse. Sääl olnud mõned noored mehed sees, kes hästi joobnud olnud, need tulnud kohe uksest wälja, ja wõtnud ühe kolmandama mehe, kes kraami ääres maas olnud ja pannud teda ühe kirstu sisse ja läinud naerdes jälle edasi. Mees ilma miskit aimamata, tulnud wälja, istunud kirstu koorma otsa ja hakkanud linna poole tulema. Korraga kuuleb ta kolinad, mis pääle ta kohe maha hüppas ja wankri kõrwas hobusele piitsa audes jooksma pani kuuni eestulewa perete juurde jõudis. Sääl läks ta ühte peresse sisse ja palus inimesi appi, sest „kurat olla wist kirstus"! Inimesed jookfiwad kõik imet waatama. Sääl lükkannd wiimaks mees kaane päält ära ja tulnud wälja. Ilma miskit küsimata läinud ta ametmehe kallale ja tahtnud seda nuutima hakata, aga see seletanud ära, et ta üsna ilma sülita on. Sääl pööranud mõlemad mehed endid jälle minema, mis muidugi teistele hüüd uacru tegi. Kuresaarest kirjutatakse „Olcwikule" järgmiselt  - „Kurcsaare nädalilehe" toimetaja ja linna sekretäri wahel on naljakas waielus tõusnud. Esimine pani oma lugijatele 3. numbris miimsest linna molinikkude koosolekust 2 punkti ette ja näitas sellega, kulda meie linna wolinikude koosolekutel töötakse. Esimine punkt käis linna immobilide, aga teine hullude koerte ja ilma peremeheta majaloomade  kohta. Wiimascst jutlustab „Kuresaare uädalileht," et koosolekul on otsustatud, et nii pea, kui hullude koerte haigus lahti peaseks, koertele korwid pähe tuleks panna, niisama ka kassidele. Tulla ilma peremeheta ümberhulkujad koerad ja kassid kinni püüda ja kui neid kolme päcwa wältusel ei ole lahti lunastud, surmata. Ilma peremeheta saamad kõik majaioomad arwatud, kes mitte nööri otsas ei saa wectud. Koosolejat on iseäranis wäga wihased kasside pääle olnud, kes mere laululinnud ära söömad ja seepärast pidada kasstd ilma armuta surema. Aga et kassid meile rottide püüdmiseks majade juures tormilised on, lellest ei ole kõige wähemat juttu olnud. Nüüd õiendab linna sekretär kui linna molinikkude protokolli  kirjutaja jälle „Kuresaare nädalileheS" neid punktist ja ütleb, et need ei olla õieti üles wõetud. Otsustus, et kassidele suukorwid peawad muretsetud saama, ei ole kuida isegi arwata ivoib poolegi ette pandud. Nüüd wastab aga „Kuresaare nädalilehe" toimetaja warsti jälle sessamas numbris et see, mida tema omas lehes oma lugejatele ette pannud, õige on ja üticb linna sekretärile, et üks protokolli kirjutaja ka inimene on, keS eksida wõib. Ta lõpetab oma wastust sellega, kasside omanikudele meele tuletades, et kui nemad omad kassid wälja lasewad, neid nööri otsas pidama ja suukorwid pähä panema peawad, kui neid surma eest tahawad hoida ja küsib weel linna sekretärilt ehk teaks aga ta wahest wahet teha ümbcrhulkujate ja wäljalastud kasside wahel. See sõnutlemine teeb Kuresaarlastele palju nalja. Karjast. Teisipäcw, 6. Märtsil olnud säält kõik talitajad kiriku möörmündri herra poolest kokku kutsutud, kus neile teada anti, et iga talitaja ise peab kohtu kirjad posti paunast ära wõtma ja nööri raamatusse sisse kirjutama tunnistuseks, et ta kirja on kätte saanud- See teeb neile küll esiotsa natuke raskust, aga siiski on see üsna hea, sest et siis kirjad enam ei saa kaduma minna. Rukki orased olla sääl pool üsna ilusad, kuid mõnes kohas olla mesi nad natuke kollaseks teinud. Saab nähja mis kewadised ööd neile teemad. Sui linnud olla ka juba enamast kõik Saaremaale tagasi tulnud. Karja pool olla nendele ilma rahata laulikutele mõnes kohas hästi ilusad majad tehtud. Leisi maldas Mäe talus olla üks kõige ilusam ja ruumikam, kus kaheksa laulikul ühes majas ruumi olla. Kena asi, et lindude eest ka mahel muret peetakse! Läänemaalt. Paari aasta ccst sepitsenud säält keegi kohaomanik J. M. kena jutu walmis ja lautanud seda rahwa sekka laiale. Tema poeg, kes Wene kihelkonna koolis käis, olewat wana kirjade seest leidnud, et H. kihelkonnas 150 aasta eest üks rikkas mees elanud, see jätnud surres 50,000 rbl. järele, Peicrburgi riigi pankas intcressi pääle oma suure sugu pärida, mis nüüd juba 500 hinge suur on. See 50,000 rbl. olla nüüd juba õige suureks summaks kaswanud. Peremees, J. M. kiitis ennast rikka mehe ligi-sugulass olewat. Et ta poeg sugu Wenckeelt mõistis, siis wõtlis tema selle raha wäljatovmise oma pääle, selle tingimisega, et iga hing temale S rbl. maksab, siis ta kirjutab need hinged üles, kes sest sugust olla ja saata Peicrburgi, ja et keegi ei saa mitte enne oma osa kätte. Kui see suur raha summa Saarlane 1890, M 13, kiri? j tagasitulnud? Lihi-kiri Lissabon, s J. Kogen, Ei ole leitud j Mcllcr. Hclsingberg, sKapt, M. Zim- Roojsi. I in-nnann. Martiniku saare Kapten Schultz. Ei ole selge N. Dörxt. Z-itung tV 27—32