paigas seisawad. Iseenesest pole nemad ju küll mitte pahad, aga kui neid himmude teenistusesse pannakse ja üleliiga orjatakse, siis wõiwad nad mõnegi nõdra hinge hukatusesse  wedada. Näitemäng on neist kolmest  küll kõige kenam ja parem, kui tema sisu mitte kombe ega karskuse wastaline ei ole. Jah heast kombelisest näitemängust wõib inimene koguni lõbu körwas ka maimu kasugi ja head õpetust saada. Wiisakas tants kõlbab neile ihu liigutamiseks, kes päewa otsa on pidanud paigal seisma ehk küll ka Eesti manal sõnal õigus on ütelda: Hea on kes hästi kargab, meel, parem, kes paigal seisab. Sest enamiste juhtub küll ikka, et tantsimises piiri ei peeta, maid sagedaste ihu termist rikutakse. Kaardi mäng jäägu nende hooleks, kes paremat ajawiidet ei leia. Iseenesest pole ju küll kaardi lehed pahemad ehk paremad kui tambreti kiwid, aga lõbu nad küll ei walmista  maid ainult ajawiidet. Et aga enamiste raha pääle mängitakse, rahaga aga käsi käes ahnuS, pettus ja kamalus käiwad, siis on küll kaardimäng palju paha sünnitada suutnud. Lõpeks soowin ma seda, et meie kõigest pahast lõbust ennast eemale hoiaksime ja ühegi lõbu orjaks ei saaks, maid kui meile head lõbu pakutakse, siis seda tänuliku meelega kui üht wahepalukest oma taewa Isa käest wastu mölaksime. nud, mida ta wend Hugo enne oli kandnud, ja imelikul wiisil sündsiwad need Metsahannescle  nii hästi, kui oleks osaw rätsep neid tema möödu järel teinud. Ühesarnadus,  mida graf Willem juba enne oli leidnud, astus nende riiete läbi weel selgemalt  ja elawamalt wälja, ja elaw waimuliigutus  oli grafi näu pääl näha, kuni ta Metsahannest maalis. Olgu see, ehk olgu mitte, ütles ta iseomale, ma tahan wähemast seda uskuda, et ta minu kalli wenna poeg on. See ei wõi ju teisite olla! Minu mõistus kahtleb tõeste weel ikka, aga mu süda peab seda tõeks. Sest see ega üksiku märgi ühe sarnadus ei mvi üks petlik loomuse mäng olla. Mine Rudolfi juure MetsahanneS! ütles ta waljuste. Hoia ennast tema poole, ja armastage endid, kui wennad! Ma armastan teda juba ammu nõnda, ütles MetsahanneS. Esimesest silmapilgust, kui ma teda nägin, olin minul, kui oleks meie manad sõbrad olnud, ning see tundmus  ei ole wähenud, kui ma nägin, kui julgest ja missuguse omasalgamisega Rudolf oma elu mängiks pani, et minu, ühe waese, isa- ja kodumaata poisi elu päästa. Tõeste, armulikum härra graf, seda ci mõi nii kergest unustada! Liigutud surus graf tema kät, ja MetsahanneS  ruttas siis Rudolfi juure, et temaga, kui ka mitte jahi pääle minna, siis ometi wähemast üht lusti-käiku metsas teha. 7. Kuida graf Willem ja tema majalised seda soowisiwad, tuli MetsahanneS sest ajast iga homiku lossi pääle ja jäi õhtuni sinna. Punane Leena ei pannud z selle wastu, palju enam kinnitas ta oma kasupoega tema armastuses selle auusa perekonna wastu nii palju, kui tal wöimalik  oli. Kui Metsahannes kord wastu pani ja meeletuletus, et ta ikka kõik päew üksi peab olema, wastas ta heldest, et tema see üle ei pea muretsema. Mis sündida, see sündida armastusest tema wastu, ning ta armastada teda enam kui iseennast. Ka ei sallinud ta seda mitte, et tema kord üks päew koju jäi, ehk ta küll igakord röõmuStas, kui Metsahannest, kuida see sagedast sündis, noor härra Rudolfiga teda waatama ja üheks tunnikeseks lorama tuli. Siis oli ta südamest rõõmus, ja teadis neile möödanikust mõnda jutustada, mis neile nõnda meelejärel oli, et nad ikka sagemine ta juure tuliwad, kes grafi nõuandmise  pääle sest wäikesest onnist metsawahi  majase läinud oli, kus ta ennast nii kui kodu tundis olewat. Näitis nõnda, kui tahaks see sõbralik ja rahulik elu Metsahannese, punase Leena ja grasliku perekonna wahel jäädawaks jääda ja kindlat juurt wõtta. Siis juhtus midagi,  mis kui wälk selgest taewast meie sõbrade pähe, kes midagi aimata ei wöinud,  mahajooksis, ja nende waikest õnne hoopis lõhkuda ähwardas. Ühel päewal tuli Rudols üksi jahi päält tagasi, et Metsahannes üheks tunniks punase  Leena juure jäänud oli, ja leidis oma ema ja Mathilde pisarates, oma isa aga nähtawas rahutuses. Kohkudes küsis Rudols,  mis sündinud oleks. Ema ja õde pöördsiwad kurwalt kõrwals, isa aga hakkas ta kinni ja ütles tõsiselt: Armas poeg, mõne sõnaga on kõik ööldud, ja see oleks rumalus, sinu eest marjata, mis sa ometi pea pead teada saama. Näe need kirjad ja paberid. Üks seaduse tundja Hamburgist kirjutab mulle, et üks mees tema juure tulnud, kes oma kaswandikul üht suuremad pärimise õigust meie grafkonna  pääle tunnistada olewat, kui meie tõendada wõime. Tema kaswandik olla nimelt minu, Tartuga saare pääl surnud, wenna poeg, ning loomulik pärija-õigus grafkonna pääle, mille walitsus ülekohtusel wiisil meie käes, olla tema jägu. Tema eestseisja seista selle pääle, et meie walitsust  kohe äraandma ja sissewõtmiste üle aru tegema peame. Kui meie seda teeme, siis ei tahta ta meite wastu kõwa olla, kuna tema, kui meie ta wastu tahaksime panna, kõik seaduse-waljust meite wastu tahab pruukida! Ühtlase saadab seesama seadusetundja siin mõnesuguse paberite ärakirjutust,  millede alguskirjad tema käes olla, ühtlase märkades, et need nõudmised meie grafkonna pääle üksnes seepärast nii hilja tulnud, et nende paberite kättesaamine mõne takistuse ja wiiwitusega segatud olla olnud. Nüüd aga olla kõik takistused kõrwale saadetud,  kuida need paberid ise selgeste tunnistada.  Siin on kiri, minu poeg, ja sääl seiswad need paberid. Kui nende alguskirjad õiged on, siis ei jää meile tõest muud üle, kuid lossi maha jätta ja pisukese Rothenburgi mõisa elama minna, mida ma õnnelikul wiisil meite kokkuhoidustest  ostnud olen ja seepärast täie õigusega  minu omaduseks wõin nimetada. Kui mu waene wend, minu armas Hugo weel elaks, siis tõeste saaks mõni asi teisiti ja paremine minema. (Järg tuleb.) Isamaalt Kuresaarest. Naljakas marguse lugu juhtus  paari nädala eest siin turul i Keegi talumees ja ükS linna ümberhulkuja näppasid turult ühe Sõrwe taadi hobuse ära, kelle saani pääl ka 3 wakka wiljci oli, mida Sõrme onu omale homiku ostis. Mehed müüsiwad wiljci kohe ära ja ajasi? wad hobuse ühte õue, mis kumu õhtuni jääl norutas. Õhtul rakendasiivad nad loomakese eest ära ja läksimad laadale, kus nad kohe kaupa saiwad. Nüüd suure otsimise ja kuulamise järel sai Sõrme taat jälle oma hobuse ja saani kätte, kunas õiget warast weel teada pole. Linna mees on küll käes, aga ta ei pea talumeest tundma, kes teda palkanud oli „oma hobust" ära müüma. Asi seisab praegus kohtu all. Politsei andis paari nädala eest linnalastele  teada, et kõik õued ja kõrwa kohad peawad  niipea kui wõimalik puhtaks tehtud saama. Saab nähja. kui hästi see mõjub! Kurhaufi puhwet, parkis, sai juba Suur Neljapöew lahti tehtud. Sellega on siis jälle üks hea alkoholi paradiis elutsemas. Kaarmakt. Pühapäewal, PaaStu-kuu 14. päewal oli meie kogudusel suur rõõmu- ja kallis mälestuse päew. Meie elatanud kihelkonna kirikukoolmeister  M. Kallas pühitses oma 5l)-aaslast ameti-püha. Meil on selle aja sees kuus õpetajat olnud, aga ikka üks ja seesama köster ja ta on mitmepidistest teiste kohtade pääle kutsumijest meie kogudusele truuks jäänud. Sellepärast oliwad selle päewa homikul meie laulukoori liikmed ja koolmeistrid tulnud pidu last lauluga äratama. Ilusasti ehitatud koolituppa, mis tulekirjas pidu tähtsust meele tuletas, kogusiwad nad endid, kus pärast terwitamist kõige päält meite laulukoori juhataja Jumala armu meele tuletas, mis meile selle päewa kinkinud ja meie auustatud köstri tüdimata meelt ja wäsimata hoolt omas ametis, tema suurt truudust, mis ta on üles näidanud kui rubipaneja, wallakirjutaja, kauaaegne hoolas kihelkonna koolmeister ja iseäranis kui köster. Selle pääle tuletas koolmeister A. Tuul mõnusal sõnal meele, et meite köster on olnud kauniks waimuliknks soolaks sa on mitmeid kaswatanud, kes kai koolmeistrid meite kihelkonnas ja mujal tööd tegewad. Nüüd rääkis meie auuZtatud köstri naise wend, Karja kihelkonna köster Allas, Taaiveti 103 laulu põhjusel kahest kõige suuremast  asjast ilmas Jumala arm ja meie patt. Ka meie kaunimad tööd on puudulikud ja ülem asi on, ei meie Jumala lapseks saame Kristuse läbi, kellele kõik anu jääb. Teine pidu järk oli kirikus, kus pärast jutlust meile õpetaja altari ees meie köstri tööd koguduses armsal sõnal maimu silmi ette seadis ja teda Jumala õnnistust paludes edcspidise ameti tarwis õnnistas, mille pääle meile köster koguduse waStu liigutawaid sõnu rääkis. Wahe ajal kõlasiwad koori ja koolmeistrite laulud püha ühenduseks. Pärast Jumala teenistust  oliwad kiriku mõisa saali endid kogunud meite kihelkonna mõisa härrad ja rottmcistrid. Siin tänaS Kallast kiriku wöörmündri härra kiriku walitsusc nimel truu töö eest ja andis temale ülema kiriku wöörmündri kohtu poolt tänu kirja ja Kihelkonna mõisa härra poolt mälestuseks toreda piltidega piibli. Rüütliscltsi nimel andis auukingituse A. v. Güldenstubbe ja rääkis suure liigutusega armsaid sõnu. Pea-rottmeister andis suure mälestuse lehe suure kullatud raami sees koguduse poolt ja soowis, et pidulapsel weel kaua wõimalik oleks oma kasuliku tööd teha. Juba waremalt oli köster AllaS meie praosti härra poolt kauni kirja pidulisele andnud, milles praoski härra Saaremaa õpetajate nimel õnne soowis ja tänu awaldas kindluse eest, millega meite köster oma ametit pidanud. Nii oli awalik pidu mööda, igale ühele kallist mälestust järele jättes. See päew näitas jälle, et kes armastust külmab, see seda ka lõikab ja kes head seemned aja magudesse puistab, see kaunist milja näha saab. Jsäranis oli ta koolmeistritele äratuseks ja kihutajaks, sest ta näitas, kuidas ülemad iga, ka kõige wähemat. l4, Saarlane 1893