Saarlane M 41. Teisipäewal, 9. Oktobril 1890. VII. aastakäik. maksab i Saaremaal xoolcS aastas I „ „ postiga saadetud aastas . S „ „ pooles aastas 1 » 33 „ Ilmub igal ksifipässV«»k. Kurefaares kaubaunlitsäs nr. I?. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. rida ehk selle ruum Kleiildiue politika ajaltht mmi- ja liiiaarahaiale Kuidas peab peiu ja pruudi põlw olema? Kui tähtis see aeg sellele on, kes seda omas õiges tähenduses ja õiges armastuses peab, aga wäga paljud on neid, kes sellest suuremat ühtegi ei tea ega seda aega kalliks ei pea; sellepärast tahtsime siin mõnele noorele peiu kui ka neiule seda tähtsust meele tuletada. Olge head ja kuulake: Harilikult algab peigmehe ja pruudi põlw siis, kui kirikus on kord juba maha kuulutatud  ja mõlemad oma „jah" sõnad teine teisele tõutanud; aga waatame kuida asi mõne juures sellega on: Noormees sai kellegi neiuga tuttawaks, waatis kõrtsis, ehk kiriku teel neiule nii sügawasti silma, et oma südame neiukese juure ära unustas, ehk ta ise küll kodu oli, aga süda wiibis neiu kambris. See ei anna tale enne rahu, kui läheb õhtul widewiku ajal kortsu waatma, kas ehk armukene sääl peaks olema, mis ka mõnikord nii olema juhtub; sääl saamad asjad siis nõnda kaugele, et .mimaks ka neiut saatma läheb; teades ehk teadmata unustab ta ennast kõigeks ööks neiu juure ja tuleb tale alles homiku meelde, et ta mitte kodu ei ole ja teeb siis neiud kallistades,  minekud. Sellega on esimme samm armastuse teed käidud ja alustus neiut waatamas käia tehtud, ilma selle pääle mõtlemata, missugune  selle asja lõpp mõnikord saab olema. Oh kallis peiu ja hella neiu! mõtlege mis kardetumad mängi teie sellega hakate, mille tagajärg ,vahest õige kurb saab olema, et need kes enne teine teisele kõige sugust kallistuse nimest andsiwad ja teine teist otse kui armu kattel kandsimad, wiimaks siis silma-wee ja häbi punaga teine teist ära needawad ja wannuwad; seda tegi kõik see neiu waatamas käimine ja õösene kallistamine  ! Siis lähemad mõlemate silmad alles lahti ja teine hakab teist põlgama, künni mõlemad õnnetumaks jüäwad. See pole ilmaski kellegi õige peigmees, kes kõrtfu pingi päält omale armukese otsib ehk leiab, nii kui seda maal wäga sagedasti ette tuleb. Linnas seda moodi küll palju ei ole, aga üsna puhas ja ilus see kõikide juures ka ei ole! Sellepärast auustatud neiud! Ärge uskuge mitte igat meelitajat ja ärge laske mitte peiusid enne aegu teid liiga sagedasti waatamas ja jaatamas käia, see on mis teid wahest teutuse alla saadab. Kui mõnikord keegi peiu oma enneaegu armastatud ja puhtuseta neiu ära wotab, siis ei ole selles abielus mitte õiget elu ega õnne. Mõni kord peawad ühed niisugused  pool mägise oma kohusid teine teise wastu täitma. Ärge kartke armsad neiud, et teie peiudest ilma jääte, kui teie neid öössetel oma waatajateks ei salli: üks õige peiu leiab omale aega auusamal kombel, millal ta neiuga kokku tuleb. Üks puhtuseta alustatud abielu on kui kuld sõrmus mustas ja sopases sõrmes! Ka teie armsad Saare noored mehed! ärge olge mitte oma õrna sugule pahanduseks,  ega kiusajaks, maid olge neile hoidjaks  ja kaitsjaks, ärge sallige seda, et keegi teie seast nendega jämedal kombel ümber käib, mõtelge et neiud on kui õrnad lilled, kes kõige paha tuulde ja kurja tormide eest peab kaitstud saama. Nende käes on ju meie tulewik elu. Tahame, et meie elu kõigite armas, ilus ja lõbus peab olema, siis katsuge endale nende truudust ja armastust osaks saada; siis alles saab puhtuse ja rahu ingel omad pehmed tiiwad teie üle wälja lautama ja teid omas õrnas kaendlas õnnelikult laskma wiibida. Peigmehe ja pruudi põlw peab olema üks ettewalmistamine tulewasse abielu wastu ja üks pühalik jumalaga jätmine üksiku eluga, ärge tehke seda aega siis oma nooruse tujude tallermaaks. Kõik teie ettewaatmine  sündku kasinuses ja korralikult, see on pühalik käsk ja kohus' Jätke see pruuk, mis praegu meie noore rahwa juures walitscb, maha ja hakkagem üht kasinamat ja puhtamat elu pääle, see on tuhat korda ilusam! Arm, kasinus ja alandus, On kõige kallim seltsimees! Kahe waenlase wahel. (OtS.) Aga see kõik ei aitanud enam midagi. Homiku kellu kahe ajal nägi Mak Kiure ees pool üht kohisewnd wett. Tema hüüdmise  pääle katsusiwad kõik laewa kõrwale pöõrda, aga ilma asjata. Nemad saiwad teda küll wähe kõrwale pöörda, aga see oli wähe. Mõne minuti pärast oli laew keskel seda keejad wett ja hakkas ennast ümber keerutama. Kui kõik selle pääle kohkunud seifiwad, käis hakist üks kange pauk, nõnda kui oleks laew ühe korraga puruks läinud. Silmapilk jäi tema seisma, siis läks tema kiirest jälle edasi. Kui Mak Klure ja temaga ka teised alla laksid waatama, nägid nemad, et wesi kangest sisse woolas. Kõik oliwad esiteks nõnda kohkunud, et nemad midagi ei teadnud teha. Laewa pääl oli üks ainuke wäike pump. Silmapilk hakkasiwad kõik pumpama, aga sellega ei wõinud enam wee üle wõimust  saada. Nõnda pidi ennast laew warfi weega täitma ja siis alla wajuma. Nõnda oli mõlemist poolest surma karta. Wäljas oliwad waenlased, kellel weel wähem halastust oma waenlaste waStu oli, kui merel, kes oma ohwrid tasakeste oma külma sülle wõttab. Pääle selle oli laewa Ml üks ainukene wähikene paat, kes ammugi 13 inimest oma sisse ei wõtnud. 8. peatükk. Jemmi ja tema seltsimehed oliwad selles uudeS häda ohus üsna meelest ära. Paljalt mõned tunnid mõis laew weel mee pääle jääda, siis pidi tema saama maha jäätud. Kui küll laewa pääl üks wäikene paat oli, kus sisse ka mitte kõik ei mahtunud, mis oli nendel aga mustadest loota, kes ümberringi  laewa hakkasiwad sisse piirama. Mak Klure ja Mills andsiwad küll nõu katsuda laewa ühe kare otsa laska, nõnda et tema põhja ei wajuks; ka mesi tuli tasakeSti sisse, nõnda et enne üks pool päewa aega läheks, kui laew peaks ära wajuma. Aga röõwlid ei tahtnud sest enam midagi kuulda. Nemad panid paati sõjariistu,  söögikraami ja kõik, mis nemad arwafiwad omal tarwis minewad. Siis lasksiwad nemad paadi meresse. „Meie peame laewa katsuma ühe kare otsa laska joosta," ütles Mills pead rapputades.  „siis on meil ometigi loota, et laew alla ei waju ja kõik kadunud ei ole. Saaksime meie paadiga küll ka õnnelikult maale, aga meid Kiki ei wõi tema ometi kanda, sest tema on wäga wähikene meie peame ikka maha jääma ja siis on meie wiimne tund ligidal. „Meie saame seda tegema, Mills," waStas kapten, „ laske aga esitc walgeks minna nii kaua saab meie Susi ennast tõeste weel wee pääl hoidma." Kui aga walgeks läks, nägid nemad, et pääsemise pääle enam ei wõinud lootust olla. Maa oli küll paljalt kaks Inglis pennikoormad  kaugel,ja Derwcnti jõe suu oli ka näha. Säält tuliwad aga «eel kümme paati laewa poole. Keegi ei olnud kahewahel, et siin uued waenlased ligemale tuliwad, ka Mak Klure ja Mills arwasiwad seda, sest kus wõisid nemad teada et Kaarel neile abi tõi. Austud lugeja näeb, et need Matahwa mehed oliwad, kes, kui nemad nägid et Derwenti jõe suus laewa enam näha ei olnud, mere pääle purjutasid ja nüüd kadunud laewa näha saiwad. Jemmil ja tema seltsimeestel ei olnud nüüd enam aega wiita. Kõik tahtsid ennast peasta, enne kui need paadid ka weel laewa juure saiwad. Sõjariistadega pealaest jalatallani ehitud, hüppasiwad nemad paati. Jemmi hüüdis weel kaptenile et tema katsuda wõib, mida moodi ta ennast peasta saaks üks plats olla küll weel paatis ja kui neiu tahaks nendega tulla, wõiks tema paati astuda. Mak Klure ei wastanud selle pääle kedagi, tema ei wõinud nüüd enam peasmife pääle loota. Nüüd kautas tema ka selle wiimase lootuse, et laewa laseks ühe kare otsa jooksta, sest mis see nüüd temale oleks