arwame seesuguse toimetuse ka praegusel seisukorral wõimalstuks ja nimelt sel teel, kui kõik peremehed ennast ühendades, kroonupalati  (kamcralhofi) loaga seda teeksiwad. Kroonupalati loaga wõib ju praegu kroonu mõisate talumaid müüa, nende pääls serwitutide  õigusi ja muid kitsendusi teha jnd, ja nenda arwame, et kroonupalat ka selleks luba saab andma, Muidugi peab siin juures see aSjaolemine kindlaks tehtud saama, et maade ostumaks ilma mingisugusteta takistuteta  kroonule maksetaks- Nagu näha, oleks talumaade krunti panemine kroonumõisate  talumaade juures palju raSkem ja nõuaks palju rohkem wacwa ja kulu, kui see pärismõisa talumaade juures on- Siisgi wõiks seda ikka ette wõtta ja kuidagi korda seada katsuda järel tulew kasu saaks selle pärast mitmel mõrral ära tasuma- Kui talumaade krunti panemine küll mitte kohe ja ühe korraga ei wöi sündida, siisgi wõiks ehk seda mõnes kohas üksikult ette wõtta- —- o. ?. lastud. See on üks hirmus häbi terwe aadeli seisusele!" Kas meie ei taha ennast natuke trööstida, kui ühe weikse Waraohanki lahti lööksime? pani üks noorematest ohwitseridest  ette. St! . . Jumala pärast mitte nii waljusti! Kas Sa ei ole seda seadust lugenud, kes meile õnne mängu waljuSte ära keelab?! Noh mis weel enam? Seadus sääl, stadus siin, olgu ta iseenesele, meie oleme ja elame iseenesele. Junge teenrid on usaltatawad  ja uksed paneme luku. Jah, uksed paneme hoolega kinni . . . aga lapsed, Jumala pärast tasa, mitte waljusti  rääkida. So, see oleks korras, aga kellel on t.itest kaardid ligi? „Tschercpowil on wist ligi . . . KaS ei ole tõsi, Wassjä, Sinul on nad ikka mõnikord  ligi olnud? Ma usun, jah on küll. Aga kelle käes on meite seas bank, iUukur)? See wõib ka Sinu käes olla Sinu kaardid,  Sinu olgu siis ka bank. Kuidas teie soowite, lapsed, teie tahtmine sündigu. Wiissada rubla on bankas." Nende sõnadega tõmbas Tscherepow pika siidise rahakoti wälja ja raputas huniku kuldtüka  laua pääle. Mäng hakkas pääle. Kaua kaldus õnn sinna ja siia. Pea Tschercpow wõitis, pea kaukas. Mäng läks ikka elawamaks  ja noorte meeste näod põnewamaks; ainult üks oberst jäi külmawereliseks, et nooremaid seltsimehi waljurääkimift tagasi hoida. Noor weri, kes alati noatera püäl tantsida armastab, kuulis wastu tahtmist wanema noomimist. Küll oli igal teada, et ta praegusel ajal kaardi mängu läbi oma elu ja teenistuse, wõib olla, igawesti kaotama saab. Muutlik õnn pööris äkitselt Tscherepowile selja. Mõne minutine kaar- tide segamine oli terwe Tscherepowi banki külmawerelise obersti käte wiinud. Noor adjutant iviskas kaardid Üra ja ütles kindlal toonil, et ta täna banka enam oma käes ei saada pidama. Pidage banka, kellel lusti on, ütles ta, minu kott on tühi. Sa wõid ometi auu sõna peale mängida, soowis üks selisilistest. Ei, tänaseks küllalt, wastas Tscherepow  kindlalt za tõusis tooli päält üles. Külma mereline oberst wõtis tema platsi omale. Tscherepow köndis üritatud meeles toas edasi tagasi, ta wihastas oma õnnetuse  pärast. Tal tuli igatsus, meel kord õnne katsuma minna, ega õnn ometi ikka temale selga ei wöiks pöörda, sest et ta muidu alati õnnelik oli olnud. Sõna päüle mängida, oli tema auu wasta. Ta astus laua juurde, kallas ruttu klaasi joodawat wiina täis ja jõi ühe puhuga tühjaks, siis wiskas ennast diwani pääle pikali, pani pika-warrega hollandi piibu suitsetama ja waatas kaugelt teiste mängu päält. Ta tundis, kuidas tal süda selles himus tuksus,  et meel ükskord õnne katsuda. Tema kotti oli weel üks ainuke kuldtükk jäänud, tema wiimane Hollandi maa kuldtükk. Seda tukatit oli ta kuni siiamaale kui oma „õnnetukatid"  hoidnud. (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Hiljuti siia tulnud talurahwa asjade kommissar hr. Rudenko saada, kuda ühtlasi ka „Bade komitee" liikmena on mõju- ja «viljarikas olnud, ncnda et tema lahkumist küllalt kahetsema peab. Omal ajal oli ministeriumi koolide asuta- mine Saaremaa waldadcs üsna päcwakorral. Siin ja sääl peeti nõu, neid asutada. Mitmed waewasiwad  oma päid nende asutamise mõttega küli wist tõsise rahwa kasu pärast, mitmed aga kahjuks nagu pahad pahad keeled arwada ja rääkida tcadwad iseenese hiilguse pärast. Oli see ehk teine isik kusagil ametis, siis tahtis ta selle läbi nagu ouusammast enesele järele jätta. Parast kurba Lümmada sündinust on aga asi täiesti teiseks muutnud. Ministeriumi koolide asutamise pääle waadctakse enam külmema pilguga ja mõnes kohas oldakse ihu- ja hingega selle wastu. Muidugi on Lümmada asi siis juures meestele kolli tegemas. Ehk küll ministeriumi koolid rahwa hariduse edenemiseks  kaunis kasulikud wõiksiwad olla, fiisgi ei ole neil nii suurt händuse wõimu meie rahwa hariduse kohta, kui seda ehk mõnel pool arwatakse. Nendel on omalt kohalt ka mõnda halbtust juures hiilgamas. Estmiue halbtus paistab selles, et uad suurema osa wallaelanikkndest kaugel seisawad ja nenkusiega  ühendatud ou. Siin on toitmisega raske lugu, riiete kasimisega ja pääasjalikult puudub siin laste juures woiicmate järelivaatus. Ehk küll ses sugugi nii kaugele, mis oma maaemale hirm ja arm selles asjas teha wõib. Wallakoolis on aga afi lükis teine. Siit wõib laps igal õhtul kodusse minna, ta on aiati ivancmate silma al, siisgi ei pruugi meie wallawalitsnsed nüüd mitte kooliasjus käsi rüppe panna. Tööd on küll. Suur lai wäii seisab ees, mis harimist nõuab. Usteks! Seda nõuab praegune aeg ja seda nõuab see tähtjas nimi waila ivalitsuS, kelle kord, kohus ja anu on rahwa koolide edenemise eest hoolt kanda. Kuresaarc snpelwõõrastc arm on sell aastal  endistest aastatest märksa suurem olnud. Puuwilja saak oli sel suwel Saaremaal Sageli tuleb ette, et Kuresaare aurulacw „KonStantin," kes teadaandmise järele õhtul kellu 8. siit Riiga peab sõitma, paar tundi hiljemini oma reisi ette wõtab. Mõned asja-amctnikud pidawad sarnast wiiwitust sääl juures nagu suureks  uhkustamise asjaks, mis sellest wälja paistab, et kui rahwaS nende käest laewa ära mineku üle teatust nõuab, et nad siis „ninakaid" waStusid andwad. i. Karja õpetaja sulest saada warsti uus raamat „Noortele neidudele" ilmuma. Käsikiri on juba triikimiseks malmis. Meie arwame kasulikuks tähendada, et praeguste makswate seaduste järele E. Lutheruse õpetajatel õigus on, neid oma koguduse lapsi, kes mistes katsuda. Seda peawad nad aga nenda korda seadma, et see mitte harilikkusid koolitundisid ei kitsendaks. Saagu siis ka see seadus omal kohal täidetud. Karjast. Siin kadunud ühel naesel kangas ära. Kahjukannataja läinud „weetarga" juurde ja lasknud wee päält maadata, kes kanga ära on warastanud. Weetark teadnudgi selleks ühte isikut  nimetada. Pärast leidnud kanga omanik oma kanga oksapinusl, kuid enne seda oli ta jnba targa ütetuse tõttu oma arwamist tähendatud isiku kohta awaldanud nacsed ci wõi ju midagi salajas pidada see tundnud ennast aga teotatud ole» Möndasugust. Kudas Hisponia mäest alla on läinud näitab järelscisaw wäike joonistus: Einnine joon (1S85) näitab Hispania ilmariiki Wiilip II all, keste isa weel uhkesti ütles : „Minu riigis ei lähegi päikene looja." Teine joon näitab, mis 90 aasta pärast üle jäi, kui Portugalia ennast ivabastas. Kolmas joon näitab Hispaniat Utrehli lepingu järele kui ta Hollandi ja Belgia kaotas, neljas joon tähendab, kui palju siis üle jäi, kui ta Amerika kindlamaa kaotas, ja wiimane joon näitab, mis tänawu rahutegemise järele üle wõiks jääda. Jaapanis on mõnes kohas järgmine kosjawiiS.  KuS majas mehele mineja Neiu on, sääl riputatakse tuliilus lillepott palkonist ehk aknast wälja kõlkuma. Noormees, kes neiut armastab, tuleb ilusa õitsema lillega, mida ta juurtega ja rohke mullaga ülesse wõtlis, ja istutab ta potti. See tähendab, et ta neiut enesele patub. On majas mittu noorekest, siis seab ta lille külge mõne märgi, mis tema südameneiut tähendab. Seda teeb ta päewal, kus ta teab, et neiu kodu on ja tema toimetust kusagilt marjult näeb. Nüüd peidab end noormees kusagile lähedale ära ja ivaatab. Ilmub neiu warsti kannuga ja kastab istutatud taime, siis on kosjad tema poolt ivastu wõctud. Jääb taim kostmata, siis ei ole neiul armastust. Jäädaw otsus ilmub aga alles teisel hommikul mõlemile, sest siis on wahest wali isakäsi mõnegi kastetud lille juurtega wälja kiskunud, ja mõnigi kostmata jäänud till õitseb alles, sest et tütar isa käsu pääle teda pidi kastma. Mötte-terad. Oh, et inimene just sel ajal kõige ilusamat armastust wastu wõtab, kus ta seda meel aru ei saa! Oh, et ta alles hilja elus, kus ta ohkades wõõrast wanemate- ja lastearmastust päält waa« tab, lootes enesele ütleb: „OH. minu wanemad on mind wististi ka nii armastanud." Oh, et rind, mille najale sa tänuga rutata tahaksid juba külma künka all puhkab ja soe süda kadunud on, mis sind nii wäga armastanud. Ajalikud hädad on nagu küünal inimese käes, et ta oma seisukorda oma looja wastu sellega walgustaks. Saarlane, 1898 35