Saarlane UM Ultilli>i»e volitiiti «jilrht >««- ja lia,,raimalt UM «- 41 Teisipäewal, 13. Oktobril 1898. XV. aastakäix. maksab: Pooles aaZtas.... 1 „ 23 „ Ilmub igal Kuresaares Kaubauulitsas nr. Asi, mis wäga tarwis. Nagu ajalehtedes loeme, on Jurjewi ja mõnes teistes kreisides, wallakirjutajad endale abiandmise seltsid asutanud, mis mitmet  pidi wallakirjutaja elu parandusesse puutub. KäeS olewal aastal sai üks sarnase  seltsi põhjuskirja „proow" Kuresaare kreisi talurahwaasjade kommissari herra Babanowi kätte saadetud, et siinsed kirjutajad ka sellega endid wõiksiwad tutrvustada,  mis ka mitmete poolt palawama osawõtmisega wastu wõeti. Et aga hra Babanow  oma ameti siin maha pani, jäi ka nimetatud asi soiku. Et see asi küllalt tähtjas on ja wallakirjutajatele  patju abi wõib pakkuda, siis ei wõiks seda asja meel mitte seisma jätta, maid see tuleks teoks teha. Päälegi on see meel seda tähtsam praegusel ajal, kus meil kirjutaja ammeti kandidatisid igalt poolt kui wihma kokku woolab, keS oma üliodawate  ja kasulikkude tingimistega teistele alati lv,>a kallale kipuwad ja kirjutaja ammetist turukauba malmis teemad. Ka ei ole seaduse poolt kirjutajal suuremat kindlustust, siis oleks seda ometi selle seltsi läbi rohkem ning suuksiwad kõiksugu kaela pääle kippuwad kandidadid seega eemale peletatud, sest seltsi siht on, kandidatitele, kes oma ammeti proowi on läbi teinud, järge mööda kohad kütte muretseda; ka on sellega kõiksugu wolimeeste teotamine kirjutaja walimise  aegus lõpetatud. Pääle selle annab selts ka ärasurnud kirjutaja lesele, kui ka lastele seaduslikku abiraha, nii et nendel kohe, pääle oma perekonna tugi surma, pole tarwis kerjama minna, mis praeguse! juhtumisel  uudis ega ime pole, sest et kirjutaja palk ju nii suur pole, et säält muStade päewade tarwis kapitali woiks korjata, kuna see ammet küllalt inimese termist kurnab ja pitkade sammudega haua poole lükab. Niisama  saab ka kirjutaja abiraha, kui ta haiguse  ehk muu õnnetuse läbi oma ammeti peab maha panema. Lihtsalt: see selts kaitseb  kirjutajat tema perekondlikus cluS kui ka ülespidamise asjus. Mõnedki kirjutajad on juba selle kohta läbirääkimisi enda kestes pidanud, kuid ikka weel mitte awalikult, aga aeg on käes, et see ka awalikuks peaks tehtud saama, ning et asi ka elutsema hakaks. Selleks läbi rääkimist pidada oleks üleüldisel  kirjutajate koosolekul wõimalik ja kohane, mis ehk siis saaks sündima, kui selle kohane palme kommissari herrale ette pandaks, kes lootuse järele wist mitte selles  asjas oma abi ei saa keelma- X. Wassiili Tscherepow. Keiser Pauli I. elust ajalooliku teaduste järele kirjutanud H. von Lankenau. Eestistanud A. S. Keiser laskis preili Nelidowi auuStuseks koja laulukoorile rohilised kuued teha, mis tänapääwani weel pruugiks on jäänud. Tema  ülsi julges keisrile kohkumata wasta meelseid tõsitusi suu sisse ütelda ja teda mitmest ülekohtust tagasi hoida. Selle juures oli tema ka kõige parem sõbranna keiscrinna Maria Feodorownale. Tema kasupüüdmata olek oli mõistatusline. Kõik kingitused ja auustused lükkas ta tagasi, millega Paul teda ülentada tahtis. Kui keiser kirja läbi lugenud oli, waatas ta lahke pilguga Katharina  otsa ja ütles temale kätt pakkudes: „Jälle pean ma Teid kõigest südamest tänama, preili Nelidow, et minule ette seate jälle üht ülekohut hääks teha. Jah, ma olin ülekohtune, seda näen ma nende ridadest. Juba ühel igapäewasel surelikul on sagedasti raske, õigust ülekohtust ära lahutada, kui palju sagedam ei peaks see siis ühel isewalitsejal ette tulema!" Nende sõnadega wõttis ta laua päält pronksist kellakese, kõlistas seda waljusti ja rahutumalt. Teenistuses olew tiiw-adjutant,  kes eeskojas (koridoris) ootas, astus kohe sisse. „Laske marsi kiire käskjalaga järgmine käsk anda: Jhugarde-rügiment pöörab kohe pahemat kätt pöörab ümber! Nad wõiwad  tagasi tulla," lisas keiser weel juure ja adjutant kadus keisri käsu täitmist ruttu ära toimetama. „Soo, nüüd olete Teie ometi minuga rahul, kas ei ole tõsi?" pööris Paul preili Nelidowi poole ja musutas tema kätt. Preili Nclidow tänas teda südameliku pilkudega. „Nüüd tulen ma Teie juure, krahwinna!" rääkis keiser edasi, Elise pääle terawalt ja uuriwalt waadates ja temale kirja tagasi andes. „See noor inimene näitab Teid üsna tõsiselt armastawad?" „Sellest olen ma alles praegu aru saanud, majesteet," wastas krahwinna tasa ja segaselt. „Mis Teie ütlete?! Siis ei ole Teie kuni tänini seda mitte teadnud? Noh, waatage, mina tean seda juba ammu, aga ei ole seda mitte awaldanud." Jmeltades waatas krahwina keisri otsa, see aga naeris waljuSte, pööris ruttu ümber ja läks tuast wälja. Isamaalt. Knresaarest. Eestulewaks kolmeks a. 1. Dets. 1898 kuni I.Dets. 1901 onennast Saaremaa  kreisi auu rahukohtunikkudeks üles and- nud ja on selleks kohase kommisjoni poolt kokku seatud nimekirjasse üles wõetud: laudmarschal,  tõsine riiginõunik Oskar v. Eke» s p a r r e; landrath, hoowinõunik Aleksander  baron Buxhöwden; konwendi saadik Woldemar von Ader kas; Napoleon  von Ditmar; Conrad von S e n gbusch;  Edgard von Samson-Hrmmelst  jerna; Baron Aleksander No l cken ja vr. meä. tõsine riiginõuunik Wladislaw  Mierzejewsky. Riia Ringkonna kohtu kriminal jaoskonna ees oliwad 28. ja 29. Septembril  s. a. muude seas järgmised asjad harutamisel: 1) Uuemõisa walla liikme Akulina A. süüdistamine, oma abieluta sündinud lapse elu ärawõtmise ja surnukeha ära peitmise pärast. Kaebealune tunnistas, et ta mincwal  aastal Nowembri luus metsas on lapse sünnitanud, kuid ise selle juures minestuses olnud, nii et ta midagi ei mäletada. Pärast seda kui ta mõistusele tulnud, on laps surnud olnud. Säält wõtnud tema lapse surnukeha, wiinud koju, pidanud ühe nädala kuuris ja siis matnud oma maja juurde aeda maha, kus tema seda pärast politseile, kui see otsima tulnud, kätte andnud. Tunnistajaks  kui asjatundja oli kreisi tohter hr. KarstenS, kes seletas, et surnukeha lahti lõikamisel miski wägiwalla märkisid ei ole näha olnud, ning et laps on elus Juukse pats. Jhugarde-rügiment oli juba ammu oma seatud seisupaigas Peeterburis tagasi. Ka Tscherepow oli jälle Peeterburis, aga ta ei julgenud siisgi meel kcahwinna Elisele ligineda. Missugust mõtteid see julge kiri Elise juures sünnitada wõis, oli temale praegu alles täädmata, ehk küll üks sala lootus ta südames ütles, et ta selle üle mitte ei wihasta. Et Tschcrepoivi kiri rügimenti Siberist tagasi tooja oli, seda ei täädnud ta ise mitte. Keiser oli, Jumal  tääb mis põhjusel, seda ära keelnud rääkimast. Elise isa krahw Karitonow oli teda ka nüüd, kui ennegi, lahkete kättega wasta wõtnud ja tema tagasi tulemiseks õnne soowinud. Elisega kokku saamiseks ei olnud tal mitte õnne, sest et see praegu keiserinna juures teenistuses oli. Ta kaalus ja mõtles köigipidi, kudas tal ometi wõimalik  oleks, krahwinnaga ligemalt tutwaks saada ja oma armastuse tundmist suusõnalikult  awaldada. Selle juures tuli ta ka nende mõtete pääle, et keisrile palwet ette panna ja Itaaliasse Suworowi seltsi prantslaste  wasta sõtta minemist paluda, kus ehk õnne leiaks ennast kõrgemale teenida, et siis julgemine krahwinnale oma kätt tohiks pakuda. Nõnda seisiwad asjad, kui korraga uuS sündmus Tscherepowi saatusele uue, ootamata  muudatuse tõi. Talwepalee platsi pääle oliwad mõned gardewäe pataljonid wälja sõitnud. Sääl oodati keisrit, kes täna paraadet ise ära tahtis pidada. Mõned staabi- ja ülemohwitserid ajasiwad selle aja sees, paraadeks malmis säätud sõjamäe  salkade ligidal käes olemast sõjast juttu. Prantslased ja Suworow oliwad sel ajal iga jutu sisu, iseäranis ohwitseride ringkondades. „Herra oberstleitenant, kas julgen Teile tere hommikut ütelda?" Nende sõnadega astus üks wanadlane leitenant Tscherepowi poole. See oli üks