ta, „Teite kawalusest oleks ma midagi muud kui seda wäga tuttawad Mülleri nime leida ootanud." „See on minu oma nimi." „Nõnda sama kui see raha. Mikspärast kannate nõnda suurt summat enesega ühes? Ta tähendas mangi hulga kassapaberite ja rohkest kullaga täidetud raha punga paale." „Sce on minu terme warandus." „Seda ei kanta ometi reisi pääl taskus." „Ma tahtsin Amerika maale minna." „See on esimine tõe sõna, mida Teie täna räägite. Mikspärast tahtsite Teie wülja ründada? Küsitaw läks kohmetumaks. „Sellepärast  sellepärast et mull Saksamaal mitte enam meele järel.' polnud, kogeldas ta." „Mis on Teie elukutse?" „Philolog," (manade keelte tundja.) Ametnik naeris. „Mikspärast mitte pa° ram thcologe? (usu teaduse tundja). Inimene,  märkage ometi, et Teie salgamine, midagi ei aita. Teite näo ja olemise kirjeldus  läheb karma päält ühte. Ta wõttis paberi taskust, waatis mangi püüle ja nõtkutas iseeneses. „Kõik läheb ühte, täiesti'. Katsub körwa-teesid kaudu ühte sadama linna jõuda. Kuhu tahtsite Teis minna? „Bremeni" „Ia ütlete Teie ise Stultgartist tulnud olewat? see tee ei mii mitte siit kaudu." „Ma tulin üht körwa-teed kaudu," wastas  küsitaw, kcS ikka segasemaks läks. „Teie olete Zosingenis jaama-bufcttis kohmi joonud?" „Kas ses ka kahtlust äratab?" küsis reisija  täie wõlla hirmu-naeruga. „Kes teiste tähelepanemist ei karda, ei astu siin mitte tõesti wälja kohwi jooma. MikSpärast jooksite teie ära, kui wahtmeister Teie järele hüüdis?" „Et rong minemas oli; ma ei kuulnud koguni, et ta minu järele hüüdis." „Ia mikspärast warjate oma käsi? Teie olete reisi pääl tekkiga warjanud ja peate neid nüüd jälle selja pääl." Käsitaw läks tume-punaseks. „See on nõnda wilunv wiis," ütles ta. „Pange käed laua pääle!" käskis politseiametnik.  Noormees wiiwitas. „Kas saab pea!" hüüdis ametnik ähwardawalt.  Nüüd kuulis ta käsku, ja politsei ametniku,  kirjutaja ja wahtmcistri, poolt kõlas ühtlasi imestlemise, kohkumise ja ehmatuse  „oh!" Kirjelduses seisis, tagaaetawal  olcmat iseäralikud tähtsad pisukesed,  walged käed, mida ta selle põhjuse pärast kinnastesse, mis temale palju suured olewat, ära peita katsub, mis nüüd nähtawale  tuli; oli ka üks ime tükk, hoopis iseäralist  seltsi. Walkjate juukstega, sirge kaswuga mehel toreda seisuga, sini-hallide silmadega, kõmaja ninaga ja harm otsa ees, taiest nõnda nagu kirjelduses seisis, sellel oliwad kaks pea aegu uskmata pitka ja laia kätt. „See on silma-moondamine!" hüüdis wahtmeister, „õiged käed on nende all marjul, küll meie need juba walge ette toome." „Scllega teeksite mulle wäga suurt hääd ilma pääl," ütles Müller kellele see asi nüüd naljakaks hakkas minema, ja seisis kannatlikult -vagusi, kuna wahtmeister kõik wõimalikud ja wõimatumad katsed temaga ette mõttis. Kõik oli asjata; pisukesed, walged käed ei tulnud mitte nähtawale; pidiwad sellega leppima, et need suured punased härra Mülleri omad ja see mitte ühe sarnane rööw-mõrtsuka Zwirneriga polnud. Nüüd läks lugu teiseks; politsei-ametnik sõitles wahtmeistrit tõlplascks ja oinaks ja tühjendas ennast wabandustega härra eeS kellel suured käed oliwad. Müller hüüdis teadmata kombel: „Nõu, siis ka siin!" „Mis Teil on?" „Suured käed!" õhkas noor-mees. Imelik loomuse-mäng on neid mulle annud, ja need on minu elu õnnetus. Koolis nimetati  mind „suurte kätega Mülleriks," uniwersetätis  sain ma koguni Orang-Utang söimunimeks; läksin ma poodi omale kindaid  ostma, siis jooksiwad kõik sellid ja õpipoisid kokku, naerdi ja anti mulle nöuu, neid omale kinda-tegija juurest tellida, sest seesugust numbrit kui minul maja, ei olewat  olemasgi. Julgesin ma pidu pääle minna, siis ei tahtnud ükski naeSterahwaS suurte kätega Mülleriga tantsida, ma ei wöi ühegi kooliõpetaja ametisse jääda, sest poisid ei waata mitte raamatuse ja seina kaartide, waid minu suurte käte pääle. Kolm korwi olen ma juba saanud," rääkis ta tasase häälega edasi, „ükski tüdruk ei taha oma kätt minu suure käele anda; see ei aita mulle ka mitte midagi, et ma ennast harjutanud olen, neid selja pääle ära peitma; oma käte tarwitamisest ei wöi inimene mitte kaua ilma olla, ja nõuda pea, kui ma neid nähtawale toon, nimetakse  mind „suurte kätega herraks." „Minu wanemad jätfiwad mulle tähtsa kudas muhusse ja saarlase omadused üksteisest lahku lähemad. See kord räägin ainult sellest, mis nende -välimisesse elusse puutub. Muhulase tuba, kamber ja suwcmaja wiimasi armastawad muhulased iseäranis hoolega ehtida, on alati puhtad, olgu wäiksi lapsi palju, wõi mähe; -väiksed lapsed, kes aga mähe jõuawad, koristawad hoolega maja ja õuet, kui -vanemad tööl on. KeS suwel Muhust läbi on käinud, peab wist tunnistama, et Muhu külade tanawad alati puhtad on. Iga laupäeiv, sagedasti ka muu päewade õhtatel, näed sa -väikesi tüdrukuid  ja poisikesi, ka täiskaswanud inimesi, luuad käes, küla tänawaid pühkimas. Saarlaste  küla tänaivad on aga täis pori ja mustust. ÜheSgi Saaremaa külas ci ole ma sarnast puhtust näinud, kui Muhus. Millest see tuleb? Mõni ehk kostab- Jah, Muhus on jõukam rahwaS ja selle pärast wõib ka puhtuse eest rohkem hoolt kanda Muhulased on jõukam rahivaS, kui saarlased  üleüldse, seda tunnistaivad nende majad, parcmine haritud põllud ja paljud põllutöö masinad; aga millest tuleb, et muhulased saarlastest rikkamad on? Muhulase  maapind ei ole parem, kui saarlasel, sest eestlaste --mereäärset maapinda tunneb igaüks. Meri on paljudel saarlastel niisama  käepärast, kui muhulaste! ja just mere äärsed saarlased on kehwemad kui sisemaalased; kauplemine on mõlematel ühe mõrra lubatud; aga puud see puu, mis saarlasele üks rubla maksma tuleb, maksab kõige -vähem kolm rubla muhulasele. Siin on aga töö usinus, -vae-va armastamine ja järele mõtlemine pää tingimised, mida muhulasel suurel möödul rohkem on kui .aarlasel. Ma tunnen mõlemaid-väga hästi. Üks wana Muhu taat rääkis mulle järgmise  loo: Mitu aastat järge mööda käinud tema mõne teise muhulasega Saare randas kalu püüdmas, ühes saarlastega; kui hää kalasaak ja rohkesti ostjaid olnud, toonud nemad s. o. muhulased paar toooi miina, annud saarlastele mi palju, et need pitkali jäänud, siis toonud nemad mitu korda päewas  mõrratäied kalu ja müünud kasulikult ära, kuna saarlased randas wiina täis, mõrrad meres kalu täis. Ehk see tegu õige ega auus ei olnud, siiski annab ta küll muhulase terasemast meelest tunnistust. Muhulane ei karda waewa iga ilma, kuna saarlane toast wälp ei tihka minema, kui rväljaS pime on ja nuhina sajab; muhulane waatab kartmata hädale silma, on julge ja wahwa ehk küll wiina armastab  kohutama  hulga spiiritust wõib ta ilma häda tegemata ära juua siiSgi ei wõtta aga ialgi ennast purju, kui midagi kasu toowat toimetust ees on; külma mereline on ta: kui muhulascle räägitakse, et see ehk teine tema tuttawast on ära uppunud, ütleb ta: sooh! ja läheb mässawale merele. Saare neiu wiidab oma prii aja uhkete riiete kallal, küla kiige all möllotes, sagedasti  ka kõrtsis tantsides ehk noorte meeste otsa wahtides ära, muhu neiut ci ole meel keegi kõrtsis näinud aega wiitwat, ega küla tänamas ümber hulkuwad, ta koristab kodus maja, puhastab riidid. Saare neiud hoiawad  endid suwcl päema eest rätikute sisse, muhu neiu käib sume läbi, ka kirikus täiesti katmata pääga, tema nägu on päewatanud, ta käed karedad, ta kannab oma kosutud jämedat riiet, mis esimanemate moe järele malmis tehtud, aga ta särab puhtuses, olgu tööl, olgu wälje.S; lõige selle eest on ta tugcw, terme ja rõõmus. Riiete poolest wõib Muhu peiudest sedasama ütelda. Wõtame  noortelt meestelt nende paha wiina joomise kombe ära ja keegi ei pruugiks häbeneda neid enesele eeskujuks wõtta; mis aga neiudesse puutub, siis peab kül tunnistama,  et nad wooruse, kui ka muude omaduste  poolest Saare neiudest palju kõrgemal  seisawad. Üks pää woorustest muhulaste juures on nende leplik meel ja rahu armastus koduses elus. Seda peetakse iseäraliseks nähtuseks ja wiib kergesti halwa kuulsuse alla, kui noorem wend abielust heitmisega isa majast, ehk wanema wenna juurest ära lahkub, ja seda tuleb wäga harwa ette. Kõik wennad jääwad sündimise koha pääle, wõtawad naesed ja kaswatawad oma lapsed; riidu ega tüli ei meeste ei naeSte wahel ette ei tule; kui aga nacste wahel tüli peaks tulema, siis noomib igaüks mees oma naist, aga õigust ei saa ei see ega teine. Ei istu Muhu perenaene toas woki taga, kui teised naesed wäljas talitawad, kõik saab üheskoos toimetatud; üks ei käSfi teist, igaüks teab ise, mis teha tarwis on; seesama  lugu on ka wendade wahel. Üks walla ametnik kutsus mind oma majasse. Selles taluS on neli wenda, kõik naesemehed,  kuna wanem wend, kes talu ära on ostnud peremees on ja praegu walla ametis seisab, pääle selle wana isa oma naescga, —kõikelawad koosimestamise wäärt hääs läbi saamises. Tuppa astudes jäin ma imestades waatama : tuba mehi ja naisi täis, kes üksteisega naljatades juttu ajawad;  wäikesed lapsed jooksewad ühe naese juurest teise juurde ja igalt poolt leiawad ühesugust kallistamist, et sugugi aru ei wõi saada, missugune naene ühegi lapse ema on- Kõik tvimeiawad ühe wõrra maja tööd 34 Saa rlane. 1898