Sakala Poliitika, krrta»!»«se. pStla ja käsitSS ajaleht. Wäljaandja ja Vastutaja Lõpetaja J. Peet. t. NMandis. 13. lamAri-ktu Väewal 1890. IS. aastakäik. Zlmub igal neljapäeval. Kuulutuste korpusrida ehk selle nm« maksab wiimse lehe külle peal 4 kop. lehe ees otsa» 10 kop. Sagedamalt kuulutajad saatvad/ odawamalt. , Toimetase adresS: . ..Sakala" toimetusele WiljomdP. Wene keeli: Li. psmutui» „Sakala" aastahind Postiga S rbl., postita L rbl. 50 kop. Poole aaSta hind: Postiga 1 rbl. 70 kop., postita 1 rbl. 26 kop. Weerand aastas: Postiga i. rbl, Postita 80 kop. Üksik nummer maksab: Pääleht 5 kop. pääleht lisaga 7 kop. Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata ehk 10<>/o. Adressid palutakse selgeSte kirjutada. Tekkimisi ja k « « k « t u s i m õ t a m a d wastu: Tartus: H. Laakmann'i ja M. Vare S'e raamatupoed; Tallinnas: Busch'i ja Ja kobsoni raamatupoed; Uaplas: taupm. Saarmann; Kullamaal: kooliõp. J. Weidrrmann;  Keilas: J. .Pärnus: G. Treufeldt'ija Jacoby raamatupoed; Taris: kaupm. J. Lindebaum; Sindis: K. Kirschbaum; W.-»Sndras: kaupm. S. Tannebaum; Kärus: jaamapidaja H. Lemberg; Kiliugis ?aupm. T. Tammann; Haapsalu»: P. Ktmberg; Kuressaares: Th. Kange raamatupood. Narwas: J. Kuusmann; Rakweres: M. Weber aNM. kirjutaja ja kaupm. H. Wehik; Wõrus: J. Vielrose raamatupood ja kaupmeP Aras; Wõru-Nawis: J. Mõttus;  Walgas: M. Rudolff'i raamatupoed', Paides: Seidelberg; Hallistest»:  U tu; S.-Zaants kaupm. A. Hakkaja; S.-Aöp«s: A. Praeden Birki kaupluses ja J. Reimann;  Kaarlis: tvallakirjutaja K. Krimm ja P. Jllus; Holstres. tvallakirjutaja J. Raudsepp: Tuhalaanes: kaupmees Normann; W.-Suislepis: tvallakirjutaja H. Kiin; Viljandis Peale lehe toimetuse: A. Peet, trahteri pidaja; J. Winter, W. E. Põllumeeste Seltsi ökonom; J. Kiis; J. Rebane; J. Naber. Sakala lugejatele uueks aastaks. „Teed on mitmesugused, aga üks on armastus" ütles meie õnnis suguwend ja Sakala põhjendaja C. R. Jakobson kolmetõistkümne  aasta eest. Kolmtõiftkümmend aastat on pikk aeg, mis ajaluoS ja rahwaSte toimetuses suuri muudatusi wõib tuua, ja meie wöime sellestsammast sõnast kinni pidades juurde lisada: Ajad on mitmesugused, aga üks on armastus ja see on alale jäänud meie isamaa poegade ja tütarte keskele. Seesamina  armastus on jõudu ja julgust annud, meie kangelasest asutatud lehte edasi ilmuda lasta, olgu küll, et see enam kui ükskord ja ühe takistuse pärast wäga raske on olnud. Seesamma armastus käsib kõigist raskustest hoolimata ka käeSolewal aastal kartmata sulge kätte wõtta, et rumaluse waStu sõda pidada, see on meie rahwa elus olewaid wigafi parandada  ja haridust edendada püida, mis praeguse aja üks neist tarwilikumatest ja ka Võimalikumatest  Eesti ajakirjanduse kohustest on. Aidaku meid selles Kõrgem, et seda kohut keelmata täita wõiksime. Lõikust on palju, aga pisut töötegijaid, halbdust ja tuima jõledust  on meiegi rahwa seaS palju, aga pisuke on nende seltsile, keS rahwa armastusest aetud tõsise südamega kätt adra külge on pannud, et kõwa rumaluse sööti ümber künda. Kus aga seda on tehtud, sealt paistab seaduste ja teaduse kosutusel kena noor hariduse oras, millel jõudu sees on, et ta enam iga wilu ilma ja kuiwa körwetust ei karda. See on magus trööst töötegijale. Rahwa waimu elu peale waadates näeme, et wiimaste aastakümnete sees suuri sammust on astutud. Nõnda on ka lugu rahwa waranduslise korraga. Musta suitsu ütikese asemele, kus orjustest wäsinud wapper talunik rasket ja kõwa muljutust  tundis, on mõnelgi pool ruumikad walged elumajad ja pehme noor haridus on siia teed leidnud. Siin wöime rahulise südamega ütelda, et ka ajaleht Sakala oma õndsast asutajast saadik siin oma osa on aidanud ja nõuu annud, et see tal ikka sihiks vn vlnud, ! kui ka küll mitmed töised käed ta juures pärast töös on olnud. Seda sihti mööda tahab ta Kõrgema abil !!a eeSseiSwal aastal edasi astuda ja algusel üteldud sõna juhtnööriks wõtta. Ka on läinud aasta meile seda kätte toonud, mis meie kodumaa palju aastaid piki silmi ootas: uued kohtud. MiS suguse palama armastusega  neid on oodatud, teadwad selle lehe lugejad ju lehe algusest saadik. Uued kohtud, uus mõistmise wiis, nagu seda üksi kõige enam haritud maades on, on meil käes ja õigust ei tule meil enam nii latre tulega otsida, nagu enne. See on meie töine troost, siit paistab meie rahwa elule parem Wlewik. Sellega ühes ja selle kõrwal on peale selle Sakala pind ja ka kohus, emakeelelist kirjandust  ja tegewuft kõigest hoolest edendada. Kui elu seltsiliseks heliseb meile unustamata lauliku Koidula sõna kõrwades : „Sind surmani küll tahan Ma kalliks pidada, Mu õitsew Eesti rada. Mu lehkaw isamaa." See tahtmine ehtigu iga hariduse sõbra tööd, siin on tal tõsist juurt: „Ja minu emakeel Teid kõrgeks kiita tahan Ma, kuni elan meel." ÜkS asi teeb meie meelt kurwakS. KeS Sakala tööd tähele on pannud, nägi ja pidi nägema, et see leht ja tema toimetus rahulist,  suguwenna armastusest juhitud tööd on teinud ja püidnud teha, ja rahwa heaks kirjutada,  nii palju, kui tema wõimuses oli. Sellepärast on maga walus, teeb see südamele wäga haiget, kui tema ilmumist kahtlaseks püitakse teha. Iseäranis tänawune aasta lõpp on näidanud, et Sakalal paras jagu wastaseid ei puudu. Et leht uuest aastast saadik mitte enam endises trükikojas ei ilmu, maid enesele töist kortert on pidanud otsima, siis on inimeste sekka jutt laiali laotatud, kui ei saaks Sakala enam ilmumagi. Paljud > on sellekohta toimetusest seletust pärinud. Kui palju sarnane kahtlus toimetusele kahju teeb, mõistab u. aga just ise kõikidele neile s . andjatele  oma ilmumisega «Mu , lüia: Sakala ilmub hoopis suuremas poognas ja näitab Ellega kõikidele, et ta eluwöim praegu meel teda hoopis suuremaks paisuda lubab. Palume! sellepärast kõiki endisid ja ka uufi sõprü jäite hulgana Sakala ümber koguda ja sellel wiitU meile meie tööd kergitada aidata. Lõpeks Joodame meel, et lugejad wiStiste meiega kiljatama saamad, et leht hiljem ilmub; trÜMdade wahetuse pärast ei peaSnud sellest tckistusest kuidagi mööda. Lugejad näewad u, et meie leht mitte enam Wiljandis Fevti juures ei ole trükitud, maid Tartus HMmanni juures, ning see ei tee lehe ilmuHW mingit takistust,  sest Tartu ja WiljaD wahelne post on praegu õige heaS korras j khed, mis näituseks  täna trükitakse, on tzdmmen hommiku wara juba Wiljandis. Listma palume lugijaid esiotsa kannatada, kuni aHad heaste joonde saame. Kalendri anname Klewase numbriga ligi. Seina-kalendert ei saanud nii järsku enam malmis, sellepärast anuame Tartus hrä. Laakmanni juures nlmunud Käsulise kalendri kaasandeks, see teöö meste küll suuremat  kulu, aga lugejate rahulolemine tasub meile selle Vististe kuhjaga tagasi. Kõiki seda arwasime omale kohuseks lugejale siin paigas teada anda. Meie keeme lehe tubliduse  eest, mis iganes wöimalik ja laseme Sakala tänawu hoopis suuremal kujul kõikidele  ütelda: Head uut aastat! Poliitika ringwaatus. Wenemaa suured poliitika lehed ütlewad  mööda läinud aastast, et ta Europa riikide poliitika elus rahulikum olnud, nagu seda mitmed aasta kümned enam ei olla näh' tud. Et see nõnda olnud, tulnud muidugi ka suurel osal Wenemaa kõikumata kindlast rahu armastusest. Seda enam on riigid oma fisimiste küsimuste arutamises hoolsad olnud. Iseäranis wõib kiites seda Wenemaast  ütelda, kus riigi fissutulek kahe wii- mase aasta sees Väljaminekust tähtsalt suurem  on olnud, mida ka wäljamaa lehed, kes enne selle asja kohta ikka mustemalt waatalwad,  kiites tunnistawad. Berlini raha turul atsuti küll aasta algul Wene rahahinda alandada,  millest aga sealsed raha talitused ise kahju saiwad, kuna laidetawad raha paberid eda enam Prantsuse pankadesse teed leidsiwad.  Balkani maade kohta oli Wenemaa ellel aastal rahuline pealtwaataja, kui ta ka mõnda Bulgaria toimetust laitis, nimelt meel aasta lõpul tuttawa ülemeelse Bulgaria raudteede  panti panemise pärast. Särbia aga on selle wastu Wenemaale enam lähenema hakkanud. Saaksamaale tõi lõpu aasta meel leina sõnume. Keiser Wilhelmi I. elatanud abikaasa  keiserina Augusta suri. Et keiserina rohkeste kallimeelsete heategude läbi rahwale wäga armastatud oli, oli ka matusest osa wõtmine wäga suur. Inglismaa lehed kiidawad  keiserinat iseäranis. Austria-Ungrias on Sakslaste ja Tshehhide kokkuleppimine, nii hästi kui sün dinud, teatawad Wiini lehed, ja nii on wihaste parteide wahel kokkuleppimine korda läinud, sest et keele küsimuse seaduste ettepanek mõlematest  parteidest heaks on kiidetud. Inglis - Portugali» asumaade tüli ei ole meel mitte lõppenud. Lord Salisburi kiri on Portugalis walitsust küll sedawõrt ära hirmutanud, et ta nõuuks wöttis Nyassa järwe ümber kaudsete maade kohalist õigust Inglasele ära anda ja oma söa jõuud sealt ära kutsuda, aga siiski ei tea, kui kergeste see asi lõpeb, sest Portugalialased tunnewad oma rahwuse isetundmust selle järeleandmisega  rohkeste alandatud. Brasilias on wiimase telegrammi järele 18. Detsembril söawäe seas kardetaw mässamine  leekinud. 100 mässajat meest on maha lastud ja 19. Detsembril 19 mässu juhatajat  ära hukatud. Mis naabrid meie ajalehtedest arwawad? Wana aasta lõpul kirjutas Läti päewaleht  „Baltijas Westnesis" meie Eesti aja- lehtede üle jäxgmiied riad, millega ka oma lugejaid tutwustame, sest meie ise ei pane oma nõtrust ja wigadusi palju tähelegi, kuna need wõõrale pealtwaatajale harilikult palju enam silma paistawad ja ta nende üle enam erapooletumalt otsust wõib anda. Tähendatud  ajaleht aga kirjutab nõnda: „Mõnedel  Eesti ajalehtedel, nagu meie seda mõnigi kord oleme tähendanud, on see wilets wiis, et nad aasta lõpul liig awalikult ükstõise wõidu omale tellijaid uue aasta tarwis meelitada  püiawad 'ja selle juures niisugustd abinõuusid  tarwitawad, mis ehk küll mõnedele ärimeestele pruugitawad ja wõib olla ka fündlikud wöiwad olla, ajalehtedel aga mitte. Mõni aasta kiidawad nad ennast igaüks kõige paremaks (just nagu ei oskaks lugejad ise wahet Leha, mis kellegile paremine meeldib)  mille läbi toimetajate wahel awalikud tülid tõusiwad ja mis nende ajalehtedes palju ruumi wõtsiwad ja sagedaste persönlikudeks  pealetungimisteks muutusiwad. Möödaläinud  aasta lõpul püidsiwad nad ükstõise tõttu oma lugejatele mitmeid lisasid ja kaaSandeid  lubada (korralist lisasid, iseäralisi romaanisid, sõnaraamatuid poognate kaupa, raamatuid, kalendrid, piltisid j. m.) ja neid lubamisi on nad suuremalt osalt ka täitnud ; kas aga igaüks selle läbi oma eesmärgile jöuudis, s. on kas omale enam lugejaid meelitas, see on töine küsim ne. Niisugustes lubamiSteS on nad juba nii kaugele läinud, et nüid tulemaks aastaks siiamaalsetest kaasannetest  enam ükski rohkem ei luba. Selle wastu on nad koguni uut soowitamise ja kiidu meetodet tarwitama hakanud: nad suurustawad oma lugejate armuga. „Olewik" ütleb, et tal tänawu enam kui 5000 lugejat  olla. „Postimees," nagu „Walgus" teatab, ütelda ühes ringkirjas, et tema lugejate  wõi tellijate arm kuni 6000 ulatada. „WalguS" ütleb jälle selle wastu, et see „Olewiku" ja „Postimehe" poolt tühi, ebaõige  suurustamine olla, sest tema, „Walgus," olla ladujate läbi selge teaduse saanud, et „Olewiku" ja „Postimeest" saada 4500 eksemplari wähem trükitud, kui „Walgust." Lõbu ja teaduse jagu. Maal ja merel. Kirjutanud J. Hell. Esimesed päewad saadeti sellega mööda, et Antonio ja Isabelli» oma peastjale ümberkaudu  seiswaid kohte ja asju näitajiwad, isegi tulepurstaja mägi Vesuuw ei jäänud waatamata,  niisamma mähe Neapoli linna kenadus,  mille peale sealsed rahwad iseäranis uhked on. Selle järele tuli kord Antonio wanemate  asjanduse, wabrikute, kauplemise ja laewade  kätte, kõik waadati hoolega läbi ja seletati  Holmile igapidi ära. Holm pani oma sõprade wanemate suurt rikkust imeks, aga tema teraw silm leidis siin ja seal mõnda wiga ja awaldaS seda kord ka Antoniole. See paluS teda oma arwamist pikemalt seletada, ja kui Holm seda oli teinud, siis ütles ta rõõmsalt: „Tõeste, nõnda läheb see palju paremine, aga meie ei ole siiamaani sugugi selle mõtte peale tulnud. Kui Sa juba siin, see oli nimelt ühe uue laewa lael, wigasid leiad, siis leiad Sa neid mujal weel palju rohkem. Minu isa tahab warsti wanaduse päiwi pidama hakata ja siis oleme meie Jsabellaga kõige talituse omanikud ja malitsejad.  Jää meile tueks ja abiks, ma näen juba ära, et siin Sinu nõuu nõndasama hädaste tarwitame, kui Aafrikas põgenemisel. Mis Sa arwad Jsabella?" Kena sõstrasilmaline neiu, kelle õrnalt palgelt põgenemise raskuse jäljed jubasuutumakS  ära oliwad kadunud ja keS nagu praegu lahtipuhkenud roosi õis nende kõrwal seisis, waatas kelmlikult naeratades Holmi otsa, pigistas  õrnalt tema kätt ja ütles oma ilusa kõlama  healega: „Ma ei usugi, et meie peastja meid nüid abita jätab, ega meie talle nüid enam nii rasket koormat peale ei pane kui AasrikaS, kus ta mind nagu weikest titakest kandis ja seal juures wahel ka meel Sind kätt pidi edafi pidi wedama. Nüid lepime palju wähemaga. Papa ütles weel eila. „Kui teie härra Holmi jõuate paluda, et ta ikka meie juurde jääb, siis wõin ma rahuga ja julgeste ennast kõigist talitustest lahti lüia, tema mõistab kõik asjad palju paremine korda seada kui mina." Ega meie peastja oma heldet ja lahket südant Aafrikasse pole jätnud,  et ta nüid meie palwed kuulmata jätab, see tuksub weel tema rinnus ja on malmis igatahes awitama." Holm raputas selle peale kurwalt naeratades  pääd ja ütles õige pikkamisi ja kindlaSte:  „Teie lahkus ja sõprus saamad jäävamalt  mu südames elama ja mulle armsaks  mälestuseks olema. Nad saamad mind kinnitama ja mulle jõudu andma kui eluraskused  wahest kallale kippuwad, sest ainuüksi,  ilma sugulasteta ja sõpradeta seisan ma ilmaS. Aga kallist kodumaast eemal olles 'pole mul täielikku õnne ja rahu, seal on mu kätki seisnud, seal hingab mu armas ema ja seal soowin ka mina kord puhkada, kui elust wäsinud hauda langen. Minu nõrka jõuudu ei tarwita teie nii hädaSte mitte, nagu mulle nii elawalt ette kujutasite. Antonio on hoolas  ja osaw, küll tema toimetab isegi kõik korralikult ja hoolitseb ka oma armastatud õe eest tuhat kord paremine kui mina seda wõin teha, sest mõhi wõõra ja ligisugulase wahel on ju lõpmata suur wahe." Ta oleks weel pikemalt edasi kõnelenud, aga kohkudes nägi ta Isabelle silmad endid pisaratega täitwat ja tundis tema õrna kätt kramplikult omas peos tuksuwat; see takistas tema kõnet, sest ta ei tahtnud kena neiut, kelle auusat südant ja kallid omandust ta tundis, millgi wiisil kurwastada, aga ometi ei wõinud ta tõiseti. Tema süda tõmbas teda mägise kodumaa rannale, kus ta oma arwates küll aina kurwastnst ja südame walu saab, sest see, keda aastate kaupa omas!südames  kandis ja kord omaks lootis saada, see tegi nüid kedagi töist õnnelikuks. Mõte selle peale pani ta merd soontes taretama, aga sellegipärast, kodu, ja ikka kodu oli ta ainuke soow. „Önn sellele maale, kelle poegade südames nii palaw armastus oma isamaa wastu põleb,"  ütles Antonio; „aga mõtle ka selle peale, et Sa omale siin uut kodumaad wöid leida, mis Sulle niisama armsaks ja kalliks wõib saada. Kui sinu südames ka niisugune tundmus meie wastu elutseb, nagu meie omades Sinule tuksub, kes Sa ennast oma kodumaal ainu üksi ütled olewat, kas ei teeks see meie kodumaad Su meelest juba natukene  armsamaks, sest et siin enesel truu sõpru tead olewat, kelle seltsis Sa enam üksi ei ole, waid kes Sind armastuses käte peal kannaksiwad, kui Sa aga nende juurde jääksid.  See esimene side kaswaks lõngade läbi, mis siit ja sealt enijast tema külge keidawad, peagi nõnda tugewoks, et seda keegi wõimus  enam ei jõua. Kõik, mis inimese elu õnnele iganes tarwis läheb, tahab  ja wõib meie ilus kodumaa Sulle pakkuda,  miks tahad Sa siit nõnda wägisi lahkuda?" Enne kui Holm selle peale sai wastata, toodi Antoniole kiri; milles teda üks sõber õige ruttu oma juurde palus tulla. Tema palus oma õde ja sõpra seni kaua omas uhkes linna majas oodata, kuS tema ajuti elaS, et siis jälle ühes seltsis maale wanemate  juurde wöiksiwad sõita ja tõttas ise sõbra soowi täitma. Heameelega oleks Holm üksi olnud ja rahulikult järele mõtelnud, mis ta piab tegema, kas oma ammuaegset armastust,  millest tal nüid wähemat kui bnne enam loota polnud, sest et Klaara teda ometi ammu juba pidi unustanud olema, oma sõpradele  pidi awaldama, wõi ei, sest see'p ju see magnet oli, mis teda nii wägewaste koju poole tõmbas. Wõi pidi ta seda katsuma ära unustada ja siin õnnelikuks püidma saada. Aga seks polnud nüid sugugi aega, sest waewalt oliwad nad Jsabellaga mõne sammu edasi astunud, seal küsis elaw neiuke: „EkS ole, Teie tahate meile seega suurt rõõmu teha, kui kord pika pealekäimise järele ometi meie juurde lubate jääda? Nüid ta hate meid esmalt kohutada, et siis rõõm seda suurem oleks. Ega see ju ometi Teie tõsine nöuu wõi olla, et meist lahkuda tahate? Nüid, kus meie kahekesi oleme, wöite ju seda ometegi awaldada, ma hoian seda iga ühe ees nii salaja, nagu seda keegi Eewa tütar enne pole teinud, ega saagi enam tegema," ja waatas ise seal juures nii meelitawalt ja usaldawalt Holmi otsa, nagu ei wõiks see muud teha kui temale järel anda. „Jätame see jutt kõrwale ja räägime mõnest muust asjast," palus Holm. „Weel on mõni päew aega, kus määratud päew kätte jõuab, see teeb meid nüid ilmaaegu rahutumaks. Ma ei wõi ometi tõiseti, kui kord juba ütlesin." ~Ei, sellega ei lepi mina aga sugugi mitte," wastas neiu tuliselt. „See ei wõi iial ega ilmaski olla, et Teie oma üteluse juurde jääte. Miks ei taha Teie mind paari sõnaga rõõmustada? Ma ei soowigi muud kui need kaks lühikest sõna „ma jään," sest on minule küll," lisas ta südant sulatama headega pikkamisi juurde. Senikaua oliwad nad juba elawamasse uulitsasse jõuduud, kus jutu ajamine enam wõimalik ei olnud ja Holm oli südamest rõõmus, et see kord oma ilusa piinaja käest jälle nii kergeste oli peasnud. Aga tema rõõm oli liig warane. Nii pea kui nad uulitsalt majasse astusiwad, oli wana laul jälle käes ja Holm uueste kimbus. Tal ei jäänud muud nöuu üle kui selge sõnaga kindlaste ütelda, et ta kolme päewa pärast ühe Inglis laewa peale läheb, mis teda Londonisse wiib, kust siis jälle edasi katsub saada; kauba olla ta eila ära teinud. Wälk selgest taewast ei wõi nõnda kohutan,  olla, kui need sõnad Jsabellale. Ta kattis kahe käega oma näo kinni ja oleks maha kukkunud, kui Holm temast ruttu kinni poleks saanud. Pool hingetult wiis ta teda ühe sohwa peale. „Ei, Sa ei wõi siit lahkuda," hüidis ta, kui wähe oli toibunud, niisuguse healega, mis Holmile sügawaste südamesse mõjus, sest sealt kostis meele ära heitmine ja lõpmata  walu wälja. „See oleks minu surm! Ilma Sinuta on mul elamine wõimata! Juba oli mul kindel nõuu oma wiletsat ja teotawat elu Mehemed pasha haaremis surma läbi lõpetada, seal tuled Sina kui peastja ingel ja kandsid mind päewade kaupa oma wiimse jõuga edasi ja hoidsid wiimast toidu raasukest minu jaoks. Õnnes hõiskas mu süda, kui ma Su rinna najal hingasin ja Sinu südame walju tuksumist tundsin. Miks oled Sa mind seda taewalikku õnne lasknud maitsta, ja lükkad mind nüid kõige suurema õnnetuse sisse? Miks ei lasknud Sa mind Aafrikas surra? Nii pea kui Mehemed pasha mu auu oleks tulnud riisuma, oleksin ma enncG mõõgaga läbi pistnud ja auuga surnud, nü« pian ennast Vägise Sulle pakkuma ja leia»