Saarlane n- ss Teisipäewal. 37. Augustil 1891. V!!!. aastakäik. Pooles oostas j „ S 3 „ Ilmub igal korsipäetvak. Ä»resaar«S ka»da«»litf«S »r. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaarcs. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab T kop. HM Kleiildint xoiitikk ijsleht «>»< j, iinßuahNsle MM Kas "parajus" ka joomise wähendamiseks  eeskujulikult mõjub? Praegu on karskuse mõtted õige laialt sim ja sääl rahwa seas mõne mehe peaS liikumas. Karskuse kõrwal tõstab ka sõna „parajus" oma pead. Mõlemad tahawad rahwa kasuks tööd tehja ja liiga joomist mahendada; mõlemad arwawad ennast teineteisest  tugewamaks töötegijaks ja paremaks eeskuju andjaks, rahwa elu parandamises. Karsk ei joo sugugi niisugust jooki, mis teda joobnuks wõiks tehja, ei wiina ega õlut, mitte ühte tilka olgu siis kui tohter kassiks teda seda rohuna haiguse wastu sisse wõtta. Selle läbi loodab karsk teistele näidata, et ilma kangete jookideta  wõib paremine läbi saada, terwe, tugew ja rõõmus olla paremine kui need, kes arwawad joomise läbi omale terwift, tööjõudu ja rõõmsad meelt saamad. Selle wastu arwab ~ parajuse pidaja" karskust ülekohtuks iseenese wastu. Tema ei taha ka ennast mitte meelega joobnuks juua, waid aga natukese wõtta, arwates, et parajalt juues wõib terwem, tugewam ja rõõmsam olla, kui karsk olles. Praegusel ajal on ..parajuse" pidajate arw suurem, sellepärast katsume ligemalt waadata ja püüame aru saada, kas „parajusega" wõib joomise wähendamiseks palju mõjuda. Mis sunnib inimest jooma? Ei ole wiin ja õlut kellegi eest nii magusad asjad, et, sellepärast himmu nende järele mi suur oleks, et neist ilma ei wõiks olla; aga see ilusas peetud komme ja wägewaks saanud moed, söbradega kokku saades juua, see on see waenlane mis inimest sunnib jooma ja „natukest" wõtma. Olgu näituseks: Poisike hakab ilma oma teadmata jooma õppima. Teised, tema sõbrad, temast ivanemad, kutsmvad teda lõbu kohtadesse kõrtsi, wa' märjukest mekkides ei jäeta teda ka maitsmata. Esite maitseb see üsna halwasti, ta oleks hoopis paremine sellest ilma, kui et ta seda jooks; aga mis tehja, teised tema seltsilased joomad,  ja oh mis ilus on kui klaasidega kokku juua, ta katsub jälle wõtta, nüüd natukese rohkem kui esimist korda, ikka on see aga teised joomad ja ütlewad: „mis ,m t su'st saab kui sa ei joo." Poisike tu .ueb lusti teiste sarnatseks saada. Mõne aasta pärast on poisikesest noormees saanud, kes lakub, mis üSna kole nähja. skes tegi nooremehe lukkujaks? Ei muud kui komme ja moed! Joomise komme ja moed on nii wägewasti  inimeste külge kaswanud, et seda püälegi üsna auu asjaks peetakse ja sellega uhkustakse. Kui keegi haritud seisuse liige peaks kord ennast purju jooma, siis tema pärast kui selgeks on saanud, tunneks mastist häbi ja mähe ennast teutatud olewat. Madalam liik inimesi ja kõik „parajuse" wõi üle parajuse joojad, peawad seda otse enese kohta anuks, et kord purjus on olnud. Ja nõnda lähed rahwa sõna tõeks: „Jumala lapse häbi on ilma lapse auu!" Tegu mis ühte teutab, on teisele auuks! Et komme ja moed inimesi joomisele kihutab, on selgesti tõsi; siis peaksiwad küll need, kes joomise wähendamiseks rahma kallal tööd tahawad teha, kõige päält joomise  kommet ära häwitada püüdma; sest komme on selle paha haiguse juur. Oleme juured häwitanud, külap siis lehed ja oksad isegi ära kuiwawad. Tahame teiste kallal tööd tehja, peame iseenesest pääle hakkama, peame ise joomise kommet ja selle auustamist  .maha jätma. Ekslik arwamine on fee, kui keegi mõtleb parajasti joomisega rahwale eeskuju anda, sest otse oma joomise kombe ülespidamisega edendab ta joomist. Tuld ei saa tulega kustuta. Mängimine ei mii meid wõitlemises eesmärgile. Mina arwan mängimiseks seda, kui meie kergemaid abinõuud joomise wastu wöitlemiseks eneste pääle wõtamc, raskemad ja paremine mõjuwad  abinõud enestest ära heidame. Ei mitte nõnda, meie peame Amaleri täiesti maha lööma ja mitte tema lihawaid lehmi ja raswaseid jäüru järele jätma. Joomine, Amalek, on meie Saaremaa rahwale küllalt nii palju kurja teinud ja selle läbi seda ära teeninud, et seda täwsti peaksime püüdma ära kautada. Ja meie peame ka seda püüdma, kui meie selle kütkest tahame päästetud saada., Isamaa armastaja ja tema waenlane. 18 Jutustus Franz järele. Rüüd läks ta julgeste poisi juure ja küsis, kas ta temale neid tahab äramüüa. „Sa oled üks narr!" wastas poiss. suil ka niipalju raha on, mis need maksma tulewad? Wähemalt 200 guldenid ei saa sa mitte neid!" Priidu ehmatas ära. Temal oli aga macwalt 20 guldenid taskus, mis Andres Hoofer temale teerahaks oli annud. See oli aga kümnes osa sest päritud hinnast. Ta M kurwalt enese ette maha waatama; sest see lootus näitas temale tühja läinud olewat. .Mis sa siis nii palju lindudega tahad teha?" küsis poiss temalt. „ Tahad neid ka müüma hakata? Mis? Siis mine minu isanda juure Jmst'i, ja kui sa üks tubli poiss oled, annab ta sulle esiteks üks 50 ehk 100 tükki ja wõid nendega hea tüki raha sisse wõtta." ,Ega ma raha teenimise pärast neid ei taha," ütles Priidu. „Ma tahaks üksi kahe, kolme päewa pääle neid saada/' .Kahe, kolme päewa pääle?" küsis pois imestades. „Mis tarwis nõnda?" „Ma ütleksin sulle küll, km aga enne teaksin, missugused mõtted sull ka Prantslaste  sa Baierlaste waStu on," waZtas Priidu terawaste, kellele üks kamalus parajast? meele tärkas. „Waata, Prantslased  mõtlewad meie maaga üsna hcaste ja toomad palju raha sisse, ja sellepärast tahaksin ma nende kindralile üht teenistust anda, kui sa aga oma lindusi mulle laenaks! Ma teeniksin ise ka MI juures ühe ilusa summakese. Kui sa kolme päewa päale neid mulle annad, pead poole osa omale saama." WõeraS noormees oli seda kõnet laia kõrwadega imestades päält kuulanud, ja tema iluS noor nägu oli korraga «veripunaseks  läinud ja silmad wälkusiwad wiha pärast. Nüüd ühekorraga, kui Priidu mait jäi, kargas ta istmelt püsti, tõmbas tema rinnust kinni, raputas teda kõigest wäest ja kisendas metsaliselt: „Sinna häbemata narakas! Isamaa äraandja! Tahad Prantslasi  raha eest teenida, sina raibe, kurjategija,  mis ? Oota, küll ma sulle lindusi tahan anda!" Za oli malmis Priidule juba hoopa andma, kes aga rõõmsa südamega seda päält waatas ja parajal ajal tema wastu hüüdis: „Pea meel natuke kiuni, iv'a sõber! Kuula, mis ma sulle ütlen. Seda olen ma oma ettewaatuse pärast teinud, et näha saaksin, kas sa ka üks Tiroollane ja isamaa armastaja oled. Nüüd ma tean, ja tahan sulle ka otse õigust wälja ütelda, mis tarwis ma sinu lindusi saada tahtsin. Aga sa pead mulle enne sellepüäle kät andma ja lubama, et sa seda mitte kellegi inimesele ei räägi." Wõeras poiss laskis nüüd oma ülestõstetud  ähwardamat rusikat jälle maha «vajuda, aga tema pilked jäimad meel uskmatalt  Priidu pääle waatama, nõnda et tast näha oli, kui saaks tõeste riidu temal selle armetud Prantslaste sõbraga tulema. Priidu wvttis aga oma salataskust, möö seest ühe kirja wälja, mis Andres Hoofer kindral Hillerile kirjutanud oli ja näitas seda temale, ja kui see seda sai lugenud, kiskus ta omad silmad pärane ja ütles: „Sa kelm poiss, oma kawalusega! Aga kas sa ka tõeste see Priidu Waldhuuber oled, nõnda km siin kirjutatud seisab?" „Kes ma siis muud peaksin olema?" wastas Priidu. „Jah, seesama Priidu, Passcijer'i orust, keda Baierlased mahalasta tahtsiwad, ja kes pärast seda oma isa Daamit maagist wälja päästis? Seesama Priidu oled sa, mis?" „Jah muidugi, arwan ma, et seesama olen!", ütles Priidu naerdes. „Ia nüüd tead sa juba, mis tarwis ma su lindusi tahan, nimelt seks, et ma kui- üks lindude kaupleja, Prantslaste wahtidest läbi pääseksin.  Minu kätte wõid neid julgeste uskuda, kui sa üks õige Tiroollane oled." „Lindufi?" hüüdis wõeras poiss „sa südame armas poiss!" ja langes tema kaela