Ta pööras omad silmad jälle tantsijate poole, kuS hulgas ta Liisut teraselt silmaS. Sce tantsis ikka alles Juhaniga. Nüüd mõis Tõnis tema täit tantsu osaivust silmada, mida Juhan aga palju libedamalt ja osawamalt tarwitada mõistis, kui tema. Reiu jalad oliwad kui loodud tantsima, nii ilus, kena ja uõidmv oli sce, seda pidi ta tunnistama. T."".S m'. perewanemate käsn paale nüüd lõncmd je cahwsS ksgusiwad ennast tuppa 'Jarle 'eömise aVüldaii mõnda ivana r.lm: komeet; siis tõmmati suur plagu te. ja wiidi ülcsse puu otsa lehwi:ed.  uduseks, ct nüüd pulma rõõm e.lmund. Jäleda hviskamistega ja '.u.ne reõ'"..! karjumisega saadeti plagu kandjat Acsse, mille M!e Weel mitu korda ~h»rra" hüüti. Rüüd alustati mõnda Vaikest nalja etendust, kus juures mõned noored mehed ja neiud ime osawad oliwad. Neidude seast sli Liisu oma knntstigs kõige ees, künni SM Tõnis kahetsedes noorte meeste seast kõige taha pidi jääma. Selle päälc astusiwad kõik jälle kokku; Liisu sai peatüdrnkuks ja Jshsn peapoisiks mõistetud, mis pääle need kõrwu toolide pääle ivtusiwad. See oli kõikidele wäga meele järele, aga Tõnis Kaunasele mitte. Selle pääle laulis Liisu ühe teise neiuga mõned ilusad laulud, mis igaühe südant wäga liigutasiwad. Liisu hääl oli ütlemata  kena, armas ja näidum, mis kõikide meeled ja mõtted mõistmata wangiStusega enese Ma rõhus. Wiimaks Loodi pruut ette, senti temal pea kinni ja aeti tanu pähe; selle pääle algas „lchwe tants" ja tehti muid tembntusi. Wiimaks löppesiwad lehwe tembutused ja nooremad saiwad jälle prii wolile. Õlle kannud ja miina klaasid lasti jälle tihemini käia ja warsi kõlo.S noorte meeste laul ja röömu häälitsemine üle nmncmate juttu mürina. Selle pääle algasiwad ringi mängud, mis päüliwaatajatcle wäga kenad näha oliwad. Siin nähti ka Tõnis osaw meister olewat; ta mängis esiteks teiste neidudega ja wiimaks mängis ta Liisuga nutu korda seda mängu: „Prnut ja peigmees pärna nulus." Päike oli juba loojas ja õhtu käes, kui jälle uuesti tantsu platsile astuti. UueSti kõlas pillide muusik ja uus tauts algas. Jälle lendas rahwa kirju kari üle rohelise maapinna. Jälle uus nõiduw ja meele wangistaw pilt waatajatel silmade ees! Tõnisel läks õnneks weel mitu korda Liisuga tantsida. Ta tantsis ja tantsis mõistlikult ja laskis ennast neiu ilusa ja osawa jalaastmete  järele harjutada. Wiimaks tundis ta ennast wäga wäsinud ja unise olewat; ta astuS tmkudes paar sammu eemale ja langes ühe suure saare alla istuma, selga puutüwi najale taelades. „OH!" haigutas ta. „Minu pea on üsna uimane, ma ei wöi enam midagi mõtelda!" Tema pea langes «asinult puutüwi najale. Ilus Lehekuu õhtu oli wäga kena ja soe, kuu paistis armsas:i ja saatis oma hõbe walgust kihiseja tantsu ridade pääle. Kerge udu liikus puude latwus ja lilled löhnasiwad armsasti. Tõnis pööras omad unised silmad jälle tantsijate poole. Saal oli kõik nüüd magusal woolusel, sest noored mehed oliwad juba suuremalt osalt tantsu järele jätnud; üksnes neiud tantsisiwad aga weel. Tõnis waatas pool ilmsi ja pool unistades tantsijate pääle, kellede wilked jala astmed tasast suigutawat sahinat tema kõrwu kandsiwad. Senna hulka helises pillide armas kõla ja waikne tasane öö tuul. See kõik oli Tõnise Meelest nn armas, nii nõiduw ja nii hea, kui iganes olla wõis . . . ~Oh minu mõtted on nii kirjud!" sonis ta. ~Kuda wõin ma jälle selgeks saada?" Aegamööda hakkas terme pilt waataja silma ees segasemaks ja tumedamaks minema; kõik keerles ja kõikus tema poolel lahtiste silmade ees. Kord nältasiwad tantsijad üleSse õhku tõusma, kord jälle maasügawuscsse  wajuma; kord oliwad need nii ime kaugel tema silmade ees, kord jälle oliwad need nii lähedal, nagu püüaksiwad teda oma jalgade alla tallata. Sääl kõlas jälle muusiku helin tema kõrwa, ja see sulas puude lehtede tasase kahinaga ja tantsijate jala kobinaga ime näidumalt kokku. Wiimaks hakkas ka see helin tema kvrwade ees tumedamaks  minema. Kõik see armas helin muutis ennast korraga koledaks mürinaks ja kärinaks kuulaja kõrwas. Ja tantsijate paarid muutsiwad ennast suuremaks ja koledamaks, mis kui kaugelt läbi udu tema silma paistsiwad. Kogu see pilt oli kole, tume ja hirmutaw. Weel korra tõusis kõik endise olekusse tagasi; Tõnis nägi Liisu teiste wahcl; ta püüdis ülesse tõusta ja temaga tantsida, aga tema liikmete sees oli lm tina, ta ci saanud paigast . . . Wiimaks hakkas see imelik müra ja kära waiksemaks jääma; kujud kadnsiwad kaugemale  ja siis oli kõik waikne. millest möga rohkest osa ivõeti. Et meie praegune rahwaS enamast kõik nalja mängudest suuremat lugu peab kui kurmast ehk iöcZikust mängust, selleparast  olla nad ka sust maatajate meele särele tüki nüüd käsile wõtnud. Soowida oleks, kui kard see nü kaugele au jõudnud, ei seda mängitud saab, et siis ka rohkest osa saaks wõetud, nõnda et mängijad teist korda jälle lahkema meelega mängida mõiksiwad. Täuawu talmc näikse muidu kannis korraline olewat, kui mitte meie linnalastel mõnest asjast puudus poleks. Kartuhwlid näikse wäga wähc linna turul olewat, millede hind ka kaunis kõrge on, nii et alla rubla wakka ci saagi, mis siis wahest ka midagi wäert ci ole, sest kui kauge külmaga neid linna tuuakse, siis on teada, et need ara külmanud oir. Niisugust külmanud kartuhwlistc üle kuuldakse mitmed nunscwad. Teine puudus on wärskets kalade poolest, niida maal, mitmes kohas rohkesti peab püütama, aga linna mitte ei tooda. See on nähja, et linnalased tulewal aastal peawad ise meremeheks hakkama. Kaarmalt. Säült saadeti meile järgmine kiri: Need kallid rõõmu pühad. Jõulud, on ka meil üsna kenasti mööda läinud. Oleme kirikus käinud, oleme kodus olnud, niisama ka rõõmsad olnud. Wana isa-issde pruuk hckab aeg ajalt kaduma, et küla ja peret kaudu pühade ajal enam nii ei käida, kunas enne, aga selle asemele tahab teine meel rumalam pruuk asuda, millele hästi rohtu on tarwis otsida ja see on: joomine, riidlemine  ja kisklemine. Nõnda juhtus pühade ajal kuskil ühe laste koo-meisin abiga, kes ennast oli üsna purju pannud ja siis külade wahel oma jõuudu kuulutas, wahest ka rusika sõda pidas, kunas tema kaSwandikud kõik seda pikimad päält nägema. Sest ei olnud tema arwu järele weel küll, maid ta läks kusagile waru veresse, kus ta seda sama nalja ka jovdulistele näitas. Kas see pole kurb asi, et üks niisugune mees, kelle hooleks kaks malda omad wäikesed lapsed on usaldanud, et ta aitaks neid elutarkusele  juhatada, nüüd ise nii pahad eesmärki neile näitab. Kuidas saamad lapsed teda edespidi tähele panema ja tema sõnn kuulma, oa praeguS küll küsitaw! Oh iviiu, oh miin! Kui palju kahju teed sa nüüd meie põimil uii milmele wec!, keda sa kord oma wõrkn oled saanud! Saare taadi poeg. Kärlakt. Su u r nudi s. Esimiscl uue aasta homikul kuuluud keegi mees õues seistes konna krooksumist, nii ck ta imeks pannad ja ühtlasi ka kartma hakkanud, sest waua ebausu järele, sell tähtsal ajal, niisugust asja kuulda, teeb mõnele muidugi suurt kaksipidi mõtlemist. Ta läinud kaemust wcit tooma, kunas ämbrid wälja tõmmates konn nähtawale tulnud, kes wist sügisel kuidagi moodi kaewu oli juhtunud ja kes nüüd kiivide wahele endale talwe korlcli koha üürinud oli: nüüd tõi aga ämber teda wälja. Aruloane juhtus küll praegusel ajal! —em.— Nnfckülast. Õnnetus miina läbi. Üks nädal enne Jõnln pühasid läinud J. külast üks noor mceS linnast mõnda tormilist asja tooma. Tee paal mõtnnd mehekene nii palju wa' Karja Jaaku, ikka sojenduseks. Järme kortsus trallinud ja wädanud kaigast nii kaua kuuni pime kätte tulnud, siis tahtnud ta meel öösscks Nasinale jõuda. Et tolme tee ikka üle heinamaade ja soode käib, selleparast eksinud ta õigelt teelt ära, ja läinud otse NaSwa jõe suhu, lahe poole, kus sügamad hallika kohad sulad vliwad, senna sattunud tema hobusega sisse. Nuttu jooksnud ta ühe heina küüni juure, mõteldes, et süült ehk abi oleks saanud, aga keegi pole tale süül ust lahti teinud. WiimakZ näinud ta ühe tule ja pannud senna poole plagama. See olnud aga NaZwa külas, kuhu ta n-iimaks sisse läinud. Süül olnud ta nii wäsinud, et kohe ennast magama pannud ja omast hobusest enam ühtegi ci teadnud. Homikul, kui wiina cmur wähencnud oli, siis tulnud taie küll meelde, et hobune ka olnud. Läinud jälge mööda otsima ja leidnud hobuse surnud! Nüüd läinud mees, hobuse nahk selgas, kadu poole tagasi; küll oli iluS Jõulu kingitus! Isa ütlend weel pojale, mis ta nõnda olla teinud, säül hakkanud poeg wanakest rusikatega wõmmeldaina jn ütelnud, et isal pole sellega midagi tegemist! Armsad Saare wennad! Näitke parem iviinale rusikat, kui teda nägema juhtute, külap ta siis teie eest putkama paneb ja jätab teile õnnetused kõik tulemata! Süälsamas külas sündinud ühe paari rahwale laps, aga wancmate suureks kurwastuseks olnud lapsel silmade pääl suur were kott, mis kõik uina kinni katnud. Wanemad käinud linnas tohtri juures aga see arwanud, et arstimine Ml wõimatu olla, sest kaua ei saa see lapsuke mitte elama jääda. Kurb lugu! Karjast. 21. Detsembril, põlenud Näägi külas ühe wabatniku maja täitsa maha, kuhu kõik wilja kraam sisse jäänud. Tubli peremees saanud ometi loomad õnnelikult wälja päästa. Tuluke olla rihalast wälja pääsnud, mis moodi, ei ole teada. Neil wauakestel oliwad küll kurivad Jõulu pühad. Kõrgem trööstigu ise neid! Toim. täh.: Nii kui iga lugeja näeb, on see sündmus jälle liig hilja meile sisse saadetud, kunas meie ome auustatud teatajaid tungiwalt palume, kõiki niisugusi asju ennemalt meile sisse saata. Rakwercst. Ko l g n-J aa n i st. Hiljut ühel õhtul ootas üks Rõika ivabrikn perekond oma elatanud pereisa kodu, kes ligi olewasse kõrtsi oli läinud. Kui ootamine ju asjata näitas olemat, mindi, paha aimates, otsima. Kuid meeS oli kui ma alla wajnnud. Pika otsimise järele leiti wanake jõest jää alt, kuhu ta õigelt teelt ära eksides sisse s. Saur l n n e 1891