Postimees «2??, TeifipLewal. 14. webruaril. W, Kolmaskümnesüheksas aastakäik. Kolmaskümnesüheksas aastakäik. Tellimise hind on: Postiga aastas 5 r. k. Postita aastas 4 r. k. „ V» 2„60 „ V- 2 „ »/. 1 > 1 kms „50 „ kuus —„4O „ Iga üksik nummer 3 kop. Kuulutuste petit-rida d kop., lehe eesotsas 20 kop. Tellimist ja kuulutust wõtawad wastu: Jurjewis (Tartus): P. Schmidt. Mäesepp, Millistfer, Reinbaum, Karja, Lell, Zir, Weidemann, Kurig. Tallinnas: ~Postimehe"talit.Harju wärawas, K. Busch. Kluge ck Ströhm, Niphardt Tõnismäel, Troll. Pärnus : Treufeldt, Treimann, Erikson, K. Kosorowsky. Toris : A.Martson. Sindis : Kirschbaum.  Uue-Wändra : K. Tomberg. Kärus: H. Lemberg. HaUingas: Kuusk. Wiljandis: Karow, Leoke, Leppik. Waiwaras : J. Muthmann. Suureslaanis:  A. Hakkaja. Karksis : kirjutaja J. Jlwes. Põltsamaal : Leihberg, Jürmann, J. Terras. Otepääs:  „ Edasi" seltsi presid. C. Eiseuschmidt. Nuustakul:  Eichenfeldt. Wõrus : Vielrose, Gaffr»n. Walgas : Rudolff, P. Grünfeldt, K. Hiob. Rakweres:  Kuhs, P. Erna ja N. Erna. Kiliugi- Nõmmes : J. Reimann, T. Tammann, Kawilda: kaupmees C. Grünberg. Oldres : J. Lammas. Pauditveres : Inglist. Simonas : köster E. Peterson.  Iõhtvis : A.Roht. Narwas: Grigorjew, Schöuberg,  Wacker. luhkentalis : Paap. Kreenholmis: Kuusmann. Paideö : Seidelberg. Kalles : Luuk. Keilas : Maaberg, Rosenwaldt, C. Tambach. Haapsalus  : N. Koppel, Kimberg. Kuresaares : Lange. Waiknal : Weidermann. Peterburis: Leeland, Leopas, Aunbaum. Gatschiuas : Wainow. Tuleö päerocll üksnes mitte pühapäetvadel, suurtel pühadel ega kroonupühadel. Toimetus on Peterburi uulitsas nr. 3 (Henningi platsi ääres) K. A. Hermann'i trükikojas. Tallinnas on ..Postimehe" talitus Harju wärawas, Tesloni majas. Toimetuse adress liht- ja rahakirjadele ..Postimehe" toimetrlsele, ; Wene keeles: ra»aru ..Postimees", Mesilastest. Teist niisugust looma ei ole ilmas, kui meie mesilind on, kes wähe inimest tarwitab, aga talle suurt kasu toob. Mesilane ei korja enesele üksnes toitu ülespidamiseks,  waid muretseb ta ka pidajale mett ja waha, mille juures  ta weel suurt kasu looduses õitetolmu edasiwiimisel, ühest õiest teiste toimetab, millc läbi wiljakaswud korrapärast sünniwad.  Mesilaste kasu ja tulu tundsiwad  juba manast inimesed, sest mesilinnud toodi kiwimurdudest ja metsa õöneste-puude seest kodu ja tehti neist hoolsal pidamisel toduloomasid, nõnda et nad inimestele  kasu mees ja wahas andes,  kõigele maailma rahwale puudumata koduloomadeks saiwad.  Wanal ajal, kui eestlased priid ollwad, peeti mesilastest ka meie .ymal suurt lugu, seda leiame wana ajaloo kirjadest. Esimesed sakslasid, kes juhtumise korral meie randa tuliwad, räägiwad  kodu tagasi jõudes Liiwimaa  elanikkudest eneste wendadele  nõnda: „See Liiwimaal elaw rahwas on wirk põlluharija  ja mesilaste pidaja rahuas." Wanad egiptlased pidasiwad juba mesilaisi. Nüüd peetakse neid igal Pool maailmas, kus taimed weel wähe elutsewad. Iseäralik on see nähtawus, et mesilaste pidamine küll üle maailma  ennast laiali laotanud on, korralik mesilaste kaswatamine ja pidamine, nõnda kui ta selle aastasaja kestajal Schtesia õpetajast  Dzierzonist ette tähendatud ja pärast Berlepschist ja teistest täiendatud sai, meie mesilaste kaswatajate juures pruugiks ja tarwituseks ei ole saanud. Dzierzoni  leidus mesilasi niisugustes puudes wõi kastides pidada, kus kõik selgesti äranäha tvõib, kuda nemad omas elumajas elutsewad, teeb mesilaste kaswatajatele  wõimalikuks mesilaste eluwiisisid ja nende tarwitusi korrapärast tundma õppida ja wäljauurida ja seeläbi enese kasuks  neid nii oma wäe ja wõimu alla saada, et soowitawalt mesilaste  perekondasid rohkendada ja mahendada wõib, nii kui see rohkendatud meesaamiseks just tarwilik on. Ühe sõnaga teeb see moodi pidamine inimestele wõimalikuks mesilaste pidamisest korralikku sissetulekut majanduses  enesele muretseda, mis wa- namoodi linnupuudega sugugi wöimalik ei ole. Niisuguseid linnumajasid wõib mesilaste pidaja  iga tahes järk järgu kaupa suurendada ja wähendada, mis wanamoodi linnupuudega sugugi wöimalik ei ole, sellepärast on see asjalugu wäga imeks panna, et see leidus meie mesilaste kaswatajatest  ja pidajatest sugugi tarwitatud ei ole, waid need peawad ikka isaisast päritud moodist tmni öeldes: „Saiwad meie estwanemad wana moodi puudega  mett, eks meie siis ka saa!" Er see ole tõsi mis kasulikum ja parem on julgem ja korralikum.  Mesilaste kasinal edul on meil põhjuseks, et mesilaste pidamine wäike-põllumeeste käes on, kellel wöimalik ei ole kasulikku mesilaste  pidamist tundma õppida. Kirjandust mesilaste kasuliku kaswatamise  ja pidamise üle on ka Eesti keeles, neid raamatuid on aga wähe tähele pandud. Katseid  on küll siin ja sääl tehtud, oga need on hooletuse läbi lonkama  jäänud ja puhkusele läinud. See abinõuu ön kõige kasulikum,  kui abilootwalt kohalt selged õpetused tulewad ja weel parem on kui meile kasulikud leidused, uuendused ja parandused  nähtawal kombel silma ette toodakse, mis siis iseäralikul kombel meile huwitades himu teemad, seda ka järele teha ja iseenese kasuks ära proowida. Niisuguseks looks on mesilaste wäljanäitused wäga soowitawad kasu tekitajad. Sedasama nägime minema aasta Tartu pölluasjanduste-wäljanäitusel,  sest igaühele oli see jaoskond wäga meeldiw, nõnda et kunagi mesilastet päältwaatajatest  puudu ei olnud. O. Zastrowi 18 mesipuud näitasiwad meile huwitawalt mesilaste  kaswatamise edu. Metsa õõnsast puust kuni kõige toredamani  inimese kätega walmistatud  mtsilaste kunstmajani, maalisiwad meile silma ette pilti, mis meile lausa seletas, kudas ka sellel põllul hoolsuse ja wirkuse  tõttu palju kasulikkusid õpetusi,  tehtud ja äraproowitud katsete  mõjul, saada maime. Wäga tähelepanemise wäärt oliwad ka Mootsa uurimised, täielikul sisseseadel wõimalikulr Jtaliamaa mesilindusid siin vidada, sest need mesilased on hoolsamad wam kogujad, kui meie mesilinnud;  siiamaale oli kõigil tehtud katsetel meie külm kliima soojamaa  lindude pidamisele kurjaks waenlaseks olnud. Wäga tähelepanemise  wäärt oliwad ka kõigi näitusele toodud linnupuude hulgas  kaks waatepuud, Riiast J. Lachsi ja Jekaterinoslawi kubermangust  Kullamaa puud, mis nii ehitatud oliwad, et iga silmapilk  wõimalik oli lindude elutsemist  ja töötamist kõigis nende eluruumides näha ja tähelepanna. Puude tegelik wäärtus leidis ka warsti tähelepanemist, sest mõlemad  puud osteti kalli hinna eest ära. Lachsi waatepuud ei wõi ka küllalt mesilaste pidajatele  soowitada, sest sellessamas on hõlpsasti wõimalik kahte peret  ühest teisest äralahutada ja puuduwal korral lühikeses ajas tarwilikku pereema muretseda. Mesilaste pidamise riistade hulgas oli mõnigi tähelepanemise wäärt nii kui: Lachsi suitsutamisemasin  Raudsepa kärjelöikamise-riist  ja Kullamaa keerkäikikiirmasin  magusa kärjest wäljalöömise  tarwis. Seesama oli walgest plekist tehtud ja nii kerge ühest teisesse wiia ja oli seesama nõndu lihtlabaselt tehtud, et ta suuremal mesilaste pidul tarwilikuks  riistaks pidada tuleb. Jutunurk. Walge haud. Inglise kirjaniku Hugh Convay romcn Eesti keelde P. Grünfeldt. (Järg). 8 Nõuutult jäin ma tee pääle seisma ja peksin käsa kokku, et merd jälle rutemale jooksule panna. Rutuga kodust äratulles oliu ma kindad maha unustanud. Mu käed ja jalad hakkasiwad  külmetama, pale õõgas ja walutas. Jumal juhata mind, et ma edasi ehk tagasi minnes õigel teel oleksin! Ma ei pidanud ise enam selle üle otsustama, sest korraga kuulsin ma otse enese ligidal metslist kisa, mis peaaegu kui naer kõlas ja minu were tarretama .pani ; ühtlasi kerkis keerlema lume keskelt suur hall kogu üles ja tormas kui tuulehoog minust mööda. Sel silmapilgul teadsin ma, et miru otsimine otsas oli ja Philippa  iäes! Lähemal silmapilgul aga enne kui ennast koguda jõudsin oli La juba jälle kadunud. Ma pöörasin end ümber, ruttasin talle järele ja hüüdsin ta nime läbi öö. jõudsin talle järele, aga ilm oli nii pime, et ma Philippoga peaaegu  koiku põrkasin, enne kui teda nägin. Kärmesti wõtsin ta ümbert kinni ja pidasin kõwasti, ehk ta küll wastu rabeles. „Philippa, mu armas, mina olen Vasil! ütlesin ma tema üle kumardades. Minu hääl näitas teda rahustawat, wähemast ei rabelenud ta enam. „Jumol tänatud, et ma Teid leid- sm'" sõnasin ma. „Nüüd läheme nii ruttu kui wõimalik minu kodu!" „Ei, Teie peate edasi minema, edasi!" hüüdis Philippa. Edasi, edasi, edasi! Teed mööda edasi läbi lume ja tuisu edasi! Kuni Teie leiate, mis ma maha olen jätnud edasi! kuni Teie patu palka olete näinud." Arusaamata rutuga woolasiwad tal sõnad üle huulte. Pimedusest hoolimata nägin ma, et ta nägu weel walgem oli kui lumi. „Waigista ennast, armas Philippa!" palusin ma ja katsusin ta kätest kinni wõtta; selle juures tundsin ma, et ta midagi omast paremast käest maha laskis langeda, mis maha langedes lumest hoolimata kõlises. Masinlikult  kumardasin ma, et seda üles wvtta. Sel silmapilgul wabastas end Philippa rutulise rapsuga minu käte wahelt, karjus kui nõrgameelne: „Patu palk! patu palk!" ja tormas siis minema. Teisel silmapilgul oli ta pimeduse sisse kadunud. Täis ehmatust tormasin ma talljärele  ; ma tundsin enam kui nägin, et see asi, mida ma üles olin tootnud,  muud ei olnud kui üks wäike Pistol. Jääkülm merall põles mul käes kui õõgaw süsi ja ma wiskasin ta, nii kõwasti kui jõudsin, kaugele enesest ära. Mis tarwis oli Philippa teda ligi wõtnud? Nagu nõrgameelne jooksin ma edasi, aga mitte kaua. Mu jalg komistas ja ma langesin hingetult maha; minutid läksiwad mööda, seni kui ennast üles sain ajada. Seni pidi Philippa, kes wist niisamasuguse kiirusega edasi tõttas, kaugele ette jõudnud olema, nii et teda enam kätte ei oleks saanud. Paäle selle täitis mind üks iseäralik  tahtmine. Surmariista puutumine  põles weel mu sõrmede küljes ja Philippa sõnad: „Edasi, edasi, teed mööda edasi!" kumisesiwad mul kõrwus. Mis tahtis ta sellega ütelda? Mis wõis sündinud olla? Ma pidin jälle ümber pöörama, pidin otsima, pidin nägema! Ma tean küll, et Philippa läbi öö ja hirmsa külma edasi ruttab, tean, et ta nõrk naene on ja minestusesse langeda wõib. Ometi pean ma oma kartust,  mis rinda rõhub, lõpetama. Enne teen seda, siis ruttan jälle Philippale järele. . . nüüd pean ma aga teada saama, mis on sündinud. Nii hakkasin ma weel kord edasi sammuma. Issand Jumal, mis wõib kõik sel ööl sündinud olla? Edasi ja edasi läksin ma ja walgustasin laternaga  hoolega teed. Sellest kohast, kus ma Philippaga esiti kokku puutusin,  olin juba mööda jõudnud, kui ma äkitselt kohkudes seisma jäin: minu jalgade ees, keset teed, oli tks walge kogu, ja niipea kui silmad sinna heitsin, teadsin ma, mis Philippa metslik hüüd: „Patu palk! patu palk;" tähendas. Ainult uni wõib päästa. Surnud! ma teadsin seda, weel enne kui ma tema juurde põlwili lasksin, tema kuue eest lahti tegin ja käe südame pääle panin, ja ma teadsin  ka, kes see surnu oli, weel enne kui ma laternaga tema Palet walgustasin.  Sir Mervyn Ferrand oli oma nurjatu teo eluga maksnud. Kuul oli nagu näha üsna ligidalt otse südamesse tunginud. Hääletult oli ta maha langenud, selle naese käe läbi, kelle wastu ta nii raskesti oli eksinud. Pilkan? naernjoon oli weel praegu ta huulte ümber ja ma wöisin arwata, missugused sõnad need oliwad, mis teda niisugusele naerule ajasiwad. Sel silmapilgul oli ta weel kindlasti ja upsakalt seisnud, lähemal silmapilgul  oli ta maas oma were sees ja lumehelbed hakkasiwad talle surmaliuna walmistama. Ja, see oli kättetasu mine! rutuline, surman? kättetasumine! aga ah mispärast pidi p hilippa seda tegema? Philippa, minu puhas Philippa oli mõrtsukaks saanud. See oli hirmus pidi kole unenägu olema! Minu enese kättetasumise mõtted oliwad  sel silmapilgul kadunud, ainult kaastundmus, sügaw kaastundmus liikus  selle õnnetuma wastu minu rinnas. Niikaua kui ta elas, põlgasin  ma teda, kuna ta nüüd surnud »li, ei põlanud ma teda mitte enam. Surm pühandab, ja sir Mervy» Ferrand oli surnud oli philippa käe läbi langenud! See ei wöinud mitte olla ei pidanud mitte nii olema! Aga siis tuliwad mulle jälle kohkudes meelde Philippa sõnad: „Basil, kas Teie olete kord mõnda inimest põlanud?" ja wärisedes tuli mul meelde, et ma pistoli, selle surmariista, millega see töö korda saadetud, enesest eemale olin wirutanud. Philippa mõrtsukas! ja mitte kogemata,  waid meelega. Ta oli talle wastu läinud, oli talle kuuli südamesse  lasknud, oli näinud, kuda ta langes alles sellega oli see ülesanne  lõpetatud, mida ta enestle oli wötnud! Alles siis oli ta sellele hirmsale kohale selja pöörnud ja ruttu eemale põgenenud mu waene, waene Philippa! Kõigest kehast mürisedes tõusin ma püsti ja jäin surnukeha ette seisma. Alles sel silmapilgul sai mulle selgeks,  kui suur mu armastus Philippa wastu oli, sest wõidurikkalt tõusis see armastus üle kõige walu ja põlgduse ja ma ütlesin iseenesele, et minu ülesanne  on Philippat õiguse käest päästa, nagu ma teda wihaste looduse mägede wastu pidin kaitsma. Ja kui mulle meelde tuli, kuda ta eila minu juurde tuli, et mulle seda häbitegu jutustada, mis temale tehtud ja kuda ta nüüd alles mõne minuti eest otsata meelesegaduses minust mööda tormas; kui ma enesele meelde tuletasin need sõnad, mida ta kannatanud ja mis teda mõrtsukaks oliwad teinud, kui ma tema nüüdset seisukorda endisega wõrdlesin mana seaduse järele: „Silm silma wastu, hammas hamba wastu" iseeneses õigeks mõistma. Oli see kuda tahes, oli Philippa süüdlane wõi süüta, ikka ja igavesti jäi ta selleks, keda ma armastasin, ja ma tegin tõotuse, teda tema kuritöö  järelduste eest päästa kui mitte muidu, siis sel kombel, et ma kahtluse  enese Pääle langeda lasen. Et ma surnukeha ülesse tõstsin ja teeäärsesse kraami tassisin, ei sündinud  sugugi selle mõttega, et teda peita wõi ülesleidmist wiiwitada. Ma tegin seda lihtsalt sellepärast, et ta mitte tee pääl ei oleks. Homme pidi ta muidugi üles leitama ja siis pidi see sõnum kui kulu tuli suust suhu lendama ja Philippa, minu Philippa pandi kulla taewas,  mitte seda l mitte seda! Ma panin sir Mervyn Ferrandi surnukeha tee äärde maha; ma kat' susin ta silmi kinni majutada ja laotasin  oma taskurätiku talle näo pääle. Siis pöörsin ma walust ja ahastusest