Isamaalt. Kuresaarest. Rõõmustawalt peab waatma, kuidaS meie linnas jälle üks nuga parandawd saab, mis sciamaalc iga ühele tuska tegi ja mõnda pahareti sugust nime nimetama sundis. Künni seiamaale ei olnud majadel kõigil mitte wee torisi, ehk kuS ka oli, siis oli see nii tehtud, et nuhin ülcwclt ikka allkäijate kaela plariscs. Nüüd anti käsk, et igaüks pidi torid ülcwelt künni alla tegema, mis ka täidetud sai, mille läbi nüüd mõnegi kiriku kübar kuiwemaks jääb. Nõndasama saamad ka majadele jälle nime sildid üles pandud, mitte nii kui enne saksakeeli waid wcnekeeli. - Imelik on kuulda kuidas rahwa suu ilma põhjuseta juttusi laiale lautab, mis mõndagi uskuma paneb. Paari nädala eest oli jutt kangesti liikumas, et aurulaew „Freya" olla Mustjalast tulles Kihelkonna alla 300 inimesega põhja wajunud, kellest ainult kolm meest endid saanud ära päästa. Pärast tuli kuuldawale, et nimetud lacwal ainult katla juures sugu wiga tulnud, mille pärast teda küll parandamisele wiidi, aga ühtegi inimest ei ole hukka saanud. Teine jutt liikus jälle, et keegi igaühele tuttaw mees linna ligidalt pärilt, olla ennast oma kopli üles poonud, keda mitmed taga kahetsesiwad ja rahulist hingamist haua põhjase temale soowisiwad. Nüüd mõne päewa eest tuleb nimetud mees jälle uulitsal wastu ja ütles, et tema pole meel surma pääls mõtlenudki. Noh, mis peab inimene niisuguste jutudc kohta arwama! Laupäew öösse, 10. Mail oli uulitsa pääl ühe koeral pool pead maha löödud, kas mõcgaga, wöi mõne muu tcrawa riistaga. Homikul olid mitmed uulitsad merd täis, kus keeletu loom oli püherdanud. Peremees  lasi teda pärast püssiga maha. Mis süda peab ühel inimesel küll sees olema, kes ühe looma hinge macwa tähele ei pane. See koer olnud nii wagane, et kellegi päale ka ei haukundki, ci tea mispärast niisugune rumal tegu tehtud sai. Hiljuti põletas keegi naine keema Veega koera, nii et karw päält ära tuli ja loom maha lastud pidi saama. Kurb lugu niisugustest tooretest inimestest! Kmda kuulda, saada Tartu kirjameeste Seltsi Tänu laulu pidu Juunikuu keskel ärapeetud, millest ka mitmed meie Saare pojad ja tütred tahawad osawötta. Neile tahtsin siis meele tuletada, et nad oma ette- Wõstud söM ka minemisega tõeks teekfiwad. Palju parem oleks kui mitmed üheskoos Mhckfiwlld, sest siis tuleks piletide hinnad odaivamine. Sell ajal on ka meie Saarlaste  põllutöö kõik korra pääl, nii et küll üheks nädalaks wõiwad kodunt ära minna. Wüga oleks soo-mda, et paljud siit läheksiwad  wöeramaa Eestlaste uuema aja elustusest  ofssötNM. Ehk tuleks sellega ka meie uniste Saarlastele uus elu sisse, et hakaksiivad ka mõne asja poolest teiste järele putkama, kuni wiimakSgi selle hariduse harjale jõuaivad, mille taga nad pracgus kui kuked, püsti jala pääl ja lahtiste silmadega,  magamad. Ärkage ja minge! Mõne aasta eest oli jahimeestele kange keeldus ja seatud aeg määratud, millaS nad pidiwad mõima mets-l.ndusi laSka ehk millal mitte. Selle järele läks ka klmaiS hästi, igaüks kuulis heameelega, sõna. Nüüd näikse see käsk ja seadus unustatud olewad. Iga õhtu ja homiku kuulukse püssi paukusi ja Veetakse mets- Ludilst Musse. Igal rväikesel poisikesel zn püsz ftlgas ja käib „jahl" Ml, meel nüüdsel ajal, miilas linnud parajast munenud  ja auduma on hakanud. Rumal tegu on see küll, et selle pääle ei maadeta, kui suurt kahju see teeb, kui lind pesa päält haudumast maha lastakse; kust peab siis noori lindusi kaSwama? Kewadel otsiwad poisikesed hulgana mune ja lammutawad nii pesasi, pärast tuleb mees ja laseb linnu ennast ka maha. Ei, selle aöja kohta peaks parandust ja hoiatust otsima, et niisugune jahtimine keelatud saaks. Enne pidi igaüks, kes jahi pääl tahtis käija, pileti muretsema, aga nüüd pole seda ka enam kuulda, kõik on kadunud! —> Meie maa-poStid on wiimafel ajal ka ennast muutnud, sest enne tuliwad nad tcisipäew, kunas nüüd kesknädala pääle seatud sai. Mis tarivis see wahetamine parem on, ei wõi praegus arwata. Kroonu post tuleb nüüd ka kolm korda nädalas, see on: pühapäewa, teisipäewa ja neljapäewa õhtutel. Sellega on siis see parem, et kirjad ja ajalehed rutemine kätte tulewad. Walla ametnikud on praegusel ajal nende uude kohtu asjadega üsna kimpus, nii et mõni üsna silmad märjaks peab tegema. Kõik on nendel uus ja tundmata, millepärast kommissari herra mõnega ka hästi kuri on. Enamast ei oska keegi wenekeelt, mille pärast weel iseäralik raskus kaela pääle rõhub. Nüüd peawad kõik uued raamatud saama muretsetud, mis kõik wenekeeli on, millest aga talumehed midagi aru ei saa. Kui nüüd wallad ühte saamad pandud ja ka uued ametmehed walitud, ehk paraneb siis see asi kergemaks, sest kuulu järele tahetakse juba niisugust mehi walla ametnikudeks walida, kes ka wenekeelt oskawad.  Praegus peab mõni mees mitu korda nädalas linnas käima, üsna tühja asja pärast, sest aru saamine on temal waewane. Kui palju selle läbi aega on wüdetud, olgu rääkimata! Ja jah, nüüdne aeg pole enam endine, waid kõik on teiseks läinud. K. majesteedi poolest on Saaremaa  rüütlikogu ja Kuresaare linna rahwast tänada kästud, truu-alamiste tundmuste  tunnistuste eest, mida nad K. K. troonipärija päästmise puhul majesteedile awaldanud. Kihelkonnalt. 9. Mail läks üks raudne purju laew Tagamõisa alla jälle kinni, mis Saksamaalt peenikeste puudega Peterburgi pidi minema. Inimesed on kõik ära pääsnnd, kunas laupäew öösse 11. Mail laew hoopis põhja wajus. EsmaSpäcw oliwad kapten Waklcr kui ka madrused linnas, kes lähema laewaga siit ära söitsiwad. See peab fääl üks hirmutaw koht olema, et senna alati laewu kinni ja hukka lähemad! Jamajast. Säält kaebatakse wähese räime püügi üle, mis sell rewadel üsna wähcne olla olnud. Talumehi teistest kihelkondadest  pidada alati sääl käima, aga ilmaasjata; ei pea wahcft nii paljugi saama et oma tarwitada oleks. Kurb lugu küll! Mustjalast. Hilja aegu olla sääl üks päratu suur laew meresse aetud, kelle sarnast enne Saaremaal pole tehtud. Mehed ise kiidawad, et nad nüüd Kihelkonna laewa meistritest ees olla, sest sääl ci pea julgema niisugust suurt laewa ehitada, wift kardawad, et nad seda siis meresse ei saa. Kas see kartus nüüd Kihelkonna meestel küll on, ci wöi uskuda. Igaüks kiidab ikka ennast! Poidelt. Sääl teinud üks tubli naine > oma mehega järgmise naljaka tembu ära: j MeeS olnud kange mina jooja, ega pole ilmaski aega saanud kõrtsust kodusse tulla. Naine wõtnud nõuuks mehele kodusse wiina kätte tuua, millega „taat" ka üsna rahul olnud. Naine pannud wiimaks iga söögi sisse hea hulga wiina, mida mees esite suure himmuga ära söönud. Nii läinud waewalt kuu aega mööda ja mees hakkanud wiimast niisugusest wiina toidust äratüdinema;  naine käskinud aga ikka edasi pruukida,  sest see olla terwisele hea ja anda jõudu. Mees pruukinud küll weel mõni aeg, aga wiimaks palunud naist mitte enam niisugust toitu anda, sest tema ei wõida wiina haisugi enam kannatada. Naine jätnud siis ka järele, aga mees ei pea sellest saadik mitte kärtsu päälegi enam waatama, nii kangest olla ta sellest märjukesest ära tüdinenud. Naine arwab, et tahugu üle 3 rubla olla ära kulutanud, mis sugugi arwatagi ei wõi. Mees olla aga nüüd täiesti teiseks inimeseks saanud. See tark naine soowib nüüd mitme teisele ka seda head nõuu ettewõtta ja katsuma hakata, külap siis mitmed mehed wiina joomise maha jätawad. Parem 5 rubla korraga ära anda, kui et mees eluaja kortsus lakub ja aega wiidab. Tubli! Tartust. „Postimees" oli sõnumit toonud, et Tartu linnapea, Dr. Bock, Eesti laulu- ja musika-pidu tallitus-komitee juhatust oma pääle wõtnud, kes aga nüüd awalikult kuulutab, et teda kusagilt poolelt selleks kutsutud ja tema seda siis ka mitte oma pääle wõtnud ei ole. Lehekuu 2. päewa hilisel õhtul on, kuida „Uus Tartu Zeitung" kirjutab, endise Tartu üliõpija Albert Schubert'i, kes Pastukuu 23. päewast saadik kadunud oli, surnukeha ühes kõrwalises paikas Laatre metsas üles leitud, umbes 1 kuuni 2 wersta Sangaste raudtee-jaamast eemal. Kuuliga läbi rinna oli õnnetu oma elule otsa teinud. Maa-shandarm, kes surnukeha leidis, ei ole rewolwrit, millest kuul lastud oli, mitte leidnud ja sellest on arwata, et keegi juba enne surnukeha juures käinud ja rewolwri ära wiinud on. Albert Schnberti suguwõsa  on Rakwcrest pärit. Wiljandist. Wiimasel sügisel on, kuida „Wiljandi Teadaandja" kirjutab, Wiljandi möisaherra paron O. Ungern- Sternberg mõne säälise talupoja pääle rahukohtuwanema juures kaebanud, kes äramüüdud Wiljandi talumaa pääl jahti pidanud ja selle üle kriminal-seaduse järel otsust teha palunud. Kaebtuse põhjus oli õigeks leitud, siiski aga kaebtus ise tagasi lükatud, sest et selle üle mitte kriminalseaduse  järel kohut ei pidada mõistetud saama, waid tsiwil-seaduse järel. Kaebaja oli seda asja rahukohtu-kogu ette wiinud, kus esimene otsus ümber lükatud sai ja kaebtnse-aluseid kriminal-seaduse § 146 järel igaüht 16 rubla maksma mõisteti. Selle üle kaebasiwad jahimehed senatis. Nüüd on senati otsus Jürikuu 12. päewast kuulutatud, mis rahukohtu-kogu otsust kinnitab. Scdawiisi on ka nüüd see seadus maksmas, mis järel Baltimaa endised kohtud käisiwad, s. o. õiguseta jahipidamine müüdud talumaade pääl on üks süü, mis kriminalseaduse  alla langeb. Peterburgist. Kõigekõrgem armu  kuulu t u s. Mõtestuseks Siberimaa waatamas käimisest meie palju-armastatud poja poolest soowime meie oma armu neile kohtuliku otsuse läbi wangi mõistetud inimestele  osaks saada lasta, kes keiserlik» 22 Saarlane 1891