Saarlane MW Uleiildiar Pilitika ajalcht maa- ja linaarahmale. UU is Kesknädalal, 3. Januaril 1890. VII. aastakäik. maksab: Ilmub igal loisrpcicrvcrl'. Kuresaares kaubaunlitfäs nr. I?. Uueks aastaks! Uueks aastaks head õnne Kallist termist kõigile! Sovwib teile „Saarlane" Armsast Saare rahwale. HsGõnda igale ühele südamelikku ja head ?!I õnne soowides, astub ajaleht „Saarlane"  oma VII. aasta sisse. Kuus aastat on ta juba igal nädalal, niihästi linna uhke majasse kui ka maale kehwa urtsikusse astunud ja kõigile katsunud uudiseid, kasulikusi  juttusi ja mõnda lõbusaid ajawiidet nii palju tuua, kuidas temal wähegi on korda läinud, neid siit ja säält kokku koguda. Kui mittu kord on ta ka mõnele natuke meelepaha sünnitanud, et seda ja teist oli ilma ette kannud, mis ehk soowimise järele marjule oleks pidanud jääma; aga mis senna parata! Meie peame oma eessihti kinni pidama, mis ütleb: Tõsi tõusku, aga male wajugu! Sellepärast armsad kodumaalased!  Katsuge seda ära kannatada ja edeSpidi ikka rahus ja ühes meeles elada, sest: Rahu kosutab, aga waen kautab! ütleb mana sõna ja see mõjub ka meie kohta. Saarlane on siiamaale küll katsunud oma rahwa meele järele elada ja ei ole tahtnud ei kellegi külge puutuda; sest oma rahwast armastades kauwad enamisti kõik kiusamised ja puiklemised tema eest ära ja sedasama tahab ta ka nüüd jälle sellel käes olewal aastal teha. Tema pea püüd on ikka rahu alal hoida ja mis ka teistest ajalehtedest nii wäga soowida oleks; sest mööda läinud aastatel näitasiwad üks ühele ja teine teisele ome terawaid küüni. Ühendus olgu meie kõikide wahel! Ärgu waielgu see, kellel ehk rohkem woli ja wõimust teise üle on; seda tegewad ainult wäiksed poisikesed, kellel rohkem jõudu on, kui teisel, et siis karwupidi kokku lähemad. Pidage rahu isekeskis! ütleb püha kiri ja see sõna ei maleta. Nüüd on meil jälle uus aasta käes, kus meie kõik kui uuest elama hakame. Iga asi uuendab ennast uueks ja inimene tunneb selle läbi omale ka kui üht uut elu sisse tulewat. Üks sõber soowib sõbrale head uut aastat, kallist termist ja uut jõudu nii hästi töö kui ka muu talituste juure. See kõik on wäga ilus ja kena kombe, aga igaüks inimene mõtelgu ka selle pääle, kelle käest kõik head and tuleb, see tuleb ülewelt. Ülewelt saame meie kõik, mis meil niihästi ihu toiduseks kui ka kõige ülespidamiseks tarwis läheb. Senna poole pöörgem kõige ennem omad palwed sellel uue aasta hakatusel  ja paluge Teda, et Ta meid kõiki sellel aastal jälle oma marju ja hoju alla wõtaks. Tema käes seisab meie elu. Tema teab, kas meil ehk see aasta wiimane aasta wöib olla, kus meie ühe teisele sõbralikult õnne wõime soowida. Meie elu on kui lilleke wälja pääl, mis täna ilusasti õitseb ja Home niidetakse teda maha! Sellepärast Walwage! Palwes hakkagem nüüd aastat jälle, PalweS elagem ja tehkem töödl Palwes tuletagem seda meelde, Kes meil seab püewad kui ka ööd, Palme tõusku alati meil üles taewa. Künni lõpetame ükskord elu-päewa! Isamaalt. Kuresaarest. Jõulud oleksiwad ehk meil palju paremiue läinud, kui mitte see iseäralik haigus inimesi nii wäga ei oleks waewanud. Wähe oli neid majasi leida, kus mitte üks ehk paar haiget ei olnud. Ehk see haigus küll mitte maga raske ja kardetaw ei ole, siiski piinab ta inimest mõni kord mõnda nädalat, kunas ka mõni Me paari päewaga terweks saab. Jõulu nädal oli meie linnalastele üks wäga tiidus aeg, uulitsad ja poed oliwad inimesi alati täis, ühel oli üht ja teisel teist asja tarwis, kunas nüüd jälle kõik kui surnu aidas maid ja wagune on. Jõulud on möödas! Ühele oliwad nad küll rõõmustuseks aga mõnele ka pahanduseks, nimelt kingituste pärast. Palju teendrid lootsiwad omade sakste käest paremat kinki saamad, aga inimene wõib ainult mõtelda ja loota! Iga ühele antakse ainult nii kui ta töö ja teenistus wäärt on olnud. Paari nädala eest kaotanud keegi Kärla mees linnas 32 rubla raha ära. Kellamäe ragatki wahel, kus ta looga kopikat maksnud, olnud tal see raha alles, aga turule jõudes leidnud ta Mõndasugust. Siin ei ole midagi sees, säcil ei ole midagi sees. Ühe wäikse linna wõcraste majasse astusiwad kord kaks noort meest, oslsiwod õlut jõiwad ja ajasiwad isekeskis nuru juttu: „Sce on üsna ime," ütles esimine, et keegi inimene pool tundi ühte järge, ühe tühja klaasi seest teise sisse waadates, neid sõnu: siin sees Sl ole midagi sääl sees ei ole midagi" ütelda ei wõi. Mu wend oli eile selle pääle kihla wedanud ja kaotas wiis rubla. „O, see on ju maike asi," hüüdis ligidal olem woeraste maja peremees laua ääre astudes, „mina wõin wiie rubla pääle kihla wädada, et ma neid terme tunni aega ühte järge ütelda wõin!" „Ro noh. herra Tümpel," hüüdis noormees, »ärge olge mitte nii julged selle pääle, mõnigi on seda asja katsunud, aga ikka kautanud!" „Mhi asi," hüüdis Tümpel, „teil on mi st hirm minuga selle pääle kihla wcdada!" „Seda tüll mitte! Andke siis oma wiis rubla siia, kui teie mägise kihla wädada tahate, muidu halate pärast seda tülitsema, kui kautanud olete." Tümpel pani wiis rubla laua pääle. »Mina pean aga weel ütlema," ütles noormees,  „et teie mitte oma paiga püült liikuda, ega ka muud ühtegi senna wohele rääkida ei tohi, teete seda, siis olete kautanud!" »Hea küll, hea küll," hüüdis peremees, teie kaate minuga rahul olema, see raha on mull juba sõuda kui taskus! ÄÄR ss praegu just kaks, ja teis tühjaks joodud klaasid on minu ees laua pääl, ja mina hakan pääle, waatan ühe seest teise sisse ja ütlen Ml juures: „Siin sees ei ole midagi. Ml sees ei oie midagi." Nüüd tõusiwad noored mehed üles, aSiufiwad wiina kapi juure, kallasiwad omale ühe klaasi wiina teise järele sisse ja hüüdsiwad: Teie termist, herra Tümpel! Teil ei ole ju midagi senna wastu. Wanake ci lasknud aga ennast muidugi see läbi mitte segada, waid luges rahulikult edasi; Siin sees ei ole midagi, süül sees ei oie midagi." Kui nad nüüd nägiwad, et mana ennast mitte segada ei lasknud, siis astusiwad nad teise tuppa tema raha kappi kallale, kecrasimad, ei wõii ees oli, ukse lahti ja wõlsimad tema raha SW rubla wälja, kuna üks neist tema oma wastu «eel hüüdis: „Hcrra Tümpel, teil ei ole ju midagi senna wastu?!" Wana aga ei lasknud ennast mitte segada, waid mõtleb, teie tunnete wana Tümplit wäga sandiste, mina wõidan ju ometi ja teie peate kõik tagasi andma. „Sii« ei ole midagi sees. Ml ei ole midagi sees," loeb wana edasi. „Tuhat ja tuline" mõllesiwad nemad, „ineie asi ei lähe mitte hästi, teeme meel siimast katset." Nad tuliwad teisest toast jälle «Aja, wõtsiwad oma kübarad kätte, kummardasiwad sügawastc ja ütlestwad: „Meie hakame minema, herra Tümpel, laske seda aega omale mitte igawaks minna, kus meie ära oleme. Jumalaga!" Ja kadunud oliwad nad. Wana aga naeris salaja ja mõtles: Sell wiisil aga ei päästa teie siletsad mitte oma raha. Siin ei ole midagi sees, sääl ei ole midagi sees." „Küll nad nüüd ukse laga hirmuga näewad, et kolmiveerand tundi juba möödas on," mõtles mana. Sääl tuli korraga tema naisterahwas ülalt alla, see jäi kohkunult kui soola-sammas seisma, kui ta mana üksi sõnu lugewat kuulis: „Siin ei ole midagi sees, sääl ei ole midagi sees." Wiimaks tormas ta tema kallale, kargas ta käsimarrest  kinni ja karjus. „August, mehekene, oh Jumal, mis sull on?! Sa ei ole ometi mitte Wana aga kiskus ennast lahti ja andis wana- Moorile ribide wahele, et see mastu seina lendas ja luges liikumata edasi: „Siin ei ole midagi sees, sääl ei ole midagi sees." Nüüd hakkas see nii kangesti kisama, et kõik maja rahwas kokku jooksiwad ja ta tütar jooksis kohe tohtri järele, kes Ml kõrwal elas. See tuli kohe senna, wanamoor  läks temale kisades maStu: „Tohtri herra aitake, aitake, minu mees on peast nõdraks jäänud! Waadake kuidas ta tundide kaupa üht ning seda samma pudrab." Tohter astus tema juure ja tahtis kohe tema käe soont katsuda, aga sellele andis ta ühe jalaga, nõnda et see küljeli maha kukkus ja luges ise rahuliste edasi: „Siin ci ole midagi sees, sääl ci ole midagi sees. Wiimaks lõi kellu kolm. „Siin ci ole midagi sees, sääl ci ole midagi sees," mõiraS ta weel kord täiest kõrist. „Tooge nüüd need mõlemad noored mehed sisse, mina olen kihlaweo wõitnud!" oli ta csimine sõna. Kui ta kuulis, et õues kedagi noori mehi ei olla ja km ta teistele selle terme asja luo oli ara jutustanud ja manamoor suure kisaga teisest toast ära tulnud, et süült olla kõik raha wülja kroomitud ja ära wiidud, siis ütles