walida ja arwuStuse teise kommissioni kätte usaldada. St. Pet. E. H. Seltsi päükoosolsk 4. Okt. k. päcwal kinnitas kommissioni otsuse. Selle pärast awati koosolekul kahe auuhinnalise  tööle kaasa saadetud ümbrikud, teised ümbrikud põletati awamata ära KommiSsion oli teise auuhinna wääriliscks tõlke arwanud, mille lipukiri „KeS see kõnnib körta mööda" oli. Temaga kaasa saadetud ümbrikust leiti: G. E- Luiga (llla-ipNWNsa. saa. L!liS. «- J.) Kolmanda auuhinna osaliseks arroati tõlge lipukirjaga: „Eesti elu edenegu-" Kaasa saadetud ümbrikust leiti: „Hugu Wübner" ilma adreSsita- (Palutakse, et H- Wühner oma adreSsi teada annab M. Koiksile duo. L. 0. 5 a. 4. G- E. Luigale saab lackahoidja poolt 10 rbl. kohe kätte saadetud, kuna Hugo Wühneri elukoha teadaandmist oodetakse, et temale 5 rbl. kätte saata. Esimese auuhinna summa (20 rbl.) lisati kommissioni ettepaneku päälc 2ö. Märtsi kapitali juurde, mis lühemas tulcwikuS St. P. E. H. Seltsi poolt umbeS 300 rbl. suuruses parema EeSti ajaloo eest auupalgaks  määratakse. Mis kommissioni kätte saadetud töödesse puutub, siis kaaluti nad kõik kolme päämõtte  järele: 1- Mõtete ühtcmiuck algupäralises  töös ja tõlgetes. 2. Keele puhtus ja 3 Luulelik ilu. Mõtete ühtemineku kohta tuli palju puudusi  ette. Tõsi on, kommissioni poolt oli wabadust lubatud ja koguni soowitudgi. Wabadust laulu ehk töö ümbcrpanekus tuleb aga nõnda mõista, et just mitte neidsamafid sõnu ega neid samasid könekaänusid tarwiS pole pruukida, mis alguskceloks on. Mõte ise peab, kui toda üleüldse wõimalik on teise keelde tõlkida, alal hoiatama. Iseäranis, kui see M-.nõte ja llaulu suurem ilu on. KeS neid -nõtteid, ehk ka ainult ühte nendest, kõrwale jätab.ehk wööriti tõlgib, on wca tiinud, mida auuhinna töös mitte ctte ei tohi tulla. Lanl, mis kommisjoni poolt teise auuhinna  osaliseks arwati on järgmine: Mu suguwõsa mincwtkust El räägi ajaraamatud; Ei rööiviteel me püüdnud rikkust, Ei orjasid me pidanud. Sest kõik mu estmanemad Lihi talupojad oiimad. Kus loodus ennast tunda annab Kui wõõraScma rahwale, Kes usus ränka risti kannab Ju põimest põlws waikseste, Sääl Eesli kännust elusse. Mu isa tuli ilmale. Ta waro waeseks lapseks jäält. Kuid tormi ees ci hirmund ta, Waid ivapralt tööle tõttas wäcti. Et rada omal' raiuda; Wirr kast. auusuS kindel meel Ta saatsid hästi eluteel. Ta rikkust mul' ei pärandannd. Kuid oma wapra maimuga On ta mind tööle õpetanud Ja «võimsaks teinud wõitlcma, El ma ei kartnud nooruses Ka elu raskust iganes. Nüüd isa mullas aastad läinud. Aeg mulgi minna hauaSse Ehk on meil kchwalt kasi käinud. Kuid aun me alles hoidsime. Ja talupoja sugu mc Ei ole saatnud hädisse. See laul täidab ülemal pool ettetoodud nõudmistest kakS wiimaft rahuloldawalt ära. Laused on loogikaliscd, keel ladus ja õige. Selle tõttu on kommisjon teda 55 tõlke seast kõige paremaks ja auuhinna osaliseks arwanud, et tal aga siisgi mitmed puudused  olemas, ei wõidud teda mitte esimese auuhinnaga kroonida. Selle järgmiseks oma wäärtuse poolest arwaS kommisjon tõlke, mis lipukirjaga „Eesti elu edenegu" oli saadetud. Mi»» sugu. Ei räägi manad kirjad, lehed. Et kuulsast suguwõsast ma; Mu isad tundsid ühte ehet: Et orjameel neil kaugella, Et nemad lihtsad talu mehed. Kel' lihtne süda rinnassa. Mu isa sündis waeses talus. Saal, kus kur raudseis kütketes Kõik loodus leinab waiksss walus Ja rahwas elab waewa seek. Kus töö m hig! elu alus: Ta oli nyine Eesu mees. Tal mara surid isa, ema. Kõik raskusi pidi maitsma tema, Kuid siisgi julgeks jäi ta meel. Ta sundis häda põgenema On see, et õige mehena Ta töötama mind õpetanud Ja waprust kalliks pidama. Nii olen noorelt juba kannud Ma kõiki häda kaedeta. Nüüd katab teda haud, nii pime Ka mull' kord jõuab tunnike. Kuid see, et meie sõdisime Kõik paha wastu mehiste. On puhtaks hoidnud meie nime Ja meie lihtsa seisuse. Selle tõlke üleüldise selge ja kaunis luulelise keele ning suurema osa mõtete õige ümberpaneku eest peab kommisjon teda auuhinna wääriliseks. Aga puudused, mis nad magad on, nõnda sama armastab, kui rikkaid. Eks siis Kristus ka waesusis ei sündinud ja waeseks ei jäänud oma elu aja? Mägi meile Kristusest, hüüdis Johannes. EkS ole tõsi, küsis Benjamin, jöulu-püha on Kristuse sündimise päcw? Jah, wastaS Toomas. Räägi aga meile sellest, palusiwad lapsed; need jutud on kuulda, kui kellade helin pühapäcwa homikul. Josep ja Maria, rääkis Toomas, oliwad Betlehcmina rändama pidanud, et endid jääl, üleöse kirjutada lasta, sest et nad süält pärit oliwad, nagu ka tcised tõutatud-maa  elanikud, kes mitte Betlchemmast polnud, käsku oliwad saanud, eneste linnades  endid üleskirjutada lasta. Sellest siis tuli, et Betlchemma linnakesse nõnda palju rahwast kokku tulnud oli, et kõik mitte majades ruumi ei leidnud. Waesemad, nagu Maria ja Joosep, pidiwad katsuma läbi saada nõnda kui wõimaük- Nüüd oli saal oga palju kalju koopaid, mida loomade lautadeks  tarwitati. Uhle sarnase koopa laisimad  Josep ja Maria, ja öösel pandi Zeejuslapsukene  Maria käte püäle. Kellest siis? küsis Benjamin- Toomas wastas: Jumala  suurest mäest, kes inimesi elule kutsub ja jälle ära minna käsib. Räägi aga edasi, ütles Johannes, nüüd tuleb weel see kõige parem järele. Toomas rääkis edasi! Betlchemma juures, sest Ml ei ole mitte sarnast talmet, nagu meil, —oliwad karjatsed mäljal oma karjade juures. Nende karjaste juurde tuliwad lacwased käskjalad ja ütlesiwod:  Rõõmustage endid. Õnnistegija on sündinud! Karjatsed kohkusimad inglite hiilguse pärast ja kartsiwad. Inglid aga ütlesiwad: ärge kartke mitte! Teile ja kõikidele inimestele on suur rõõm walmistatud.  Minge aga Bctlchcmma, sääl saate teie, tõe tunnistuseks, last Jeesust ühes sõimes leidma. Ja nüüd sai kõik ümberkaudne  õiskawad tacivalists hulgast täis, kes ühtlasi üheskoos õiskasiwad: Auu olgu Jumalale kõrges, rahu maa paäl ja inimestest haa meel! Nüüd koputati ukse pääls. Karl ja Anna oliwad tasa kotta tulnud, ja kui Toomas „sisse" hüüdis, astusiwad nad, Karl kaetud naoga, Anna waigcS riideS ja loori sees, tuppa. Toomas «matis sisseastujaid imestl>.dcs,  lapsed waatsiwad kardcldcs ja im-.stledcs  teine teise pääle. Kuida pean ma, küsis Toomas, sarnast tulemist mõistma? Wastuse asemel KfiS Karl Kas need kaks poissi siin on usinad ja hääd olnud? Toomas wasras: Nad on nõnda igaüks  oma jõudu mööda teinud; kui nad ka mõni kord kcrgemcele liblikad olckfiwad pidanud olnud olema. Aga hääd poisid on nad, kes meelega ühegile inimesele meele waSta ci tee- Seesugused lapsed, ütles Karl, on pühale Jöulu-lapsele armsad- Nüüd pani Auna mõlemale poisile suurest karmist, mida wend ta ees pidaS, särgi laua paale, sinna juurde sukad, kindad ja uisud. Zga hunnikukese pääle waha-küünal  ja saia-kak körwale- Selle aja tömbasiwad  poisid wacwalt hinge ja Toomas hüüdis aeg ajalt: Mull on, nagu oleksin  ma joobnud olewat ma olen ikka ju jõulu-öhtuft kuulnud kui mu äraseletatud  sõsar! Sellel pole ju sugugi lõppu Kurjasti ei wõi see mitte mõteldud  olla, see kogu ja ta tegewus on mõnus ja südant-rõömustaw! Kui Anna õunte, pähklate ja suure saiakaku  juure jõudnud oli, ütles Karl Toomale:  Teile, truuile wennale ja armastust-täis  onule, peab see paluke püha kohuse südamelik käc-suruminc olema! Anna lisas juurde: Õunad ja pähkled on igaühele ühe suurune osa! Keda on mull kõige selle eest tänada? küsis Toomas liigutatult- Wend ja õde wastasiwad: Ise ennast! Toomas aga pani käed kokku ja hüüdis: „Auu olgu Jumalale kõrges! Ta lasku teile seda rõõmu, mis teie mulle ja nendele lastele  teinud olete, päikese selgeks  terwiseks saada ja pangu seda igal õhtul teite rasketel päewadel pääpadja pääle!" Rõõmu täis ruttasiwad wend ja õde õnnelikust toast wälja. K. A. Möndasugust. Hiljuti suri Inglismaal üks naesterahwas ära, kes 15 minnast eluaastat, mitte haiguse pärast, maid muidu, woodis oli mööda saatnud. AmerikaS tuleb aga sedalaadi juhtumist õige sagedasti  ette. Näituseks elab säät Kiarkenvili lähedal  üks wanaldane, aga täiesti terme, isand, keS juba oma 30 aastat woodis ära on „lostnud" ja inikspärast? Sellepärast, et ta abielus õnnetu olnud. Tcigenmuthis suri neil päewil üks möga rikas wanapiiga ära ja see oli terwclt 36 aastat woodis lamanud. Piiga oli wäga lahke iseloomuga ja alati oli suur hulk wõöraid tema moodi ümber; ka teistest linnadest tuliwad wõörad seda „woodielanikku"  waatama. AaSt. 1852 pahandas Kimbidgeschiris  keegi noor ja wäga ilus neiu Cark ühe tühise asjapärast ära, heitis wvodisse ja sellest saadik ei ole ta kordagi ülestõusnud. Nõnda on see naesterahwas juba 45 aastat woodis lamades mööda saatnud. Üks Kelli linna elanik on juba 60 aastat woodis, aga neiu Elisabeth Gyll, kes hiljuti Boltoni linnas ära suri, lõi need oma lamamisega kõik üle, sest et tema terwelt 64 järeStikku  aastat woodis oli. H 52 Saarlane. 1897