jälle sõna „nüüd jutusta meile ka. mis sa wäljasipoolt iseäranis kuulnud oled." Priidu seletas neile kõik selge teaduse põhja pääl ära, mis ta siit ja säält kuulnud ja mis timmulaS temale rääkinud oli. mis üle kõik ivaga rahul oliwad. ..See on kõik hea. poegi" ütles Spckbacher  wiimaks. Keskoöse läheb kuu alla. siis on pime. Siis wõime kohe teele minna. Pange kõik tarnntufed käepärast, et enam ajawiituft ei oleks, ja ootame siis, kui aeg tuleb." Mehed ajosiwad nüüd isckeskcs tasakeste juttu ja Priidu istus oma mana sõbra, Spckbachcri poja Andrese kõrwa, ahju taha maha ja rääkis temale, kui õnnelik ta nüüd olla, et kõik ueed tublid mehed, keda ta minema sügise isa priiuse pärast palunud, IvcSie siin olla ja oma sõna õieti pidanud. Nüüd saada see kaua igatsetud tund pea tulema, kus ta isaga ühtlase waba taewa all wärskct õhku mõida jälle sisse hingada. Andrese süda tundis ka suurt rõõmu sõbra tulewiku õnne üle, ja armas, nõnda kui nüüd Daami Waldhuuberit waenlaste küüsist Srakiskuda tahawad, nõnda ka oma isamaa Tirooliga tegema saada, kelle ärapäästmine mitte enam kaugel ei olla. Mitte ühte Baierlaft ega Prantslast ei tohita enam paale nende wangidc, nende maal Ma. „Pane tähest, Priidu," ütles ta, .see saab kõik nõnda tulema, kuidas ma ütlesin. Ja pea saamad rõõmupaugud läbi ornde ja mägede kõlama, kus meie ka sedasama teeme, nõnda et inglidgi taewas selle üle rõõmustama saamad." Nõnda rääkifiwad poisikesed isekeÄeS, kellede südamed täis pühaliku armastust vms isamaa ja keisri wastu oliwad, k»m Andrese isa neile meeletuletas, et aeg olla juba teele minna. Kuu olla ammugi mägede taha allaläinud. Mehed oliwad sedamaid jalul ja nihutasiwad tasakeste endid majade seina ääri mööda edasi, et keegi nendele wastu ei juhtuks tulema, kuni wiimaks kraami ääre, wangikoja ette seisma jäiwad. „Siin on see koht," ütles Priidu. „Waadage, see must märk sääl seina pääl, on isa wangikoja aken." „So, so," wastas Spekbacher. „Ta ei ole mitte wäga kõrges. Sellega saame marsi malmis. Astugu ette, kes ligitulla tahab! Esiteks peame wahid mahawiSkama. Kuuest mehest saab esiotsa küll, teised olgu senni wagusi, kui kära sünnib, siis kargagu abisse. Kes tuleb siis nüüd ligi?" „Mina, mina ja mina, hüüdsid hääled tasakeste igaltpoolt. Spekbacher walitses nende seast kuus meest mälja. Andres ja Priidu läksiwad ka kaasa. „Nüüd edasi," hüüdis Spekbacher, „ja matage heaste ette, et teie mingisugust aält ega krabinat ei tee. Parem oleks, ui m'e Daamit ilma kärata kätte saaksime." ~Tahab wift küll kasin olla," armas Priidu; sest tee üle kraami minna on wäga künkrik ja terani." „Hm, kas Alpide kaljuseinad pole terawamad,  wöi kas meie kõik kaljukitse kütid ei ole?" ivastas Spekbacher lootuslikult. Astuge aga tubliste edasi, küll see korda lähab. Sest Daami peab päästetud saama, sinna ei aita keegi rohi enam; olgu tuli wõi mesi ees, ikka Mi!" Nagu mari libises Spekbacher üle müüri alla kraami, kelle järele teised nõndasamuti läksiwad. Nad olimad saapad jalgust ära tõmbanud ja järeljäädawate juure jätnud. Aga omad sõjariistad hoidsiwad hoolega ülal, ja Spekbacheril oliwad pääle seda meel paar raudkruid, mis müüri sisse pidi kruitnd saama, ja üks lühikene jäme peitel ja wäikene saag. Nõnda tuliwad nemad alla ruumi, ja waht wangikajä ees, ei märkanud sest midagist, waid kõndis rahulikult  edasi ja tagasi Daami akna all ja ajas wilet. Ei wältanud wiite minutid, siis oliwad kõik ülal teiselpoolel müüri ääres, kus waht neid kergeste oleks wõinud äranäha, kui ta omad pilked nende poole oleks wiskanud. Aga ta ei mõtelnud sugugi selle pääle, waid arwas ennast üsna julge olewat ja ajas oma wilet edasi. „Pidage!" sosistas Spekbacher tasakeste. „Jääge siia wagusi seisma. Ma lähan üksi üle müüri ja teen wahiga otsust!" Kui ma teid hüüan, siis kargage kui wälk nende kallale!" Nii kui ööldud, nõnda tehtud. Spekbacher  ronis üles ja oli ühe hüppamisega teiselpool, soldati kallal. Priidu süda tuksus seda nähes ja ootas, mis nüüd tuleb. „Kes sääl on?" hüüdis waht. „Pea suu," wastas Spekbacher oma sõnu Baieri moodi wälja öõldes, „kas sa lambapea  ei tunne, et mina olen?" Ja sellsamal  silmapilgul oli ta tema juures üks hoop, siis sõjariistad tema käest ära- kistud ja üks pigilapp temale suu pääle j surutud, nõnda et laskmise himu unustusse ! pidi jääma. Waene waht oli nagu laps , Koljati sarnatse Spekbacher': käes, kes j temale kolm korda nööri ümber keha keerutas, et ta oimegi liigutada ei saanud. .St!" tegi Spekbacher ja kumardas üle müüri meeste poole „köik on heaste ja wõite nüüd üle tulla aga tasa!" lake!" Sellepärast pole mitte hea, kui ühe ameti pääl palju inimesi on, need ci täida kõik mitte hoolega ome kohusid, waid üks loodab teise pääle. Siin jätan kõik muud körmalc ja wõtan näituseks meie „Saarlasc" kaastöölised käsile. Neid on meil ka üsna kaunis trobikond,  enamast igas tihclkondas 4—õ tükki. Nüüd juhtub kihelkondas mõndagi uudist ette tulema, mida meie linnalased ometi muidu kuulda ei saa, kui peame oma sõbrade käest kirjalikult seletust ootama. Aga wõta näpust! Üks loodab teise pääle ja selle läbi saame wahest üsna suure kahju sisse. Mitu korda peame siit ja säält järele pärima, kuidas see ja see asi on olnud; üks räägib seda ja teine teist moodi ja selle läbi tulewad wahest segased sõnumid ajalehes. Wäga oleks soowida, et mitte üks teise pääle ei loodaks, waid igaüks kirjutagu kohe oma eest, ilma selle pääle waatamata ja ootamata, ehk on teine juba saatnud. Uudiseid kuulukse maalt sageli küllalt, aga meie ei wõi ühtegi awaldada, sest et õiete ei tea. Armsad sõbrad, kes teie kõik rahwa hariduse põllul tahate töötada, tehke igaüks omast kohast, mis teie lubanud, ja ettewõtnud olete, kautage see sõna hoopis ära, et: üks loodab teise pääle! Mees olgu mehe eest wäljas, siis läheb kõik mis müriseb. Isamaalt. Kurcsaarcst. PühapSew, 16. Jun il marsis meie Bürgermusse „Licdertafel" lipuga Loodesse oma 30 aastast alguse päewa pühitsema. Hakatuses  oli ilm kaunis ilus ja igaüks rõõmustas ennast laulu kuuldes ja seltsi lauldes, aga paari tunni pärast tuli raske wihma sadu, mis korraga kõik metsast wälja peletas. Naljakas oli waadata kuidas igaüks jooksis ja warju otsis, üks otsis woorimcest, et ruttu linna saaks, teine jäi kusagile katuse alla wihma möödaminemist ootama. Sellega oli siis see tore pidu korraga mokkaZ. Kahju küll, aga see tegi põllumeestele mitme saja rubla eest kasu, sest wihma puudus oli rääkimata suur. Ega see küll üle Saaremaa ei läinud, aga kes ci täna pisku eest, ega see paljugi eest ei mõistagi ! nada. „Saarlases" nr. 24 awaldasime tänu sellele, tos Mai kuu sees ühel pühapäewa homlkul 8 meest reidi pääl uppumise surmast päästis. Nüüd saime aga pärast selgemat aru, et sääl rohkem on päästmas  olnud ja nimelt J. Leppik ja Fr. Kips, kes need ostmised sääl oliwad ja neid wälja wõtsiwad. Nüüd ütleme neile nimelt südameliku tönn, et nad nii mehiselt miia waprust ülcssc näitasiwad. Seda palume wabanda, et meie enne mitte selget teadust säält el saanud. 15- Junil käis meie politsei ülewaataja kaupmeeste kaalust järele waatamas ja proowimas, kus ta nii mitmel walsid leidis, mida muidugi käest ära wõeti. Niisama tehti ka muude erainimestega,  kes leiba ehk wõid müüwad; estmistel on wcel wanad puu päsmrid, mis iga naela päält hulga kautawad, need lõhuti üsna puruks, sest nüüd peawad kõigil stcmpeldud wask päsmrid olema. Kõige suurem trahw ivalfide mõõtudega müümise eest on 300 rubla, mida kuulu järele küll mõned saamad maksta. Soh, Tartu laulu pidu on nüüd peetud, millest soowitud sai, et ka rohkest meie Saarlased oleksiwad pidule läinud, aga wõta näpust, ainult 11 meest oliwad üle Saaremaa senna läinud. Kahju küll, aga mis senna parata! Kõige hullem oli weel see, et siit ka 3 koori endid üles andsiwad, nimelt: Kihelkonna, Kaarma laulukoorid ja Kerla mängukoor. Teab, mis need auusad meistrid sellega arwafiwad? Oli see nende eest üks anus tegu, mille läbi endid Tartlastele teada andsiwad, et nad wcel clawad. Kulda kuulda, ei olla nad ühtegi proowi selle tarwis pidanud, ega ülepea koosgi käinud nõuu pidamas. Oh teie unised mehed, kellel ometi see mõte pähe tuli, et senna saamad mitmest kohast lauljad kokku tulema ja endid üleSandma!  Mis mõtlete, kui oleks nüüd kõik nõnda teinud ja ei mitte pidule tulnud, kulda oleks siis see pidu läinud? Jälle on see sõna tõsi: „Üks loodab teise pääle!" Küll on kentsakad mehed, need Saarlased! Kuresaare gümnasiumi direktoriks on, kuida „Rishski Westnik" teatab, Mitawi gümnasiumi inspektor B y st r o w nimetud. Peterburgi post- telegrahwi jauskonna ülem annab teada, et 1. Juulist saadik saab Liiwimaa saarel. Saaremaal, olem Kihelkonna telegrahwi jauskond, mis Kuresaare linnast 314/< werSta maanteed kaudu ära on, post-telegrahwi kontoriks muudetud ja nimetatud ning sellsamal päewal hakkatakse sääl kõik sugu postitallitust toimetama. Kärlalt. Wanawara korjamisest. Juba komadest saadik on mõned wäikesed wanawara  korjandused jälle kätte tulnud, mis aga aja kasinuse pärast seiaajani awaldamata jäiwad. Nüüd aga, kus ma jälle wähe mahti sain, annan ma nende lahkete saatjate nimed seia tänulikult üleSse. 10. Fr. Peeters, Ansekülast. (Kaks korjandust, kolmat ja neljal korda.) 39 laulu, 70 punkti wana usku, 10 wana sõna, 38 mõistatust,  45 unenägude seletust ja 4 arstimise kombet. Tänu tubli töö ja waewa nägemise eest. WiimaseS korjanduses oliwad küll laulud suuremalt osalt uuema aja luuletused, aga ärge sellest kohkuge! Kui meie neid korra tuule ees läbi sõelume, eks 27 Saarlane 1891