Saarlane lk Ä. Teisipäewal, 8. Januaril 1891. VIII. aastakäik. maksab: Ilmub igal ksistpäöTVt»?. Kuresaares ur. 17. Saarlase Nimetusele, Kuresaares. Uleiildiiie iialitika ajaleht maa- ja lianarahaialc Kodu-laste õpetusest. Tahad sa maja ehitada, siis ei ehita sa seda mitte liiwa pääle, maid paned tale kindla aluse alla. Kindel alus on kõige esimene asi. Nõnda on ka waimu põllul ikka kindlat alust tarwis. Ma mõtlen seekord meie laste õpetamise ja koolitamise pääle. Sagedaste tulewad meie küla kooli niisugused lapsed, kes weel mitte tähtigi õieti ei mõista; lugemisest, katekismusest ja piibli loost pole juttugi. Wanemad arwawad:  „Mis tarwis siis kool ja koolmeister on, kui ma pean oma last õpetama?" Aga ma kostan: „Kool pole mitte aabitsa õpetamiseks, waid selle tarwis on ema." Meie Saaremaa koolid on wäga wiletsas korras: ainult 4, jah 3 päewa peetaksegi kooli ja neidki päiwi ei käida koolis. Pooled neist wähestest kooli päewadest wiidetakse kodu ära, jah mõnes kohas weel rohkemgi. Sügisel peawad küll koolid Luteruse Õigeusu üleswõtmise püha järele algama, aga lapsed ei tule enne, kui enne Jöulut ehk kui lumi neid karjast kooli lubab ja kewadel on Paastu Maarja püsivaga  juba töö lõpnud. Nüüd nõutakse koolidest palju enam kui enne, isegi ühe uue, Eesti lastele raske Wene keelegi peawad nad selle lühikese aja sees ära õppima. Kui nüüd koolmeister aabitsat peab õpetama, siis ei jää teiste asjade õpetamiseks mitte palju aega järele. Niisugused  lapsed, kes kodu juba pole õpetust saanud, jääwad rumalaks ja harimataks. On seda sagedaste ette tulnud, et 16—18 aastased lapsed tulewad leeriõpetusele, aga ei mõista lugeda. Jah, hiljuti tuli üks 18 aastane poiss leeri, kes ei mõistnud tähtigi öiete ja kui palju ta usuõpetust mõistis, wõib sellest näha, et tema oma jalaga weel iialgi polnud ühes Ewangeliumi usu kirikus käinud) kelle täisealiseks liikmeks ta ometi tahtis saada! Ja tema ema elas alles! Sellepärast peab laste õpetusele juba kodu kindel alus pandama. Ema peab lapse esimene koolmeister olema. Meie emad peaksiwad enam oma ema-kohust meele tuletama, sest emadele ütleb Issand: „ Laske lapsukesed minu juure tulla ja ärge keelge neid mitte." Jeesuse juure aga ei saa muidu, kui tema sõna ei tunta. Sellepärast on Ewangeliumi-Luteruse usk juba algmisest saadik seda nõudnud, et lapsed saagu õpetatud.  Meie Ew. usk on koduse õpetuse ja rahwa kooli sünnitaja. Paraku ei tunne ega täida aga mitmed emad oma püha kohut. Nad toidawad küll last ihu poolest, aga nende waimu ja hinge jätawad nad toitmata ja harimata. Kodu-laste õpetuse eest peab enam hoolt kantama. Kui wähe emad kodu lapsi lugema õpetawad, seda on sellest näha, et kewadisel koolikatsumisel õpetaja ette peaaegu ükski kodune laps lugema ei tule. Ja kui ta tuleb, siis on ta nii kartlik ja hakab nutma. Saatke omad lapsed sagedamine  koolmeistri ja õpetaja juure katsele, et nad enesele enam julgustki koguksiwad. Aga kodu-laste lugemine on ka selle poolest wilets, et lapsel õiget õppimise raamatut ei ole. Emad õpetawad lastele tähti kaS piiblist, lauluraamatust wõi katekismusest. Aga neid raamatuid ei tohi meie aabitsaks Armastuse lilled. 2 Nende waated juhtusiwad wastatiku; mõlemad tnndsiwad riietest, et nad ühest kihelkonnast oliwad, aga kumbki ei arwanud  teist wist iial enne näinud olewat. Neiu laskis küll ka paar pilku lähedaste nooremehe waStu silmi lennata, aga wist ilma suurema tähelepanemiseta; seda suurema hoolega nähti aga noormees neiut silmitawat, kes marsi oma waatust jälle muude asjade pääle juhtis. See näitas nooremehele just meele järele olewat, sest seda terasemalt sundis ta omad silmad waatama. Ta silmirles neiut pealaest künni jalatallani; iga liikumine temast näitas kena ja ilus, nõnda et noor mees teda armas nõija töö olewat. Praegu tahtis ta julgust wötta ja neiut teretama minna ja siis tema nime ja elu kohta järele küsida, aga see oli juba hilja. Just sellsamal silmapilgul mattis neiu ennast rahwa meresse, ega tulnud säält enam nõhtawale, nii teraselt, kui nooremehe silmad teda ka otsisiwad. Tuimalt ja segaselt seisis ta weel kaua selle paiga pääl; siis ärkas ta meel korraga jälle selgemaks ja kiire sammudega tungis ta kohisema rahwa hulka, et seda ime kujutust uueste ülesse otsida. See oli meie tuttaw Maresse Tõnis. Kaks kuud oli sellest juba peaaegu möödas, kus isa temale naise wõtmise käsu kätte andis ja sellega oli siis ka juba see aeg lõppemas, mis isa temale järele mõtlemiseks lubas. Sellest päewast saati ei olnud ta peaaegu midagi tööd teinud, maid hulkus püssiga mööda metsast ümber ja laskis kõik maha, mis aga metsaloomadest ehk lindudest ette juhtus. Sagedaste seisis ta mittu tundi sügamas mõttes ühe paiga pääl, kus külainimesed teda wahel nikerdud kujuks sõimasiwad. Pühapäiwiti hulkus ta kõik kirikud Saaremaal kordamise läbi, aga ilmaski ei jõudnud ta oma eesmärgile. Laadad oliwad temale päris pulma pidud. Mikspärast? seda wõib igaüks isegi arwata. Wiina ja õlut ei wõtnud ta küll tilkagi suhu, aga siiski sai teda mitmelt poolt joobnuks arwatud, sest ta hulkus nagu pöörane rahwa seas ümber ja pomises aeg ajalt arusaamata sõnu. Lugeja teab juba, keda meie Tõnis nii walusasti taga otsis, ta otsis omale pruuti, aga seda ta ei leidnud ja see tegi teda wäga kurwaks ja weel wihaseks, kui temale isa wali käsk meele tuli. Ja nüüd korraga see nöiduw kuju tema ees! Kas ta seda ilmsi nägi, wõi unes? „Ei, unes pole niisugused asjad wöimalikud," trööstis ennast Tõnis; „ ilmsi see tõeste oli, aga kohu jäi siis see armas ingli nägu? Kas ma teda weel iialgi peaksin leidma? Oh et me kõik seda rahwast wõiksin laiali pillutada, sest muidu ma teda täna küll enam näha ei saa!" Ta rääkis mõni sõna wäga waljuSti, ega pannud sugugi tähele, et teda mitmest kohast naerma ja pilkama hakati. „Jmelik!" kõneles Tõnis iseeneses edasi. „Kas peaks siis tõeste üks neiu maailmas olema, kellele minu külm meri sojalt wastutuksuda  wõib? Kust pean ma teda nüüd jälle ülese leidma? Täna siin küll wist mitte enam! Kus peaks ta elu koht olema? Ta näitab minuga ühest kihelkonnast olewat, aga kus on ta ennast siiamaale minu eest marjul hoidnud? Ma ei saagi temaga enam kokku, sest nüüd wõib ta juba kuS seda ja teist läinud olla ja siis ei ole ma jälle sugugi kaugemal, kui enne! - Aga kas ta mind ka peaks armastama? Hm! hm! Ja muidugi, ta saab mind armastama. Mikspärast ei peaks ta mind küll armastama? Ma tahan teda aga armastada, jah just teda!.... Weel laskis ta oma pilgu üle laada rahwa lennata. Asjata. Päike läks looja ja kõik loomus suikus öö widewiku, aga meelgi ei olnud Tõnis oma eesmärgil. Wiimaks läks üsna pimedaks; paks pilwe kattis taewast ja kõle kewadine tuul puistas wihma ja lume soppa ülewelt maha. Tusase meelega hakkas Tõnis wiimaks kodu poole kõmpima. Oli juba õige hilja, kui Tõnis koduse jõudis. Kaelani märg puges ta tasakest! tuppa, et teisi ei ärataks. Ilma ajawiitmata  langes ta woodisse, mis päewase .Laarlast" tellimisi 1891 aasta pääle wõetakse iga pääw meel mastu. Lehe hind on: IM Saaremaal aastas . . . t r. 50 k. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Kroonu postiga aastas . 2 „ „ Kroonu postiga pooles a. I „ 25 „ Tellimisi wõtawad wastu: Kuresaare linnas toim et»» s, kaubauulitsas nn 17 ning maal: kirikuõpetajad. Rohkem tellijad saamad iga kümne lehe kohta ühe ilma hinnata ehk 10 protsenti lehtede hinnast. Igaüks, kes „Saarlast" tellib, saab kalendri kingitud.