Saarlane MM Alciildint politika ajaleht maa- ja lianarahmale. MM tls 8. Teisipäewal, 30. Webruaril 1890. V!l. aastakäik. maksab: Ilmub igal koisi.päo»Vt»k. Kurcsaares «r. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruuui Natuke rahwa kombe orjusest. Igal inimesel on omad külge wilunud wiisid wõi moodid, niisama on ka terwel rohival mõned kombed mis üsna wastu tahtmist orjatud saamad. Aeg on käes, et ennast kõigist, mis kahjulik on, püüaksime wabaStada, aga wäga wisad on halwad kombed meie rahwa seast kaduma. ÜkS waStu meelt kombe orjamine meie rahwal on nende pitkad pidud, joodud, pulmad ja matused. Sellest on juba kord küll räägitud, aga tahame sellest meelgi katsuda juttu teha. On kellegi! noort sugu, siis on juba ammu enne kõik joodu wastu walmistatud; kui mõnes kohas nii ei ole, siis ööldakse kohe: „Sääl tulnud kuiwa kätte!" Siis on tuline tiidus õlle ja muu walmistamisega lahti, et „saaks aga lapse risti alla!" Kas pole see hirmus näha, kui taimel kange külmaga ja tuisuga mõne päewa manust lapsi kirikule wiiakse! Kui küsid: mikSpärast nii ruttu? siis wastatakse:  „Jah, joodu wastu oli jo ammu kõik malmis!" Noh, siis peetas jootusid 2—3 päewa järge mööda. Mõtelgu igaüks ise selle wiina ja õlle lakkumise ja trallimise üle järele ja küsigu siis: Miks see peaks nii olema?! Kumb saab nüüd ellest kasu, kas joodu tegija wõi jooduline? Ei mitte kumbki! Joodu tegijal on hulk aega ja asja ilmaasjata ära kulutatud, niisama ka joodulissl tükk kallist aega ja raha raisatud ja päälegi meel oma ihu joodul mõneks ajaks kidewaks tehtud. See on kõik kombe orjus! Sureb keegi, siis kuulatakse siia ja senna, kust saab mägesid osta wõi laenata, õlut teha, sest matuste wastu ei tea sagedasti mitte ette walmistada. Armas sõber! Mis sa arwad, kui sa üks tubli perewanem oled ja paljudest auustatud saad, aga sinu matmise juures pole sull kedagi sõpra ega tuttawad, ainult paar pool joobnud meesterahwast,  kes sind hauda lasewad ja pärast hõisates kodusse söidawad. Kus jäiwad sinu omaksed ja naisterühmad? Need on kõik kodus ja keedawad, küpsetawad, et aga matulised hästi süüja ja juua saaksiwad. Mis tunneks so süda, kui sa seda ise näeksid, kui sinu matuste mälestuseks paar päewa ära trallitakse; eks see ole hirmus! MikSpärast  sünnib see? Noh kombe orjuse pärast! Kaks noort inimest ühendawad endid abielusse, muidu üsna rõõmsa meelega, aga pulma tegemine teeb muret. Kellel mitte suurt waranduslift jõudu ei ole, see laenab; pulm peab saama suurest 3 —4 päewa peetud. Sugulased sõbrad peawad saama mitu päewa hästi nuumatud. Kes saab sellest kasu, pulma tegija wõi pulmaline? Ei keegi, maid kahju on mõlematel. Küsime: Miks see nõnda on? WastuS: Kombe orjuse pärast! KaS ei wõiks noor paar, kes abielus hakawad elama, pulma kulu paremine oma elukorra sisse seadmiseks tarwitada! Ma küsisin hiljuti ühelt wabadikult, kes pulmad tegi, ta pulma kulu järele, sest ta pidi kõik pulma tarwituse raha eest ostma. Ta ütles, et olla pääle 60 rubla. Need polnudki  meel nii suurest tehtud. Puumaa meestel on nad weel hoopis suuremad. (Ma pean wahet tegema, et see maal nii on, kunas linnas jo muidugi 3 kord nii palju tuleb). Arwame nüüd : Kihelkonna kerkkonnas peetakse läbistiku aastas 50 pulmad, nende kulu tuleb siis kõige wähemast 3000 rubla. Jootusid ja matusid peetakse kokku, arwata 350 korda aastas; arwame matuste ehk joodu kulu 30 rubla pääle, siis oleks kerkkonna aastane jootude ja matuste kulu 10,500 rubla. Tõesti wõin ma ütelda, et Kihelkonna kcrkkond kulutab aastas oma pulmade, jootude ja matuste pidamiseks olgu 50 kihla pidu ka weel siia juure arwatud tõesti neliteistkümmend tuhat (14,000) rubla ära ja see on ainult wa' tühja kombe orjuse pärast. Kas nende kulude eest ei wõiks mõnda muud kasulikumad asja muretsetud saada? Mõni ehk praegu seda lugedes wõib mõtelda: ega siis neid wõi jo maha jätta. Tõsi küll: ristmine, laulatamine ja matmine on küll inimese elu kohta kõige tähtsamad juhtumised, mida küll maksab pühitseda, aga mitte nii wäga suuresti, et mitu päewa järgimööda ära prallitakse, suure müra ja Tark Elsa. 7 See oli kahju, et nemad nõnda kaugel Elsast seisiwad, et tema mitte sõnakestgi nende jutust kuulda ei wõinud, midagi iseäraliku  see ometi oli, millest nemad jutuStasiwad,  seda mõistis Elsa kohe ära. „Tema saab kuulsaks, küll teie näete," ütles Kurt Paulale. „Arwate," wastaS kõige ilusam pidu naisterahwas. „Mina kirjatarkadest ehk teaduse meestest küll suuremat lugu ei pea, soowifin temaga aga sellepärast tutwustatud  saada, et ise teda proowida wõiksin, kas tema naisterahwastele nõnda kardetaw on kui teie teda kirjeldate. Sellepärast säädige teda minule ette, mina palun seda," See „palun" ei kõlanud aga sugugi paluwalt, ennem kSSkiwalt, nõnda kuida üks kindrali tütar seda ainult wälja rääkida osab, kes niisuguse tooniga oma isat sagedasti rääkima kuuleb. Sellegipärast ehk toon küll käskiw oli, kõlas säält seest ometi ka sõbralik lahkus walja, Paula oli harjunud ohwitseridega, kui perekonna liigetega ümber käima. „Umbest kuidas soowite, armuline preili, aga tema ei tantsi hcasti." „Sv oh, aga ka sellest hoolimata tahan tulewat tantsu temaga tantsida. Teie olete mind undishimmuliseks teinud." Kui Paula V.Sommer ja Hans Schlichting teise tantsu ajal saalis ilmusiwad, tegi Elsa suured silmad, tema ei teadnud aimatagi et Paula teda omale tantsijaks kutsuda oli lasknud. Paula nähti noorel mehel wäga meelejärge olema, tema oli minewal suwel Reini jõe äärseis maades palju ümber reisinud, ning Schlichting oli Bonni linna ülikoolis õpimas olnud. Nõnda leidsiivad nemad siis rohket juttu ilusate Reini jõe äärsete kohtade üle, ilma et teaduste üle oleks rääkima pidatud saama, mille wäljal Paula koguni wõeras oli. Paula heledat häält kuulis Elsa küll, et ta küll sõnadest aru ei saanud, Hans aga rääkis nõnda tasa, et tema häält tantsimise pärast sugugi kuulda ei olnud, aga ometi elawalt. „Kuidas Paula ometi ka olla wõib; et tema Schlichtingit oma wõrku saada tahab on selge, aga tema ci peaks seda ometi mitte nõnda awalikult tegema. Peaks ometi kedagi talle märku andma, et HanS juba peig on, aga seda ei tea ju keegi, üle tema enese, ning et tema seda ütleks, see ei lähe ka korda. Ning Schlichting? temal ei näita ka sugugi wastu meelt olewat Paula wõrku langeda. Pääle tantsu lõpu lükati noorte laud saali, ning paluti sööma. Flitsner ei taganenud Elsa juurest filmapilgukSgi, ning jäi temale ka laua naabriks. Kurt talutas preilit v. Sommeri laua juure. Schlichting oli, kui naisterahwaid laua juure toodi hiljaks, ning selle läbi ilma naisterühmata jäänud. Paula paremal pool küljes oli üks tool juhtumise kombel tühjaks jäänud ja Kurt kutsus nüüd Schlichtingi et tema teda üksi nägi, selle pääle aset wõtma. Elsa tundis kohe Schlichtingi näust, kui hea meelega tema Kurti kutsumist wastu wötis. Ei, nõnda ei tohtinud asi edasi minna, Paulale pidi ööldud saama kuidas loud Schlichtingi ning tema onutütre wahel seisiwad. Temaga Elsaga nimelt ei olnud Schlichting pärast koos tantsimist mitte poolt sõna enam rääkinud, et see küll hoopis kohasem olnud oleks, sest tema oli ometi peretütar. Ainus hea asi oli see, et Flitsner tema laua naaber oli, sellel oli omast käest juttu küll, ning tema ei pruukinud muud kui wahete wahel oma harjunud sõnu: „Oliks ilus, ah teie? ning: Kas tõesti!" wabele lisada, ning Flitsner jutustas siis jälle wahetpidamata edasi, sellest tähelepanemata, et muud pitkemat wastust ei saanud. Elsa pani siis ühe neljandiku kuulmise wõimugaFlitsneri, agakolmeneljandikujäuga Schlichtingi, Paula ja Kurt'i juttu tähele. Nemad rääkisid praegu ühest lustisõidust Reini jõe pääl. Elsa oli wee pääl üle wäga kartlik, Paula muidugi mõista mitte, temal oli ju enam julgust kui mõnel soldatil. Elsa kuulatas kikkis kõrwadega, Schlichting rääkis oma onu mõisast, kas tema nüüd onu tütrest ka rääkima hakkas? Ei, tema