Saarlane UU Klciildine xolitilni sjsleht mas- ja liaaarahnalk. UU H 3S Teisipäewal, 36. Septembril IBSS. Xli. aastakäik, maksab: Saaremaal aastas. ... 1 rbl. F 0 kp. Saaremaal pooles aastas 1 " „ Psstiga saadetud aastas. J „ „ Pooles aastas. . .... 1 „ ÄN ~ Ilmub igal ..Saarlase" toimetus sa wälsaandmine Kuresaares kaubauulitsaö nr. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares Kuulutu s c rid a ehk selle ruum. ——s— Köigekörgem Ukaas Walitsewale Senatile. „Kõigi Meie truude alamate hää käekäigu eest hoolitsedes, oleme Meie Oma tähelepanemist  nende inimeste kurma saatuse pääle heitnud, kcS wäga suurt häda kannatawad ning asjata tööd ja ulualust otsiwad Nende waeste saatust auusa töö andmise kui õnneliku  elu ainsa pandiks-olemise läbi kergitada  püüdes, oleme hääks arwanud iseäralist  kuratoriumi töö- ja tööliste-.-.iajadele asutada selle ülesandega, kõigile praegu olewatele sedasugu asutustele tormilist toetust  ja abi osaks saada lasta ja sellega ühes nende wälja laotamist riigis toetada. „Meie palju armastatud Abikaasa, Keiserlik  Majesteet Keisrinna Aleksandra Feodorowna,  seda Meie südamlist muret jagades  ja Oma armastuserikka südame tungist, Meie nõuu Leoks teha, aetud, on soowi awaldanud seda kuratoriumi Enese otsekohese  kaitse alla wõtta. ..Kindlasti teades, et Keisrinna Majesteedi  heldesüdamline malmis olek, häda kannatajate kasuks ette wõetud töösid edendada,  osawötliku soojusega Meie suure isamaa kõigis osades wastu mõctakse, ja Kõigekõrgema õnnistust kuratoriumi eclseiswale  tegeivusele maha paludes, kässime Meie poolest tänasel päewal kinnitatud seadust kuratoriumi kohta täita." Alguskirjale on Keisri Majesteet Ise Oma käega alla kirjutanud: Nikolai. Peterburis, I. Septembril 1895. Eesti kirjanduse ajaloost. Saaremlia karskuse-selisi pidul 12. Augudiil Dr. K. A. (Lõpp.) Pärast Masingit astus teiste seas üksikult  üks iseäraline mees Eesti kirjandusesse tegemaks- See mees oli kõrget mõisnikusugu  mees grahw Peeter Mannteuffel. Jmekspanemise wäärt osawusega ja elamusega  mõistis ta Eesti rahwa elu silmitseda, terawasti tähele panna ja uurida ning huwitawalt selle üle kirjutada. Tema kirsasid  ei ole rohkem kui kaks wäikest raamatut,  mille päälkirjad on „Asamiide peeru walgusel" ja «Joosep Nawi elupäewad." Esimine neist raamatutest näitab meile suure osawusega tehtud kirjelduses, kuda meie rahwas  19. aastasaja esimusel kolmandikul elas, oli ja talitas. Tänu wäärt mees on õnnis grahw Mannteuffel. Ta on Eesti rahwa suitsustes tubades rahwa elu käinud uurimas  ja on selle üle kirjutanud, Warsti pärast Maunteuffeli tuli meie oma EeZti unustamata suguwend Vr. Friedrich  Robert Fählmann Eesti kirjapõllule tööd tegema, iseäranis aastatel 1842 kuni 1850. Tema'p see mees on, kelle uuri- misel Eesti mana pagana aja uksed endid awasiwad. Eestlased saimad teada, mis jumalate sisse nende esiwanemad oliwad muinasajal uskunud. Kõrged taewa-jumalad  Uku ja Taara, laulujumal Wansmuine, töö-wõimu jumal Jlmarine, lõbu-jumal Lämmekine, jumalik noor mees Koit ja jumalik  neiu Hämarik, kes wiimased igawesti pruutpaariks ihaldasiwad jäada, et armastus  ikka uus oleks, kõik need jumalate kujud on Fählmann jälle uuesti meelde tuletanud ja elamaks teinud. Ka uuris ta osawasti Eesti emakeelt. Liig wara oma täies meheeas  on meie kallis wend Fählmann surmal suikunud. Eesti kirjandus mtsis edasi. Johann Woldemar Jannsen astus kirjapüllule tegewusesse,  temaga ühel ajal hulk teisi. Jannsen  rikastas meie Eesti kirjandust hulga hääl keelel kirjutatud juttude ja kirjeldustega.  Ta oskas mõõralt mäljalt nopitud lillesid Eesti mullale istutada. Kõnes ja salmikus oli ta wägew. Tema tööd on ta tütar Koidula meel suuremal hool ja luulel edasi teinud. Ühes Jannseniga, ja muist weel ennegi teda, kirjutas Eesri kõige suurem ja hiilgawam  kirja mees I)r. Friedrich Reinhvld Kreutzwald,  wõi kuda ta end Eesti nimega tähendas  „Widri Rein Nistmcns''. Hulga tuumakate  kirjadega, n:is ta ilmutas, on ta EeSti kirjanduse kõrgele järjele tõstnud. Pidureisist Saaremaal. Selle pääl kirja all toob vr. K. A H ermann „ Postimehes" oina pidureisi üle pikema kirjelduse.  Et selles kirjelduses hästi kiitmalt Saaremaa ja saarlaste Ae räägitakse, siis armame asjakohaseks seda ka siin kohas oma lugejatele pakkuda. Saaremaa ja saarlaste  üle armastatakse harilikult ikka ennem halba kui haäd rääkida. See kirjeldus aga näitab, et armastaw süda ka meie Saare pinnalt ja rahwalt palju hääd wõib leida. „ Postimehes" awaldatud pidu-reisi kirjeldus on järgmine: Nagu Postimehe lugejad lehest on teada saanud, käis Postimehe toimetaja Viimasel kuul pidu-teekonnal, mis Narmast Tallinna kaudu Kuresaarde ja säält Riia kaudu Taaralinna ulatas. Narma ja Tallinna elu tüünemad lugejad juba hästi, aga Saaremaa  ja Kurssaar on suuremale hulgale rahwsle alles ses tundmata. See on Eesti meresäär, mis muust maast lahutatud on. Tallinnast sõites pidi ka selle lehe toimetaja  20 tundi merel olema, cnnegu Kuresaarde  jõudis. Siit Kurcsaarest on mõndagi näha, mis «ülemaalistele" koguni humitaw ja uus on. Siin kohal ei ole aga wöimalik  pikal: sellest kõneleda, sest seks oleks terme raamat maja kirjutada. Saaremaa on läbi ja läbi eht Eesti saar, kus ife-laadi Eesti sugu elab. Saare eestlased on merega harjunud, sest meri laenetab ümber nende kodu. Sellepärast heidab ka hulk saarlasi meremeheks. Wõitlemine mere laenetega ei hirmuta saarlast, maid meri on saarlase armas sõber, kellele saarlane julgesti silma waatab ja kelle kätte ta end usaldab —ka siis kui torm ja maru mere hauad awab, mis julget jõudjat lootsiku pähklekoorel ähwardab alla wete-jumala wõimu sisse ära lämmatada. Kuresaare linn on iseäraline koht. Oma oleku poolest on ta meie wäikesi kodumaa ja ka küll terme põhja-Wenemaa kõige mõnusam  supelkoht, kus juba sadanded ja tuhaudedgi haiged, kes Kuresaare merelima õigel wiisil tarwitanud, on termist leidnud. Kui sellegi pärast supelwõõraste hulk nii suur ei ole, kui ta asja kasu pärast wöiks olla, siis on wist natuke pikk merereis selle juures süüdlane. Muidu on Kuresaare lima (..Schlamm") nii terme, kui iganes lima terme wöib olla, ja seda lima tarwitatakse nii hästi Hapsalus ja Tallinnas kui ka Pärnus ja Niia ümberkaudistes supelkohtades,  kui õige raskeid haigeid püütakse tcrwels teha. Oleme omal ajal ühte meest näinud, kelle kaks jalga nagu nartsud keha küljes rippusimad eluta ja lõdwad. aga mees läks tohtrite nöuu saadetust!  Kuresaarde,  pruukis süäl kolm kuud lima wannisid:  ta jalad saiwad terweks ja mees kõnnib, nagu terme inimene kunagi, meel praegu terwetel jalgadel maailmas ümber. Kuresaare linu on saare lõunapoolsel küljel, sää! on sille pärast meremesi soe ja mere õhk maga karastaw ja kosutaw. Linn ise, kui ka mitte suur, on siisgi lõbus elukohaks  mere kaldal. Linna ilusad supelkohad,  puude salgad, supelpark oma muusikamänguga,  on kenad jalutuse-kohad, kus niihästi  supel-wõõrad kui ka linnalased hääl meelel miibiwad. Wlere karastaw õhk ulatab  ka „Kurbaus'i" („terwiSmaja") esiste puudeni. „TcrwiSmaja" on löbukohaks kõigile supelwõörastels tehtud. Park ja puud on hästi puhtaks haritud. Kindel on, et kartus merereisi eest aega mööda saab kaduma ja et rohkem supelwõöraid riigi sisimalt poolt edespidi saab sume ajal Kuresaarde  woolama, sest Kuresaare supelkoha kuulsus ja nimi ei ole kahanemas, maid on täiesti kasivamas. Wälimise kuju poolest on Kuresaar ka üsna ilus maike linn. Uulitsad on puhtad,  majad maitsed, aga kenad, käigutecd ilusast paest. Mõnigi hää inimene elab ses linnas. Elanikkude arm olla umbes neli tuhat. SupelwõoraSte arw suwel ulatab kahe kuuni kolme tuhandeni. Zseäraliseks  iluks on linnale manast ajast kunui tänini terweks jäänud söja-kindluS. See on müürist ümber piiratud, mis ka meel selgesti on ara tunda, kui ka juba muru tema pääl kasivad ja mõnest kohast jalgteed üle müümisesse linna wiiwad. Kindluse würaw on koguni terme, kindluse hooned ja „kirik" niisamati. Kindluse hoow on wäga sünnis pidude pidamiseks, sest ta on suur, lai, roheline ja müürid marja-, mad ilma hinnata sissetungijate eest, ning