Saarlane Kltülöiik ajliikht «»s> ji li»»sr«h»ilk. MW H 49 Teisipäewal, 5. Detsembril 1895. XII. gastakliik maksab: Postiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastaS 1 „ ÄZ „ Ilmub igal KuresaarcS nr. 17. Saarlase toimetusele, Knresaares Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab S kop. Kroonu wiinamüügi sisseseadmisest.  (Lõpp.) Kui aga ka juhtuks, et kroonuwiinamüümisel  rahwas tedu wähem pruugiks ja seega kroonu sissetulek wähencks, siisgi loodab  rahaministri hra kindlasti, et selle läbi üleüldised riigi sissetulekud mitte ci -vähene, sest kui rahwas wähem joowastawaid jookisid  tarwitab, on tal selle eest suurem töö jõud ja parem sissetulek, ta saab enam kokku hoidma, kogutud kopikad saamad paremate  asjade ja kasulikumate tarwitusts muretsemiseks pruugitud ning rahwal on ka wõimalik muud maksud korralikult tasuda. Kroonu kasud, mis sellepärast, et rahwas wähem wiina tarwitab, wähenewad, tulewad  teisel näol jälle sisse, ja ühtlasi seega paraneb ka rahwa elukord ja edeneb kombelik  elu. Seepärast, kui uue sisseseade mõjul ka peaks kahanema, aga selle wastu rahwa elukord paranema, wõib selle uuenduse  üle ainult rõõmustada ja aktsifi ametnikka  nende tegewuse uue korra sisseseadmise  juures tänada. Et asi nii kangele jõuaks, on aktsisi ametnikkudel  tarwis ustawaid inimesi Viinapoodides  teenijateks walida. Selleks wõiwad  ka abi anda asutatawad rahwa kainuse eest hoolekandmise seltsid, kelle liikmed koha- lift rahwast ligemalt tundes niisugttsid wõiwad soowitada. Ka jaoskondade ülewaatajatel,  kcS päewast päcwa rahwa elu tähele panemad, on Võimalik järele walwata, kuidas keegi kroonu wiinakauplustes teenijatest  oma kohusid täidab ja aktsisi ametnikkude  maewa korratuste waStu õigel ajal tarwilikkude abinõuude pruukimises mahendada.  Sellepärast peamad aktsisi ametnikud püüdma seltsi liigetega ligedas ühenduses seista ja nendega tarwilikul wiisil ümber käija, et nende sõbralik ja ühemeelne tegewus  kergemine tähtsa eesmärgile kurja joomatöbe mahendada jõuaks. Rahaministri hr. loodab kindlasti, et aktsisi ametnikud, kui auusad ja truuid trooni ja isamaa tcendrid nende pääle pandud kohust tarwilikul wiisil saamad täitma." Nii rahaministri ringkiri, mis selgesti näitab, kui suurt hoolt riigiwalitsus rahwa hariduse edenemise sa elukorra parandamise eest kannab. Sellele kirjatükile lisab ..Sakala" toi- metus meel omalt poolt mõnda juurde. KüneS olewa asja kohta, ütleb nimetatud leht. ilmusßiias M Gocdingeri poolt wäikene lendleht nOöuoou lmrsöuoö.uouollMliii," mille seest lõpeks weel mõned huwitawad teated siia juurde lisame, sest et jookide monopoli küsimus  pönem on ja tema sisseseadmist aja- kirjanduses mäga tähele pannakse ja sellest palju hääd loodetakse. Goedinger seletab, et hiinlased wiinapõletust on ülesleidnud ja see Genua kaupmeeste läbi 15. aastasajas  Wenemaal tutwaks saanud. Wiina tarwitatud esiti ainult arstirohuna ja teda nimetatud siis „eluweeks" (anu 110 vis), pärast on teda jooma hakatud, mis läbi ta „surmaweeks" on saanud. Juba Ivan UI. ajal on wiinamüük Wenemaal würstide eesõigus  olnud, mispärast miina se? ajal ainult würstide päralt olewates poodides müüdud. Peeter I. seadnud rendisüslemi wiinamüümises  sisse ja see mõjunud wäga rikkuwalt rahwa elukommete üle. Aastal 1817 wöttis kroonu wiina müümise oma kätte, umbes selsamal kombel, nagu nüüdgi. Seekordne katse laks wäga hästi korda. Kroonu sissetulekud  ei kahanenud, joomatöbi wähenes. Aga selle asemel tekkisiwad salakõrtsid ja ametnikud toppisiwad pääle selle oma käskusid.  Sellepärast ei kestnud kroonu wiinamüük  kauem kui B—98 —9 aastat, ja siis algas uuesti rentimise süsteem, mis aastal 1863 aktsisi süsteemiga wahetud sai. Groegingeri  sõnade järele on kroonu wiinamüük köigesuurem bäätegu, mida riigiwalitsus rahwale teinud. Nimelt saada riigikassa seeläbi kasu, et ametnikud enam aktsisi rahast raisata ei saa, salajane wiinapõletus otsa lõpeb ja matjamaalt enam salaja wiina sisse tuua ei saa. Pääle selle pääseda kroonu wiiuamüügi läbi suured erakapitalid praeguste crawiinapoodide alt lahti, mida Kõwerad ja sirged teed. Jumal õnnistagu neid sulle südamepojuke,  wastas Marguerite, enese kiiruse üle rõõmustades. Tule oga, nii sagedasti  kui sull isu on, ivana Marguerite teeb sulle kõik häämeelega, mis ta sinu silmist näha wõib. Aga nüüd jälle mustlaste pääle tagasi, jah! armad sa, nad olcksiwad nüüd oma leemega ivaimis olnud? Jah, Jumal hoidku! Ka noori rebasid wiskasiwad nad katla ja waresid, mida nad lingudega püüdnud  oliwad, ja taewae teab, missugust kraami meel, sest nõnda päris selgesti ei Võinud ma ülemalt ometi mitte tõik näha. Siis aga mii maks weel, sääl tuli üks koljati sarnane mees ja wiskas tüki koera kiha katlasse, kellel ta parajalt naha paalt ära tõmbanud oli ja mis üsna meriselt weel puuotsas rippus. Ma ütlen sulle Lui, mu süda läks pööritama ja haledaks seda nähes ja selle mehe, mustlaste päälilu ees, sest see ta oli tõesti, tuli mul kartus pääle, nõnda hirmus kohutan? oli ta näha. Suur vagu hiiglane oli ta ja tema silmad keerlesiwad,  ja käed oliwad nagu karu-käpad. Ka kandis ta püssi õlal ja wist oli ta esmalt waest koera surnuks lasknud, sest ma kuulsin üht pauku, kui ma kalju poole läksin ja warsti selle paale kaebliku hulumist  mis ennast pea tasaseks wingumiseks muutis. Koer, keS praegu surnult puuoksas  kõlkus, oli wist seesama, keda ma huluwat ja winguwat olin kuulnud. Nüüd oli ta wagusi ja üks hää tükk temast kees suures leeme katlas tule pääl. Ja mustlased, Margueritc? mis tegiwad  mustlased selle aja? Ja kui palju sa neid nägid? küsis Lui uudishimuga. Jah, pääle nende päämehe, toest meel kümme ehk üksteistkümme, ilma lasteta,  wastas Margueritc. Sääl oli esmalt üks wana naene, kes suure puust orgiga katlas liigutas, siis üks noor naeSterahwos,  kes talle abiks oli ja meel kaks ehk kolm teist, kes kartohrolid koorisiwad ja juurikaid puhastasiwad ja siis kuus ehk seitse laiska-wammnst, kes puude wiluS muru pääl aelasiwad ja pärast nägin ma meel kaks last, pea sinu suurused, üks poiss ja tüdruk. Nad isiusiwad teistest pisut körwal ja rääkisiwad üksteisega, künni see wana nõid neile paar sõna katla juurest hüüdis, mis pääle nad usinasti üleskargasiwad  ja kuiwi puid tule juurde wedasiwad, et tuld katla all suuremaks teha. Suuri tükkisid pidiwad nad senna lohistama ja mina ei wõinud muud kui nende aeglaste laisklejate üle pahandada, kes puude all lamastwad ja mitte kätt ei liigutanud, kuna need waesed lapsed endid rängast waewama  pidiwad. Ma läksin siis ka wiimaks ära, et seda kära mitte kauem enam päält waata. . Ja sina arwad, et mustlased weel sääl on, kus sa nende laagrit tähele panid, Marguerite? Tõesti arwan ma seda, sest kes peaks neid säält äraajanud olema? Wahest meel mitte keegi, aga isa tahab neile teed näitada, on ta ütelnud, sest et ta mitte sallida ei wõi, et nad talupoegadel salaja kanad lautadest ära näppawad. Ja sellega teeb sinu isa wäga õieti, ütles Marguerite elawalt. Petjad ja kelmid on ja jääwad need mustlased ikka ja kui nad ligidal on, oleks waja et silmad igalpool  oleks ja nende kawalusest mitte pettetud  ei saaks. Aga su isa peab nende päämehe  eest ennast hoidma, kes püssi seigas kannab! Ta näitab wäga hirmus wälja, see inimene, oma päikesest põlenud palgega ja oma kurjade keerlewate silmadega. Kuuled sa? Ütle seda talle, ehk weel parem, ma tahan teda ise hojatada, sest et ta ju muidugi otse siia poole ratsutades tuleb. Tõepoolest tuli grahw ligemate küla majade tagant wälja ja oli mõne silmapilgu pärast oma poja körwal. Tähele pannes kuulis ta Ivana Marguerite jutustust ja ehk ta küll mustlaste päämehe eest hojatust hoolimata  õlade ühitamisega wastas ja seda wäga üleliigse leidis olewat, tänas ta ometi häät wanakest tema osawõtmise ja mure eest. Siis tõesti Punases-orus on nad laagris, ütles ta. Noh, fiis tahame kõige päält lõuna poolse kalju serwale rat«