Postimees 3l. Teifipiiewal, 7. webruaril. lö'K. Kolmaskümnesüheksas aastakäik. Kolmaskümnesiiheksas aastakäik. Tellimise hind on: Postiga aastas 5 r. k. Postita aastas 4 r. k. " .. 2„ 00 .. V- „ 2 " „ .. kuus —.. 50 kuus - 40 „ Iga üksik nummer 3 kop. Kuulutuste petit-rida 0 kop., lehe 20 kop. Tellimisi ja kuulutusi wõtawad wastu: lurjetvis (Tart n s): P. Schmidt. Mäesepp, Millistfer, Reinbaum, Karja, Lell, Zir'. Weidemann, Kurig. Tallinnas: „Postimehe"talit.Harju wärawas, K. Busch. Kluge Ströhm, Ztiphardt Tõnismäel, Troll. Pärmis: Treufeldt, Dreimann, Erikson, K. Kosorowskn, Toris : A.lNartsou. Sindis : Kirschbaum.  Uue-Wändra : K. Tomberg. Kärus: H- Lemberg. Hallingas : Kuusk. Wiljandis : Karow. Leoke, Leppik. Waiwaras : J. Aiutlinmnu. Suureslaanis:  A. Hakkaja. Karksis: kirjutaja J. Ilmes. Põltsamaal : Leiüberg, Jürmauu. J. Terras. Otepääs:  „ Edasi" seltsi presid. C. Eisenschmidt. Nuustakul  : Eicbeufeldt. Wõrus : Vielrose, Gaffrou. Walgas : Rudolff, P. Grünseldt, K. Hiob. Rkwercs:  Kuhs, P. Erna ja N. Erna. Kilingi- Nõmmes : J. Reimann, T. Tannnann, Kawilda: kaupmees C. Grünberg. sDldres: J. Lammas. Paudiweres : Inglist. Simonas : köster E. Peterson.  : A.Rvht. Narmas: Grigorjem, Schön«  berg, Wacker. luhkcntalis : Paap. Kreenholmis: Kuusmann. Paides : sialle s: Luuk. Keilas : Maaberg, Roscnwaldt. C. Tambach. Haapsalus  : A. Koppel, Kimberg. Kuresaares : Lange. Waiknal: Weidermann. Peterburis: Seeland- Leopas, Aunbaum. Gatschiuaö: Waiuow. päerval' lvülja. üksnes mitte pühapäewadel, juurtel pühadel ega kroonupühad el. Toimetus on Peterburi uulitsas nr. 3 (Henninqi platsi ääres) K. A. Hermann'i trükikojas. Tallinnas on talitus Harju warawas, Tesloni majas. Toimetuse adress liht- ja rahakirjadel<: toimetusele, ; Wene keeles: pt-Müuiw raLvidi „Postimees", lOpk-evi., Sõnake käsitöölistest. Linnades on käsitööline ehk handwärklane sedasama, mis põllumees  maal. Soowida on siis, et linnades käsitöö niisama õitseks,  kui seda, et põllutöö maal edeneks. Juba enne on meie lehes sellest mõndagi räägitud ja saab meelgi räägitama, kuda nimelt  käsitööd oleks kõrgemale tõsta. Kuda selle poolest nimelt Tallinnas tehtakse, selle üle tahaksime  täna paari sõna nimetada,  sest et käsitöö olu ühesugune  on igas linnas, olgu Tallinnas  wõi teistes linnades. Eestimaa kubermangu walitsus  oli 20. juunil m. a. esialglise  jooniskirja ehk projekti teinud  ja selle siis linna wolikogule ette pannud haäks arwata. Mullu 31. augustil walis linna walitsus linnanõuuniku Erbe eesistumisel  kommissioni ehk usalduskonna,  kes jooniskirja läbi pidi waatama. Selle kommissioni töö pandi nüüd jälle linna wolikogule  ette. Kommissionil oli nimelt kohuseks  järele katsuda, kust see tuleb, et käsitööliste olu ja seis on meie maal nii suureks tõusnud.  Ka oli kommissionil üles- andeks järele katsuda, mis teha oleks, et käsitöö jälle kõrgemale järjele tõuseks. Muidugi käis järeluurimine üksi zunftide ehk ühiste kohta. Kommission on selle pääle tähelepanemist juhtinud, et Tallinna  rae-kohtu lõpetamisest saadik  zunfti-meistritöö ülewaatamine  täiesti on ära lõpnud, sest et niisugust ametlikku kohta ei ole, mis seda ülewaatamist enese hoolde wõtaks. Et mingit ülewaatamist  ei ole, siis olla ka zunftide (ühiste) sisemine hää kord kadunud, sest meistritel ei olla mingit kaitset oma sellide ja õpipoiste kohta, kui need üle seaduse astuwad. Ja ei olla ühismeistril mingit kaitset nende käsitööliste wasta olnud, kes wäljaspool ühist elutsewad ja enestele needsamad õigused wõtawad,  mis ühismeistril on. Selle pärast ei olla ka käsitöö enam nii hää, ja kombewastaline  elu wõtta käsitööliste seas wöimu. Ka on just suurema wabaduse pärast sagedasti töölised  nende meistrite juurde läinud,  kes zunftis ei ole, aga nad ei ole oma ametit hästi ära õppinud,  ja selle pärast on käsitöö wäärtus üleüldsi langenud, ja inimesed, kes käsitööd tarwitawad,  saamad selle läbi kahju. Aga et käsitöö hää kord linnade  käekäigus pääasi on ja käsitöö  madalal järjel mõjub, siis olla tarwis, et linna wolikogu siin abi nõuutab. Nimelt olla tarwis, et üks järelwaatamisekoht  ehk kõhus käsitöölistele sisse seataks. Säärase ameti - kohtu liikmed peaksiwad kubermangu walitsuse poolt kinnitatud olema. Nende kohuseks on kõigi käsitööühiste  üle walwata ja neid ka kaitsta, kus tarwis. Selle ametikohta  liikmed peaksiwad alatises ühenduses ühiste juhatustega olema ja ühiste hää korra järele  waatoma. Waielused ja tülid,  mis meistrite ja sellide ning õpipoiste wahel tulewad, oleksiwad  muidugi zunftide poolest õiendada, aga kui edasikaebamist waja, siis tuleksiwad nad selle ameti-kohtu ette seletada. Et kõik hästi korraldatud oleks, on kommission eeskirjad teinud, mille järele asjad ja teenistuse kord meistrite ning sellide  ja õpipoiste wahel korraldada  on ja mis kontrahid nende wahel waja. Tallinna wolikogu on kommissioni esiotsalise  ettepanekuga rahul, ja saab säärane kohus küll pea elule tõusma, kui ta ülemalt poolt kinnitatud on. Europa sõjawäed. Ajalehes «llu6.noMr6.iu» annab  keegi Liprandi uuemate hallikate  järele Europa sõjawägede üle järgmisi teatust. Rahu ajal maksab Europa sõjawägede ülespidamine  aastas 1433 miljoni rbl., mis ligi 3 rbl. 80 kop. iga elaniku kohta wälja teeb. Läbistikku tuleb iga 100 inimese kohta (mõlemast sugust) üks soldat,  iga ruutpenikoorma maa kohta 21 soldatit; selle järele on praegusel „rahu ajal" I°/o kõigist elanikkudest ehk 2"/ o meestest  sojawäe teenistuses. Kui lapsed ja kulupääd maha arwame, kes kroonu-teenistuses kölbmata, siis on meestest ikka  wäeteenistuses.  Kusgil ega kunagi ei olla sõjawägi nii suurepäraline ja mundris olnud kui praegu Europas.  Mis maa laiusest ütelda, siis tulla iga ruutwersta kohta üks soldat (ainult Inglismaal ja Austria-Ungrias tulla lahe wersta kohta üks soldat). Wenemaal tulla tema suure laiuse pärast 18 ruutwersta kohta üks soldat, s. o. Wenemaal tuleb üks soldat 19 korda suurema maatüki kohta kui Jtalias, Saksa- ja Prantsusemaal  ja 9 korda suurema maatüki  kohta kui Jnglisemaal ja Austria-Ungrias. Kui kõik Wene Europa ja Aasia sõjamäed Europasse  mahutaks, tuleks üks soldat 5,8 wersta kohta. Sõjamäe kulu ja ülespidamine on 1880 aastast saadik suuremaks  kaswanud: Wenemaal 29°/ o, Jtalias 98°/ o, Saksamaal 84°/ o ja Austria-Ungrias 55 protsenti. s Politika ringwaatus ja wäljamaa sõnumid. Saksamaa riigipäewal on üks kõige suurematest ja tähtsamatest erakondadest  katoliki kiriklaste erakond. Et sääl wanameelsed ja wabameelsed erakonnad häälte arwu poolest üksteisele  pea-aegu täiesti kaalu peawad, siis on niisugustes asjades, kus wanameelsed  ja wabameelsed üksteisele wastu seisawad, katoliklased otsusetegijad  Nii saab lugu ka mässuseaduste  ettepaneku otsustamise juures  olema. Seda ära tundes on Saksa riigiwalitsus seni, kuda ka juba paar korda oleme teatanud, katoliklasi  mitmesuguste lubadustega oma poole meelitada püüdnud. Hiljuti  on aga Saksa keiser ometi katoliklasi  köwasti pahandanud ning see- Jutunurk. Walge haud. Inglise kirjaniku Hugh Convay roman- Eesti keelde P. Grünfeldt. (Järg). 2 Sugulasi tal ei olnud, ka ühtegi sõpra ei teadnud ta, kelle juurde ta minna.oleks wõinud; minu a.wamine oli tõsi: ta oli täitsa üksinda. See mõte ja teadmine oli küll ainus rõhjus, mis mind kõike muud unustama sundis ja tema jalgade ette maha heitis, et oma tundmusi talle awaldada. Minu sõnu ei suuda ma enam korrata, aga ma usun, ei, ma tean, et ma kirglikult kõnelesin. Sihukene armastus, nagu ta minu rinnas möllab, teeb iga inimese kõnekaks;  ometi teadsin ma, juba enne oma tunnistuse lõppu, et ma ilmaaegu  olin palunud: Philippa silmad ja ta terwe olek ütlesiwad mulle, et ta miud ei armastanud. kkitselt tuli mulle meelde meie abita olek ja iseennast sundides palusin  ma teda sõnu, mis ma räätinud  olin, unustada. Ma palusin, mulle praegu mitte wastata, waid luba anda paari kuu pärast tagasi tulla ja siis otsust tuulda. Waheajal  palusin teda mind sõbraks pidada, kes jõudu mööda tema eest hoolt kanda tahab. Ta raputas pääd ja andis mulle siis kätt. Esimene tähendas minu armastuse tagasilükkamist, teine minu sõpruse wastuwõtmist. Ma sundisin end rahulikuks ja meie rääkisime tuleiviku  plaanidest. Maja, milles ta elas, oli ühes Vaikses uulitsas. Ta lubas mõneks ajaks weel sinna jääda. Nii Üksinda? hüüdsin mina. Miks mitte? wastas tema. Mis mul siis õige karta? Päälegi olen ma malmis Teie tahtmise järele tegema, kui midagi paremat nõuu annate. Seda ma anda ei teadnud. Philippa  oli kakstümmendüks aastat mana; ema jättis talle küllalt niipalju järele, et ta mureta elada mõis. Sõpru ja sugulasi tal ei olnud, miks ei wõinud ta sinnasamasse jääda? Ometi wärisesin ma nende mõtete juures, et teda nii kaitseta Londoni pidin maha jätma. Mispärast ei wõinud ta m»nd mitte armastada? mitte minu naeseks saada? Ma hoid» siu end wägisi tagasi, et mitte uuesti tema jalgade ette langeda. Mul ei jäänud teist nõuu, kui Jumalaga jätta ja kodu tagasi pöörda, et joma õnnetut armastust unustada. Armastust unustada? Niisugust armastust, nagu ta minu südames põles, ei saa mitte unustada. . . ta on eluga kokku kaswanud, on elu ise. Jlmasgi ei kadunud Philippa minu mõtetest; olin ma kurb wõi olin ma rõõmus Philippa lehwis ikka mu silma ees. Wahete wahel kirjutas ta mulle ka, aga tema kirjad andsiwad mulle temast mähe teadmist, ainult mähe lootust. Ometi ei olnud ma lootuseta. Ma tundsin, et liig wara tema südame külge olin koputanud, kui waluhaawad alles lahti oliwad ja werd jooksiwad. Ma tahtsin weel kord katsuda ja määrasin tolm kuud aega, enne kui jälle tema ette astuda mõtlesin. Kolm kuud l Kui aeglaselt läksiwad nad mööda l Kui minust enesest määratud aeg lõpule hakas jõudma, arwasin ma märkawat, et Philippa kirjad nagu rõõmsamaks oleks muutunud. Jõle, kes ma olin ma arwasin seda hääks märgiks! Arwates, et ometi sihile saan, läksin ma Londoni. Philippa wõttis mind lahkesti wastu ja mul oli, kui oleks ta waheajal ilusamaks muutunud.  Ma ei suutnud mitte kaua kannatada: niipea kui tarwillsed sõnad oliwad wahetatud, tegin ma kohe armastusest juttu. Aga ta ei lasknud  lõpetada. Wait l sõnas ta; ma olen Teie endised sõnad juba ära unustanud... jääme sõpradeks! See on wöimata! hüüdsin mina. Philippa, wastake mulle. . . ütelge mulle, et Teie mind armastate! Ta waatas mulle kaastundlikult silma. Kudas wöin ma kõige paremini wastata? sõnas ta mõttes. Kõige mõrudam rohi on sagedasti kõige parem. Kas saate mind mõistma, Basil, kui ma Teile ütlen, et see liig hilja on? Liig hilja? Mis sellega tahate ütelda? On mõnel teisel Sõnad suriwad mul huulie pääle, kui Philippa oma sõrmest ühe sõrmuse  tõmbas ja seda mulle näitas. Ma oleksin pidanud Teile seda ennemini ütlema, sõnas ta pehmesti ja laskis pää norgu, aga põhjused... ka praegu weel olen ma kohustatud waikima. Ka Teile, Basil, olen ma seda ainult sellepärast näidanud, et ma tean, et Teie ühegi teise mustusega  rahul ei ole. Sõnata tõusin ma püsti, mu pää käis ümber; ainuke, mida ma nägin, oli see kuldne sõrmus, mis Philippa walges sõrmes säras laulatuse sõrmus. Sel silmapilgul olin ma igast lootusest ilma; kõik oli kadunud. Minu näost wõis paista, mis mu sees sündis. Minu juurde astudes, pani Philippa oma käe minu õla pääle: ma wärisesin kui haawa leht; paludes waatas ta mulle otsa. „OH, mitte nii, Basil, mitte nii!" hüüdis ta. „Ma ei ole seda mitte wäärt! . . . Ma ei oleks mitte suutnud Teid õnnelituks teha. Teie saate ühe teise, ühe parema leidma. Olen mina süüdlane, et Teie end olete petnud, olen ma Teile kudagi haiget teinud, andke mulle andeks. Ütelge mulle, et Teie kui truu sõber, mulle õnne ja õnnistust soowite." Ma tahtsin midagi ütelda, aga sõnad ei tulnud suust wälja. Ma langesin ühe tooli pääle ja katsin näo kätega kinni. Äkitselt läks uks lahti ja üks mees astus tuppa. Ta wõis umbes nelikümmend  aastat wana olla, oli tu. gewa kehaga, ilus ja wiisakas riides. Aga tema näojooned ütlesiwad mulle, et ta mitte hää mees ei olnud. Kui ma tooli päält püsti tõusin, waatas ta "kahtlase uudishimuga nnnu päält Philippa pääle. „Doktor North, minu ema ja ka minu enese wana sõber!" sõnas Philippa  rahulikult. „Herra Farmer" lisas ta juurde ja kerge puna tõusis tal põskedesse, kui ta uue juurdetulija nime nimetas, mis, nagu ma arwasin, ka tema enese nimi nüüd oli. Masinlikult kummardasin ma, tegin paar tähendust ilma kohta, raputasin Jumalaga jättes Philippa kätt ja lahkusin säält majast kui kõige õnnetum  inimene terwel Jnglisemual. Philippa laulatatud salaja laulatatud!  Kudas oli ta uhkus teda niisugust  sammu astuda lasknud? Ja kes oli see mees, kes teda niimooüi oli enesele wöitnud? Jumala eest! see pidi hull mees olema, kes nüüd niisugust  warandust, nagu Philippa oli, weel marjul tahtis hoida ja ilma silma ees teda omaks ei tunnistanud. Üks nurjatu madu I Üks argpüks I üks wõrukael! Peal Wahest oli Lal selleks Põhjusi, Põhjusi, mida Philippa tundis ja nendega rahul oli. Mitte sõnagi Philippa wastu! Ta on ja jääb mu kuningannaks, ainukeseks, keda ma ilmas armastan. Mis tema teeb, on ikka õige! Öö läks uneta mööda; teisel hommikul  kirjutasin Philippale. Ma soowisin  talle õnne oma julge sain ma sundida, suu ei kuulnud sõna. Ma ei ütelnud sõnakestgi selle sala abielu ega selle halbade järelduste kohta, aga tulema õnnetuse aimamine ajas mind teda paluma, minu söp' rust meeles pidada, ja kui häda-ajal sedamaid minu pääle mõtelda; ma kirjutasin, et siis ühest sõnast küll on, mind enese juurde kutsumiseks. Ühtegi laituse - sõna ei lisanud ma juurde, ma ei tahtnud, et ta minu pääle mõteldes kurw pidi olema. Ela hästi, sa mu elu ainuke unenägu ela hästi, Philippa! Ma ei tahtnud meel mitte kodu tagasi pöörda; ma kartsin seda hirmsat  jüdamewalu, mis mind kodus ootas. Ma wõtsin nõuuks mõneks päewaks Londoni jääda ja katsusin lõbuotsimijega oma mõtete isandaks saada. Asjata! Kui wäga palju on seda abinöuu asjata proowitud! Neli päewa Pärast Philippaga koosolekut jalutasin ma ühe oma sõbra seltsis Londoni uulitsatel. Kui meie ühe suure wõõrastemaja trepi eest niööda läksim', nägin ma sääl trepi pääl Philippa meest ühe teisega