Saarlane UW Üleüldine politika ajaleht ma- ja linuarahnialc. UM H 31. Teisipäewal, 19. Detsembril 1895. Xll. aastakäik. maksab: Pooles aastas...... t „ SS „ Ilmub igal tsifi-pÄSSV«»r. Kuresaares kaubauulitsäs nr. 17. Saarlase toimetusele, Knresaare S Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab Ä kop. Jöuluöhtul. HHFahu hääled helisewad ilma waikuse, Rahu tunded lehwitawad Üle taewa kõrguse. Rahu laulwad inglid taewas, Rahu kuulutawad ka Tähed särawatel kiirtel, Taewa wõlwil hulgana. Rahu pajatav Ülailmal' Kuu ka waikne, tasane, Rahust räägib loodus õrnalt Jöulu õhtul kõigile. Rahu tunded wöimsalt wötwad Aset ka mu südames, Taewa rahu kujutawad Nemad minu mõtetes. Rahu tundedest mutt wool'wad Soowid soojad, palawad, Kõigil', kõigil' rahu rohkest' Pakkuda nad tahawad. Rahu soowid saadan lendma Iga sõbra hingesse, Iga tutwa, ligimise, Waese, rikka majasse. Rahu soowi ka weel sulle Pühandan ma, isamaa: Et ka wöiksiwad su pinnal Rahu mõtted heljud». Rahu, kallis sõna, kõigil' Jöulu rõõmu ülendad, Jllma taewastega sina Jöulu õhtul ühendad! K. Kõwerad ja sirged teed. Tõepoolest oli ta sääl, ja õnnetuseks mitte üksnes hirwele. Wacwalt oli grabw miimast sõna rääkinud, ja tema n> iimane  sõna pidi see ka Jumala äramõistmata  nöuu otsuse järele olema, siis paukus püss metsa sõrwalt, hirw langes maha ja selsamal silmapilgul kargas grahwi kohkunud, metslik täkk, häkilisest püssi paugust  kohutatud, kõrgele püsti, ja seisis esimiste  kapjadega peaaegu üle sügawuse kalda. Herra Shandelle nägi seda ja tema pale läks hirmu ja kartuse pärast tuha karwaliseks.  Grahw oli julge ja osaw ratsutaja. Ta tundis hädaohtu täiesti, milles ta seisis; ta teadis, et ta elu ühes põlwe surumises, ühes kerges käeliigutuses rippus, mis hobuse waljafi juhtis ja täieliku oma üle walitsemisega  juhtis ta hobust. Tubli loom tundis  jnhatawat kütt, ta põõris sügawusele, mis teda öraneelda ähwardas, selga, weel üks ainus samm ja hädaoht jäi grahwi selja taha, siis, otsustama! silmapilgul libises hobuse jalg libeda kalju päält, raiudes  ja rabades katsus tubli loom kadunud tasa kaalu jälle tagasi wõita ja ühe lühikese  hirmsa silmapilgu kõikus wae kauss elu ja surma wahel. Siis wajuS kaal ja sellega ühes ka wiimane lootuse kiire: Solimann langes, langes seljali üle kalju sõrwa, ja temaga ühes grahw alla, sügawasse, sügawasse kuristiku põhja, mis nagu lahtine haud neid purustatult wastu wöttis. Üks kisendamine, arusaamata metslik kisendamine,  nagu haawatud kotka surma-kisa, kõlas selle hirmsa õnnetuse otsuse järele. See tuli Lui huuldelt, kes praegu, esmalt miimse silmapilgul oma isa hirmsat kukkumist  näinud oli, sest et ta tähele panemine senni paugu läbi metsa poole pöördud oli olnud. Tahtmata lasi ta waljad lahti ja sirutas meeleheitlikult mõlemad käed oma isa järele walja. Oh, ta ei wõinud mitte enam päeseda, üksgi ci wõinud seda. See hirmus juhtumine  sündis, ja eluta, nagu wälgust löödud, langes õnnetu poiss, hirmsa kisaga hobuse seljast kalju pääle maha. Herra Shandelle kandis teda oma käte pääl sügawuse serwalt ära. Tema mõlemad onupojad aga, uimastawast  hirmust tabatud, läksiwad mait ja kahwatult metsa ääre tagasi, kus see õnnetust  täis, hukkaw pauk langenud oli. Üks põgeneja kogu ilmus siin nende segaste silmade ees, kadus aga pea tiheda metsa pimedusesse. Siis tundsiwad poisid seda kogu ja uus hirm tegi nende kahwatumad  palged meel kawatumaks. Halastaja Jumal, meie isa! ütles Pierre wärisewate huuledega. Wait, õnnetu! ütles Francois tasakest  ja nagu haawa leht kõigest ihust müri- sedes. Üksgi ei tohi teada saada, et meie isa see oli, kes püssi paugutas. Tule põgeneme ja taewas olgu meile kõigile armuline!  Hirmust ja kartusest aetud, andsiwad nad hobustele piitsa ja kadusiwad padrikusse. Oliwad nad õieti näinud? Kas see oli tõesti grahw Filip, nende isa olnud, kes püssi paugutanud oli? Jah, nõnda see oli, poisid ei olnud mitte eksinud omas nägemises.  Kartes põgenes ta sügawamasse metsa pimedusesse. Ajas ta südametunnistus teda taga? Jumal üksi tunneb selle hirmsa küsimise pääle wastust. Kuida grahw Filipiga ka taewase kohtumõistja juures lugu seista mõis, tõepoolest ei olnud tema kuul mitte grahwi hobust waid aga hirwe tabanud, kes metsa ääres omas weres laamas. 3. Õnnetus tuleb arwa üksinda. Herra Shandellel läks hää tükk aega ja waewa ära, enne kui tal korda läks, minestanud  Luist elusse tagasi kutsuda. Wll« mati lõi poiss silmad lahti ja waatis segaselt  oma ümber ja hakkas siis häkitselt palawaid pisaraid walama. Lui, minu armas, hää, kallis Lui, waigista ennast, ütles herra Shandelle, kuna ta walust rusutud poissi tugemast o.na rinna wastu surus. Hirmus asi on sündinud, aga see on Jumala tahtmise järele sündinud, ja Jumala tahtmise ja Saarlane nr. 52 ilmuv Jöulu pühade Pärast neljapäewal 28. Detsembril 1895.