Postimees Ikiö. EslnaspäewaZ, Sv. webruarU. 1895. Holmaskiknnesüheksas aastakäik. Kolmaskiimnesüheksas aastakäik. Tellimise hind on: Postiga aastas 5 r. k. Postita aastas 4 r. k. » 2„60 „ „ V» „ 2 „ -- „ „ 1„35 „ „ „ 1«, " —„so „ kuus 40 „ Iga üksik nummer 3 kop. stuulutuste petit-rida d kop., lehe eesotsas 20 kop. Tellimist ja kuulutust wõtawad wastu: Jurjewis (Tartus): P. Schmidt, Mäesepp, Millistfer, Reiubaum, Karja, Lell, Zirk, Weidemann, Aurig. Tallinnas: „Postimehe"talit.Harju wärawas, K. Busch, Kluge ck Ströhm, Niphardt Tõnismäel, Troll. Pärnus: Treufeldt, Dreimann, Erikson, K. Kosorowsky. Toris: Sl.Martson. Sindis: Kirschdanm.  Uue-Wäudra: K. Tomberg. Kärus: H Llmterg. Halliugas: Kuusk. Wiljandis: Kerow, Leoke, Leppik. Waiwaras: J. Muthmann. Suures- Icauis: A. Hakkaja. Karlsis: kirjutaja Ilmes. Põltsemeal: LcMcrg, Inimann, J. Terras. Utepeas  : solist prcfid. C. Ciscnsckmidt. Nuustakul:  Cickenseldt. Wõrus: Vielrose, Gafir»n. LL algas: Rudolfi, P. Grünfcldt, K. Hiob. R: k- Ucrcs: Kuhs. P. Erna ja N. Erna. Kilik gi- Neumes: J. Reimann, T. Tammann, Kawilda: lontmecs C. Gründcrg. J. Lammas. Pauditvercs: Inglist. Simonas: köster E. Peterson.  Iõlwis: A Roht. Narwas: Grigorjew, Echönbilsi,  Woöer. luhkeutalis: Paop. Kreenholmis: Kuusmann. Paides: Ceikelberg. Kalles: Luuk. Keilas: Maabcrg, Roscnwaldt. C. Tambach. Haapsalus:  A. Koppel, Äimberg. Kuresaares: Lange. Waiknal: Weidermann. Peterburis: Seelanb. Leopas. Aunbaum. Gatschinas: Wainow. üksnes mitte pühapä emadel, suurtel pühadel ega kroonupühadel. Toimetus on Peterburi uulitsas nr. 3 (Henningi platsi ääres) K. A. Hermann'i trükikojas. Tallinnas on ..Postimehe" talitus Harju wärawas, Tesloni majas. ToimetuseZadress liht- ja rahakirjadele': ..Postimehe" toimetusele, ; Wene keeles: L?. rs.»6ik- ..Postimees", Naesterahwa ajaloos. „Kas siis naesterahwas ajaloos  ka midagi tähendab?" küsib küll mõnigi perenaene, kellel palju tegemist, mõtlemist ja muret on oma kohust täites ja wapustab selle juures, tööst wäsinud, pääd. Ta waatab naese murelist kuju peeglis, mõtleb oma alandliku talituse pääle, arwab ennast halwaks  ja wäheseks ning otsus on: „Ei mina tähenda maailma käigus  midagi!" Iseäranis peawad need mõtted Eesti pereuaesele ja neiule tulema, kes ju maailma  käigu kohta tõesti kaugel seisawad, nagu wäike maha surutud,'  ja waene eesti rahwas isegi. Ei ole ju see õigel teel, kes arwab, et meie iseäralist tähtsat  kohta maailmas eneste osaks arwame ja eneste isikut möjuwaks.  Meile on kord maailmade  suure juhataja poolest wäike alandlik ase ja osa maailmas  omaks antud, ei ole siis Eesti rahwal Eesti meesterahwal ega Eesti naesterahwal asja end suureks ja tähtsaks pidada. Aga seda ei wõi siisgi salata, et ka siisgi meil maailmas oma siht on määratud. Maailmade looja ja nende käigu juhtija ei ole wisisti meid akandlikka eestlasi  asjata ega põhjata Lääne mere rannale asuma ja elutseme pannud. Temal on ka meie rahwakasu oma tark nõuu ja tahtmine, nagu tal seda iga teise rahwaga maailmas ka on. Wähest  ja wäikest kohust täitma on ta eestlasi kutsunud. Tema on ka eestlastele kaasaks ja seltsiliseks  Eesti naesterahwa naese ja l. iu andnud ja nendele oma kohused  täita määranud elu wahetawas  woolus. Kõik, mis meile Eesti naesest, noorikust ja neiust on teatatud juba wanast ajast saadik, näitab meile, et need ühes Eesti meestega  on kandnud, mis meie rahwa pääle kanda oli pandud. Nemad on Eesti rahwa majapidamist wagasel wiisil juhtinud ja aidanud  meeste koormat kergitada ja elu lõbustada. Ka siis, kui mees seda ise ei ole märganud ega tunnistanud, wõi kui mees seda koguni halwaks ja wäheseks pidas, ei ole naese mõju olemata  olnud. Tema on mehega ühes eluteed käinud, temaga ühes rõõmu ja waewa näinud. (Pooleli.) Inimeste nimedest. Bertha w. S. k. „hele, hiilgaw." Berthold w. S. k. „hiilgaw  walitsus." Bertram w. S. k. „hiilgaw  kaaren." . Bertrand w. S. k. „kilbi hele küür." ' Bessy , Betha, Bethe, B e t t y , Bettina kõik lühendused  nimest Elisabeth. Bianca J. k. seesama mis Blanca. Blanche P. k. (ütle: blangsch) s. o. ka Blanca. Blanda, Blondina L. k. „meelitaw." Blanca L. k. „tvalge" neiu. BlancartL. k. „walge" walkjas mees. Bob lühendatud Rupert. Bodow. S. k. „käskija." Bogumil Böömi k. humalale  armas." Boguslav, Boguslaus Slaawa k. „kiida Jumalat." Boleslav Slaawi k. „kõrge kiitus." Bonaventura L. k. „õnnelik tulija." BonifaeiusL. k. „häätegija."  Brandolf w. S. k. „mõök hundile." Brigitta w. S. k. „hiilgaw"  neiu. Sellest J. k Bridget,  B. P. k. Brigide, E. k. Piret. Bronislav, Bronislava  Slaawi k. „soomusriidekuulsus."  Brunhilde w. S. k. „raudriide jumalanna." Bruno w. S. k. „pruun, tõmmu." B u r ch a r d w. S. k. „linnatugew."  Caecilia L. k. „lühikese nägemisega." Camilla J. k. „wäljalill."  CaritasL. k. „ligimise armastus." Carl, Carlo, Car - dine, Charles waata Karl. Charlotte (ütle: scholotte) naese nimi sõnast Karl. Sellest lühendatud Lotta, Lotte, L o t a. Chlodwi g waata Ludwig. Chlotilde waata Klotilde.  Christian, Christiana,  Chri s tin e, Kristj  a n, lühend. Tina, Tine, Tiina on sündinud sõnast Christus ehk Kristus. Chriftlieb Saksa k. „Kristusele armas." Christop h lühendatud Lad. sõnast Christophorus s. o. „Kristuse kanda." Weel enam sellest lühendatud Topher, Toffer, Tohwer. Clara, Klara, K la ara L.k. „hele, hiilgaw,puhas, kuulus." Clarissa L. k. „säraw, hiilgaw." Claudia L. k. „salaja, kaetud." Sellest mehe nimi Claudius, Claude. ClemensL. k. armuline,  helde." Sellest naese nimi Clementina." Cölestin L. k. „taewane." Sellest naese nime Cölestina,  Celeste. Constantia, Constanze  L. k. „jäädaw, kindel." Sellest ka nimed Constantin C o n s t a n s." Daniel H. k. „Jumala kohtumõistja." David, Taawet H. k. „armastatud." Jutunurk. Walge haud. Inglise kirjaniku Hugh Convay roman. Eesti keelde P. Grünfeldt. (Järg). 13 „Läbi möllama lume," wastasin ma nii rahulikult kui wõisin. „Teie olite ägedas palawikus ja sonisite juba." „Kus olin ma käinud? Mis olin ma teinud?" „Teie tulite proua Wilsoni majast otsekohe siia wähemast ei tea mina muud." Ohkades pööris ta end minust ära, aga warsti jälle juhtusiwad mu silmad  tema rahututele pilkudele wastu. Ma ei saanud teisiti, kui pidin talle ta küsimiste pääle wastama. Waiksesti  aga palwetasin ma, et mu armas Philippa ial ei pidanud teada saama ja selle teo eest wastutama, mida ta teinud. Wiimaks just 24 päewa pärast seda koledat ööd - lahkusime meie oma senisest kodust minu majast. Et mitte kahtlust äratada, jätsin ma oma teenri majasse elama. Minu järele küsijatele pidi ta wastama, et ma õega Londoni olen reisinud ja minu tagasituleku aeg mitte kindel ei ole. Philippa ei ajanud sugugi wastu waid oli walmis minuga ühes tulema. „Aga pärast, Basil, mis peab minust pärast saama?" küsis ta. Ma pidin end rahule sundima. Kõige parema meelega oletsin ma tema ette põlwili langenud ja talle ütelnud, missugune armastus mu rinnus  loidab. Selle asemel ütlesin ma aga nii pääliskaudselt kui wõisin: „Londonis ootab Teid rõõm. Üsaldage  mind Teie ei saa seda mitte kahetsema." Ta pigistas mu kätt. ~Keda wõiksin ma paremini usaldada?" wastas  ta. >,Teie olete minu wastu wäga, wäga hää ja sõbralik olnud, armas Basil. Ma olen Teie elu kurwaks teinud ja seda hääks teha on juba hilja; ial ei saa ma aga neid päewi unustama " Ta silmis särasiwad pisarad; ma andsin auupaklikult ta käele suud ja ütlesin talle, et ma tuhat korda oma waewa tasutud tunnen olewat, kui jälle endine õrn naeratus tema huultele  ilmuks. Aga kuna ma seda ütlesin, wärisesin ma mõteldes, mis ehk juba lähemal ajal sündida wõiks. Meie sõitsime Rodingi kaudu, teisiti  ei olnud see wöimalik, pidime proua Miljoni majast mööda sõitma. Philippa kehast kä's wärin läbi, ta pööris end minu poole, et midagi küsida, aga jäi ometi mait. Ma olin otsata kartuses, et talle ehk midagi meelde tuleb, ja mu süda peksis kuuldawalt,  kui lumekünkast mööda sõitsime,  mis meie saladust enese all warjas. Ma pidin end ära pöörma ja teisele poole waatama, sest ma tundsin, kuda kahwatus mu palgele ilmus. Mu seisukord sai selle läbi meel palju raskemaks, et zmnd Philippa  wahetpidamata uurimelt silmas  Pidas. Pika waikimise järele mõttis Phi> lippa sõna. „Ütelge mulle tõtt, Basil, kas olete sir Ferrandist midagi kuulnud?" sõnas ta. Ma raputasin  pääd. „Kus wõiks ta olla? Tol õhtul pidi ta tulema. . . Kas ta käis siin?" „Ma ei usu mitte. . . Miks Te seda küsite?" „Sest et mind üks hirmus unenägu taga ajab. Sel ööl, kui Teie majasse põgenesin, pean ma teda näinud olema; ta tuleb mulle ikka ja ikka jälle meelde. . . aga nii wäga segaselt.  . . Ütelge mulle, mis on see olnud?" Külm higi tuli mulle otsa pääle. „Mu armas, waene Philippa," ütlesin ma, „see ei ole sugugi ime, et Teie end niisuguste unenägudega punate. Nüüd olete Teie jälle terme, sel ööl olite Teie aga palawikus ja sonisite. Teie praegused piinawad mälestused ei ole muud midagi, kui selle palawiku  järelkõla. . . Ma palun, ärge mõtelge mitte enam selle nurjatu mehe pääle. Ta elab ehk praegu Parisis, nagu teisedgi sarnased mehed. Waadake  edasi; ütelge iseenesele, et Teie elu edespidi ainult õnnelik saab olema." Minu ülesanne oli kõik teha, et selle öö mälestust Philippa rinnast kustutada. Ma püüdsin ennast rõõmsaks  teha ja nalja heita, et Philippa mõtteid teisale pöörda. Wiimaks jõudsime raudteele: Esimene samm põgenemiseks oli korda läinud. Niipea kui Londoni jõudsime, sime sellesse hotelli, kus minu ema elas. Ma lasksin enesele ja oma õele kummagile ühe toa juhatada, palusin Philippad pisut puhata, ja läksin kohe oma ema juurde. Järgmisel  silmapilgul wiibisin ma La kaenlas  ja, enne kui pool tundi mööda läks, olin ma talle Philippa 100 ära jutustanud ja oma palawat armastust tema wastu awaldanud. Mul oli õigus ja kohus seda teha, sest et ma oma ema auusat südant ja sooja armastust tundsin. Weel kord tahan ma teda kõige eest tänada, mis ta mulle sel puhul tegi. Wait olles pani ta mu jutustust tähele, ja ma awaldasin talle kõik ainult sir Ferrandi nime mitte ja seda, mis temaga sündinnd Aga nagu lugejale, nii kirjeldasin ma ka temale, kuda ma Philippad olin armastanud  ja weel siis armastasin, ja et ma nüüd lootma hakkasin, teda kord cma armastuse eest omale wõita wõida. Ma palusin teda Philippad omale tütreks wötta, nii et ta jälle iseenesest lugu pidama hakkab. Kuna ma jutustasin, läks mu ema nägu kahwatuks, huuled wärisesiwad ja silmadesse kogusiwad pisarad. Ma mõistsin, mis ta süda tundis, sest ma teadsin, kui uhke ta minu pääle oli ja kui palju ta minust oli lootnud. Ta oli eht naesterahwas ja oli siis ka naeste wiisil minult suuremast seisusest naesewõtmist võtnud. Aga kõigest sellest hoolimata teadsin ma ometi, et tema abi pääle kindlasti wõisin loota. Weel kord, armas ema, tänan ma sind! Wiimaks tõusis ta püsti. „Näita mulle seda »aist, keda sa armastad," ütles ta. „Kus ta on? —ma lähen tema juurde." „Ta on siin siinsamas majas. Armas emake, ma teadsin ju, et sa seda minu eest teed!" Ta andis mulle suud. „Saada ta siia," palus ta. Ma läksin ja lasksin Philippale öelda, et ma temaga rääkida soowin. Ta tuli sedamaid. Ma wiisin ta oma ema tuppa. Kui ta üht naesterahwast  toas nägi, jäi ta seisma ja õrn puna ilmus ta palgele. „Armas Philippa, see on minu ema, sõnasin ma. „Ta teab kõik ja on malmis Teid lahkesti aitama." Philippa jäi seisma, laskis pää norgu ja hingas raskesti; aga nüüd astus minu ema tema juurde, wõttis õrnasti Philippa ümbert kinni ja sosistas talle midagi körwa sisse, millest ma aru ei saanud ja aru saada ei püüdnudgi. Philippa hakkas kangesti nuutsuma ja pisarad woolasiwad  tal ojadena üle põskede. Wiimaks waatas ta üles, waatas minu pääle, ja minu süda haNas rõõmu pärast tuksuma. „Armas Basil, armas wend Basil," hüüdis ta, „Teie mõlemad olete minu wastu liig hääd ja helded!" Minu ema wiis teda sohwa juurde, mõlemad istusiwad sinna pääle ja wõtsiwad üksteise ümbert kinni. Ma teadsin nüüd, et Philippa nutta wõis truu, kindla ema rinna naal, ja läksin toast wälja. Kui õnnelik oleksin ma wõinud olla, kui seda hirmsat ööd mitte ei oleks olnud, ehk kui walge haud meie saladust igawesti oleks marjata suutnud. Lumi sulab. Pärast seda, kui esimene samm Philippa  päästmiseks õnnelikult oli korda läinud, hakkasin ma teist korda selle asja üle põhjalikult järele mõtlema ja enesega nõuu pidama. Kõige päält katsusin ma enesele neid järeldusi  ette kujutada, mis surnukeha ülesleidmine enesega kaasa pidi tooma, ja kust poolt nad tulla wõisiwad. Kõige enam oli proua Wilsoni karta. Tema üksinda teadis, et sir Mervyn Aerrand sel õhtul Rodingi oli tulla lubanud ja et Philippa tema abikaasa oli. Et sir Ferrand sel lumetuisu-õhtul oli surma saanud, seda mõis iga üks mõista, ja ma arwasin, et proua Wilson Philippa äkilise äramineku pärast kohe kahtlasi kõnesid hakkab awaldama. Mu süda