Saarlane H ss. Teisipäewal, 8. Juunil 1893. X. aastakäik. „Sa<»rr»»,s" >n»lj»d, Saaremaal aasta Z.... 1 rbl. 30 kp. Saaremaal pooles aastas I „ „ Pooles aastas l !!3 „ Ilmub igal Kuresaares kanbauulitsäs nr. 1?. Saarlase toimetusele, Knrcsaarcs. UU Ulküldiiik Vlilitikli ijilkht maa- ja liaaarahialt. UM Tulge basaarile! Nagu armsad snguwennad ja õed juba ammu kuulnud on, tahetakse meie Saare» maale ka ühte kurttummade kooli asutada, nimelt neile õnnetumatele, kes ei kuule ega ei räägi. Niisugust on nieie Saaremaal  kaunis hea jägu, milledest ligi 30 allaealist meel on, kes wõiksiwad kooli õpetusest  osa wõtta. Saarlased, ehk ka nende tummade laste wanemad, on nii kehwad, et nad oma õnnetumaid  lapsi mitte Ülemaale kooli saata ei jõua ja umbes sellepärast on praegu see kooli asutamine seia wäga hädasti tarwilik. Koolmeister on juba Wändra koolis ennast selle ameti pääle ette walnnstamaS,  keS seda waewa siis meie tummade laste koolitamisega enda pääle tahab wõtta. KeS peab aga selle kooli ülemal? sest tühi kott ju püsti ei seisa! Seda kulu peab rahwaS kandma, nagu seda ka Ülemaalased  tegewad. See raha peab korjatud saama, priitahtlikude annete läbi. Igaüks, keS ristiinimene tahab olla, see ei saa senna juure ilmaski oma aitajat kätt abiks keelama, waid ohwerdab, mis tal wõimalik on, niihästi  tööga kui ka teoga. Minewal aaStal ühendasiwad siin linnas endid mitmed oma nõuu kokku, et nüüd sell suwel nende õnnetumate kooli asutamise heaks ühte basaari wõi näitemüüki ära pidada, milleks ka ülemalt poolt luba anti. Juba sügisel hakkasiwad nii mitmed õrnad näpud tööle, mis praegus weel edasi kestab. Igaüks teeb. mis tal wähegi wõimalik on, armastusega. Nüüd, nagu igaüks kuulutusest näeb, peetakse basaar Juulikuu 11. päewal ära. Neile, kes weel mitte midagi pole teinud, ehk ka äraunustanud, tuletame weel kord uuesti meele ja palume kõige teistega ühes, ka omad weeringad selle asja heaks ohwerdada. Rõõmust andjad armastab Jumal! Ärgu ütelgu keegi: mis ma senna pean tegema, külap teised juba tegewad. Kui kõik nii wiisi mõtlewad, mis peab siis saama; kõik see töö ja ettewõte oleks siis ilmaasjata. Kellel, Jumal tänatud, mitte ühte niisugust õnnetumat last pole, ärgu see sellepärast siis külmaks jäägu nende wastu, kellel seesugune õnnetus on. Ka basaari päewal ärgu jäägu keegi kodu, waid tulgu ja aidaku siis ostmisega seda ülesannet täielikuks tehja. Ühisel nõuul ja abil edeneb kõik asi hästi. Mõtelgu igaüks, et see wäikene waew ja kulu, mis meie nende õnnetumate heaks näeme, ilmaski meile tasumata ei jäe. Püha kiri ütleb: „Mis teie ühele nende wähematelö teete, seda olete Minule teinud!" Tehke siis igaüks nende wähematele seda head, et nad ka wiimaks mõistma wõiksiwad saada, mis neile nende hinge õnnistuseks tarwis läheb. 0. Isamaalt. Kuressaarest. 25. Mail suri turu äerss olema kõrtsi õue üks Kaali walla mees häkiste ära. Purjus ei ole ta olnud; armutakse wist südame rabandus surma põhjuseks. —r — Ilus muudatus. Meie prütahtliku  tulekaitse meeste harjutused peeti enne ikka pühapöewa Homikutel, kellu 7 aegas ära, millest siis ka mitmed tagasi jäimad, kes tahtsiwad pühapüewal  hingata. Nüüd hiljuti seati see harjutuse aeg neljapäewa õhtute püüle, millest siis ka nüüd rohkesti osawõetakse. Ka uudiseks oli see, et meie noor muusika koor, hr. Th. Krulli juhatusel, harjutuse  aegas ligi mängis. Rõõmuga peab tunnistama,  et see koor selle lühikese aja sees juba rohkesti on jõudnud õppida. Ikka edasi, tasasel ja kindlal sammul! Roomassaare uus süld olla juba nii kaugel, et sülla otsas pääle 3 sülda mett juba on. Sülla ehitamine jõuab küll kärmesti edasi, aga millal saab tee senna nõnda kaugele et selle pääl sõita wõib! Sisse saadetud: Õienduseks T. L. kirja pääle, mida ta Saarlases 21. minu teu» tuseks on kirjutanud, mille pärast teda küll kahetsema  peab, et nimetud T- L. koguni ühe musta prilli läbi on waatanud ja mind ilma ees nagu mõneks petiseks peab, mis aga õnneks sugugi õige ei ole. Mina kauplesin küll turult ühe lehma, ei mitte omale, maid koguni ühe teisele, kellel omal, mitte wõlmalik ei olnud iga homiku selle pärast ivaljas käia. Looma eest nõudis naine 18 rubla. Õigus wöidab. L 3 C. G. Wõtkc seda ülles ta. rask st h-ugc tõmmates, kuna ometi selge rõõm eeu.a tumedaist silmist läikis petja on aumlikuks  tehtud, siin on need tunnistused! Nende sõnade järel langes Metsahannes. ülearu wäsinud ja roidnud st st pükast, puhtamata ja nobest jooksust minestanud maha, ning enne kui kastikest oma sees' olekuga järelwaatada mõis, pidi waene Metsahannes, mitte häda- ja woewaia rohke pisarate all, eluse äratud saama. 11. Läks hea tükk aega, enne kui Metsahannes  oma uimastusest ärkas. Wnmaks M ta sügama hingetõmbamisega silmad lahti ja waatis selgelt ning rõõmsa naeruga  ümber. Jumala pärast, mis on sündinud, Metsahannes? küsis gras ja surus täis armastust nooremehe käi, kuni teised tema asemi ümber tungisiwad. Jutusta meile tõik waene poiss, ning kui sa kaitsmist tarwitad, siis oled sa teda siin meite keskel juba leidnud. Weel läks mähe aega, kuni Metsahannes nii kaugele toibus, et ta jälle rääkida mõis. Esmalt, kui tema üks klaas wiina ja wähe toitu maitsnud oli, põõris ta jõud jälle täiest tagasi ning ta wõis lühidelt kõneleda, mis temal wiimaste kabekümuenelja tundide sees juhtunud oli. Kõik kuulatasiwad terawalt  tähclpannes, ning liigutud tema truui mrmastuse läbi, mis ühegi waewa ei kartnud  ja isegi surma wastu malmis oli olnud ning teda trotsinud, hüüdis graf: Tõesti, tõesti, nõnda suur truus ei wõi tasumata jääda! Metsahannes, mis sa minule ja u omakstele usksid tegewllt, seda oled sa, ma ei kahkle mitte, iseomale teinud. Sinu ju!ge töö raskest wõidetud wili, on sinu, peab stnu olema! Aga lvaatame järele, mis selle raud-kustikese sees on. Waheft tungib minnaks walgus selle läbitungimata pimeduse sisse, mis meid siit saadik kõik kinni kattis! Raud kastike tehti lahti, ning graf ivõttis üht paberit teise järele wälja. Päälmised  oi imad mõnesugused tunnistused, mis suuremalbjäult kadunud graf Hugostt oliwad, tema seisuse tunnistused, mõned kirjad endisest ajast ning teised tähenduseta paberid. Siis tuliwad tema õige laulatuse tunnistused ühe suurtsugu Spania naisterühmaga;  siis tema poja, wäikse Hugo, ristmise tunnistus; ning wiimaks grafi oma käega kirjutud testament, mida graf Willem, kui ta kord terawast senna sisse maatnud oli, imestledes körwale pani. Sügawamal kasti sees seisis teine testament aras Hugost, aga wõerast käest kirjutud ja pea-aegu kaks aastad hiljem, kui esi- mine. Üksnes allkiri näis Hugost enesest olewat. Selle testamendiga oli härra vou Roden oma pärimised Lichlensteini grafkonna pääle tõstnud; esimesest ei olnud ta sõnagi kuulda lasknud. Weel kaugemal kasti põhjas seisiwad mitmesugused paberid, ühest Martin Brandllst ja ühest laewamadrusest,  nimega Roden, mis esimestega koguni ei näitnud koos seiswat. Kuida wöiwad need siia tulla? küsis graf Willem. Õige ühtlaselt, et nad nende kahe petja on, kes seda graskonda oma kätte kiskunud on, wastas MeLShanncs. Martin Brand on see noor inimene, keS ennast graf Hugo nime all wälja anda laskis, ning madrus Roden on ennast härra von Rodeniks muutnud,  ja mängis arwatud noore grast eestseisja mängu. Nad on seda kamalust küll pääle hakkanud,  et meid ja kõik ilma petta, aga: ükski kamalus pole küll peenike mitte, ta tuleb wiimaks  päikse ette! Armas Jumal on petjate katet mahakiskunud, ja häbi ning teutusega kaetud peawad nad seda ülekohtuga wõidetud warandust õige pärija kätte jälle tagasi andma! Ning see õige pärija, Metsahannes, wõttis graf Willem sõna kes waheajal oma wenna testamenti hoolega oli läbi lugenud, see õige pärija pole keegi muu, kui sina! Jah, minu wenna poeg, sa oled see jäise omale oled sa peaftnud, mis sa meile oma sõbradele, arwasid wõitwat! Hugo, minu kallis laps tule oma onu rinnale!