Saarlane ZIS Teisipäewal, 13. Aprillil 1893. X. aastakäik. maksab - Pooles aastas I „ AZ „ Ilmub igul Kurefaares kauba uulitsas nr. 17. Saarlase toimetusele. Kurefaares. UW Ulcüüiliic poiitilm ajileht man- ja likuilriihwale. Kui kaunis on puhtus. Maailmas elarvad tuhanded moodi inimesed;  ühed armastawad lohakile olla, teised kasinaste; ühed mustalt ja ropult, kunas teised puhtust ja wiisakust armastawad ja ka katfuwad. Ühedel on see üks puhas, kas ta tuba, õue wõi kõik maja ümbrus kõiksugu musta ja prügi täis on, kunas teised jälle pea-muret selle pääle panemad, et ta ise, kui ka tema elamise koht seest ja wäljaspoolt hästi puhas ja kasitud peab olema. Puhtuse ja mustuse armastajaid on ilmas mõlemaid, seda näeme nüüd kewadesel ajal üsna selgesti, niihästi linnas kui maal. Linnas annab politsei alati kõmad käsku, et õued ja majad, kui ka uulitsad peawad puhtad olema, mis ka wahest trahwiga saab korda saadetud. Aga maal on selle poolest palju wiletsam lugu: Sääl waatab talu peremees oma suurt õuet, kuida see oksa raagu, kiwisi, puu tükkisi ja soppa täis on aga ta ei leia miskit nõuu selle puhastamiseks. Ta paneb aga lootust selle pääle: Ju see ükskord ise kuiwaks ja sellega puhtaks läheb! Tõsi küll, kuiwaks läheb ta ilma tuule ja päikse käes küll, aga kas paha ja kardetum  lõhn sellega ka ära kaub, selle pääle ei panda suüremat rõhku. Weel mõned nädalad, siis näeme juba kuidas maal wäikesed lapsed õue pääl märja sees aelawad, kust nad nii mitmed pahad haigused juhtuwad saama. Wanemata  arwamise järele on sce muidugi Jumala nuhtlus, kunas siis mu aade küla nõidade ja lausujate juure jookstakse, abi otsima. Minewal kemadel juhtusime ma paaris niisuguses kohtas käima ja nägema, kuidas lapsed, kes weel käia ei saanud, sea põrsastega ühes õues sopa aukus pöörlewad. Ma ütlesin peremehele. Kas see poleks parem kui teie oma õue oleksite katsunud puhtaks tehja, sest lapsed wöiwad ju seesugusest  kohast omale mõnda santi haigust saada. Nüüd on juba Meiukuu käes kunas igal pool kõik kohad kuiwad ja puhtad on. Peremees lõi käega, üteldes: Oh kus nüüd üks talumees seda kõik nõnda jõuab; külap Jaanipäewaks kõik juba puhtaks lähemad! Nõnda ütleb ikka üks hooletu ja laisk peremees. Ta ise on juba nii must ja pesemata, et uskuma peab, et sääl palge pääl küll mitmel nädalal mee tilka pole käinud. Mis tal sellegagi tegemist on, kuidas ta maja ja selle ümbrus wälja näeb. Kui ilus see oleks, kui maal, kus suured õued ja ümbrused on, kui need saaksiwad puhtad peetud. Praegu wõiks juba üsna mara õuede pääle wäikesed kraamid kaewada, et wesi ära jookseks; wõiks ka, kui rohkest lund on, seda ära wädada, et maa ruttu ära taheneks ja noor rohi üles tõuseks. Siis on ilus waadata ja sääl kõndida. See näitab kohe, missugune peremees sääl majas asub. Linnas on wäikesed õued, mis peawad saama häda pärast puhtad peetud, sest nagu igaüks teab, on kolera kartus ikka weel oodata. Ilmad lähemad sojemaks, kunas siis kõik mustus õuetes haisema hakab, mis tormisele kahjulik on; sellepärast peaks igaüks ise kõige hoolega selle pääle waatama, et ta maja seest ja wäljaspoolt hästi ruttu puhtaks saaks, ega mitte seda ootama jääma, millaS Jumala ilm seda kuiwatab. H oja isi, siis hojab ka Jumal! Ärgu ootku ükski nii kaua, kuni käsku saab antud, ehk trahwiga ähwardud, see on täitsa hooletus ja laiskus. On kõik kohad puhtad ja kasitud, siis on lust peremehel, kui ka wõerastel sääl wiiwida. Puhtus auustab oma peremeest, ütleb Hiina rahwa sõna ja see olgu ka meie maal kui ka linnas igal ühel alati meeles. Olgu igaüks ise puhas, olgu tema maja seest puhaS, olgu ka tema maja wäljas poolt puhas, kõige oma ümbrusega, siis jääwad mitmed pahad haigused meitest kaugele! C. Allik. Õigus wöidab. 15 Franz i järele Rutuga wõttis Rudolf kirja ja paberid oma kätte, kuuni graf Willem mõttid täis, suurde sammudega kambrit möötis, ja häkitselt ühe maalituse ette seisma jäi, mis Graf Hugot kui nöörimeest ettekujutas Lapsed! ütles tema ma jätaksin jo rõõmuga seda lossi maha, tahaksin rõõmuga  oma napi osaga rahul olla, kui ma taieste teaksin, et see tõeste minu wenna Hugo poeg on, kes meite warandust omale wõtab! Jumal, kes mu südamest näeb ja minu seeSpoolist liikumist tunneb, teab ju, et mitte omakasu ehk häbemata ahnus see ei ole, mis mind nende paberite, selle wöcra pärimiste waStu umbusaldajaks teeb. Aga waatke ometi siia, tehke silmad lahti ja waatke minu wenna pildi pääle! Tulge siia, kõik siia! Ning nüüd Anna, armas naine, ning teie Mathilde ja Rudolf pange nüüd tema nägu meite Metsahannesega  ühte. Hugo oli tõeste Metsahannesest  mõni aasta wanem, kui see pilt sai maalitud aga ükskõik, eks oli Metsahannesel  seesama nägu? Kas pole, km meie ta pääle waatame, kui oleks Hugo raamidest wülja astunud ja seisaks clawalt  meite ees? Ning nüüd tuleb üks werrwöeras  inimene paberitega, mis wastuseismata  näitwad tunnistama, et tema kaswandik kindlast ja tõeste Hugo ainus poeg on! Keda pean ma sääl uskuma? Eks ma pea enne oma südant ja silmi usaldama, kui neid kirjast? Kui ma esimist kord Metfahannest nägin, tuli mulle kui walgustus ülewelt, et ta minu wennapoeg olla wõiks olema peaks, ja selgemalt tema olemist ja wiisisi tähelpannes olen ma ikka ikka kindlamaks ses mõttes läinud. Oleks ma muidu seda poissi oma laste sekka ja oma südame se wastuwõtnud? Lapsed, tuhat häält minu sees hüüdwad, et need paberid wõltsitud, et see Väljatulnud eestseisja ja tema kaswandik petjad on, et wiimaks Metsahannes minu wenna õige poeg ja Lichtensteini grafkonna tõsine pärija on. Temale tahaksin ma rõõmuga kõik ära anda, mille wastu mu süda aga kõige jõuga paneb, inimestele järele anda, keda ma ikka ja igal ajal petisteks pidama saan ja pidama pean! Rudolf seisis kui uimastud, kui ta neid sõnu kuulis. Nüüd korraga oli see kate langenud, mis senni ajani tema sõbra õiged  olemist oli «orjanud, ehk ta küll juba ammu oli aimanud, et grafi osawötmisel tema wastu weel hoopis iseäranis põhjus olema pidi. . Tõeste, ütles tema, ning ta silmad sätendasiwad, kui ma oma tundmiste järel pean otsust andma, selle armastuse järel, mis mind Metsahannese poole tõmbab, siis pean ka mina wälja hüüdma: ta on sinu wenna poeg, isa! Ma armastan teda kui wenda! Iga liikumine mu südames hüüab, et tema mull ligem on, kui paljas sõber! Need inimesed on petised. Ah, waatke ometi, kuida Rudolfi sõuad minu arwamist kinnitawad! hüüdis graf Wilhelm, ja hilja aegu tuletas tema Hugot elawalt mu meele, kui ma oma ratsusulast, kellele ma mõnda armu näitnud, tema paha tegude pärast teenistusest ärasaatma  pidin. Tema oli õige Hugo ise. Nõnda sätendasiwad selle silmad, kui ta waim elawalt liikumas oli, ehk põlgmist täis kurjuse, petuse ja iga santuse wastu oli! See ei wõi teisite olla  Metsahannes  on minu wenna õige poeg, ning need wõerad katsuwad meid petta. Aga nad eksiwad, kui nad uskwad, mind nii kergest pimestada wõiwad. Ma pane nneile waStu künni ma wõin, ja raske wõitlus saab neil minuga olema. Armas mees, ka siis, kui need paberid täiest korra pääl on? küsis grafina, pani oma käe pehmest abikaasa wäljasirutud ähwardaja käe pääle ja waatis tema silmise. Tahab graf Wilhelm ennast laimduse kätte priiks anda. Tahab ta enesest öölda lasta, et tema ta peatas, rääkis siis aga julgest  edasi: jah, et tema ülekohtusel wiisil üht waranduft oma käes peab, mis tema ei ole, et ta õiged pärijat tema õigusest tahab wälja sundida, ja seda omale pidada? Oh armas mees, parem ometi waesust ja puudust kanda, km teutust! Isamaalt. Kuresaarest. Lihawõte pühad ja Suur nädal läksiwad siin üsna waiksesti mööda. Esimise  püha homiku mara mängis tulekaitse seltsi mufiku koor parkis Kurhaufi tornis „Nüüd paistab meile kauniste" mis kuuljaid rohkesti waimustaS.