„Seda temal wist ei olnud! mina nägin ainult ühe halli õige rahwuSlikült wälja nägija suka hallist oma kedratud lõngast. Kleit oli temale ihust ka waksa poolteist laiem kui tarwis ja ümber õlade ei olnud temal ka midagi." „Brrr! kui inetu! kuulge aga, mida ütelda tahtsin, Elsa ei taha täna kaasa tulla, kõik teised saamad tulema, Elsa ainult mitte." „Ning mispärast siis mitte?" „Tema arwab omal jälle peamalu olcwat. Meiega seltsis lustisõitma tulla ei ole temal iial wöimalik, siis on temal ikka peamalu, aga niipea kui ürasõitnud oleme, on tema jälle taieste terme, ning teeb kõik sugu rumalaid tempusi, nõnda nimelt, kuidas seegi on, mis tema praegu igapäew teeb, mng see ei ole, mõtelge ometi, midagi enam ehk wähcm, kui, et tema patimaja sulase küürakat tütart õmblema õpetab. Igal loomal on küll oma wiis, aga mina omast kohast pean tunnistama, et minul, iga kord kui seda inetumat küürakat, sissewajunud silmadega, kollase näuga last näen, külma wärin üle keha käib, tema aga arwab ennast kutsutud olema, sellele elukale mõistust  pähe ja sõrmede sisse ajama!" Paula raputas ennast nõnda waljuste, et lokid kõrwade lagast ära, näu pääle langcsiwad. FlitSncr waatas imestlemata pilkudega ilusa neiu otsa. Temale oli see praegusel silmapilgul  arusaamata asi, et tema Elsa Arnswaldi,  seda wäikeft kahwatanud Elsat korra armastada oli wöinud. Mis oli Elsa Arnswald oma igapäise näu ja iseäraliku olemisega selle neiu wastu, kes praegu tema ees seisis? see neiu fiin, oli ärakujutatud: tuli, waim ja elu! „ Preili Arnswald on minemast taimest saadik iseäralikuks jäänud," kinnitas Flitsner  omalt poolt. „Ja, on see teie meelest ka nõnda? minu meelest on ikka nõnda, kui oleks see õpetatud kana, tahtsin ütelda, vr. Schlichting selle juures süüdlane olewat. Palli õhtust saadik, millal tema ka Arnswaldil  oli, ning Poola moodu järel jumalaga  jätmata minema pani, ei ole ka Elsaga enam midagi õiget asja pääle halkata wõimalik, mina arwan, et nemad sell korral riidu läksiwad." „Riidu läksiwad? Mina mõtlesin asja hoopis teise olewat! minu arwates soowis tema preilit Elsat omale, ning see audis temale korwi, mida tema nüüd taga kahjatseb."  „Tema, ja naist wõtma? missugused mõted! ei, ei! temal niisugust mõttet olla ei wöinud! Kes teab, mis asi neil ees oli!" „Arwate tõeste?" FlitSneri wäikesed mustad silmad hiilgasiwad. Paula naeras südamelikult. „Teie minu herra saate minu sõnadest uut elujõudu, aga teate ka," lisas tema oma süüd wabaste ülestunnistades juure, „et see sugugi ilus ei ole, Elsakest tema selja taga manade tädide kombeltagarääkida?" Kui FlitSneri harjunud sõna: „pasfib iseäralikult," ühtegi kohta kohane oli, siis oli tema seda siin, aga seekord ei näitnud see, muidu ikka käepärast olew sõna, temale meele tulnud, tema jäi järsku mait, juhtus ! saatis aga mõned naisterahwad temalt > midagi umbest sell silmapilgul küsima, mille läbi tema Paula rumala tunnistuse pöäle I midagi koSta ei pruukinud. VII. Slaadowa oli seks korraks kõigist maha jäetud. Niipalju kui sääl terwise otsijaid oli, oliwad ennast kokkupannud, et ühes koos naabri külasse minna, Flitsner oli muidugi teada seltsi hing ja toimetaja, mis temale suurt rõõmu tegi. Elsa Arnswald jalutas üksinda wõeraSte maja suures aidas. Ema oli temale luba annud seltskonnast tagasi jääda, mis läbi siis temal ka täna wõimalikuks saanud oli, patimaja  sulase tütart Minnat särgiõmblemise saladustega tutwaks tehja, ning nüüdsammuS tema, ligidal olema, nõnda nimetatud kabelimäe  poole, et säält päikese looja minekut waadata.  Töö juures oli tema süda kergemaks jäänud ja tema mõtles järge kui kerge ometi ühe waese mahajäetud lapse süda armastuse läbi ärawõita on! Minna oli täna juba üsna jutukas olnud, tema oli ühest wanaldasest  naisterühmast rääkinud, kes nende majas elawat. Naisterahwal olewat sügaw, peaaegu mehe hääl ja imelik keele murre. Kui tema kellegiga hea olla, siis panna tema igale sõnale ke otsa, näituseks saada tema prauast juba Minnake hüütud. Ka olla tema ikka heas tujus ja naljatada kõikidega, hea olla tema ka ja kõigega rahul; riided ei olla temal ka mitte raskest paksust sammetist ehk siidist, nagu BreSlawi naisterahwastel, maid kergest linasest riidest. Käskida aga oskada tema nagu mõni kindral, ning sõnakuulelik pidada tema wastu ka oldama, kui ka ikka tõtt räägitud saama, muidu waadata tema oma suurte hallide silmadega nõnda hirmsaste inimese otsa, kui oleks tema klaasist, ja kui wõikS tema oma pilguga inimese südamesse waadata. Head teenistust leida tema wanemad ka tema oliwad. Tuluke olla ülalt toast hakkanud, kus ilmaski kedagi ei elanud. Õiget seletust ei tea praegus. Majad kui kraam olla kõrgest kinnitatud. Ka oii teises uulitsas -voorimees Kustu Loorentz'i inajas tuli lahti olnud, mida nad aga ise ära saanud kustuta. Mõlemist kohast paistab wälja, et sääl paha käsi tööl on olnud. Selle kewadised ööd näikse meie Kuresaarlastele  üsna kardetawad ja koled olcwad. Enamast igal nädalal on tulekahju olnud ja ikka ööse, kus kõik rahus magamad. Ka tulekaitse meestel näitab ost raskeks minewad, sest on nad öösel töös olnud, siis on päewane töö ilma wõimata. Suurem hulk on jo ka teiste teendrid, kcS heameelega puhkamise aega neile ei taha anda, maid kahekordselt  nende palgast maha wõtab. Kui palju neist on ka riiete poolest kahju saanud, iseäranis jala marjude poolest. Wähe on neid, kelledel pika sääredcga saapad on, aga kellel neid ei ole, sellel on wõimata midagi tööd tule juures teha ja peab nurga taha ennast hoidma, kui just meelega ei taha kamaschidest ilma jäcda. Hilja aegu lasi keegi kehwa noormees oinale uued kamaschid leha, mille raha ta muidugi mõnda aega korjanud oli. Nüüd tuli häkitselt tulekahju, sääl sopa ja palama sees rikkus ta need nii ära, et ei kõlbanud enam jalga panna, kust peab ta nüüd jälle wõtma? Mõni mõtleb küll: Mis sa lähed nii ligi ja miks sa ette ei waada? Hea on küll ütelda; kui nüüd igaüks nii päält waadab, kuida suurem huik seda teemad, kas siis mõib midagi aidata ehk päästa. Siiamaale oli meie linnas waikne elu, arwa oli mõne aasia paar tulekahju; nüüd hakab asi ümber pöörma- Ja kui see kaua nii läheb, siis ei jõua seda keegi wälja pidada. Paisud kautamad oma terwise mõneks ajaks ja mõni ka eluks ajaks. Mere turu on nüüd igal homikul hästi rikas wärskete kalade poolest. Jo nüüd igaüks omad himmud täis saamad. Hinnad on aga meel maga kallid, mis kull sellel aastal wist mitte odawamaks minema ei saa. Tori ja Naswa mehed halkamad nüüd Me ninasi kõrgemale tõstma, knida see iga kewade neil moodiks on, sest „raha põld" õitseb! See kcwadene ropp aeg tegi mitmele mehele peawalu. Linna uulitsad oliwad nii porised, et ei tahtand waewalt läbi saada. Ka maa-teed olid üsna põhjatumad. Inimesi käis wäga wähe linnas. Wanade inimeste arwu järele pidada meil üks wilu suwi ja warane talw tulema, sest et minewal taimel lund ega külma ei olnud. Saab näha, kas saab tõeks minema. Rahwa raamatust. Kuresaare pidada selle sui 200 kassakad tulema. Mis iarwis, ei tea keegi, sest üks arwab ühe ja teine teise asja pärast. Kärlalt. Sääl tahab kortsu orjus jälle enam kaSwada kui kahaneda. Kõige suuremaks ja hirmsamaks lakkumise paigaks näitab nüüd kiriku all olew kõrts saanud olewad. Igal püha päewal pääle kirikud peab kõrtsimees 25—30 rubla eest ära müüma, mis Kärla koguduse kohta palju arwatakse olewad. Õhtul mürawad joobnud mehed sääl üsna koledasti ja mis ka mõnikord esmaSpäew weel neist tühi ei ole. Kui nad siis küllalt juba akkunud on, siis ei taha ega suuda nad otse koduse minna, waid wõtwad maantee ääres sopa sees enne aset, künni pea natuke selgemaks on läinud. Oh kui sageli on see soow olnud, et kiriku kõrtsid saaksiwad ära kautatud, peaks seda soowi nüüd ometi kõrgemast kohast saama täitma hakatud, sellega ei saaks mitte üksi rahwa haridus etendatud, waid ka mõnigi hukka läinud hing lakkumise küüsist päästetud. Iseäranis oleks see meil Kärlalastel wäga soowitaw olewad, mida mitmed suure igatsusega  ootma jääwad. Kaarmalt. Kellamäe laada st. See nimetatud laat peeti 15. ja lö. Märtsil küll ära, aga porised teed ja wihmased ilmad keelasiwad suuremad hulka rohivast kokku tulemast. Esimise päewa homiku oliwad hobuste hinnad kaunis odawad, kunas teisel püewal poole rohkem nende eest pakuti. Näituseks: Keegi „parisnik" ostis esimise päewa homiku hobuse 12 rubla eest ja müüs teda teisel päewal jälle ära, 26 rubla eest. Ka oliwad rohkest inimesi kaugelt kokku tulnud, hobuseid ostama, aga jäiwad ometi kõrge hinna pärast ostmata. Kõige paremat „sehwti" tegiwad mõned linnast tulnud „linnukescd", sest mitmete külameeste taskud saiwad nendest kergemaks tehtud. Kõrtsi märjuke oli ka sell aastal sugu kangem, nii et ta mõnda puuküla meest pasa sees roomama ajas. Noh, ega seda siis imeks wõi panna, „laada aeg" siis peab lõbus olema. Karjast. Sääl tunginud mõned kelmid hilja aegu Parasmetsa järel olewasse Aaki kõrtsi, kust nad 40 naela suitsctud liha ja meel mõnda muud kraami saanud ära näpata. Karja pool peab wiljapuu aidade asutamine üsna hästi edenema, nii et igaüks, kellel natuke maad näikse olewad see oinale õuna puid senna istutab. Keegi talumees tellinud omale 100 noort õuna puud istutamise tarwis. See on kena mood; peaks aga seda mitte üksi Karjas tehtama waid ka teistes kihelkondades, sest see asutamine ei ole jo kuidagi kahjulik waid on wäga kasulik. Edasi! Wiljaudimaalt. Paide kihelkonnast. Rööa wallas on 6. Märtsil hirmus mõrtsukatöö sündinud. Ühe Rööa saunamehe juures elas üks Laupa walla päcwaline J. N. oma naisega. Nimetatud päewal oli wabadik oma perega kodunt ära olnud ja kui nad õhtu koju tulid, ei olnud päewalise naine mitte sääl. MeeS ütles, ta olla külasse läinud, aga ta oli nii rahutu, et wabadik Saarlane, 1890, 14