Postimees «.M Kolmapäewa?, RÄ juunil. 1896. aastakgik. Va> hind on: Wosli»» allutas b r. l. Postita aastas 4 r t . V. '. S.«> . . '/. . 2. - . . »/4 . 1.3 ö . . . kuuS —, K 0 w»s 40 , ?ga üksik nvwmerZ kop. 5 Kuulutuste petit»rida 5 kop., lehe eesotsas 20 kop. TeMmist Za kuulutust wStuwud waStu Jurjewls (Tartus): P. Schmidt, Mäesepp Millistser,Reinbaum,Karja,Lell,Zirk,Weidemann,Kurig Maag. TalltuuuSr. Postimehe *talit.Harju wärawaS, Busch Kluge Ströhm, Riphardt Tõnismäel, Trall. VärnuS: Treufeldt, Dreimann, Erikson, Ne!jasküwn«s aastakäik. K. Kosorowskp. ToriS: A.Martson. Sindis: Kirsch Uue-Wävdra : K. Tomberg. Kärus: H i!emberg. HalitugaS: T. Kentel. Amblas: Ä palvus. Wiljandis: Karow, Leoke Leppik. LLaiwaras: J. Muthmann. Suures-Jaanis: Hakkaja. KarkfiS: kirjutaja J. Jlwes. Põltiamaal:  Leihberg, Jürmaun, J. Terras. NuuSrakul:  Eichenfeldt. Võrus: Vielrose, Gaffron. Valgas: Rudolff, P. Grünfeldt, K. Hiob. Rakweres:  KuhS, P. Erna ja N. Erna. Kilingi» SõmmeS: J. Reimann, T. Tammann, Kawilda: kaupmees C. Grünberg. Oldres: J. Lammas. Vaudiweres: Inglist. Simonas: köster E. Peterson.  Jõhtvis: A.Roht. Nartvas: Grigorjens, Schönberg,  Wacker. Juhkentalis: Pa»p. Kreenholmis: Kuusmann. PaideS: Seidelberg. Kalles: Luuk. KeilaS: Maaberg, C. Tambach. Haapsalus: A. Koppel. KnresaareS: Lange. Waiknal: Weidermann.  Peterburis: Seeland, Leopas, J. Lindeberg.  Tsarskoje-GjeloS: Wainoff.: Tuseö igaÜ päeroal roäHa. ükS»eS «stte pühapäewadel, suurtel pühadel ega kroonuP Ü h a d e l. Toimetus on Peterburi uulitsas nr. S l(Henninqi platsi ääres) K. N. Hermanni trükikojas. Tallinnas on talitus Harju tvärawaS, TeSU majas Toimetuse adress liht- ja rahakirjadelc BvSpmHe* toimetusele, Wene keoto»: S» pe«uvõi, rusvru „ Postimees", Npkvmk, Zschxuspu. Eesti suur 6. laulupidu.  Nagu enne juba nimetatud, pakkusiwad soomlased teise . pidu-päewa õhtul Estonia aias külaleiba. Ajalehtede sõnumitest  oli warem näha, et „Työväenyhdistys" ja ponnistus"  ette astuwad. aga pidulised  paniwad imeks, et lähemaid  kuulutusi kusagil ei olnud ilmunud. Km pidu laulud lõpnud oliwad, teatati kõnetoolist pooluse" näitemängu,  millest pidulised arwasiwad,  et soomlased ette ei astugi. Piduplatsilt lahkudes nähti aga juba müürilehtesid wäljas olema, mis soomlaste konzerdist teatasiwad. Kell V-9 pidi selle algus olema, aga kell V-11 oliwad mõned üksikud  inimesed Estonia aeda kogunud.  Kui laulud juba kõlasiwad,  kaswas kuuljate hulk kord korralt ikka suuremaks. „Työväenyhdistyse" segakoori  laulud kõlasiwad puhtalt ja waimustawalt, sääl oli eestlase kõrwale midagi iseäralist  wõöraft, aga siisqi tuttawat  kuulda. Iseäranis tõstis see pidutuju, kui mõni laulu sõna nii eestilikult kuuldus, et sellest igamees aru sai. Lauludest olgu iseäranis nimetada  „Helsingi töörahwa marss", „Wenematka" ja „Lüpsja laul." Neile lauludele  plaksutati kaua aega käsa ja paluti mitmes keeles nende kordamist, mis aga tagajärjeta jäi. Ei tea, kas ei ole soomlastel  wiisiks laulusid korrata wõi ei saanud nad neist mitmekesistest  hüüetest aru. Kordamist  oleks nimelt selle pärast maja olnud, et suurem osa kuuljatest esimestest lauludest ilma jäi. Hr Ockenströmikandle-mäng oli kaunis kena ja selle pääle mõteldes, et etendaja pime on, ülikena. Puude kahinal sulatasiwad  pehmed kandle hääled ime mäel kuulaja südant- Kuda kuulda, tahtwathrOckenström  ka Tartus ette astuda- Kõige iseäralisem osa oli aga turnijate seltsi ponnistuse"  etendused. Trobikond noori mehi, kõik ühesuguses walges ülikonnas, tegiwad raudkeppidegakõiksuguseid kehaliigutusi,  ja nii karwapäält ja ühekorraga, nagu seda ainult zirkuses näha wõib. Kui nad teise järgul aga telingi-turnimist  etendasiwad, oli waatajate  waimustus suur. Seni ajani ei olnud eestlased weel näinud, et erainimesed sedasama  wõiwad, mis zirkuse kunstnikud. Soovida oleks, et Eesti nooredmehed selles asjas suguvendade järele teeksiwad. Pääle selle, kui kuulajad lauljatele ja etendajatele „nad elagu" oliwad laulnud, kõlasiwad  laulu-lawalt pääle programmi  weel „Maamme" ja „Savolaisten laulu," aga „Töörahwa marssi", mida mitmelt poolt hüüti, ei lauldud  enam. Kas sissetulek kulud ära tasus, ei ole teada. Osavõtmise puuduses ei või nad aga eestlasi mitte süüdistada,  sest mitmed, kes konzerdist  hilja oliwad teatust saanud,  jõudsiwad alles siis sinna, kui juba kõik lõpnud oli. Pooleli.) Wene meremehed ja nende keel . See olla ka üks põhjus, mispärast  madruste seast nii mähe menelasi on leida. Teine põhjus on see, et meie kunstlikult, nimelt selle läbi, et wäljamaal ehitatud lae- wade eest liig kõrget tollimaksu  wõetakje, ise oma käega ka übalae mandu  st ära kägistame. Mis taimis niisugust seadlust tarwis oli, sest ei jaksa meremehed aru saada ja ei wõi ka tulewikus ialgi aru saada. Kui laewasid ei ole, siis ei ole ka meremehi see on kõige logisem järeldus. . Meie jahtklube, kellel mitte priitahtliku  laewastiku rahakapp käe pärast  ei ole, on sunnitud ka soom » l a s i teenistusesse wötma, kellel muidugi  õigus on Soome keelt rääkida. Et niisugused madrused aga kõmanbamise  sõnadest aru saaksiwad, on Soome kipparit waja laewajuhiks wõtta. See tuleb pääle selle weel odawam, on wähem kardetaw ja koguni mõistlik tegu. Sest merel ei tohita naljatada ja tühja isamaalist sõnaköliuat  teha: juhtuma! korral mõjub kõige wäiksem eksitus, üks ainus sõna, millest madrus .selgesti aru ei ole saanud, nii kahjulikult, et laew kõigi tema pääl olewate kitsarinnaliste isamaa  sõpradega ja laia südamega maailmakodanikkudega mitte Kroonlinna  ei purjeta, maid Soome lahe Põhja. Kui „Kronst. Westn." kirjasaatja  meie laewanduse wiletsat korda tunneks, siis ei süüdistaks ta mitte jahtklubet maid mõistaks mõne muu nähtuse üle kohut. Wene tüürimees  wõi kippar ei püüa ühti oma diplomi alul üleüldisest mäeteenistusest  kõrwale pääseda, maid ta ei leia lihtsalt meremehena mitte teenistust, sattub wiletsusesse ja otsib endale nüüd kirjutaja, gorodomoi, linnajaos- konna ülewaataja wõi crrelschiku kohta." „St. Pet. Ztgi" kirja lõpul üteldakje  weel: ~Ma elan ühel kohal, kus iga 'Jumala päewal tehnikuid, meistrisid ja wäljaõppinud töölisi tarwis  on. Ja niisuguseid mehi ei ole tuhandepäälise Wene rahwa seas leida,  kes siia „tööd otsima" woolab. Niisuguseid mehi saadab Soome maa ja osalt ka Saksamaa wälja ja need mehed teemad ise tööd ja juhatawad tööd, ja räägiwad oma emakeelt. Niisuguse asjalugude seisukorral  hakkab ka äri ülem juhataja tahes wõi tahtmata peagi Soome wõi Eesti keelt rääkima, wõi ka Saksa keelt, sest see on teenistuse asi ja teenistus käib alati kõigist muist asjadest ees. Kui ma Peterburis oma n äikse aurulaewa tarwis madruseid  tahtsin palgata, el jäänud mulle paremat nõuu üle kui Soome aurulaewade  kontorisse minna ja jäält madruseid paluda; mujalt ei olnud neid saada. Peterburis, mis juurelt osalt just laewasõidu ja meremeeste läbi oma tähtsust kaubalinnana on omandanud, oliwad alles hiljuti weel Königsberist ja Memelist suwe pääle wäljarännanud sakslased laewalootside  ametis ! Ja sellessamas Peterburis  ki leia madrus, kes merehäda on kannatanud ja rma terwe waranduse kaotanud, nutte kohta, kuhu ta oma pääd wõiks panna. Ja kui siis niisugune  Petrow wõi Jwanow mere äärses Wene päälinnas mitte wangi' hoonesse ei sattu, siis wöib ta üks' nes erainimeste häätegewusele wõi juhtumisele tänu anda. . ." (Lõpp). Herra Thopmsoni kadunud poeg. Bret Harte jutustus. Meie kõik teadsime, et herra Thompson oma kadunud poega taga otsimas oli, ja nimelt niisugust poega, keda waewalt üles leida maksis. Et manamees üksnes selle nõuuga Kaliforniasse  läks, ei olnud ühelegi ta kaasreisijatest teadmata. Meie olime pea niisama hästi ta iseäraliste kehalikkude  omadustega, kui ta kombelikkude  migadega põhjalikult tutwaks saanud, kui wana mees ise, kes ära ei tüdinenud meile neid sema südamega kirjeldada. „Teie jutustasite praegu ühest noorest  mehest, keda „Punases koeras" on üles poodud, sest et ta kulla kaewandustes  olla waraõtanud," ütles ühel päewal herra Thompson ühe kaasreisijale. „Kas Te wast ei mäleta,  missugused silmad tal oliwad?" „ Mustad." „AH," ütles herra Thompson, nagu wõrdleks ta maimus ühte tähendust oma taskuraamatuft, „Karlal oliwad sinised silmad." Siis läks ta jälle edasi. Ei tea, kas nüüd wanamehe järele» kuulamise ja uurimise wiis teistele wasta meelt oli, wõi tuli see sellest, et läänes olema maailma jao elani» kud iga tundmust ja põhjusmõtet, millega neid liig sagedasti tüütatakse, naljakast küljest waatama hakkawad kuid lugu oli niisugune, et teised herra Thompsouit narrima hakkasiwad. Salaja liikus meie keskel üks ajalehe kuulutus käest kätte, milles kõiki mangihoonete  hoidjaid, ülema'd jne. üles kutsuti, kaduma läinud Karlast teateid saatma, ja igaüks teadis sest wiletsast olekust midagi jutustada, milles ta ütles nimetatud Karlat näinud  olewat. Aga siisgi pean ma oma rahwasugu meeste auuks nimetama,  et sest saadik, kui tutwaks sai, et Thompson kaunis snure rahasumma oma keerulise plaani täide saatmiseks oli määranud, niisugused pilkamise kõned üksnes harwasti tema kõrwu puutusiwad, ja tema juuresolemisel midagi ei räägitud, mis isa südant oleks haawata ja pilkajat wast kogemata  saadanat waewa palka wõinud kaotada lasta. Herra John Tibbitsi nalja tujul antud nöuu, kadunud nooremehe ülesleidmiseks ühte aktsia seltsi asutada, sai omal ajal koguni tõsiselt ära kaalutud. Päältkaudne waatleja ei wõinud Thompsoni iseloomus wast mitte ühtegi tähtsat wõi sõprusele meelitawat  külge leida. Tema elulugu, mis ta meile ühel päewal söögilaual jutustas,  tunnistas aga, et ta isegi oma weidratest kombetest hoolimata, hästi tegelik ja mõistlik mees oli. Selle pääle, et ta oma noores ja küpsemas elus kalgi südamega ja wägiwaldne mees oli olnud, kes oma naese oli surnuks piinanud ja oma poega merele minema ajanud, oli ta mammaks elades korraga wagaduse  tujusse sattunud. „See tuli mulle äkitselt jlNju-Orleans'is  aastal 1859 pääle," ütles herra Thompson, nagu oleks ta mõnest  külge hakkamast haigusest rääkinud.  „Astuge sisse kitsast wärawast olge nii hää, ulatage mulle oad ligemale." Wast oli see ka seesama worm, elus kõik tegelikust küljest waadata, mis päältkaudu arwates, ilmaaegu otsimisel tema mõistuse selge hoidis. Tal ei olnud mitte wähemat näpu- näidet, mis teda oleks põgeneja jäljile  wöinud juhatada mitte sedagi tõendust, et ta poeg alles elus oli. Ainult poolkustunud mälestuse abil tahtis endist kaheteistkümne aastast poisikest, kes nüüd juba kahekümne aastane mees pidi olema, laias maailmas  üles otsida. Pärast käis jutt, et ta otsimisel loodetud tagajärg olla olnud. Aga kuda? See oli saladus, mille üle ta ialgi sõna ei awaldanud. Seda leidmise juttu räägiti kahes teisendis. Ühe järele oli herra Thompson ühes hospitalis juhtumisi ühes haiges oma poja ära tundnud, kuna >'ee palawikus  sonides iseäralist waimulikku laulu laulis, mis ta oma lapsepölwes oli õppinud. See jutu teisend, mis loodud  cli südame kõige kallimatele tundmustele  auu andma, sai rahwa seas kõige ustawamaks, ja kui kõige auw wäärilijem õpetaja Gujhington, ühelt Kalifornia reisilt tagasi tulles, seda oma kogudusele ette kandis, siis mõjus  see ikka wäga südamesse tungiwalt.  Teine sõnum käis teist wiisi, ta ei olnud mitte nii lihtlabane, ja selle pärast, et ma teda ustawamaks arwan,  on ta küll wäärt siin pikemalt harutada. Herra Thompson oli wiimaks tühjaks  waewaks arwanud, oma poega meel elawate liigist otsida, selle wasta aga oma elu ülesandeks teinud, kõiki matuseaedasid läbi katsuda ja kõiki neid külmasid „Siin hingab" jne hoolega  järele uurida. Nii oli ta ka „Üksikul mäel" igapäewaseks jalutajaks  saanud. See surnuaed on aga kole, kurblik kink, kurblik nähtus juba ta üksilu seisukoha pärast, meel kurblikuni  aga walgete marmori kiwist laudade läbi, mille abil San Fran- cisco liun oma surnud kodanikkusid lendama liiwa all kinni hoiab, kes neid matta tõrgub, ja neid Luule wasta kaitseb, kes kangekaelsel jonnil ja kiusul neid wägisi jäält tahab ära pühkida. Selle tuulega ajas manamees  niisama kangekaelset kiusu ja pani talle kindlal tahtmise mäel agarasti  wasta kerge, laia linalindiga ehitud torukübar oli kalginäolisel raugal kõwasti ta hallide juukste pääle surutud, ja nõnda wiitis ta sääl päewade kaupa oma aega hauapäälkirjasid  waljul häälel lugedes. Määratu hulk pühast kirjast wõetud kohtasid rõõmu?tasiwad ta südant ja ta armastas neid oma taskupiibliga wõrreldes ja tõendada, kas nad ka õigesti oliwad ära kirjutatud. „See koht on Taaweti lauludest", ütles ta ühel ligidal töötawale hauakaewajale.  Mees ei wastanud midagi. Aga selle läbi ei lasknud herra Thompson ennast sugugi tagasi kohutada,  waid laskis ennast korbaga tema körwale alla hauda ja ütles, oma ülekuulamist tegelikumal wiisil edasi ajades : „Kas Te omal tööl wast ialgi olete ühe Karl Thompsoniga kokku puutunud?" „Pagan wõtku Teie Thompsonid!" wastas hauakaewaja kohtlasel südamel.  „See on wäga wõimalik, kui ta ilma õige ujuta on ära surnud," wastas manamees ja puges hauast jälle wälja. Wist juhtusgi sel korral, et herra Thompson kauemini kui muidu oli surnuaial aega wiitnud. Kui ta oma näo jälle limm poole pööras, järasiwad kaugelt juba tuled, ja mägiwaldne  tuul, keda teine teise üle mee- rewatest udupilwetest silma nähesgi wõis ära tunda, ajas teda pea enda eel linna poole, pea jälle waritses ta teda linna alewis koledate uulitsate  nurkade tagant ja tungis siis tagant selja möödamineja kallale. Ühel niisugusel uulitsanurgal juhtus see, et koguni keegi muu kui tuul, aga niisama üleannetu ja tige slewus,  needmise sõnaga, laetud püstoliga  ja raha nõudmisega wanamehe kallale kargas. Aga rööwel leidis kogemata terasest tahtmist ja raudset rusikat. Riisuja kui riisutaw ruselesiwad  ligemal silmapilgul maas. Aga kohe seisis manamees jälle jalul ühe käega kramplikult wöidetud püstolit hoides, teise käega ühte koleda  näoga, liiderlikus olekus noortmeest  kõrist kägistades. (Pooleli.) Seda ja teist. Algupäraline koera tapmine Pärnus. Hiljuti tahetud ühes Pärnu linna pääuulitsas kusagil majas,  nagu,,'Lern. Ztgile" kirjutatakse, manast truust hoowi-wahist lahti saada ja palgatud selle pärast paari kopiku eest üks mana mehikene koerale otsa pääle tegema. Mees lasknud koera keha wiletsa rewolwriga ümberringi kuulisid täis, mis aga surma ei ole toonud. Tapja tahtnud siis koeral labida sõrwaga pääluud puruks peksta, mis ka osalt korda läinud. Koera kisa pääle jooksnud suur rahwahulk kokku ja kaks gorodowoid waadanud timuka tööd päält. Selle aja sees aga, kui mees hauda kaemanud, et koera elusalt maha matta, on sellel korda läinud kõrwale ronida. Raskesti  haawatud koer hulkunud mitmest uulitsast läbi ja pugenud wiimaks kuhugile kotta. Keegi herra pannud