Saarlane Ultüldine pslltikil ajaleht ma- ja linnarahmle. MM lk IS. Teisipäewal, 29. Märtsil 1894. Xi. aastakäik. maksab: Saaremaal?ool:s aastas 1 „ „ Postiga saadetud aastas. A „ „ Pooles aastas I „ 23 „ Ilmub igal töisijsAstVt»?. ..Saarlase" toimetus ja wSljaandmine Kuresaares kaubauulitsas ur. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares. maksab S kop. Röömus sönum. Täna wõime Saare rahwale selle tähtsa rõõmu sõnumi teada anda, et selle laulupidu  luba, mida Saarlased selle suwe, 7S-aastase mälestuseks tahawad pidada, kõrge kuberneri härra poolt nüüd lubatud on. Kuida kuulda, saada see pidu umbes Nelipühi kolmandamal pühal ära peetud. Igat laulu koori saab siis palutud aegsasti laulu õppimisega ruttada. Et see suur tänupidu  meie Saaremaa rahwale saab Valmistatud,  siis oleks wäga soowida, et sellest hästi rohkest saaks osa wõetud. Tantsimisest körtsides. Kallid suguõed! Raiuge see inetu ja jämedaks kaswanud ohakas maha! Ohakas, kes jõudsaste ja uhkelt edasi kaswab, on naisterahwaste kõrtsis käimine  ja sääl tantsimine. Kuidas saawad meie kallid, kristlikud pühad sellega rojaStud, pühade waikus ja rahu pühadelt riisutud. Olgu see Jõulu, Lihawõtte ehk Neli pühil ning weel tihti, kaunis tihti muudel pühadel. Suurematel pühadel on juba teisel pühal kiriku põrandad noortest inimestest tühjad, kunas sääl weel mõni wanake ilmub; selle wastu on aga kortsu põrandad puu püsti täis topitud; kuS üks poiss ja tüdruk mina klaasiga ühesnurkasjateinepaar teises nurkas sobistawad  ja kõrtsu põrandal tuigerdawad. Niisugust  halba kommet on kaunis laialt olemas. Kõrtsides tantsimine on küll juba nii harjunud  asjaks saanud, et selle wastu awalikus paikas peab wastu astuma. Kõrtsist kodu minijate seas kõlgmvad häbemata wiisil mõned alkoholist uimastatud päädega poisid, tüdrukute kaelas  iviimased  ei ole ka ausad sellega sugugi. „Noh, ega ometegi kaks päewa järges ei jõua kirikus käija aga ime, et kaks õhtud kõrtsides tantsides keegi ära ei wäsi, kus pea higist rohkem otsas tilgub, kui palawal päikese paistel heina niidul, ehk rehe ivarda all. Ei ükski ajalugu, ei ükski püha kirja salm too meile selle kiituseks kuld pärlid! Auusad Eesti sugu õed! Miks harjutute endid sarnase pimeduse katte all, kellest walguse kiired haledusega tagasi põrkawad? Ilusam oleks kui endid külades ja taludes kokku kogute, sääl laulu ja mänguga karskelt  aega lõbusaste ära wiidate. Uuemal ajal ei tohiks ka keegi aja igawuse üle kaebada, sest heaks lõbuduseks on igal ühel kirja tee lahti ja selge. Neiud, ärge laske niisugust kommet eneste seas mitte laiali laguneda, sest see toob teie nimele häbi, hinge elule ja Noorusliku elu musidele kaemab ta haua! See ei ole mitte paha, kui inimesed rõõmsad on, aga kui kõrtsides rõõmus olla. see on inimese langemine, auuga ja iluga- Küll on meile nähtawaks saanud, missugust  järeldust kõrtsides tantsimine on toonud; kui mitmed ja mitmed on selle läbi oma taewase Isast antud hea ja tubli terwise ära kaotanud, et oma terme elu aeg seda peawad taga järele tunda saama, et nad selle lõbu otsimisega eksituse tee pääle on juhtunud ja kui mitmed noored inimesed ei ole pidanud selle läbi oma elu lõpetama ja enneaegu hauda minema. Kui teid armsad sugu õed kiriklik Jumala teenistus mitte ei jõua tõsiduses pidada, teie mõtteid kõrgema asjade poole pöörata, kui kõrtsides wiinast uimastatud meeste kaen» lasse tantsule lähete, siis on see üks tundemärk  et teie kõlbulised kombed kadumas on. Armsad neiud ja peiud, ärge minge ilmaski kõrtsi tantsima, ega muidu muul wiisil oma aega wiitma, maid katsuge koduke omale paremaks aja wiitmise kohaks malmistada.  Jääge neiud kodusse, siis wõidate enestele kõige kallimad loorberi pärjad pähe, isamaale iluduseks, kodumaale kenaduseks! Äa teie peiud, olgem kui mehed kõrtsi minemise  waStu ja käige oma õrnematega mõistlikult ja wiisipärast ümber! J. A. W—n. Salakauba-wedaja poiss. 1S Franz Hoffmann'i janle C. G. Tõepoolest oli suurem hulk piiriküttisi saagiks langenud wankrite juure walwama jäenud, ja wäike osa wiis ehk kuus meest oli piiri-tollimaja juure tagasi saadetud, wankrite ammumiseks hobusid tooma. Hanka kuulis öö waiksuseö selgeste, kuida piiriwahid  rikka saagi üle röömustasiwad, ja üksnes sellepärast nukrad ja pahased oliwad, et salakauba-wedajad ise nende käest paesnud oliwad. Reed äraneetud hulgused! Ales waua Seferl üsna waljuSte. Nad oliwad meil juba päris kindlalt lõksus, ja sääl peab wiimafcl silmapilgul see wõrukael, Hanka, äralippama. Mis annaksin ma selle «st, kui ta minu kätte langeks! Metsas kõrgema tamme kõrgemas oksas peaks fee poiss mull siputama! IM on sellest süüdlane, et ta ara» lippas, kuid sina ise? Ales teine. Oleksid sina paremini tähele pannud, siis poleks ükski neist lontrustest meite käest püesuud. MM on nad Mk oma teed WUUd. '— Mina sellest süüdlane? wastas Seferl mihaselt. Kas wahest püülil poissi minu hooleks andis? Küsi ometi pars» Stefani käest, miks ta Ma ärajoottta  laskis! Kui ka, AKS kolmas. Ehk küll poiss ära jooksis, oleksime meie ometi salakauba-wedajaid pidanud kätte saama, kui teie neid mitte läbi lasknud poleks. Nad istusiwad ju nagu lõksu sees! Mikspärast  ei pidanud teie mitte kaant paramine kinni? Wõi nõnda? Siis jälle meie, kes meie ainsalt seda mürtsakut wastu pidama pidime? wastas Seferl pilkama kibedusega. Säül seisku mõni paigal, kui nõnda kolmkümmend, nelikümmend hobust nagu häikse-pilw mürades pääle tulewad. Enne kui meie meel märkasime, oliwad nad sääl, paiskasiwad meid hunnikufe maha, ja kihutasiwad  üle meite peade minema! Katsugu keegi seesugust parme kinni pidada. Ehk oleme meie mahest taganenud? Ei! Meie paugutafime ja lasime endid maha ratsutada! Tahaksin teada, kas mõni teisiti ja paremine teinud oleks! Tühi lori! —- Scferl'il on õigus! ütles jälle üks hääl, milles Hanka pääliku oma tundis. Tema ja ta osakond on teinud, mis neile wõimalik oli, ja ükski teine ei oleks nende seisukorras paremine teha wõinud. Sellepärast, ärge tülitsege, mehed. Teie wõite eneste saagiga rahul olla, mida teie püüdnud olete. Ja muidugi, ja muidugi, Teie heldus, ütles see mees, kes Seferliga nookSlenud oli. Meie ei ole sellega ka mitte nii wäga pahaste mõtelnud. Mis kahju on neist meestest, keSsed meite käest äralippafiwad?  Üksnes seda Võrukaela Hanlast tahaksin ma hea-meelega kätte saada; et ta oma nuhtlusest mitte ei päeseks. Kuidas on ta meid kuude wiisil nina-pidi wedanud, ja näitis ometi nõnda õiglane ja auuS olewat! Üks wiimane kawal jõmsikas! Mitte kellegi tarwiline lontrus! Ma ei tea mitte, jah, wastaS päälik ja siiski on mull jälle Hanka'st halemeel. Et ta meid narris, selleks peab iseäralik põhjus olema, sest wiimati, raha pole ta meite käest iialge wastuwõtnud, sellepärast pole ta ka mitte igapäewastest salakuuljatest, kessed enestele kallist hinda maksta lasewad, ja wiimati ometi salajas salakauba-wedajatega ühes nõuus on. Ta peab wist üks narrilik tembutaja olema, see Hanka. Tark ja osaw on ta tõesti, ja nõnda kärmas, kuida ma weel waewalt ühte poissi tema manuses näinud olen. Suil ja talwel, päewal ja ööl, wara ja hilja jalgade pääl, ja sääl juures ikka wilets toidus ja weel wiletsamad riided! Kui see poiss pool nii palju usinust ja terawust tarwitaks, õiget tööd teha ja õiglaselt elada, nagu ta tarwitanud on, meile luisata ja meid petta, siis wõiks tast weel midagi tarwiliku ilma sees, ja tubli meeS saada. Aga nüüd on see wist hilja, sest keegi ei saa teda enam usaldama, et ta kord paha tee pääl käinud on. Kahju sest noorest poisist! Mis saab wiimaks ta ots olema? Küll wist wõlla-kõis, ehk üks piiriküti kuul, mis juhtuwal korral ta eluküünla ärapuhub! Kahju temast, ütlen ma! Salakauba-wed<»