wiisi omale ette kujutanud oli, wõi nägi tema praegu lahtiste silmadega und! Aga see ei wõinud ometi unenägemine olla, et tema käsi ühest soojast inimese, ei mitte külmast maimu, käest peetud sai ja LkS tugew mehe käsiwars tema ümbert kinni mõttes, teda oma tuksuma südame wastu suruS. Neiu pea käis ümber, tema armas ennast äraminestawad ja surus silmad kinni, alles siis tõstis tema neid jälle ülcsse, kui kaks jooja huult omade pääle tundis surutud olewat. Jah. see tema oli. See oli tema tõsine nägu, mis praegu aga kui päewa paistega ülemakstud, tema pääle maha waataS, need okwad tema pruunid silmad, mis umbest neiu omade nägu oliwad. Elsa nägi neid praegu wüga hcaSle, sest et tema oma pead Echlichtingi rinna najale toetas ja see suure armastusega neid tema pääl wiibida laSkiS. Elsa tundis selgeste omas südames, et kellelgi teisel niisuguseid ilusaid silmi olla ei wõi. Nüüd hakkas tema ka rääkima, Elsa kuulatas suure tähele panemisega, nagu oleks tema säält midagi iseäranis tähelepanemise wäärilift uudist kuulma saada arwanud. „Minu armas Elsake, minu kallis ilus walge juusteline õnn!- sosistas tema, mis aga igale päält kuuljale Elsat mahaarwatud, sugugi waimurikkaS ette ei oleks tulnud. Hääle kõla kuuldes, tõmbas Elsa ennast kohkudes tagasi, tema oli hoopis ära unustanud.  et nemad üksi ei olnud. „Otto ja tädi Liisake, mis nemad minust arwama saamad!" hüüdis tema segaselt ümber waadates. Seda aga nähes, et kedagi Ml ei olnud, pani tema oma peakese jälle km marju otsides, Schlichtingsi rinna najale, kes omad huuled tema kollaste juukste wastu surus ja seda mööda edasi rääkima hakkas: „Minu armas wäikene Elsake, olen sind ometi korra püüdnud, nüüd aga ei lase mina sind wäikest kurjategijat enam lahti, kartuse pärast, et jälle ära põgenema saaksid." Elsa waatis aralt tema poole ülesse ja ütles kartlikult: „Mina tahaksin teielt midagi küsida!" „Teielt? Siin ei ole kedagi, kellele teie ööldud saab, siin ööldakse ainult sina, kas said aru? Enne ei saa mina ka ühegi küsimise pääle waStust andma, kui et sina mind nõnda kuida ütlesin, nimetad. Noh —" „Mina tahaksin heameelega teada, kust Hans Schlichting seda aru on saanud, et Elsa Arnswald teda —" ! „Armastab", tahad sina wist ütelda." j Elsa nikutas wastuseks pead. ! „Waata kui targaste minu wäikene kelmiks l ennast awitada osab. Aga mille pärast I on siis inimesel üks hea, tark, armas, mana > onutütar, kellele inimene kõik oma kurwas!  tust ja häda kaebada wõib? mina kaebasin I temale oma karmi saamist ja tema ütles ! kohe: «Mina tahan selle põhjust wäljauurida. j Sagedaste on üks male arwamine kahe j inimese elu õnne rikunud, teie juures mu j lapsed ei tohi see mitte nõnda sündida." ! Waesel Liinakesel on enesel niisugune kurw I lugu olnud ja sellepärast nüüd tahaks tema - kõiki, keda armastab niisuguse õnnetuse eest hoida. Umbest sellepärast, et mind sarnatse j kurwaStuse eest hoida, tuli tema, sellest j hoolimata, et tiidus leikuse aeg ja tema ! oma mõisa Lüttenhaageni hing ja elu on, I Wittfurti, leiab aga, et ArnSwaldi perekond säält ärareisinud on. Tema reisib nendele Slaadowase järele ning peab ennast sääl ülewel, hoolimata sellest et hapu mauline hallika wesi tema terwele ihule, nõndasama, kui wee pruukijate läilad taga rääkimised, tema weel terwemale hingele, wasta meelsed on. Saalt aga leiab tema minu kalli tuwikese, pikali kesk sammelte ja kuuse pindade keskel, ainu üksi ja kurwa meelega, wist ühe ärajooksnud inimese pääle mõteldes. Kas ei olnud nõnda?" Hans Schlichting peatas, et neiu näust wälja saada, kas tema julged mõtted ja arwamised ka õiged olnud. Kui Elsa teinu jutu tõendades tema otsa watas, jutustas tema edasi: „Tädi Liinakese meelest on tuwike kohe üle wäga armas, tema kirjutab minule ühe pikema jutustuse, mida tema minu tuwikese käest kuulnud, tema peab seda sellepärast kirjutama, et jeesuitlikult seda mitte rääkida, tõutanud oli. Kirja pääle tulen mina Slaadowase, ehk küll ülikooli õpetus weel seisma ei ole pandud, teie olete aga wälja sõitnud, kuhu, oli meil teada, millepärast siis ka ajawiitmata seie rutafime ja sellepärast  et kergem kaup oleme, juba enne teid siia jõudmise, ning siin hiiglapõhja lõhcStikust leidsin mina nüüd wiimakS ometi oma kullakese." Schlichting jäi wait. See oli üks tõeste imestelemise wäärt pitk kõne, sõnad waese ülikooli õpetaja suust. Täis ootust, et neiu ka kõnelema saaks waatas tema ta otsa. Elsa aga hakkas mõlemate kattega tema kaela ümbert kinni ja hüüdis: „Kas tead, et tädi Liinakest peaaegu nõndasama wäga armastan kui siud" Isamaalt. Kuresaarcst. Teadaandinine Kuresaare pvstija  telegrahivi kontorist nende kirjade üle, mis on tagasi tulnud. Päras! wihma paistab päike. Nüüd on meil linnalastel jälle endine rahu «valitsemas.  Tulekahjud, mis kõige rohkem inimesi kohutawad, on lõppenud! Igaüks wõib jälle endist wiisi ööse rahulikult oma une woodis magada! Ka meie tulekaitse seltskond, kes küll iga silmapilk walwama peawad, näikse siiski natuke rahulikumad olewad. Saksakeelne nädalaleht on künni siiamaale suuri pitki kiituse kirjast nende kohta toonud, mida nad ka suuremast osast ära on teeninud. Termis, mis inimesel üks kallim asi peab olema, on nende seast nii mitu ära kautanud, nii et seda koledat aega oma eluaja mäletama saamad; nii kuida mesi ja tuluke ühe teise «vaenlased on, nii on soe ja palani inimese tcrwise «vaenlased. Igaüks katsus seda teha, mis tal «vähegi wõimalik oli; ei hoolinud keegi sellest, et riided ehk pale ära pvlesiivad, maid kõik nähti seda sõna omale lõpetuseks  soowiivad: „Ma olen teinud mis olen «võinud!" Kuida kuulda olla mõned nende seast aunrahade osaliseks armutud. wad ülemaalascd kangesti mii na jooma wastu sõdima. Kasinuse s-ltsisi saab mitmese kohtadesse asutatud, millede kasu ka juba mitmes kohas näha on. Oh millal jõuame meie Saarlased ka nii kaugele, et igaüks wiina wastu wõitlcmisele läheb! Millal jõuab see aeg, et meil ka üks kasinuse selts elutscmas on, kes aitab meie rahwast joomise paelust päästa! Küll oleme paari korda sellest kõnelenud, aga mis see üksi aitab, km keegi kätt külge ci pane. Meile on mitmest kohast kirjast saadetud, mis ikka selle seltsi elule kutsumiseks on kirjutatud. Mitu isamaa wenda oleks maga selles nõuus olewat; aga meel puudub üks peamees, kes ohjad peuSse ivõtaks, külap siis taga lükkajaid ka ehk tuleks, kes aitawad kuS abi tarmis on. Sellepärast: Edasi tööle!! Kõik asi. mida laidetakse, kaub wahest ikka ära, aga üks paha wiga, mis mitte kaduda ci taha, on tagarääkimine wõi k e e l e p ekSmine ja teiste inimeste tcutamine, ei see taha naljalt kaduda. Kõige suuremad selle ameti meistrid on mõned meie linna „köögi kubjad" ja ka mõned noored naised! Kui mitu korda olen ma ise kuulma juhtunud, kuidas wõeraid inimesi saab kurjasti taga räägitud. Üks niisugune paha koht on siin linnas ühe wäikese rohilise aja pääl, kus paar tüdrukud künni poole ööni mööda minijaid inimesi silmitsewad ja luurawad, ühe juurest ühte ja teise juurest teist wiga otsimad, mida nad siis jälle teisel homikul turul manade memmedele ette pajatawad, mida need siis kohe jälle kaugemale toimetawad. Kõige rohkem näikse noored mehed nende jutu põhjused olemat. Need on nüüd ka juba nii kartlikuks läinud, et ei tea enam kuidas kodus ehk wäljaS peawad riides käima. Kuipalju sellepärast nüüd tülisse on läinud, olga siin nimetamata!  Kas see poleks üks armas asi olewat kui niisugune sala sahin wähcneks ja ligimese pääle paha keele kandmine kauks. Enne olimad ikka manad memmed need suuremad meistrid selle pääle need näikse nüüd natuke wäsinud olewat, kunas nende asemele jälle „köögi mamselid" seda ametid paremine pruukida mõistawad. Oh, milla jõuab see kaduda! Kuresaarlaste „paradiis" park hakab üsna silm nähtawalt omale teist ülikonda ümber wõtma. Puud ja põõsad ajaivad nuppusi, kunas teed juba mitu nädalad ilusad kuiwad on. Pea hakaivad ka musikad ome hinganuid wärkisi tööle sundima. Majade ehita mine ja parandamine on siin jälle hakkanud. Walge püksi mehi, müürisepasi näikse igal homikul tropp haawalt uulitsatel käiwad -—Juutide arm tahab meie wäikeses linnas liiale minna. Ei pole enam meie sugu rahwal kusagilt korterid saada, iseäranis meel nüüd kcwade ajal, kuS majad pati-sakstc wastu saamad walmistatud. Kus aga kusagil üks wäikene korter tühjaks juhtub saama, on juba juut teisel päewal sees ja annab ka rohkem üüri raha, kui meie sugu rahwas. Ka on nad käsitööde päälc suured meistrid ja telliwad kõik suuremad wälimised tööd juba talwel ära, muidugi poole hindadega; siis on pärast töö muidugi, ükskõik kuidas tehtud, aga kes sellest hoolib. Meie tööde andjad ei taha ka sugugi selle pääle waadata, kas töö hea on, maid kui ta aga odaw on. WaeSte käsitöõnikudele tikub mägise peenike kätte tulema. Jaanist kaebatakse, et sääl randades mäga rohkesti õlut ära juuakse. Kelledel mitte kala püügi wärkisi ei ole, need peawad siis meremeestele joomist kätte wedama, kes seda hea meelega nahka panemad, aga selle eest siis suuremad midagi ei anna, nii kuida õlle tegijad seda soowiwad. Wäga hirmus olnud see pühade ajal, kunas mitu meest õlle kehadega paarid päewad randas seisawad ja kalapüüdjaid lakutawad, kes siis pärast purjus peadega kisada ja trallida, et kole kuulda. Kirjasaatja  soowib, et selle mere äärsete joomise wastu midagi nõuu peaks otsitama, et see ära kauks: Ka arwab ta, et riigi walitsus selle läbi kahju saab, sest need kehad, mida sääl tühjendakse, ei maksa jo aktsisi. Ka meie omalt poolt soowik- lB Saarlane, 1890, kiri?' saadetud? Kellele? tagasi tulmid? Kinnitub Rüga. Jakobson. Ei ole leitud Tallinna. Michcl Arn. » Rezoreloe Franz Kondra- Wilhclm Tilling. „ Ädo Mäggi. Lihtkiri - Johann Kallas. Ei ole täielik.