Postimees »r, siz Laupäewal S 5. septembril 1899. ?letjaskümneskotm«»s aastakäik. Tuleb iga püew wälja, üksnes mitte SÜH apäewadel, suurtel pühadel ega kroonupühadel. Kzßt «Sdatit itmuS eralisa. Toimetuse adresS: toinietuiele lursewis: Wene keeli: L?» rss. Toimetaja kõnetund: linna Raekojas, lehe talituses  kell I—2 I. „PoStimehe" talitus ja trükikoda, kus ka muid rüklitööstd toimetatakse, on JurjewiS linna raekojas, nsseminek Suure Turu poolt. Tallinnas on abitali- MS Harjuwärawas, Tesloni majas; WiljandiS abilalitus.  Lossi uul., Ellrich'i majas, A. Töllasepp'a raamatukauplus. Rarwas abitalitus. Vaksali uul. Leinbaumi majas. Tellimise hind on: Pssttga 12 kuu pääle 5 r. k.. voStita Iku» sää!c 4 r 11 ... 4r. S 5 k.. . 11 « »r. 70 . 10 „ . 4r.30 ' , . 10 » .. »r. 35 .. » . 3r. 85 k., , n . ~ sr. 8 .. . 3r. 45 k.. 8 , 2r. 70 7 „ .. 3r. 05 1.. . 7 ... 2r. 35 . « „ . 2r. «0 1.. , « . „ 2r 5 . 2r. 20 „ 5 . .. Ir. 7« 4 .. ..1 r. 80 k., . 4 ... Ir. 35 » . Ir. »5 .. z . .. Ir. - 2 ... —r. S 5 k. . 2 ... r. 75 1 .. . -r. 50 k.. .. l .. - r. 4» Väljamaale 2 korda nädalis saates ei rbl., iga päew saates 10 rbl. Üksik nummer 3 kop. Kualutustepetit-rida 5 kop., lehe eesotsas 20 k. Kell 11 e. l. ülesantud kuulutuses wõiwad wee selsamal päewal ilmuda. Tellida wõib ainult iga kuu 1. päewast alates. Adressi muutmise eest wleb 10 kop. maksta ja wana adress ülesauda. Saamata  jäänud numbrid saadab lehe talitus ainult siis maksuta järele, kui nende tellimine 14 päewa jooksul pärast numbri ilmunust postile on pandud. Meie karjapidamisest. MöisawaMseja J. Lillat. 111. Waatame lühedalt, kuis asjale übi leiame! Wasikat lehmast imeda lasta, on ju wäga loomulik, aga Võõrutatud wasikas kaswab niisama hästi, kui imew wasikas, ainult esialgust!  näitab sääl natukene wahet olema, aga pärast poole kaswab joodetaw wasikas jälle natukene ru- Nuum wasikaid imeda lasta, on sagedasti wäga kasulik. Wasika imetamisel on aga wäga palju halbu tagajärgesid. Esiteks jääb mõnel hääl piimaloomal halb imemist amet järele, ta imeb kas teisi lehmi, ehk iseenuast. Teiseks ei lase sagedasti see lehm, kes wasikat on imetanud, ennast enam nii kergesti lüpsta. Kolmandaks on piima sünnitus udaras ennast wasim imemist järele harjutanud ning ei Vota lüpsi aega ära, nii et kui ükskord jälle lüpsmine  oinas tarwilises korras on, siis on kõige paremad piima kuud mööda ja selleaastane tasu on kaotsi läinud. Selle wastu wõib abi leida, lui wasika 2 —3 korda päewas> lehma alla imema wiiks, mis aga wäga tülitaw oleks. Wasikat ei ole sündimise  järel mitte tarwis näljutada, sest temal ei ole söömine weel mitte sugugi harjuuud awch Wajd Helleks sunniwad teda seedimise ja toitmise organismused, ning wasikale siis juua anda, kni ta seda joowib, on loomulik  ja õige. Karta ei ole, et ta palju joob, seda teeb ta ainult pika näljutamise järele. Kes walwab põdra wasikat ehk metskitse talle metsas ? Kohu piima rööwimisega tehtakse suurt pattu. Iga elu-wasikas peab niipalju kohupiima saama, kui lehm lüpsab ja wasikas seda ära juua jaksab,  sest kohupiim puhastab wasika soolikaid lima sarnasest olusest, mis enne sündimist sinna kogunud. Ei saa wasika kõht aga mitte puhastatud,  siis jääb ta haigeks, ta on lahti ning jääb kiduraks. Wasika liig kaua piimaga jootmine, teeb tema kalliks. Piimaga jootmine kestku ainult  11 —12-da nädaliui, siis joodetagu  teda muu ehk ristikheina thee weega, andku päewas IV2— 2 naela kaera jahu ja niipalju häid aru heinamaa heinu, kui süda himustab. Üle kuue toobi piima ei ole wasikale tarwis päewas anda, seda on ka ainult  ühes ainsamas nädalis tarwis. Kuis esimesel kolmel kuul wasikat peab jootma, selle üle on igas põllumehe  kalendris häid tabelist leida ning ei maksa seega täna aega wiita. Niipalju oleks siia aga juurde lisada, et mitte sel kombel, nagu tabelis seisab,  wasika jootmist ette ei wõi wõtta. Näituseks tõuseb wasika jootmise algul  iga nädali piima rohkus umbes 1 toobi wõrra ja hakkab pärast poole sellesama wõrra jälle langema, kus puuduwa piima asemele wesi astub.  Sun ei wõi mitte uue nädali esimesel päewal kohe toop piima rohkem  ehk wähem anda, waid see peab nädali jooksul aegamööda wiimasel päewal nii kaugele jõudma, et wasikas  ja tema kõht sellest mitte aru ei saa. Wäga ettewaatlik peab piima alandamise juures olema, sagedasti ei joo järsu muutuse järele mõni wasikas mitte sugugi enam, enne kui Viimaks nälg teda sunnib. Seni on ta aga wäga ära lõpnud, mis ta kaswatamise pääle wäga halwasti mõjub. On sarnane wasikas hää ja ilus, et teda ikka kaswatada tahetakse,  siis peab temaga jootmise alguselt  jälle pääle hakkama, aga mõni kord on seegi abi wäga wisa anutama.  Wasika kõhtu peab aegsasti ettewaatlikult raskemalt seediwaid toiduollusid seedima harjutama, et seedimise riistad ehk organid endid täiendatsiwad. Umbes neljandamas nädalis peab kaera jahu söötmisega hakatust tegema, esiotsa õige Väikesel  mõõdul ning peab siis esimesel aastal iga päew kuni 2 naela jahu andma. Wäga tulus on, kui ju poole aasta Vanaduselt terweid kaeru jahu astmel söödetakse, ehk siis küll mõni tera terwelt ning seedimata kõhust wälja läheb, aga seedimise jõud läheb tõwemaks jn lyomad saatvad  kõwa kindla liha, mis piimalehmade  juures joowidq on. Jahu ehk pigistatud wilja söötmine on aga piimaloomadele ikka kasulikum, kui terad, sest meie karjloomad on pikakõrrelise toiduga harjunud ja melawad lühikesed Viljaterad terwelt alla, kuna noored loomad neid rohkem  puruks näriwad. Jahu söötmise  wastu on aga wiimasel ajal palju räägitud, sest et jahu tolm kopsutõbc sünnitada. See ei ole aga muud tui kaunis kartus. Kopsutõbe  patsilluse edendajaks on soojus ja külm, aga mitte jahu tolm. Meie talurahwas, kes enne kültpa js soojaga  rohkem harjunud, ei tundnud palju tiisikuse haigust, ehk küll kõik wili talwcl soojas rehes tolmu sees pekstud sai, kuna nüüd see suuremalt  osalt suwel ehk sügisel toimetatakse  ja masinad abiks wõetakje, niisamuti puhastati kõik linad käsitsi. Nüüd aga on asi ju nii kaugele läinud,  et leiwa kastja jahutolmu hakkab  kartma, sest see tuleb talle kurku. Tõsi on, et haige kops jahutolmu läbi üritatud saab, nii et sellest aru saab, missugune loom kopsutöbes on, seega wõiks jahu söötmist tuberkuliini  aseme! tarwitada. Kaerajahu söötmist noortele loomadele tuleb seepärast soowitada, et kaerajahu loomale  kõige terwem on, sest et tema olused piimaolustega pea ühesugused on. On wasikal ptima jootmine ju ära wõõrutatud, siis ärgu antagu wasikale päewas mitte rohkem kui 8 toopi wedelikku, sest seeläbi kaswab  kõht wäga suureks, nagu eespool  nägime. Liig wähese jootmise läbi jääb jälle wäga wäikeseks. Sääl, kus loomawit alles lahja on, tarwitab  see rohkem ruumi. Kasuloomadele  antagil ikka häid aruheinu, sest ristikhein teeb looma keha raskeks. Esimesel aastal on joowida, et wasikale  kuiwi heinu ja natukene soola söödetakse. Wõitlus Rooma pärast. AetiL ajalooline romaan. Ümberpannud J. Atwes. Wiies raamat. 74 Teine osa. Selle ilma päralt olen ma! Temas tunnen ma ennast kodu olewat. Sinine taewas, walge marmor, punased roosid, õrn, lille lõhnaga täidetud õhtune õhk kui armsad teie olete: Seda tahan ma hingata waimustujega! Kes seda saab, see on õnnelik. Häda sellele, kes ta kaotanud on. Teisest ilmast ei ole mu hinges ühtegi kujet. Udu, marjud hall teadmatus üksi on teiselpool hauda. Kuida ütleb Ahilleus? „Ara sa tröösti mind surmast! Sa ei wõi seda mitte Odüsseus. Palehigis ma põldu küll hariksin waesel mehel, Warandust wäha kel osaks on ilmas saatusest antud, Ennem, kui marjude üle siin malitsen surnute wallas." Nii tunneb ka minu süda. Wilets see, kelle pääle kuldne päikene mitte enam ci paista. Oh kui hää meelega, kui ütlemata hää meelega oleksin ma õnnelik siin ilusas ilmas, oma kaunis kodukohas: kuidas  kardan ma seda õnnetust, mis tagasihoidmatu lähemale jõuab, nagu wajuma päikesega siin seinal marjud kõrgemale kerkiwad. Oh, kes hoiaks teda kinni, seda minu elu ähwardawat  marju!" Siis kuulus märama juurest hele, kõma rõõmus hääl, koguni wõõras nende maitsete müüride wahel, kus ainult nunnade wagad laulumiisid taewa poole tõusiwad. Pasun puhus elawat Gooti ratsanikkude sõjatükki. Elustawalr mõjus see kõla Waleeria hingesse. Elumajast tõttas mana wärawawaht aeda. „Jsand, hüüdis ta, julge ratsanikkude salk on meie müüride ees. Nad teemad kära ja nõuawad liha ja wiina. Nad ei lase endid ära peletada ja nende päälik fääl ta ongi. —" „Tootila!" hõiskas Waleeria ja lendas oma peiule wastu, kes hiilgamas raudriides, walge mantel õladel, sõjariistade  kõlinal aeda ruttas. „OH, sa tood wärsket õhku ja elu!" „Ning uut lootust ja mana armu," jätkas Tootila. Nad hoidsiwad üksteist kaenlas. „Kust sa õieti tuled? Kui kaua wiibisid sa minust kaugel!" „Ma tulen praegu õiget teed Parisist ja Äureliaanist, Pranki kuningate kodadest. Oh Kassiodoorus, kui hää on neil sääl pool mägesid. Kui kerge on nende elu! Sääl ei wõitle taewas, maa ja wana mälestus Germaani  wiisi wastu. Lähedal on Reenus ja Danuubius, ja ilm lugemata Germaani suguharud elawad sääl weel endises rangemata jõuus. Meie selle wastu oleme kaugel, ees olew kadunud seisukoht, nagu üksik kalju, mille ümber igal pool waenulised  wäed häwitamisetööd teewad. Aga seda suurem on, nende Made juuresajas ta ennast uhkelt sirgeks, meie kuulsus, et meie siin, kesk Rooma maad, germaanlastele riiki asutame ja hoiame. Ning missugune nõiduslik külgetõmbamise wõim on sinu isamaal, Mateeria. Ta on ka meie omaks saanud! Kuida rõõmustas mu süda, kui mind jälle õli- ja loorberi-puud ja taewa sügaw, sügaw sina terwitasiwad. Selgesti tundsin ma: kui minu tublil sugurahwal õnneks läheb siin ilusal maal kindlalt asuma jääda, siis saab inimesesugu oma ilusamaid õilmeid näha." Waleeria pigistas waimustatud noorel mehel liigutatult  kätt. „Ja mis sa korda saatsid?" küsis Kassiodoorus. „Palju! Kõik! Meerawinglase Hildeberti kojas leidsin ma Bitsantsi saadikud eest, kes ta juba pea juba niikaugele oliwad saanud,  et ta nende abimehega Jtaliasse pidi tungima. Aga jumalad anna andeks, waga isa taewas oli minu ja minu sõnadega. Mul läks korda, tema meelt pöörda. Kõige halwemal  korral ei wõta ta sõjariistu kätte. Lootuse järele saadab  ta meile aga sõjawäe appi." „Kuhu sa Juuliuje jätsid?" „Ma saatsin teda, kuni ta ilusasse kodulinna Awceniasse. Sinna jätsin ma ta öitsewa oleandri ja mandlipuude  alla. Sääl kõnnib ta, harwa Plaaton, sagedamini Augustiinus käes, ja unistab ainult igawesest rahwaswahelisest rahust, kõige ülemast hääst ja Jnmala riigist maa pääl. Ilus on küll sääl rohelistes orgudes kuid ma ei ole mitte kade tema rohelise elu pääle. Kõige ülem on ikka rahwas, isamaa! Minu süda igatseb, oma Gooti rahwa eest wõidelda. Igal pool, kust ma läbi tulin, kihutasin ma mehi sõjale. Kolm tublit salka oliwad Rawenna poole teel. Neljanda wiin ma ise oma wahwale kuningale kätte. Siis läheb sõjakäik edasi greeklaste wastu ning siis: tasu Neapoli eest!" Wälkuwal silmil tõstis ta piigi kõrgele sütitaw oli waade tema paäle. Waimustatult heitis Waleeria ta rinnale. „OH waata, Kassiodoorus, see on minu ilm! minu rõõm! minu taewas! Julge mehemeel ja sõjariistade helk .ning rahwaarmastus  ja hing täis armu ja wihkamist kas see küllalt ei täida inimese rinda?" „Tõesti täidab: aga ainult õnne ja nooruse päiwil. Walu aga on, mis meid taewa poole saadab." „Mu waga isa, ütles Tootila, pahema käega Mateeriat  rinda wastu wajutades, paremat kätt wanamehe õlale pannes, mul ei sünni sinu, wanema, targema ja tublima mehega waielda, aga stisgi minu süda on teistsugune. Kui ma ialgi Jumala armu ja helduse pärast kahelda Wõitsin, siis oleks see siis, kui ma walu ja süüta kannatamist  näen. Kui ma kalli Mirjami silma kustuma nägin, küsis minu ahastaw süda: „kas siis Jumalat ei ole?" Õnnepäewa lahkel paistel tunnen mina Jumalat ja tema heldus ilmub minu silmi ette. Ta tahab tõesli inimeste õnne ja rõõmu walu, see on tema püha saladus ma usun: ükskord saame me ka seda saladust teada. Seni aga täitkem rõõmuga oma kohut siin maa pääl ning ärgem laskem oma pääl ühtegi warju wiibida. Selles usus, Waleeria, lahkume nüüd. Sest mina pean oma ratsanikkudega kuningas Witigise  juurde tõttama." „Sa lähed ära? juba jälle? Kunas, kus, saan ma sind jätte näha?" „Ma näen siud jälle, wõta minu sõna pandiks! Ma tean, ükskord jõuab päew, mil ma sind täie õigusega  siit tõsiste müüride wahelt wälja lahke elu kätte tohin wiia. . Ära sa waheaja! mitte liig kurb ole! Kütt tuleb kord meil wõidu ja õnne päew: mind aga õnnestab see tundmus, et mina oma mõõgaga oma rahwa ja oma armu eest wõitlen." Waheajal oli wärawawaht kirjaga Kasstodooruse juurde tulnud. „Ka mina pean sind maha jätma, Waleeria", lausus Kassiodoorus. Rustitsiaana, Boeetiuse kaasa, kutsub mind tungiwalt Kas seisab meie kodumaa kõlblise elu poolest tõesti madalamal kui teised riigijaod? Selle küsimuse kohta awaldab „Rigasche  Rundschau" kõigiti asjaliku seletuse: Üleüldse Wttaw ja tõeks tunnistatud  on, et Wenemaa arwustikuteadus  weel mitte oma ülesande kõrgusel  ei seisa ja sellepärast ka arwustiku  najal majanduse ja ühiselu üle õiget pilti kujutada wöimalik ei ole. Selle puuduliku oleku piirides on ka kaelakohtulikkude juhtumiste arwustik,  mis meie teada ainult nende aruannete järele tvktu seatakse, mida kohtu kantseleid ja wangimajade wa- litsused teatud tähtaegadeks ülematele ametikohtadele saadumad. Need aruanded  wöetakse aktide nimestikkudest ilma laiema seletuseta, nii ei wõi ka nendest otsust saada, kui palju sääl ülesantud süütegudest ainult pääliskaudsed  juhtumised on, ehk kui palju neist tõesti ühiselu wigalitkude olude pääle on põhjendatud. Kui nüüd selle asja kohta tarwilised usaldatawad  ained puuduwad, siis ei ole sugugi  nii lihtne asi, nende arwude waral üht riigijagu teistest kõlbluse poolest alamaks tunnistada. Meie päälinna lehed aga näiwad sellest rõõmu tundma, meie kodumaad päris kurjuse pesaks kujutada ja teda Kaukasuse körwale seada, kus rööwteod  ja tapmised igaühe teada hariliscd  asjad on. Arwude waral meie todumaa kaelakohtuliste kuritööde hulka wördlewalt näidates püüawad nad seletada, et meie kiidetud kõrgem hariduje-järg ainult wäljaspidine paistus olla, mis meie sisemist toorust  hiilgawalt kinni katla. On küll tõsi, et hariduse edenemine  kombete kõlblusega käsikäes ei käi ja et harimata rahwad sagedasti wooruslisemat elu näitawad, kui haritud  rahwad. Need põhjused annawad  seletust, miks ühes maajaos kaelakohtulist kuritöösid rohkem ette tuleb kui teises. Kuritööd wõiwad aga ka mitmesugustel põhjustel sündida:  olgu, et rahwal tõesti õiguse ja wooruse mõiste puudulik on, ehk et temal nende asjade üle, mida seadus  kuritööks arwab, wõõriti aated on. Aadete wõõriti olek wõib wäga kaugele ulatada. Inimese söömine on meie meelest küll kuritööde kõige hirmsam järk, ometi ou maid, kus see usulikult ja jöjakombe põhjusel