künni armastus (inimese soo waStu) karskust juhib, nii kaua ei saa karskuse eeskuju ilma wilja kandmata jääma. „Sest sammast tundwad kõik et teie minu jüngrid olete, kui teil armastus on isekeskis." Ütleb Jeesus. (Ivan. Ew. 13. 35.) J. Ratas. tema waenlane Natsi hääl, mis nõnda karjus. „Nüüd oled sa kadunud!" ütles ta iseeneses,  ja katsus ennast ruttu lahti kiskuda ja plagama panna. See oleks temale peaaegu  korda läinud, sest rahwaö seisiwad tema psslt aga puurid seigas, kcclsiwad kiirust, ja Ratsi oli tema kannul, kes teda selja tagasi kinni tabas, kuna soldatid suure kisaga järele jõudsnvad ja - «Äraandjal äraandja,"  karjusimed ning teda ümberpiirasiwad.  Ws Wvttis käcwarrcst, teine rinnust kinni ja Wedasimad nõnda wahitua poole tagasi. Km teda wahitupM oli wiidud, näitas ts ennast Me ergu ja rahulise olewat, ja küsis, mis nah temast tahta, et lasku teda laen.. . si.mr näha," wastas alamohwitscr, keS jää', nnnn. ridaS, ja saatis sedamaid ülemn.clc  'ena, kes Priidu pääle kohut mõistma pidstrad tulema. Ratsi aga seadis ennast sisiistn Vastu ja ütles pilksWs ja kahju, mämmiks naeruga: „Waata nüüd, sa n-.rakaZ poiss! Nüüd pead sa ometigi ustum:.  et mu silmad stda näha faawat, kui siud üisss riputakse." »Rcs Ma siis õige oled? küsis Priidu sveraÄLult. „Ja mis sa minust tahad? Ns ei tunne sind!" «Ah ei tunne? Waata waleliku koera!" ksMM Natsi wihaga. „Ma usun küll! Aga mina tunnen sind, ja ei ole mitte LraunnStanud, kui sundiste sa minuga oled ümberläinud ja mind löönud. Aga nüüd SR finu tund tulnud, ja pead nii tõeste «ZsvMs, kui ma Natsi olen! Ära tee ennast SM vöeraks! On wcel iMMefi, kes sind tunnevad ja Jnnsbrukis nümud on, kus sa oma isa, seda peakelmi, wangist wabaks aitasid. Küll see tuleb sulle nüüd raskeste kaela pääle." Õige! Selle häbemata isamaa äraandja jutt oli tõsi. Enne kui kohtunikud sinna tuliwad, jooksis tema minema ja tuli kolme Baieri soldatiga jälle tagasi, kes Priidut Jnnsbrukis tõeste näinud ütlesiwad olewat, ja Lks nendest oli seesama, keda Spekbacher maha oli wiskanud ja kinnisidunud. See rääkis kõik üles, mis ta Priidust teadis, ning need teised kaks ja Natsi kinnitasiwad seda tõe olewat ja wandusiwad selle pääle. „Onn, et meie Jnnsbrukift siia juhtusime tulema!" ütles Natsi pärast seda. „Muidu oleks ta kurjategija tõeste ärapääsenud! Aga nüüd saab sind oksa tõmmatud, Priidu! See saab mulle suurt rõõmu tegema, kui sa oma jalgega siputab weel!" Wacne Priidu, kes ennast nüüd tõeste kadunuks arwas, ei lausunud tema häbemata teutawa pilkamise pääle sõnagi, waid pööris  temale selga, et ta tema kölwatumad näumoonutamist ei näeks. Omas mõttes palus tema aga Jumalat, et Ta tema patud andeks annaks ja teda Oma juure taewasse wõtakS, ning isale ühte trööstijat saadaks, et ta oma ainsa lapse pärast mitte nõnda palju ei kurwaStaks. Ja et ta selleläbi  jälle uut julgust oli saanud, astus ta kartuseta kohtunikude ette, kes mahe ajal sinna oliwad jõudnud, ja tunnistas ennast seks, mis ta oli, sest et ta seda salata ei wõinud, ja waataS rahulikult nende pääle, kes oma läbiuuriwa pilkudega teda kaalusinad.  Sellepääle lõi ta süda ometigi kartma, ja lõi äkitselt omad silmad üles, sest et ts ühte tuttawat nägu ohwitseride I'eaS nägi, mis Ae ta karjatama pidi, kui mitte ohwitser ruttu sõrme oma suu pääle poleks pannud, seega tähendades, et ta wait peab olema ja seda mitte teatamaks tegema. Poiss mõistis ja pigistas oma mokad kokku, lõi silmad maha ja seisis nagu sammas liikumata paigal, et küll süda temal rindus nagu haamer peksis. Osast sellepärast, et temal jälle lootust tõusis sest see ohwitser ei olnud muu keegi, kui herra Lamarre, keda ta Alpimägede pääl surmast oli päästnud,  ja tuli temale üks tundmine südamesse, kes lootust kaswatas ja rõõmu kuulutawat näitas, et Jumal temale üht heategu äratasuma  saab, mis ta oma isamaa wacnlasele oli teinud. (Järg wlcb.) Su hääl. 8n bääl on nii malm Xm lesvads öblc, La sõuad nii magusad Xui lillede lebk. Xui kuulev su sõnu Liis kiuni süüd rind, Üles taevalik tundmus! La onn?, sind mind. 8u bääl on nü kare Lni xöbja tuul >lõ külmemad sõnu Lääxib su Nuut. Liui kuuleu sind nõnda, Nabad lõbksda rind Üks põrgulik tundmus, La vibkad mind! I. Lbala Isamaalt. Kurcsaarest. Pühapäem, 18. Augustil peeti meil Kirikuaia püha, milleks ka just kui kogemata ilus ilm juhtus olema. Rahwast oli kaunis hulgake kokku tulnud. Jumalateenistust toimetas linna ülemõpetaja, kunas laulukoor ka paar laulu laulis. Rõõmustan? on niisugune püha küll, aga meel roh.sm oleks see siis, kui kuu aega warem saaks peetud, sest siis oleks aeg meel ilusam olewat. Walljalast. Säält saime ustawalt poolt ühe kirja, kus seeS seda wa' „nõia" wõi „targa" kookusi jälle tehtud on. Et see paha haigus kord ometi meie seast kauks, sellepärast anname selle naljaka tükile siin ruumi. Asi on järgmine: „Hilja aja eest tuliwad kaks walla meest Mast kodusse, kus nemad kogu sui ühes koos töötanud ja kopikaid korjanud oliivad. Noorem oli oma teenitud raha summa wcmema hooleks usaldanud, et see kui rohkem rahaga ümber käinud mesS, enam ette oskab maata, et mitte ära ci nipsata. Nõnda jõudnud mõlemad mehed õhtu hilja oma kodusse. Wanem, kellel üle abikaasa muud hinge majas ei olnud, wiskanud aluspüksid, mille wärdli wshele raha õmmeldud oli, moodi ette tooli pääle, teekäimisest wäsinud, mõinud kaasakese kaenlase  ja uinunud rahulist magama. Homikul üles tõusies leidnud mees küll püksid säälsamas paikas, aga raha wälja lõigatud ja kadunud kui tina tuhka. Mis nüüd tehja? Mehike olnud suures hädas. Küsinud ühe ja teise käest nõuu, mis moodi selle asjaga pääle hakata, sest tema wõida küll arwata, et raha lähedal ühe „Jurka" wõi „Matsi" laes olla, aga just ütelda ci tohtiwad ta mitte. Saadud siis Minaks selle otsusele, et tarivis Sõrwe minna, sest saal olla palju sarnaseid tarku mehi, kcS warastud asju tagasi tuua laSka. Kuida mõteldut, nõnda tehtud ja moes läinud Sõrwe. Suure otsimise järele leidnud ta wiimaks ühe mana mehe, kes enesel seda iva' „nõia nodi" küllalt ütelnud oleivat. Aga Sõrme manaks ei armastanud üksi seda pitka teereisi ette wõtta, sellepärast wõtnud ta wana-moori, wõi ma' küljeluu  ja suure walge kirju koera ka ühes ja nõnda kõmpinud ühel ilusal homikul neli hinge Walljala poole. Kodusse jõudes hingatud paar paewa wäsimust. Aga seda kinnitanud Sõrwe wanapaar,  et kõige selle aja sees ei tohi kõige wähemat asja majast wälja anda, kui seda tehtaks, siis olla nende nõidumine kõik ilma asjata. Kolmandamal päewal, mis ka üks neljapäev? juhtunud olema, läinud wanamoor surnuaiast mulda tooma, kuna ivana nõid ise aia tugi-teiba alt kõhuli maas kolm püssi pauku nimetud „Jurka" poole põmmutanud. Tehtud siis terme nädali päewad kõik sugused nõia wigurid ja tempusid, kus juures perenaine, õige rammusast!, igal sööma korral lauda katnud. Wiimaks tulnud liha asjas põud kätte, sest terme siga lõppenud otsa, aga raha ja selle tagasi toojat ei olnud kusagil nähja. Sääl hakanud peremees nurisema, mis nõidumine see olla, nende „kookude" läbi, mis juba tehtud, peaks raha ammu käes olema jne. Aga Sõrwe taat wastanud: „Pole weel miga! Küll ta toob küll ta ikka toob," kunas wanamoor nurgast kärgatanud: „Mis k asi see on, papa, pane weel „tiimi mure, külap ta siis mädades tuleb!" Seda kuuldes mõtlenud mees: Pos- toi, nüüd panemad Sõrwe targad wiimase „tiimi" wälja, saame nüüd nähja mis saab. Läinud siis külasse, laenanud säält weel mõne päewa jäuks liha, mida Sõrwe wanakscd niisama „tiimi" juure lisades nahka pannud, aga raha ja selle tagasi toojat ei oiuud ikka weel kusagil näha. Siis lõppenud mehe kannatus otsa, wõtuud wembla, kütnud sellega nõidadele niisuguse „tiimi" järele, et nad silmapilgul säält wallast ja külast kadunud oliwad. Waadake nüüd armsad Saarlased, mis peab niisugune tembutamine nüüd tähendama? Kui palju seda weel meie pärmil rahwa juures nähja on, olgu rääkimata, aga kõik läheb wiimaks naeruks! Jätke niisugune nõia pruukide pruukimine järele ja jääge kord ometi targemaks. Wvnuilst. Liiwimaa sinodit peeti minewal nädalil WõnnuS, millest rohkesti osawõtjaid oli tulnud. Alguse Jumalateenistusel pidas praost Winkler altarikõne Luk. 12. p. 32 salmi põhjusel, õp. Keussler liturgiat ja superindendent  Hollmann jutluse, Roma r. 15 p. I—71 —7 salmi järele. Pcterburgist. Säält kirjutakse ühest hakilisest  surmast: Kellu 5 p. l. kõndis senator grahw Tiesenhausen mööda Neioski prospekti ja oli parajaSte  Newski prospekti ja SnamenSkaja nurga pääl, kui tema ilma mingi nähtama põhjuseta maha kukkus. Kohe kogufiwad majawahid ja jalutajad tema ümber, kes maasoleja ülcsse tõstsiwad  ja Aleksander Newski politsei jäuskonna haigemajasse kandsiwad, kus arst teda surnuks tunnistas. Surnu tunti marsi ära ja kanti Troitskaja uulitsasse grahwi elumajasse. 28. Juuli ukaasi järele saab 25,000,000 rubla eest uut paberi raha juure löödud. Wiljamagasinite kohta on sisemine minister käsku andnud, et kubermangu-maakogud M 36 Saarlane, 1891