seda wa „tilka" pruukima. Wäga tarwis olekfiivad  igasse külasse ööwahid, kes paha tegijaid wõikfiwad walivata. Karjast. Säält kacbatakse ka „Mardi" ja „Kadri" käimise üle ja soowitakse, ei seesugune hirmus kohutamine lastele peaks ära kaduma. Mööda läinud Kadri õhtul jooksnud üks wäikene laps niisuguse hirmutus? eest pööningule, heinte alla, kus teda alles 36 tunni raske otsimise järele olla ülesse leitud. Ta olnud wcel nii kangest kartust täis, et wärisenud, ega pole kuidagi tahtnud mälja tulla. Ei niisugune häbemata pruuk pole mitte meie aja kohane, maid peaks küll kaduma! 22. Nowembril olla karja kiriku kouwent koos olnud, kus muude asjade seas ka posti talituse küsimus arutusel olnud. Koolid olla nüüd jälle oma selle aastast tööd alganud, kuid koolmeistrite puudus pidada sääl suur olema. See on kahetsemise  wäert asi! Poidelt. Säälsed rahwad elawad nii magusalt,  et mitte kippu ega kõppugi neist kuulda pole. Harwa peab sääl pahast tegusi kuulda olema, mille tegijaid ka kohe jälle kütte peab saadama. Walla ivalitsused pidada sääl wäga kanget kordust pidama, mis wäga kiidu wäärt on, sest ega muidu pahad kombed rahwa seast ei kau. Kadugu toorus ja edenegu woorus l Jaanist. Waesc Muhu Madisele, kes Jaani kihelkonnas elab, olla hiljuti äpardus juhtunud: Ta kirjutanud hiljuti kõik omad reisi juhtumised, mida ta 1892 aastal. Saaremaal ja ka mujal näinud, korraga üles ja pidanud siis Saarlasele ära trükkimiseks saatma, sest natuke haawatt ühel reisijal olla wäga raske ja tülikas saata. Kui ta parajast wiimast juhtumist Muhu saarel kirjutanud,  tulnud kange tuule hoog, ja wiinud raamatukese  Soela laenetesse. Ta istunud umbes mere kaldal, sest niisuguses kohtas tärkawad ühe reisijale ikka parajamad mõtted pähe. Mehike pidanud kahju pärast järele hüppama, aga wesi olnud 18 kraadi harilikust soojusest külmem ja tcrwise rikkumise kartus teda hoidnud tagasi. Nõnda uurib nüüd see uudiste kogu ka mere põhjast teadusi,  mis üks kord kogemata meie Saarlase lugejate  ette saab astuma. Waene õnnetu Muhu Madis! Nõnda õhkab igaüks, kellel wähegi seesugusest  uudise kogust kahju ou! Hagerist. Nagu kuulukse, tulnud mõne päewa eest O —lepa külas järgmine kurblik naljakas  wargusc lugu ilmsiks. Ühes talu aitas olla öösel waras käinud, sääl ühe kasti lahti muukinud ja 170 rubla raha ära wiinud, et aga wärsket lund sadanud, siis mindud homikul jälgede järele marast otsima ja leitud pahategija üles, aga mõtle, see olnud üks b aastane poiss, kes ka oma süü warsti üleSsc tunnistanud! Asi olla uurimise alla wõetud. Kuuramaalt. Säält jutustab Läti leht „Balt. Westn." järgmise koleda luo: Üks Dondangi walla naine oli oma wiie kuuse lapse pliida haugust sisse tulde wisanud. Kaheksa-aaÄane tütar kiskunud küll lapse kohe tulest walja, kuid laps oli juba nii rasket wiga saanud, et paari tunni pärast hinge heitis. Naist arwatakse peast nõdraks läinud olewat. Kurskist. Würst BarjatinSki mõisas SpagoSki's  sündis hiljuti öö ajal, kuna kõik mõisa rahwaS rahuliste uinuS, kange plahwatus, mille läbi mõisa walitseja elukorter ara lõhutud sai. Imelikul wiifil ei ole sääl juures keegi inimene elu kautanud; ainult walitseja emand sai pisut kõwaste woodist wälja aurutatud. Asja uurimisel  tuli ilmsiks, et ühte akna hauku suur hulk püssirohtu oli pandud ja põlema süüdatud. Kuriteu  kahtlus langeb külarahwa päälc, kes mõisa malitsesat ammust ajast wihkasiwad. Unenägu Jöulu öösel. Siia! hüüdis ta järsku. Siin on meie teekäigu eesmärk ja lõpp. Mis ma siin mana laljurusude juures pean tegema? küsis Juri paha meelega. Millal ma siit nüüd jälle ära jõuan, et naabri jõulupuu alla wõin minna? Wanamees naeris. Sa räägid Jõuludest, ütles ta, eks sa näe, et praeguS suwi on, kus kõik nii lopsakalt kaswab ja õitseb?... Mis lori see on! hüüdis Juri wcel pahasemalt. Eks olnud Jõulu laupäewa öösel, kui sa mind, meite maja ukse eest siia meelitasid? Ütle ruttu, mis need tembutused  ja silmawiirastufcd tähendawad? Kuda ma neist wõin jälle lahti saada. Mitte kurjaks saada, ütles manamees lahke naeratusega. Ole aga rahul ja waikne, siis tahan ma sulle meel midagi näidata, mis sind eluks ajaks rikkaks meheks wõib teha. Juri oli rahul. Manamees pistis oma käe ühe sammeldanud  kalju prau sisse ja tõi säält ühe raudse kastikese nähtawale. Ta kiskus kerge waemaga kaSti kaane lahti ja näitas Jurile . . . hulk kallid raha paberid oli sääl sees . . . Seda pead sa omale saama, need on sinu päralt, ütles ta. Selle pääle pistis ta kastikese kalju prausse jälle tagasi, ja pani samblatega kinni, nagu ennegi. - Kui see kast nende rahadega minu päralt on, siis anna ta siia! Miks sa teda enam ära peidad? ütles Juri. Manamees ei wastanud enam midagi... teda ei olnudki enam... ta oli kadunud .... Juri seisis imestusega paigal; ta tahtis oma küe kaljuprausse pista ja seda kastikest  ära wõtta, aga tema liikmete sees oli kui tina, ta ei saanud liikuda. Korraga hakkas tema ees kõik nii segaseks minema. Nagu udu sees keerlesiwad kõik asjad tema silmade ees . . . Juri tahtis ümber pöörda ja kodusse minema hakata, aga ta ei saanud paigast . . . Jälestus kippus temale pääle tulema; ta meeled läksiwad segaseks ja uimaselt langes ta maha. Tüki aja pärast tundis ta kedagi ennast raputawat ja kuulis ühte häält enese ees rääkiwad, miva ta selgesti oma õe, Liisu hääle tundis olema. Mis sull wiga on Juri? rääkis Liisu. Sina jampsid ja sonid unes, aga ülesse ei ärka! Mina püüan juba mitu minutit sind ärata, aga asjata. Kellu saab juba warsi kolm ja naabri pere jõulupuu on nüüd juba ammu ära põlenud. Miks sa ei tulnud seda mitte waatama? Juri kargas püsti ja waatas imestades rääkija otsa. Aga mis see oli? Ta oli omas tuas põhkude Ml ... Ah nüüd nüüd sai ta alles aru. Ta ei olnud nutte kuskil käinud, ta oli omas tuas põhkude pääl wagusi maganud!  See kõik oli unes olnud, aga kui imeliku selgusega. Kellu lõi ka warsi kolm; ta oli kahe tunni asemel aga wiis tundi maganud ja sellega ka oma jõulupuu all olemise aja ära wiitnud. Juri jutustas nüüd õele oma unenägu otsast otsani, mida see suure imestusega päält kuulas ja asjale tähendust otsis. Homiku poolne öö saadeti ilma uneta mööda. Juri ei tahtnud enam magada ja elaw õde jõudis unele küllalt wastu seista. Nemad wiitsiwad oma aega mängides ja raamatuid lugedes. Wahel astusiwad nad akna juure ja paniwad taewa tähtede magusat hiilgust ja lume sätendawat pinda tähele. Nende mõtted wiibisiwad kõikse kenama ja armsama kujutuste süles . . . Wiimaks hakkas ida poolt koit punama. Wanemad ärkasiwad ülesse. ' Jõulu esimise püha Homik kõige kallim homik oli käes. . . . Oli ütlemata ilus suwe õhtu. Puud haljendasid paksus lehe ehtes, maapinnal õitsesiwad tuhanded ja miljonid lilled, mitme- suguste wärwi kenadustega, õhu sees ja puuoksades laksutasiwad Imnud oma lusti lugusi, maikne õhtu tuul kähistas puude lehti ja kandis magusat lille lõhna laiale. Tasakesti kõnnib üks noormees üle lilledega  kaetud lagendiku. Temal näis kaunis palaw olewat, sest kerge pinsak. mida ta selgas kandnud oli, rippus lahtiselt tema õla pääl. Palja särgi mäel kõndis ta edasi, siiski oli temal meel soe küllalt, sest ta pühkis sagedasti rätikuga otsaesist. Tema pidi jo üsna pika tee ära käinud olema, sest tema kangetest jalgadest ja pikaldasest käigust mõis arwata, et ta jo kaunis wäsinud oli. Korraga jäi ta, ühe suure lageda platsi äre, metsa serwale, wäikese mäekingu otsa imestades seisma, mille keskel suur kirju rahwa hulk mängis. Siin peeti täna rahwa pidu. Lõpmata hulk rahwast oli siia kokku tormanud, ligidalt ja kaugelt. Seesama lugu oli ka Juri siia meelitanud, ehk tema kodupaik siit küll ligi kolmekümne wersta kaugusel seisis. See oli seesama Juri, keda meie jutu eesotsas juba tundsime  ja kellega meie nüüd tee pääl jälle kokku saime. Juri istus senna mäekingu otsa maha, et oma wäsinud jalgu enne natuke puhata, kui rahwapidule minna. Siin seisis ütlemata iluS waate pilt tema ümber, mis teda ühtepuhku imestama sundis. Tema paremal  pool seisis ilus tasane lagendik, mille serwad ümberringi ilusa, paksu metsaga kaetud oliwad. Lagendiku keskel oli päratu suur rahwa kari, iga sugu kirjuwärwiliste riietega. Pahemal pool paistsiwad linna walged majad, mis nagu hane kari, kena kohisema jõe kallast mööda kaugemale wenisiwad,  kui silma waatus ulatas. Kõik linn seisis paksus puulehtede mähkmes, nõnda et majad nagu rohelisest merest silma paistsiwad,  mille aknad, warsi lahkuja päikese paistusel, nagu sula raud kuumasiwad. Tema silmade ees seisis weel tükk paksu metsa ja selle tagant sinas wahutaw meri. Juri laskis omad silmad kena looduse pildi üle käia. Imelik magus aimamine tungis tema südamesse; tema meelest oli kõik nii muinasloolik ja nõiduw Sääl langesiwad tema silmad jälle selle kirju rahwa hulga pääle. Temale tuli see pilt, oma ümbrustega, nagu tuttaw ette, aga ometi ei wöinud ta aimata, kus kohal ta seda enne näinud oli, wähemast siin oli see wõimata, sest ta polnud jo siin enne jalgadega käinudki. Juri tõusis ülesse ja tahtis senna rahwa hulka minema hakata, aga üks tundmata ihaldus sundis teda selle paksu metsa sisse meel ennemini korra luusima minna. Ta mõtles, et pidule minemisega weel aega on, sest enne, teise homiku kellu kümmet ei saa pidulised mitte ühest ära lahkuma. Ka oli see nõnda seatud, et öö hakatusel just paras pidu algada tahtis. Pitkamisi astus ta edasi. Mets oli kõrge ja wäga paks, nõnda et päikese kiiretki läbi ei paistnud, mis läbi päewa walgus, metsa all, pool widewikuks muudetud sai. Kõrgel puude latwas hüüdsiwad ööpikud oma laksuwat rõõmu lugu ja kägude hääl kõlas, nagu kella helin, läbi õhtu õhu. Ka orawad hüpasiwad ühe oksa päält teise ja tegiwad oma ime naljakaid ja weidraid wigurid. Ilma teeta köndis Juri paksude puude all edasi. Tema meelest oli ikka nagu oleks see koht temale juba enne tuttaw olnud aga ometi ei wõinud see wõimalik olla. See oli imelik! NäitaS ZH 51 Saarlane 1892