wad tarwilikud nõuud selle tarwis mõteldud ja ka juba leitud, kui nüüd korraga kõik üSna waiksekS on jäänud. Linna wolikogu oli seda parandamist oma püüle wõtnud, millest koosolekul juttu oli. See on nüüd nähja, et tahab unustuse rüppe wajuma hakata. Ka oli nimetatud kogu lubanub iga kuue nädala taga üht koosolekut üra pidada, aga nüüd olla wiimane koosolek selle kewade. Aprilli kuus olnud, kunas pärast enam pole kuulda. Sellepärast soowib nimetatud leht, et need wolikogu liikmed mitte ära ei unustaks, mille tarwis neid linna poolt walitatud on, et nemad nüüd ka omc kohusid truuisti tüidaksiwad, ega ka ühtegi ettewõetud nõuu üra ei lase unuda. Pühapäew, 2. Septembril sai uus linna wene kool sisse õnnistatud, millest enamast kõik kõrgemad nimekandjad, kui ka rohkest erainimesi osa wõtsiwad. Esite pidaS linna weneusu preester Kudrjawzew ühe waimuliku kõne; sellepüäle pidasiwad kohalised inspektorid kui ka kooli herra Kaasik, kõne toolis, selle kooli tähtsusest kõnesid, mille lõppeks „Keisri laulu" lauldi. ÜleSanuud oliwad endid 39 koolipoissi,  kelledest aga 29 wastu oliwad wõetud. ESmaspäew, 3. Septembril algas kool oma õpetamisega püüle. Wene keel on süül peaasi, mida õpetakse; sellepärast  wõib kindlaste loota, et säält koolist wälja tulnud kaswandikud selgesti ja puhtasti wene keelt rääkida wöiwad. Head õnne! Kaarmalt. B. walla koolmeister, J. K. suri 13. Juulil Riia hospidalis ära ja sai 16. Juulil, Krutsi kontori poolest, kelle töös tema oli, suure auuga maetud. Tema tasku raamatust oli leida ta wiimane kiri, mida ta surma ees oli oina weunale kirjutanud  : „Armas wcud Karl! Seda kirja kirjutan ma oma surma moodi päült, loodan et täna öösse wiimane öö saab olema, sest minu termis on wäga wacne ja tohtrid ei anna ka enam rohtu, ju nemad juba ära tunnewad, et rohud enam ei maksa. Jalad walutawad müga kangest, loodan et see ka üks surma märk saab olema! Palun mind Walge kiriku aida, oma sugulase P. juurde matta. Teiste inimestega ei ole mull midagi tegemist, kõik mõlad on selged! Tee suguwõsale minu mälestuseks wäike matus. Soowin meel kõige suguwõsale, kooli lastele ja tuimatele head termist. Head termist meel minu poolest, sest ma pean minema! Jumalaga! Wend Jüri Klaason." Teda leinawad maldas kõik auusamad taga, iseäranis kooli lapsed. Tema tegi neile mitu aastat, Joululaupäewa õhtu jõulu puu, kinkis omast wäikesest kooli palgast neile ilusaid jõulu piltisi, kui ka raamatuid; asutas wäikse laste laulu-koori, mida ka Kaarma kogudus osalt kuulda sai. „Õndsad on need surnud kes Issandas surewad, sest nemad hingawad omast waewast ja nende teud käiwad nende järele!" Rahu tema põrmule! Nüüd kuulub, et wald pea oinale uue koolmeistri  saab walima; andku Jumal neile seks head õnne, et kooli asi ei mitte tagurpidi,  maid ikka edasi hakab minema, kooli laste kasuks ja wanemate rõõmuks! Seda soowib üks B. walla liige X. X. Kärlalt. WiljakaSwust. Wilja saak on sääl suuremalt osalt parem kui minewal aastal. Ruki kaswiS kewade poole kenasti ja wõrsus heade ilmade pärast ime paksuks ja ilusaks. Sääl läksid aga ilmad wihmasemaks ja ei annud enam õitsemise aega, mis läbi siis ka pead osalt teradest tühjaks jäiwad. Päälegi oliwad rasked wihma ja rahe sajud mõneS kohaS wäga suurt kahju sünnitanud. Et kõrt küll on, siis wõime ruki saaki keskmiseks arwata. Odrad, nisud, kaerad jne. on mullusest palju paremad ja wõiwad meie põllumehe südameid heaste rõõmsaks tehja. Kartuhwlid on üsna wiletsad ja paiguti rohkest mädanenud.  Linade saak on iseäranis üsna hea, nagu seda wiimasel kümmnel aastal enam nii pole nähtud. Puuwilja saak on kehw, üksnes kirsi marju oli suwel õige rohkesti leida. Pangu siis nüüd meie põllumehed, kui ka kõik teised omad käed kokku ja tänagu heldet Loojat, et Ta meid selle aasta andega armulikult on õnnistanud. Ehk küll kartuhwlid wiletsad on ja aastast saaki ei luba, siis on ta meid muu teise asjaga selle eest palju rohkem õnnistanud, et rõõmuga selle aasta wõime üle elada! —- Karjast. Õnnetus ei käi mööda kiwisi ega kandusi, waid inimesi kaudu, ütleb wana sõna, nõnda oli see ka 30. Augustil, Kõikla küla karjapoiste juures nähja. Nimetatud päewa õhtul hakkas nende käest metsas üks heina küün, 9 koorma heintega, põlema, kus poisid ise parajast sees magasiwad. 4 poissi on omad palged ja käed raskest ära põletanud. Waenc peremees on suure kahju saanud. Hakatus on wift piibu läbi tulnud. Ettewaatust! Wandvast. „Ristir. p. p. l." kirjutab: Wändra tummade laste kooli st nägiwad kõik, et mustad küll kaldale oliwad tagasi läinud, mõned aga paatide sees oliwad ja laewa poole waatasiwad. Nendel nähti tahtmine olewad, kauemaks meel siia jäeda. Päewa ajal ei olnud walgetel küll seda karta, et mustad oleksiwad uuest nende kallale tulnud; sellepärast palus Jcmmi kapteni käest mittu pudelid wiina ja süüa. Kui taie mõned pudelid wiina oli alla wiidud, siis läks tema oma seltsimeestega alla kajuti ja hakkafiwad sääl jooma. Jemmi paluS ka kapteni oma seltsimeestega alla jooma, kaptenil  ei olnud aga lusti wangidcga juua. Tema oli juba mureS küll, mispärast pidi tema meel alla wangide roppusi kõnest kuulama, sellepärast jäi tema laewa laele. Jemmil ja tema seltsimeestel hakkas nüüd püha pidamine. Nad jõiwad mittu pudelid  wiina tühjaks ja pidasiwad nõu, mida wiisi nemad wõiksiwad kõigest hädast pcaseda. Kaptenist ja tema meestest ei olnud neil midagi karta, sest kapten oli nendele oma ausõna annud. Musti nemad ei pruukinud ka suuremad karta, aga soldatid, kes neid olid tulnud taga ajama, need wõisiwad marsi siia jõuda js siis ei olnud neil enam peasmift loota. Mõned Jemmi seltsimehed andsid nõu tulema! öösel maale minna, püssirohtu, püssist, riideid, sõömakraami ja muid tormilist  asju seltsi wõtta js siis mägeStiku põgeneda. Jemmi ei olnud sgs mitte selle nõus. Maal ei wõinud julgem olla kui siin. .Kõige parem oleks," ütles ta, .kui meis paariks «Nakiks fiia jääksime, nii kauaks künni punased kuued kadunud oleksiwad." „Aga kui nemad ometigi meile siia kaela püäle tuleksid, Jemmi," ütles üks, „mis meie siis teeme? Ja see wõib juba igas tundis sündida. Kas tahate ehk nendele niisamma tuld anda, kui mustadele?" „Seda küll mitte, Bob," ütles Jemmi tasakeste iseeneses mnigades. „ Tehke oma kõrwad lahti ja kuulge mind! Ütelge ise, kas wana herra, kelle wõerad meie praegu oleme, nüüd meid hea meelega ära laseb, kus mustad tondid laewa sisse piirawad?" Kui nüüd kõik seda arwafiwad, et kapten neid nüüd ei tahaks ära laska, siis ütles Jemmi. „Seda ma arwan, minu poisid! Aga kuidas oleks, kui meie wana herraga kontrahi teeksime sellepääle, et tema meid siis ärawarjaks, kui tõeste punased kuued laewa pääle peaksiwad tulema?" Rööwlid hõiskasiwad waljuste selle nõu eest, mis kõik häda mõis kõrwale saata. Kaptenil läks neid tarwiS ja sellepärast ei saada tema seda tagasi lükkama. Kui Jemmi oma seltsimeestega weel rääkis, tõusis üks kurjategija üles, et laewa laele minna uut wiina tooma. Praegu tahtis tema treppist üles minna, kui tema körwalisest kajutist ühte naisterahwast kuulis tasakest laulwad. Sellest ajast saadik, kui rööwlid laewa pääl oliwad, ei olnud Klaara laewa lae pääl käinud ja sellepärast ei olnud teda weel keegi näinud. Rööwel pani seda imeks. Ruttu tegi tema ukse lahti ja nägi nüüd ilusa tütarlapse oma ees. Klaara kohkus tagasi. Rööwel astus ligemale ja tahtis Klaaraga jutustama  hakkata. Aga Klaara ütles, et kui tema silmapilk wälja ci lähe, tema abi hüüda tahab. Rööwel hakkas walju häälega naerma ja ligistas ennast noore tütarlapsele. Klaara hüüdis nüüd ka tõeste appi. Tema pääle tungija tuli aga mandudes tütarlapse  juure üteldes, et tema ta kangust tahab juba murda. Enne kui rööwel oma kätt tema järele wälja sirutada sai, astus Kaarel kajüti, ta oli kuulnud Klaarad appi hüüdwad  ja sellepärast oli tema ruttu kajütise tulnud. „Tagasi selle neiu juurest!" hüüdis tema nüüd wihaselt pool joobnule, kes teda meel ei olnud tähele pannud. „Kipputage teda ühe sõrmega ja Jumala eest, minu kuul purustab teite pea." Rööwel pööris ennast ühe wandega tema poole. Kui ta teda nägi, siis tõmbas tema oma nua tuppest. „Katsuge, et teie tuast wälja saate!" hüüdis Kaarel weel ükskord, ilma et mingisugust  hirmu rööwli ees oleks tunnud. „Mina ei heida mitte nalja, Jumala eest!" Need sõnad wihastasiwad rööwlid hirmsaste.  Tema kargas kui üks tiiger Kaarli kallale. Kaarel oleks kadunud olnud, kui tema nüüd weel oleks armu annud. Juba oli temal rewolwer peos, ja kui mõrtsukas tema juure jõudis, laskis tema rööwli pääle. See kukkus ilma häält tegemata maha. Klaara karjatas waljuste ning ka Kaarel seisis mõne silmapilgu kohkund. Sääl kuulis tema juba langenud mehe seltsimehi tulewad. Tema käskis ruttu Klaarat ühest kõrwalisest uksest wälja minna, ise aga hakkas treppi kaudu üles minema. Walju kisaga tuliwad rööwlid tema järele, kui nad oma surnud seltsimeest nägid põranda paal olewad. (Järg tuleb.) Saarlane 1890 ZH 39