Saarlane Itz 43. Teisipäewal, 5. Nowembril 1891. VII,, aastakäik. maksab: Saaremaal aastas .... I rbl. AO kp> Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Postiga saadetud aastaS. J „ „ Pooks aaStas 1 „ AA „ Ilmub igal tsiftP>öis»V«rk. Knresaares kaubauulitsäs nr. 17 Saarlase toimetusele, Knresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum —5- UW Zileiildiilt politika ajalrh! ma»- ja linnarahwalc DM Maenitsus joojatele. Armsad ja kallid joojad! Kõige selle wastu, et teie iseenda aega raiskate ja oma raha läbi lööte, ei oleks minul küll midagi ütlemist, aga et teie enda kaaselanikudele, nimelt oma naisele kui ka kõige perele, otse tüliks ja koormajaks olete, see on see häda, mis mind sunnib sulge kätte wõtma ja teie otse meeletumad tegud laitma ja teie enda kahju teile meele tuletama. Sellepärast olge tublid mehed, tehke enda silmad lahti ja waatke kui kaugele teie õigest teest ja mehelikust olekust olete kõrwale läinud. Teie tallate otse põhjatumat pori ja muda sood mööda, ilma seda tähele panemata, et just teie kõrwal mähe paremat kätt ilus lai sile tee otse elu-headuse tee on, aga teie omas joomises uniseks ja tuhmiks läinud silmadega ei näe, ei tahagi nähja. Sest kui teie oleksite tahtnud, siis oleksite joomisele juba ammugi selga pöörnud. Päris narrid olete kui ütlete: Mina ei saa, mina ei wõi oma ameti ja teenistuse  pärast, ega ka oma sõbrade pärast, joomist  maha jätta! Ehk jälle: Mina ei ole jo weel nii suur joodik, et ma korra pühkme  aukus ehk kortsu otsas loomadega ühes oma wiina ja õlle õnnistuse und rahuliste puhkan ja kulda kallist unenägu näen, kuida oma sõbradega koos laudas istun ja klaasisi kokku löön. Mina ei talunud palju, sellepärast katsusin ennast kõrwale, üks kõik kus inimene puhkab! Waat, nii räägimad mitmed oma vabandamiseks ja arivawad weel täiesti omale suure õiguse olewat. Armas wend, tõuse kord oma õnnelisest unest üles, pühi ja puhasta oma silmad kõrtsi tolmust ja porist puhtaks, siis lase silmad kord oma koduse elu, oma põllu, maja asjade ja tööde üle käia; siis maata oma naabri (kes mitte sinu kõrtsi sõber ei ole) põldude, heinamaade ja maja asjade pääle, jää mehelikult mõtlema, kuidas see kõik on tulnud, et sa nii kaugele teistest oled maha jäänud. Mõtle ja uuri nii kaua asja hoolega järele, künni sa selge otsuse oled saanud. Mõtle järele, kui palju muret ja silmawett sa oma waesele naisele oled teinud, kui palju paha eesmärki ja paha elu-õpetust sa omade wäikeste lastele oled jäganud, kui halbu sõnu ja meelepahandust  sa oma perele oled teinud, ilma et nad kõik seda wäert ehk ärateeninud oleksiwad olnud. Mõtle järele, kui palju sa oma töö loomi oled waewanud ja piinanud,  selleläbi, et sa oma hooletuses ja joomises pole tähele pannud, kas loomadel ka toitust on. Mõtle kui palju pahandusi sinu läbi naabritel ja küla rahwal on olnud. ÜheS kohas on sull aia auk, teises põllu mulk ehk wäraw lagunenud ja lohakile, kust loomad läbi lähemad, pahandusi ja kahju tegewad, niihästi oma kui teiste põllu pääl ehk heinamaal. Üks tüli ja pahandus teise pääle, kõik ikka sinu läbi! Sa waene jooja ja kõrtsi sulane! Ma ütlen sulle, kui sa kord nii mehelikult oma minewikuse tagasi waatad, kohe saad sa kindla otsuse wõtma ja ütlema: Oh ma rumal inimene, et ma nii kaua enesele ja teistele kibedaks witsaks olen olnud ja elanud. Ma tahan wälja tulla sellest mäda soost ja silet maanteed mööda hakata käima iseenese ja teiste kasuks! Mõtle järele armas jooja ja tee seda, tõesti saad sa seda oma ümberpöörmise päewa ja tundi eluaja õnnistama ja meeles pidama, mõteldes: sell päewal algasin ma uut elu! Seda soowib sinu sõber! Tulge ja aidake! Nõnda hüüawad praegus tuhanded wanad ja noored kangemadest ivene kubermangudest  meie kõikide poole. Nendel poole enam midagi, mis peawad omakstele lauale panema. Põldude päält pole miski enam loota; tööd ega teenistust ka kusagilt enam leida. Kellel weel raha kopik kodus on, see peab sellest ihu ja hingega kinni hoidma,  kui tahab waewalt läbi saada. Siiski on tuhat korda enam neid, kellel mitte raasu  leiba ega kopikat raha hinge taga ei ole. Tulge ja aidake siis neid, kes meie rikkamad  oleme ja ärgem laskem neid mitte Truu Else. 3 EeZtiswnud K. L. „Noor mees," wastas Weit, „mina olen teie jutu, künni lõpetuseni, kannatlikult ärakuulanud- Nüüd aga lubage ka mulle, et ma lühikese ja lihtsa sõnadega omalt poolt teile wastust annan: Et te minu tütart armastate, see rõõmustab mind, sest teie olete jo tõesti igapidi tubli mees. Nõndasammuti rõõmustab ka see mind, et teie otsekohe ja awaliku sõnadega minu juure tulete, ehk weel rohkemgi. Teie meistrid nimetawad teid mõistlikuks meheks ja panemad suurt lootust teie tulewiku pääle. See on kõik wäga kena ja senna juure soowin ka mina teile head õnne. Aga pange tähele: lootus on üks kahtlane mar andus, ja kas ma wõin selle püäle oma lapse tulemast õnne põhjendada? Selle kolme  aasta sees wõib mõni teine kosilane tulla, kes minule ja minu tütrele enam meele järele on, kui teie. Kas ma pean siis teda pikaninaga tagasi saatma ja teie pääle ootma jääma? Kas ma wõin ka selle pääle julge olla, et teie tagasi tulete, ehk mitte? Ei noor mees, sest nõust ei saa küll midagi! Juhtute teie aga üks kord, kui auus ja täielik ametmees, tagasi tulema ning Else ei ole weel tanu alla sanud noh siis ei wõi mull midagi selle wastu olla; nüüd jätame selle juttu pooleli!" Need sõnad tungisiwad kui terawad nua otsad Arnoldi südamesse. Ta astus sammu ligemale, wõttis wärisedes Weidi käest kinni ja ütles paludes: ~ArmaS naaber, mõtelgi ometi —" „Sääl ei ole enam mõtelda!" ütles Weit wahele. „Tahate weel siia jääda, siis olete mull täna nagu armas ja auuS külaline, aga Elsest mitte üks sõna enam!" „Ja see on teie wiimane otsus —!" kogeldas Arnold wärisewa häälega. „Jah," kostis Weit tuimalt. Sce wastus mõjus nagu surma hoop Arnoldisse; ta nägu läks rahutumaks ja suure häälega kisendas ta: „Siis tule mulle Jumal ise abimeheks, ma ei jõua seda enam wälja kannatada!" Nende sõnadega tahtis ta uksest wälja tormata, aga Weit sai teda wcel ukse pääl käest kinni tõmmata ja ütles maenitsewa  sõnadega: „Noor mees, ärge hakkage ometegi narri tempu tegema, et selle tühja asja pärast meelt ära tahate heita. Olete teie üks mees, siis näitage ka mehe jõudu ja wahwust. Minge korra laia maailma waatama, küll siis sääl teie palan? süda ära jahtub. Hääd termist ja õnne reisi pääle!" Nende sõnadega laskis Weit Arnoldi käest lahti, kes siis tusase meelega oma madala majakese poole tuikus. Teisel homikul nööris Arnold silma meega oma reisi paunakese kokku, jättis oma isaliku pärandust jumalaga ja tõttas siis surnu aia poole, ka oma isa hauda jumalaga jätma, muud sõpru tal siin ilmas enam ei olnud. Else oli oma isa ja Arnoldi jnttu ukse tagant kuulanud ja walas nüüd isa walju otsuse üle, arwamata palju silma pisaraid. Ta oli eila weel armsasti oma unenägudes soninud, täna oli wiimne lootuse  säde kustunud. Ometi tahtis ta weel üks kord oma Arnoldi näha saada; ta ootis, kambri aknast wälja waadates, senni kui Arnold omast uksest wälja astus. Kui ta nägi, et teed surnu aia poole ette wõttis, siis lendas ka tema linnu tiiwul järele ja leidis  Arnoldi oma isa haua päül palwet pidades. „Arnold, Arnold!" hüüdis Else, kahe käega Arnoldi kaela ümbert kinni mõttes. „Sa tahad ära minna ja mind maha jätta! Ma ei taha ma ei wõi sinust mitte lahkuda!" „Ma pean ära minema Else!" ütles Arnold üleSse tõustes. „Senna ei wõi midagi parata ma pean. Ära nuta sa asjata minu pärast, armas Else, ma pean siiski minema; meie peame lahkuma, aga mitte igawesti ..." Kas sa tuled siis ka meel tagasi, Arnold, ja millal sa tuled? küsis Else ägedalt. Ma tahan minna ja tööd teha, nn