Postimees Nr. ISS. V.npükwal, aiign.M 18»8. Welzasküninestctne aastakäik. Tuleb iga päew wälja, üksnes mitte vühapäewade! , suurrel pühadel ega troon upühadel. sga kuu 1. za 16. paewat ilmub eralisa. Toimetuse adr ess: „Postimehe" toimetusele -uriewis: Wene keeli: Lu raa. „Postimees".  rvõ. Toimetaja kõnetund: linna Raekojas, lehe talituses  kell l-2 l. „Postimelje" talitus ja trükikoda, kus ka muid trükitöösid toimetatakse, on Jurjewis liuna raekojas, üsscminek Suure Turu poolt. Tallinnas on abitalitus  Harju wärawas, Tesloni majas; Wiljondis abitalitus,  Tartu uul., Romanisowi majas, A. Tõllasepp'a  raamatukauplus. Nnrwas abitakitus, Waksaki majas. Tellimste bind on: Postiga 42 tuu paalo '> :. 1-, tasuta 12 kuu paile 4 r. 11 „ „ 4r. >l5 k.. .. 11 3r. 71 , 10 „ „ 4r. >0 k.. 10 » .. 3r. 35 9 „ „ 2r.85 m >. 3r. 8 5 r, 45 , 8 ..2 r. 70 7 „ 5r,05 5. , 7 „ 2c. B.' 0 2r. 00 t,. „ 2r. 5 .. „ 2r. 20 t,. .. 5 „ .. 4c. 70 4 „ Ir.Bo 5, 4 Ir. 2 „ Ir. 55 k,, 2 ~ Ir. 2 —r.95 k„ „ 2 „ „ —r. 75 4 „ „ -r. 50 1 .. -r. 40 Matjamaale 2 korda uädaliS saates 6 rbl., iga pae 0 saates 1) röl. llkjik nummer kop. Kuulutuste p.tit-rida õ kop., lehe eesotsas 2>) k. Kell 11 e. l. ülesantud kuulutused wõiwad weel selsamal päewal ilmuda. Tellida wõib ainult iga kuu 1 väewast alates. Adressi muutmise eeü tuleb 10 fvp. maksta ja wana adrcss ülesanda. Saamata  jäänud numbrid saadab lehe talitus ainult sii s maksuta järele, kui nende tellimine 14 väewa jooksul pärast numbri ilmumist postile on pandud. Meie ülikoolilinna "rahwuswahelisest"  seisukorrast wõiks tundja mõndagi päris kentsakat lugu westa, kuid meie teeksime täna ainult selle kohta tillukese tähenduse, missuguseid waheseinu meie linnas  neisgi asjus leidub, mis terwe ilma üheks kokku liidawad: kunst ja muusika ei jaksa meie linnas sinna tõusta, ei ka meie tartlasi sellele järgule tõsta, kus ei tuntaks enam Juudi ega Greeka meest, waid kus walitseks puhas kokkukõla ja „Sphärenharmonie."  Meie linna kodanikkude ringkondades  ei waadata mitte ainult selle pääle, kui hää wõi halb kontserdi andja oma tuusti täiuse poolest on, Waid uuritakse suure ettewaatusega järele: kes on kunstnik rahwuse poolest, kust maalt tema pärit? Nii mõnigi jääb auusasti koju, kui Dokina  kontserdile kutsutakse, kuna mõni tuntud wõi tundmata Saksa nimi alalist külgetõmbuse jõudu awaldab. Koguni sellegi pääle pandakse rõhku, kellega kontserdisaalis kõrwu istutakse: kord oliwad kaks maa meest lihtsas kuues Aulasse kontserdile ilmunud ja kuulasiwad nähtawasti täieliku arusaamisega  laululawalt kostwaid helisid,  kuid kaugeltgi seda rahu ei olnud  nende ligikonnas istuwate naesterahwaste  hulgas : palju oli üleõla imestawat wahtimist, umbusklikku wõõrastamist, sosistamist. Küllap uii mõnigi perekonna ema Küresaare paremseltskondlaste eeskujul tütrele kõrwa sisse hüüdis: „Bauer kommen auch in Aula!" Saksa suwitaetris oleks auusa kodaniku tütar aasta kümne eest ehmatama imestuse pärast  küll minestusesse langenud, kui 1. pargetil puhast Eesti keelt oleks kuulda olnud, nagu nüüd . . . Sarnasel olekul on kaugemate kiti ka kodumaa kunstnikkude awaliku ülesastumise kohta oma suur mõju: meie linna kontserdilawal ei kuuldud mitte ainult tuntud Saksa, Wene, Prantsuse, waid koguni sagedasti ka Rootsi, Jtalia, Hispauia, Ungari ja teisigi keeli, millest lauljatel wahest Wähe tundmist oli, kuuljatel aga mitte põrmugi mõistmist ei olnud, kuid Eesti keelt ei olnud keegi wana Eesti linna konserdi - saalis kuulnud: Eesti keelt ei olnud „seltskondliselt"  olemas ... Küll oli tegewate kunstnikkude hulgast mõnel Eesti werigi soontes, kuid ei mõeldudgi  maa linna päriselanikkude wastu niigi palju lugupidamist näidata,  et nende keelel - mõnigi kord mõnda üksikutgi laulukest oleks ette kantud. Wist hoidis kunstnikku Eesti keelt tarwitamast iseäranis weel kartus, et „seltskond" seda pahaks  wõiks panna . . . Esimene, kellel julgust jätkus, Tartu linna kontserdisaalis Eesti keelset laulu ette kanda, oli Põhjamaa ööpik Alma Fohstroem: omahõbekõlawa  häälega kandis noor Soome laulja neitsi miste kuulsas Aulasaalis  Saksa seltskonnale ootamata wiisil Eesti rahwalaulu „Miks sa nutad, lillekene" täiel õrnusel ja armsusel ette. Sai laulik lõpetanud, Valitses Aulas surnuwaikus.. . Siis aga tuli applaus wägew, tuline, elaw: kunstniku lnuluwöim, muusika jumalik hingeõhk oli kuuljate südamekest  üle käinud nad unustasiwad,  et nad Saksa seltskonna liikmed  oliwad, nad tundsiwad, et jumalus  end ka Eesti keeles wõib awaldada.  . . Sest saadik on meie linnas kontserdi-saalide  laululawalt mitmel puhul wähemalt Eesti ja Soome sugust kunstnikkude poolt Eesti laulu kuuldud.  Koguni Eesti kunstniku juhatusel  töötaw Eesti laulukoorgi leidis linna kontserdisaalis Saksa seltskonna poolt kuuljaid ja kiitjaid: Eesti keel ja Eesti kodanikud tõusewad aega mööda seltskonna kõrgusele. . . Ei ole meie linnas mitte enamwõimata,  ei suuremat kardetawgi enam, kontserdisaalis Eesti laulu tarwitada. Lootuse järele paraneb tulewikus lugu weel enam. Seda enam aga seisab meil Põhjamaa Ö õpiku tõsise kunsti suurus ja julgus meeles: Alma Fohstroem'i wastu peaks Eesti ringkondadel tõsist tänu olema. Uskusime kindlasti, et õiglane tänu kunstniku wasiu Eesti ringkondasid suurel rõõmul Põhjamaa ööpiku laulu kuulama awateleks, kui kunstnik kord jällegi muistisele Taara hiiele läheneks.  Hilja aegu nüüd kuuldus sõnum, Põhjamaa Ööpik tulewat lõikuse  kuu lõpul Taaralinna kontserti andma. Peagi ilmusiwad kuulutused kohalikus  Saksa keeles, pandi kuulutus Saksa keeles Saksa raamatukaupluses  üles, kuid ei poolt sõnagi Eesti keeles, ei sõnagi Eesti ajalehtedes... On siis Põhjamaa ööpikul midagi meelehärma meie wastu, põlgaks ta Wiru weunasrahwa liikmeid oma piduõhtul külaliste hulgas näha. Ei midagi sellesarnast Alma Fohstroem ei tea sellest midagi, er tema kontserdist Eesti linnas Eesri ringkondades Eesti keeles mitte sõnagi ei lausura. Kontserdi ettevalmistus  on meie linnas E. J. Karowi ülilooli-raamatukaupluse kätre saanud,  kelle hooleks harilikult suuremate  kontsertide eeltöö antakse. E. J. Karow'i raamatukaupluse juhatajad  aga ei arwa mitte hnüks, tarwilikuks  ega wõimalikuks suurematest kontsertidest ka Eesti ringkondadele Eesli keeles teatust anda. Selles ülikooli-raamatukaupluses oldakse weel nii kaugel kui Tartu linnas 10 aasta eest enne Alma Fohstroem'i kontserti. Saksa kontserdisaali ei rohi ometi Eesti „talupoegi" lasta  peletaksiwad  wiimaks Saksa seltskonna ära . . . Et just ülikooli-raamatukaupluses weel niipalju sarnast jõledust, paneb wahest lugejaid imestama, kuid asi iseenesest pole sugugi nii wäga arusaamata.  Egiptuse pimedust, näituseks,  leidub ju tänapäewanigi weel, ilma et teda ikka just pudelis oleks hoitud. Wahest on leatawates ringkondades  walirsew „talupoegluse" kartus  päris eht Egiptuse pimedusest küll tõesti natukene harwem, kuid Vastupidamise jõuu poolest ta teisest wist naljalt taha ei jää: kui tal karw wähe heledamaks näib lööma ja sakste Pääs arwamine hakkab  koitma, et talupoeg ka ikka inimene  ja eestlane päris täisõigusline kodanik wöib olla warsti haarab  „seltskond" astja täie hämarust ja sumbutab eksiteele sattunud liikme meeles tõusnud walgusewiiru otsani Sõda ja rahu. Krahw Aes Fotsloi romaan. Kirjaniku poolt lubatud ümberpanek. Kolmas jagu. 176 Ümberpannud M. Põdder. Samane mees kargas kummargil kaupmeestest ja ohwitserist mööda. Ohwitser kargas soldatid hurjutama, kes poes oliwad. Aga just selsamal ajal kuuldi hirmsat kisa Moskwaretski sillal rüselewa sõjawäe poolt, ja ohwitser jooksis  wälja lagedale platsile. „Mis see on? Mis see tähendab?" küsis ta, aga tema seltsimees kihutas ratsa sinna poole minema, kust kisa ja kära kuulda oli, ikka Wassiili Blashennõist mööda. Ohwitser astus hobuse selga ja ratsutas temale tagant järele Kui ta silla ligidale hakkas jõudma, nägi ta kaks ratastelt wõetud ja laskmiseks walmis seatud suurtükki, silla üle minewar  jalawäge, mõndagi kummuli kukutatud wankrit, mõndagi  ehmatanud nägu ja soldatite naerwaid nägusid. Suurtükkide  kõrwal seisis koormatud weowanker, mille ette kaks hobust oli rakendatud. Taga pool koormat, otse rataste taga seisiwad neli kaelapaeladega hurta ligistikku ühes koos. Wankri pääle oli terwe mägi kõige sugust kraami üles laotud  ja selle tipul istus ühe kummuli pööratud lapsetoolikese  kõrwal, mille jalad ülespidi oliwad, üks talunaene ja kisendas läbtlõikawal häälel, nagu oleks ta meelt heitmas olnud, seltsimehed jutustasiwad ohwitserile, et rahwahulga karjumine ja talunaese kisendamine sellest olewat sündinud, et kindral Jermolow, kes selle rahwahulgaga kokku juhtunud ja teada saanud, et soldatid poodidesse laiali jooksewad, kuna linna elanikud silla kinni panewad, olla käskinud suurtükid  esweste rataste päält maha wõtta ja laskmiseks walmis  leada. Rahwahulk ruttas koormaid ümber ajades, üksteist  pigistades ja tõugates suure kisa ja käraga silla päält ära, nn et sõjamäed jälle edasi wõisiwad marssida. XXII. Waheajal oliwad linna pesas juba kõik kohad rahw.ast  . tühjad. Kõik wärawad ja kauplused oliwad lukus - siin ja sääl kuuldi kõrtside ligidal kisa ja joobnud inimeste jorutamist. Keegi ei sõitnud uulitsatel, ja ainult harwa oli jalainimeste sammude kõbinat kuulda. Powarski uulits oli täiesti waikne ja tühi. Rostowide maja päratu suurel õuel wedelesiwad heina jätised, ära läinud woorist maha jäänud sõnnik, ja kusagil ei olnud inimese hingegi näha. Rostowide  kõige Varandusega maha jäetud majas oli kaks inimest suures wõõrastesaalis. Need oliwad kojamees Jgnat ja wäikene kasakapoiss Mishka, Wassiljitshi pojapoeg, kes wana isaga oli Moskwasse jäänud. Mishka oli klaweri lahti wõtnud ja mängis tema pääl ühe sõrmega. Kojamees  oli käed puusa pannud ja seisis rõõmsasti naeratades suure seinapeegli ees. „Waat', see on ometi kena! Kas pole tõsi? Onukene  Jgnat!" ütles poisikene ja hakkas korraga mõlemate kätega tlahwide pääle lööma. „Kas sa näed!" wastas Jgnat, kes imestusega tähele pani, kuidas tema nägu temale peeglist ikka rõõmsamini ja röõmsamini wastu naeratas. „OH, teie häbematud! Tõesti, teil ei ole ka mitte wähematgi häbi!" ütles korraga nende selja tagant tuppa astunud Mawra Kusminitshna tasakesti. „Waata, kuidas see paks nägu sääl hirwitab ja oma hambaid näitab. Kas teid selle tarwis on teenistusesse wõetud? Sääl aga on kõik ära koristamata, Wassiljitsh aga on nii wäsinud, et ta enam jalgade pääl ei suuda seista. Anna aega!" Jgnat, kelle näost naeratus juba oli kadunud ja kes nüüd silmad alandlikult maha lõi, kohendas oma wööd ja läks siis toast wälja. „Tädikene, ma katsun aga üksnes kergesti!" ütles poisikene. „Küll ma sulle näitan kergesti, sa üleannetu jõm sitas!" hüüdis Mawra Kusminitshna, käega tema poole lüües. „Mine pane wanaisale teemasin üles." Mawra Kusminitshna pühkis tolmu klaweri päält ära ja pani kalli riista kinni. Siis ohkas ta raskesti, läks Wõõrastesaalist wälja ja keeras enda taga ukse lukku. Wälja õue pääle astudes hakkas Mawra Kusminitshna selle üle järele mõtlema, kuhu ta nüüd pidi minema: kas ta pidi majatiiwasse Wassiljitshi juurde minema teed jooma wõi aita neid asju ära koristama, mis alles koristamata oliwad. Waikselt uulitsalt oli äkitselt rutulist sammusid kuulda. Sammud jäiwad jalgwärawa ette seisma, ja link hakkas tulija käe all lõgisema, kes ust püüdis lahti teha. Mawra Kusminitshna läks jalgwärawa juurde. „Kellega tahate kokku saada?" „Krahwiga, krahw Ilja Andreitsh Rostowiga." „Aga, kes Teie ise olete?" „Mina olen ohwitser. Mul oleks waja temaga kokku saada," ütles meeldiw Wene hääl, millest kohe oli aru saada, et ta ühe herra päralt oli. Mawra Kusminitshna tegi jalgwärawa lahti. Ja õue astus umbes kaheksateistkümne aastane ümmarguse näoga ohwitser, kelle nägu Rostowide sugu laadi oli. „Nad on ära reisinud, isakene. Eilasel päewal reisisiwad  nad õhtuse jumalateenistuse ajal ära," wastas Mawra Kusminitshna lahkesti. Noor ohwitser, kes wärawal seisis, nagu kahewahel kaaludes, kas ta pidi õue minema wõi mitte, laksutas keelega. „OH, kui pahandaw lugu!" ütles ta. „Mina oleksin pidanud juba eila . . . Oh, kui tuline kahju! ..." Mawra Kusminitshna silmitses waheajal tähelepanelikult  ja kaastundlikult temale tuttawa Rostowi sugutõu laadi nägu, millest noormees kahtlemata pärit oli, ja tema katkenud sinelit ning ärasõtkutud saapaid. „Mispärast soowisite nimelt krahwiga kokku saada?" küsis ta. „OH, mis sääl siis weel . . . mis teha !" ütles noormees  ja wõttis wärawa lingi pihku, just kui oleks :a tahtnud  uulitsale asmda. Aga siis jäi ta jälle kahewahel kaaludes  seisma. „Kas teate?" ütles ta äkitselt. „Mina olen krahwi sugulane, ja tema on alati hääsüdamlik minu wastu olnud. Waadake nüüd, asjalugu on nii (ta waatas hääsüdamliku ja rõõmsa naeratusega oma mantli ja saabaste pääle), nagu isegi näete, on mu riided ära kulunud ja katkised, aga mul ei ole raha uusi muretseda; sellepärast oli mul nõu krahwi paluda ..." Mawra Kusminitshna ei lasknud teda aga enam edasi kõneleda. „Wast ootaksite siinsamas ühe silmapilgukeje, isakene. Ainult ühe silmapilgukese," ütles ta. Ja niipea, kui ohwitser  oli oma käe wärawa lingi päält ära tõmmanud, pööras Mawra Kusminitshna ennast ümber ja sibas wana eidekese kiirtel sammudel õue tagumise otsa poole oma maja tiiwa juurde. Sel ajal, kuna Mawra Kusminitshna oma koju jooksis,  kõndis ohwitser pääd norutades ja oma tatkiseid saapaid silmitsedes mööda õue edasi ja tagasi, mille juures aga naeratus tema huulte ümber lehwis. „Kui kahju, et ma oma onukesega ei ole kokku saanud. Aga see on ütlemata lahke loomuga wana eidekene! Kuhu ta küll jooksis? Ja kuidas wõiksin ma teada saada, missuguseid uulitsaid mööda wõiksin ma oma polgule järele rutata, kes nüüd wist juba Rogoshskajale lähenemas on?" mõtles waheajal ohwitser. Mawra Kusminitshna tuli ehmatanud ja sellega ühtlasi kindlat  otsust awaldawa näoga nurga tagant wälja, mille juures  ta ühte kokku pandud ruudulise kirjaga rätikutest käes hoidis. Mõne sammu kaugusele seisma jäädes keeras ta oma ruudulise rätikukese lahti ja wõttis temast walge kahekümne  wiierublase paberiraha wälja, mille ta ruttu ohwitseri  kätte andis. (Pooleli.) „Postimehe" numbrid jagatakse Põhja-Liiwimaa augusti-näituse platsil reedel, laupäewal, pühapäewal ja esmaspäewal ilma hinnata wälja. .postimehe" talitus. UnMe I KM" W imm e «äval? "WU UllMel UUNtd! Mesti ehitatud telgis Uolitsei platsil . on näha iga päew kella 11 hom. kuni kella 10 õhtu, aga pühapäewadel  ja suurtel pühadel kella 12 l. kuni kella 10 õhtu selle aastasaja maailma imed: U i) Kõige wäiksem ja ilusam abielupaar maailmas. M (2 Elus poeglaps lõwi pääga. ?) Elusad tited. igaühel wvimalik oleks nim. imesid waatama minna on hinnad Palju alandatud. Jsteplats 20 kop., lapsed 10 kop. Seisuplats 10 kop., lapsed A kop.