Saarlane UU Üleüldine politikn njnleht man- jn linnarnhmle sk° Ä5. Teisipäewal, 18. Junil 1891. VIII. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas .... 1 rbl. Sv kp. Saaremaas pooles aastas 1 „ „ Postiga saadetud aaStaS. S „ „ Pooles aastas 1 „ SS „ Ilmub igal Knresaares kanvanulitsäs nr. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Ons Saaremaa rahwas waene? Seda küsiwad alati teised rahwad üheteist  käest, kes meie rahwa elu ja olu weel wähe tunnewad. Neile peame siin mõne sõnaga näitust tooma, kuidas Saarlane elab ja kui jõukas ta on. Saaremaa oma laia ümbrusega, ei ole koguni mitte kehwa maa, nimelt põllud ja heinamaad on läbistiku arwata üsna head, palju paremad kui mõnes kohas Ülemaal. Rahwast ise ei wõi ka koguni waeseks nimeta, sest suuremal hulgal on seda wa' raha puru küll, millest praegusel ajal nii suurt lugu peetakse, sest kelle raha kott sõna kuuleb, seda peetakse jõukaks ja tubliks meheks, ilma selle pääle waatamata kui haritud see mees küll ise on. Saaremaal elab praegu ligi 60,000 inimest, nende hulgast wõib julgest üks weerand osa neid lugeda, kelledel oma ilus raha kopik paigale on pandud, üle selle, et nad ist hästi elada wõiwad. 3-osa on siis need kes päewast päewa hop sas saa elawad, ehk küll waheft ka see paha waenlane „nappus'" neile aknast topib sisse waatama. Need on need kes siin wälja näitawad, et küsima peab: „Ons Saaremaa rahwas waene?" Need on enamast niisugused kes siit ehk säält ilmaasjata  tööd ja teenistust otsiwad. Need peawad igal kewadel Suuremaale rända.aa ja kopikaid suure waewaga korjama, mis ometi suurem asi ei ole, sest sellega jääb nende kodune töö suuremalt osalt lohakile ja ripakile. Waatame nüüd, kas siis Saaremaa ei wõiks neid inimesi kõiki toita, kes ta pinnal elutsemas on. Kui rahamehi ei oleks muidugi oleks siis juba pool ilma rahwast nälga ära surnud, sest töömees leiab ju ikka säält tööd, kellel raha on ja kellel seda on see laseb ka alati midagi ehitada ehk uuendada. Nii peawad siis ühed teise käest elamist saama. Et Saaremaa rahwal küll raha on, kes wõiksiwad  selle eest muretseda, et kehwemad tööd ja teenistust lciaksiwad, aga nemad ei oska seda; nemad ei oska rahast jälle raha tehja, waid kellel teda on, see paneb omad tuhanded ehk sajad pistikuga kusagile põranda alla kasude pääle, nii et ta isegi pool nälgas selle otsas koonutab. Kui wäga wähe niisugust inimesi siin leida on kes ka midagi ette wõtab ja raha liikuma paneb, nii et omal heasti elada ja ka teistel tööd leida oleks. Sellepärast, et raha siin marjul seisab, saab alati küsitud: „Ons Saaremaa rahwas nii waene kui ta wälja paistab?" Mine küsi praegus uttmlt kellegi käest raha, igaühe käest saab pitka nutu häälelist wastuse: „OH sa heldeke, kust sellega peab kokku saama, pole niigi palju, et leiwa kõrwa kala ehk wankri tarwis rauda osta wõiks!" Aga mõne aja pärast juba kuulda, et säält olla margad jälle mõni sada rubla ära näppanud, kunas suurem raha Varandus teises kindlamas kohas olnud. Teises kohas surnud jälle mees ära, kes paar tuhat rubla järele jätnud, mille kallal nüüd wõerad kui rongad raipe kallal nookslewad. Mees on siis eluaja seda ma' mammunat enesele korjanud ja ennast sääl juures päälegi näljutanud, kunas wõerad inimesed seda nüüd tänamata nahka panemad. Sellega on siis nähja, et Saaremaa rahwas mitte nõnda kehwa ei ole, maid nende raha seisab nende käes mängis. Kehwem töö rahwaS hulgub ilma tööta ümber, millest see ka tuleb, et hulguste ja kelmide hulk päew päewalt rohkemaks kaswab. Tööd pole saada, sellepärast paneb hulk noori mehi siit iga kewade minema, lootes, ehk õitseb teises kohas raha põld rohkem, aga petawad endid sellega, sest igal maal on omad tööinimesed, kes nõndasamuti raha orjad tahawad olla. Meie Saaremaa rahwaS oleks rikas rahwas olewat kui nad rohkem haritud ja ärksam oleks ja ilma elu rohkem tunneks. Üks taritud ja elawam rahwas on ikka palju rikkam kui harimata, sest efimised ei karda midagi asja ette wõtta, mis niihästi ta omale kui ka teistele kasuks on. Ons Saaremaa rahwaS waene! Isamaa armastaja ja tema waenlane. 9 Jutustus Ühe pitka ja raske teekonna oli Priidu juba ärakäinud. Ta oli pea kõik Tiroolimaa  läbi rändanud. Et küll waewaline tee, kus kord üle kõrge kaljurünkade, mägestiku  ja läbi sügawa orgude pidi ronima, ei wäsinud ta mitte ära, waid tüdimata ühest kohast teise rändanud, kus temal oma saladused äratoimetada oliwad, ja oli päälegi ise rõõmus weel selle juures, kui oma waewast  kasu nägi tulewat, ja hüüdis suure häälega: „Õissa, asi lähab korda! sest truuid südamid on Tiroolis meel küllalt leida, kes oma isamaad armastawad ja oma wiimse weretilga tema eest ära ohwerdada  tahawad. Rõõmusta aga ennast, isa, see tund pole enam kaugel, kus sa jäi..." siin jäi ta järsku mait ja ei rääkinud midagist enam; sest mis'ta üksi südames pidi kandma, ei tohtinud wälja ilmutatud saada. Nõnda ühest kohast teise randades jõudis wnmaks talw kätte, kus paks lumi kõik mägestiku teed kinni pani, et edasi rändamine  enam wõimalik polnud, siis alles põöris ta kodupoole tagasi, kus Hoofer teda rõõmuteretamisega wastu wõttis. „Noh, kuidas käsi käib ja lugu läheb, pojake?" küsis ta. „Kõik heaste," wastas Priidu. „Märtsikuus  läheb mässamine lahti. 15. on nad kõik Jnnsbrukis koos, ja mitte üheteainust nendest ei löönud tagasi mitte ühteainust!" „Seda ma arwasin juba," ültes Hoofer. „Ma tunnen neid kõiki. Pea aga ennast sinnamaale rahul, küll siis korda lähab. Ja hoja ka Natsi eest, et ta millgi wiisil sest ei aima. See häbemata loom luusib igalpool ümber." „Tunnen teda ammugi," kostis Priidu. Ta wõib ennast ise hoida, minu Luue pääle tulemast. Ma löön teda kohe maha, niisugust  salakuulajat ja isamaa äraandjal! Ju tema pärast minu isa wangis on!" „Ära mine oma ähwardamisega nõnda kaugele," maani tses Hoofer. „Mõtle, et ta Baierlaste ja Prantslaste marju all seisab, kust sull tõeste paha lugu wõiks sündida, kui sa temale midagi meelehaigust peaksid tegema! Tead ju ka, et mõnegi katuksel juba punane kukk laulnud on, kedast need metsalised sinna pannud. Kannatust, poiss! Küll see aeg ka tuleb, millal sa temaga teha wõid, mis sa ise tahad. Oota aga meel!" „Aga hoidku ta siis ennast hüüdis Priidu wihaselt ja tõmbas käed rusikasse, kuna tema silmad wälkudes peas keerlesid. „See tuleb tale kõik kahekordselt kätte!" (Järg tuleb.) Seda ja teist. Homikumaal on tüli ette tulnud, millest weel sugugi ütelda ei wõi kui kaugele see saab minema. Nagu teada, on püha haua kirik Jerusalemmas ristiusku rahwaSte tarwitamiseks lahti. Juba ammust ajast saadik on aga selle aja juures pahad lahkuminekud  ja waenud Kreeka- ja Roomakatoliku  usku waimulikude ja usuliste wahel tõusnud. Juba minewal aastal oli suur tüli Franziskaanrite ja Kreeka munkade wahel ühe piiri müiri pärast. Nüidne tüli on aga palju tõsisema oluga; nimelt on Kreeklased, kelle päralt ju manast ajast Hauakiriku lõunapoolne uks oli, ka põhjapoolse  ukse wägiwaldselt Franziskaanrite käest ära kiskunud ja selle juures on tüli ette tulnud, mis igapäewasest kakeluse piirist kaugele üle ulatab. Järgmiselt teatame aga ühe tüli üle, mis Petlemmas ette on tulnud, nagu seda Kreeka katoliki usulised teatawad ja mis 25. Mail s. a. ette tulnud. „Juba kaks päewa walitseb Jerusalemmas  ja PetlehemaS ristiusku rahwaste wahel hirmus üritus, mis Kreeka ja Rooma katoliki usuliste lahkumineku läbi ülesse on üritatud. Niihästi Jerusalemmas kui ka PetlehemaS oliwad heilsel pühapäewal kõik pühad paigad tubliste Türgi wäge täis ja ainult selle abil on suuremad tülid tagasi hoitud saanud. PetlehemaS seisab