wa' tubli mees, aga sellcS aSjaS on ta natuke kui tohiks ütelda hooletu olnud ! Ta tegi selle seltsi asutamisest küll kord juttu ja wöttiv asja kasile, aga wälja ei tulnud sellest mitte midagi! Kahju. Wäga scwwida jääb nüüd, et nimetatud mecS uuest seda asutamist käsile wötakS, sest et tema seda wäga heaSti tunneb. Kui suurt kasu üks ..põllumeeste selts" rahwale teeb, peab wist igal tublil põllupidajal teada olema: esiteks õpetab ta põllutööd rahwale pareminc, teiseks saadab ka suurt kasu loomade kaswatamisele ja palju muid tarwilikusi teadusi, millest meie Saaremaa talunikudel weel wäga suur puudus on. Ka wvikS nimetatud selts meie EeSti- Seltsiga ühenduses seista, siis oleks tal hakatuses palju kergem olcwat. Noh, sellest ci maksa küll praegus weel kõneleda. Ootame nüüd ära, mis herra Markus selle pääle waStama saab ja niisamuti ka teised, kellel see nõuu meele järele on. Oh, kui meil Saaremaal see selts oleks, siis hakuks meie talumeeste käsi palju paremine käima ja põllud rohkem wilja kandma. Ei ütleks siis keegi Ülemaalane enam nõnda kui praegus: „Näe, see oo Saarlane, mis niisugune rumal ka teab!" waid annaks sõbralikult kätt ja ütleks: „tere wcnd, kuidas sinu elamine läheb ja mis tegcwod sinu loomad, kas hakamc kauplema?" Waat, kas poleks tore tükk olewat! Mikspärast peame meie ikka nende taga käima? pugime aga järele! Noh, mis arwate nüüd Saarlased? Kui mull on hea mõte, siis awaldage ka teie pea ome mõtteid, kas ..põllumeeste selts" on meie Saaremaale tarwis, wöi mitte? Mis arwate Saarlased? C. Allik. „Aga kuidas teie sellega pääle hakata tahate?" „See olgu minu enese mure, sa kollanokk!"  wastas manamees, mille pääle kõik mait sõimad. Neil kõigil oli heameel, et keegi muu selle raskeaõja toimetuse enese pääle wõttis. Mina lähen ees," ütles manamees lühikese mõtlemise järele. „Ja teie tulete mulle pillamise järele ja miile surnu keha mcskessc, siis ci saa tema õnnetusest nii järsku teadust." Möldri poisid olimad sellega rahul ja wana Arms astus nüüd rutuliSte sammudega  Elbahi elatis maja poole. See oli wcskest mähe maad eemale ja alles mõne aasta eest maga uhkesti üles ehitatud. Juba tema wäline olemine tunnistas omaniku rikkust, sest säal ci oldud sugugi raha pääle maadetud, mille läbi ta siis ka kõige ilusamaks  majaks jääl ümber kaudu saanud. Igalt poolt paistis rikkus ja hea kordus silma. Wana Arms waatas iseäraliku pilguga seda toredat maja, niis ainult õnneliku inimeste  tarwis nÄS ehitatud olewat. Kui pea pidi nende ilusa ruumidesse walu ja kurwastus  tungima. „Rikkad tundwad sarnast hoopisi kümme kord walusamine," mõtles wana kalamees pitkamisi üle lääwe astudes. Eeskojas juba astus temale üks teenija tüdruk wastu, kes teda ülewelt kuni alla imetledes silmitses ja siis pitkamisi küsis, mis ta nii wara siit tahab? Mina tahan perenaisega rääkida," seletas wana Arms. „Siis peate mõne tunni pärast jälle uuesti tulema, wanake, emand Elbah magab praegus alles." „Siis ärata teda ülesse, mina pean temaga hädasti rääkima." „Seda teha ei tule mulle meelegi," wastas tüdruk. „Ja pääle selle palun omale mitte „sina" ütelda. Kas sa ei tea, mis minu kohta kohane on?" Wanal kalamehel ei olnud praegu mitte aega seesugust wiisakaid kombeid tähele panna ja ütles sellepärast wäga kindluste: „Mina pean emandaga silmapilk rääkima, see on üks wäga tähtjas asi." «Teie olete wist ühe wäga suure kala kinni püüdnud ja tahate sest ruttu lahti saada?" küsis tüdruk pilkamalt. „Sellega wõite juba oota, kuni emand üles tõuseb. Ja pääle selle ei ole meil tänaseks kalu tarwiS, ja teie ei pruugi —" „AH kes siis kaladest rääkinud on," ütles manamees kannatamalt «Mina pean emandaga  marsi rääkima ühe iseäralise ja tormilise asja pärast. Wanamehe nägu oli sääl juures nii tõsine ja kurb, et tüdruk temale enam waStu rääkida ei julgenud. Mina lähen ja küsin toatüdruku käest järele, kaS emand juba ülestõusnud on," ütles tema ja kadus lähema ukse taha ära. Arms toetas ennast wälja pooltse ukse poSti najale ja ootaS kannatlikult tüdruku tagasi tulekut. Tükk aega läks mööda enne kui ta jälle ilmus. «Emand ei ole terme temal on peawalu teie peate ütlema, mis teie temast tahate?" ütles tüdruk. . „Seda pean ma emanda enesele ütlema, ! sellepärast olen ma ju siin," ütles wana!  mees uuesti. «Teie kuulsite ometi, et emandaga kokku saada ei wõi." Nüüd lõppes ometi wanamehe kannatus. „Mina pean temaga rääkida saama, tulgu sellest mis tuleb. Ja see jutustamine ei ci tee ka minu enesele sugugi nalja, aga kui mina seda temale ettewaatlikult rääkida ei saa, wõib see temale ehk surma tuua. „OH mis teie sääl räägite?" hüüdis tüdruk üsna kohkunult. „See on tõesti tõsi, mis ma räägin. Ütle aga, oma emandale, et wana Armsil on tõesti head mõtted tema kohta ja sellepärast  on tema tulnud. Kui see asi mitte nii tähtjas ei oleks, siis ei tülitaks ta teda mitte nii wara." Nende sõnade pääle kadus tüdruk jälle maja sisemiste ruumidesse ära; tuli aga seekord kohe jälle tagasi. Tema ei lausunud sõnagi, maid wiis wanakest mitmest uhkest toast läbi, siis tegi weel ühe ukse lahti ja laskis kalamehe sisse astuda, kuna ta ise tagasi pööris. Wana Armsi silmad uitasiwad uhkes toas ümber, kuni nad wiimaks Elbahi emanda leitsiwad; tema istus kamini ees suure leentooli pääl ukse poole pöörtud näoga, aga sellegi pärast ei näitnud ta teda märkawat, maid wahtis laia silmadega oma ette. Imelik! See muidu nii ilus õitsew naisterahwaS, nägi täna iseäranis kahwatu wälja, just kui oleksiwad pahad aimdused teda piinanud. Ka wanamehe sisse astumine ei äratanud teda tema mõtetest. Kui tema wana Armsi termita mist ka waStu ei wõtnud, köhatas fee üsna waljusti, sellegi pärast jäi kahwatanud naisterahwaS sellesama olekusse. Näitas kui oleks ta enesest ära olewat. (Järg tuleb). Isamaalt. Kuresaarcst. Pühapäew, 4. Nowembril mängiti Seltsi majas näitemängu: „Uhkus tuleb enne langemist!" See tükk on ise wäga sisukas ja lõbus, kohalt ka õpetlik. Mängitud sai seda ka wäga heasti, mis kõige waatajatc poolt kiitusega wastu wõeti. Sisse tulik oli natuke mähe, nii et kuludest rohkem üle ci jäänud, kui sugu pääle 3 rubla, mida Wändra tummade kooli heaks saab saadetud. See on küll üsna mähe, aga mis senna parata! Mähe, aga heast südamest ja kui meie ka selle lese naise weeringa pääle waatame, mis enam mõjus kui teise kuld tukatid, siis loodame, et ka meie wceringaS oma head ja kasuliku kohta saab leidma. Kuida kuulda, tahab Selts cdespidi wecl nende heaks mängida, kuid maga oleks soowida, et keegi tubli mees meie rahwast rohkem üles kutsuks «vaatamisele, et rohkem kuludest üle wõiks jääda, sest meie rahwaS on ju alles wäga tuimad ja arusaamata niisugustes asjades. Tehke head kõigile! ütleb püha kiri. Kaks suurt wiga Kurefaares. Neist nugadest on juba mitu korda siin lehes räägitud ja parandust soowitud, aga see näitab kui tühja tuulele läinud olewat. Estmine wiga on see, et meie kõrwalised uulitsad wäga porised on, mida sugugi ei puhastata. Kõik linna uulitsad on ometi prügitud, nii et ilmaski wõimalik ei oleks poriseks minna, kui majade peremehed natuke ka selle pääle waatakstwad- Teine suur wiga on see, et õhtutel wäga wähe laternaid põlewad. Igaüks näeb kui pimed õhtud nüüdsel sügisesel ajal on, et sõrme ei näe suhu pista ja laternate tuli wilgub weerand werSta tagant, kui wäike täht selge ilmaga taewa külges. Seaduseks sai linna walitsuse poolest minewal aastal tehtud, et needki peawad iga öösse künni kellu 2 põlema. Aga paraku, juba enne kellu 12 on suurem osa kustunud, kunas mõnes kõrwalises uulitsas koguni põlema pole pandudki. Kellele peab siin nüüd süüd mõistma? Ma arwan, muidugi sellele, kelle kätte suuremat woli on usaldatud  ja see on linna walitsus; see peaks paremine järele waatama ja seadust korral pidama, külap siis käsu täitjad ka hoolelikumad oleksiwad ja mitte kusagil soja nuki taga ei tukuks. Ehk meil küll üks waga linnake on, milles öösse kui ka püewa suuremat kära kuulda pole, siiski peaksiwad ööivahid öössetel ikka oma kohut täitma. Kellu 12 ajal wõib kõik linna läbi käia, aga mitte kusagil pole ühte ööwahti nähja. On see õige kordus? Igaüks kaebab praegu, et wäga mähe laternaid uulitsatel on, kas siis linn tõesti nii waene on, et neid rohkem muretseda ei wõi? Wist küll mitte. Siin walitseb hooletus! Jätame nüüd küll linna wahele ja astume Weisi pati majast mööda, künni sadama süllani, noh, mis peame sääl tegema? Mitte ühte laternat wersta maa pääl ja kummagil pool teed wesi. Säält läbi käijad, iseäranis laewamehed kuuldakse õhtutel, sääl tee pääl kiruivad, et sugugi käija ei näe; mõnel on wäikene latern käes, kunas teisel sedagi pole. Laewamehed peawad, kui tormine öö on, mitu korda sadamas laewu waatamas käima, mis peab sääl juures nüüd mõtlema. Mõne nädala eest kukkus üks üle sülla meresse ja uppus ära, muidugi oli pimedus sääl süüdlane. Senna oleks wäga waja mõned laternad muretseda, mis häda pärast tarwiS on. Praegus maksab iga maja peremees oma teise maksu kõrwal ka uulitsate walguStamisc raha, mis sugugi palju ei ole, aga nüüd nuriscwad paljud sellest, kes hea meelega rohkem maksaksiwad, kui aga linna walitsus walguStamist sugu suurendaks,  niisuguse järjega juhtub sageli mõnda õnnetust, mis kahetsemise wäärt on. Peaks seekord nüüd keegi seda soowi woli kogu IdA 47 Saarlane, 1890