Saarlane H 43. Teisipäewal, 10. Nowemvril 1892. IX. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas. . . . 1 rbl. ZV kp. Saaremaal pooles aastas l „ „ Postiga saadetud aaSias. L „ -- „ Pooles aastas 1 „ LA „ Ilmub igal Kurcsaares kaubauulitsas nr. 17. Saarlase to/metusele, Knresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab L kop. —S- MW NleölÄiic pgliiika ajiileht mao- ja lianarahwale. UM Raha. See sõna on üks lühikene aga liig sügama, suure ja liig mõjuma tähendusega. Raha on ainult see, kes kõik rattad käima paneb, niihästi ihulikus, perekondlikus, kui ka suures riiklikus elus. Raha on see, mis mesi meski rattale ja auur masinale; sest ilma rahata oleks ilma elu, inimeste läbi käimine ja kauplemine koguni waene, kehw ehk täitsa wõimatu; ühegi teise asjaga ei ole nii kerge ühest paigast teise reisida, ühtegi teist asja ei ole ka nii kerge kaugele saata. Üleüldse ütelda: ilma rahata oleks kõik ilma elu kui kana takkus kinni olewai! Seda tähendab ka mana sõna: Min rahata linna ehk wihata sauna, mõlemis oled sa kimpus. Kui ka enne manast ilma temata läbi saadi, siiski ei ole see- nüüdsel ajal enam mitte wõimalik. Raha on see, keS meest meheks teeb, raha on see, kes su sõna maksma ja sõnale tulu ja mõju annab. Rahaga saad igale poole. Olgu kohtu kodades olgu rahwa eluS olgu walitsuse ringkondades, igal pool on ta suli üks kindel ja julge oluS, sest et ta igal pool maksab ja et ta õigus igal pool kõige rohkem kaalub ja kõige kõrgemale ulatab. Waatame kord kaugemale, wanemate aegadesse kui meie esiwanemad alles elasid ja ome asju ja kaupasi ilma rahata toimetasid,  siis näeme kohe kui kidew ja wilets nende asjade ajamine ja kauplemine oli; sest kui meie näituseks tahame wilja eest ühte looma osta, siis peame mitu koormat wilja ühes laadale toimetama, enne kui ühe looma saame, aga maata kui kerge on sedaa rahaga toimetada; keera natuke paberid rulli ja mine uksest wälja, oled sa ka riiete poolest kõige alatuma kerjuse sarnane, sest ilmas on niisugust nähtud, et mõned on oma nartsude wahel tuhanded endaga ligi kannud. Waatame kord kui suur külge tõmbamise jõud rahal on: tema on tuhandet pahandused  sünnitanud, tema on nii mitmele mere walajaks saanud. Rabaga wõib head ja pnba teba: aga paraku tehakse rulaga ?aroa enu aune pahast t gusi iut hind, raha nõudmisega pannakse enamust ikka elu kaalu pääle, et aga seda saada oleks. See pole sugugi ime, et ta meie wanemate inimeste meeled ja püüdmised  nii nõuab enese wõrku tõmmata, ta teeb seda ka üsna wäetimate lastega. Paneme ühe seesuguse ette kõigesugused mänguasjad, ta mängib nende kõigega aga ainult nii kaua kui raha laua pääl meel ei ole; aga pane üks hiilgaw raha tükk laua pääle, kohe on kõik teised asjad kus seda ja teist unustatud ja hiilgaw raha on kõige enam ja kõige armsam mängu asi. Mis wõim ja mägi selle metalli sees on, seda seletagu see, kellel seks mõistust on, aga mina ei tea selle kohta muud öölda, kui et raha on armas ja tarwitaw kõigile, lapsele, manale, rikkale, waesele, kõige kehwemast kerjusest künni kõige rikkama kuningani. Iga ühe suust kuuleb õhkamist: Oh, et mull raha oleks niipalju, kui mull tarwituseks ära kulub Raha on see, kes sind teistega ühesuguseks teeb; rahaga wõid õigust ja weel palju enam ülekohut teha, tema on see, mille eest sa kõik saada wõid, mida iganes himmustad. Kes raha õigel moel ja mõistlikult tarwit»b,  see saab ilmas kõige paremine läbi, aga kes teda nii kallis ja pühaks peab, et ta teda iseenese ega teiste kasuks ei raatsi lttgmada, see on selle sarnane, kes kesket taidn sisse nälga ära sureb, selle kohta ült b wana sona: Ta sureb kullahunniku oisti ära! Koria raha ja tarwita seda mõistlikult, aga ara teda jälle ilmaaegu ära haka pillama, siis alles saad aru kui kasulik see on, et seesugused ümargused ja kandilised  kauba ajamise abinõud kord on seatud, sest kui neid ei oleks, siis peaksiwad küll kõiksugused pitka teede tagant toodud kaubad peaaegu toomata ehk palju suurema kulu ja kallimalt müüdud saama. Raha on kerge sõna ütelda, kerge ühes kanda, kerge käest anda, kerge waStu wõtta, aga raske teenida. Sellepärast kui sa tahad mõistlik olla ja auuga ilmas elada, siis teeni raha auuga ja pea teda ka auusees. Ära teda hooletumalt ära pilla ja ära ka tema juure nälga sure, waid tarwilisel korral anna teda lahkel käel ja rõõmsal meelel wälja aga kui hädast tarwis ei Kahtlus ja süü. 1S T. Oruy järele. Ei ole, wastas neiu, ja minu tee pääl lossist kuni siia, ei ole ma muud inimest näinud, kui kaks meie teenrit." Mees ütles ennast politsei ametniku olewat. Gertrud, kes küll teadis, et siin jõe äärise magasini margad taga otsiti, andis ka ennast politsei ametnikule tunda, kordas meel oma ütelust ja läks nüüd kiriku ajast wälja. Tema oli oma heategija hauda jumalaga jätnud. Nüüd astus ta üle silla, teine poole jõge, et otse teed lähema jääma juure minna. Gertrud pidi ühest üksikust majast mööda minema, kus üks mana meeS oma poja pojaga elas, kes sagedasti lossi juures kerjamas käis ja mõnegi ande Gertrude käest saanud oli. Täna tahtis Gertrud ennast sest pääle ajajast poisist eemal hoida ja pööris, enne kui ta selle maja juure jõudis, metsast läbi, mis kuni maanteeni ulatas. Ta läks puude wahel ilma teeta edasi. Pehme samblaga kaetud maa tegi tema sammud kuulmataks. Midagi ei olnud metsa waiksuses kuulda. Aga mis see oli? Ometigi tungis sala jutu sosistamine Gertrud kõrwu. Ta jäi scisama ja kuulatas, kuna t>ma käsi iseeneses wäärtasjade küljest kinni taris, mida ta oma mantli all nahkkoti- kesega kaelas kandis. Ta waigistas ennast seega jälle ruttusti, et ennast petnud oli, sest midagi kibinat ega kobinat ei olnud enam kuulda. Kindlaste läks tema oma ettewõttet mööda jälle edasi ja jõudis paksu metsa sisse; kus puud nii tihedasti üks teise wastu kaswasiwad, et päikse kiiredgi senna sisse teed ei leidnud. Sääl kuulis ta selgesti ja üsna oma ligidal üht tasast mehe häält ütlewat: Jookse poiss, nii ruttu kui sa wõid selle sedeliga Wrainsteini lossi. Walitsejale üksi tohid sa seda kirja ära anda, pea seda meeles, ainult tema kätte. Pole ta mitte kodus, siis otsi teda üles. Sa pead teda leidma, ole aga ettewaatlik. Ära räägi mitte wälja. Toimeta targaste, siis on see kulla tükk sinu. Nüüd mine ja ära lase ennast mitte kinni wõta! Olge mureta, naeris poiss, mind ei saa mitte nii kergesti kätte. Mina olen kamal. Walitleja kätte peab see kiri saama,  nii tõesti kui mu nimi Peeter on! Gertrud oli seisma jäänud ja nägi nüüd omal tuntud poisi teed mööda metsast lossi poole lippawat. Ta mõtles järele, mis ta tegema pidi, sääl kahisesiwad põesa oksa ja paar ähwardawat silma tungisiwad rägastikust wälja. Järgmisel silma pilgul siisis üks noor nn es tema ees, oma kätt komust! mm õla pääle pannes, liisis ta ägedalt: Mm kuulsite teie siin? Kes.teie olete? Gertrud püüdis ennast asjata wabastada ja mastas temale waljusti: Mina lähen jääma pääle. Maantee pääl kõrwetas päike, sellepärast tahtsin ma metsa marju kaudu minna. Rääkige, põrguline, mitte nii walju, ehk ma tahan teid waikima õpetada. Ta pidas temale korraga, oma kütt ta õla päält ära mõttes, püstoli wastu rindu. Mis kuulsite teie? kordas ta. Tunnistage tõtt, muidu olete surma laps! Gertrude süda peksis tormiliselt, aga nagu Mälk käis see waigistaw mõte tema peast läbi, et see mees, kes walju juttu kardab, oma ähwardust mitte tõeks teha ei wõi, sest püstoli paugu läbi saaksiwad tema taga ajajad siia kutsutud. See mõte andis temale julgust, kindlasti wõera pääle waadata ja rahuliste koSta: Mina ei maleta ialgi. Ma kuulsin, et teie poisi kirjaga Wrainsteini lossi walitseja juure saatsite: Muud midagi ei ole teie kuulnud? Ei muud midagi. Nüüd laske mind jälle oma teed minna. Teie olete pagana julge tüdruk. Teie olete wist ilma kahtlemata Gertrud Stauffacher,  Wrainsteini iludus? Gertud Stausfacher on minu nimi! Hea küll, mu nukkukene, Teie mõistate  waikida, seda teame meie. Manduge mulle, ei kellegile sest üht sõna ütelda, mis teie siin kuulnud ja näinud olete ka siis mitte, kui ka, kes teab kes selle järele