siwad mõni aasta kinni ning keegi ei teadnud, mis sääl tehti. Warsti saiwad suured loomad seaduse teel salapaigast wälja toodud ja ära müüdud, suur härg taheti Nijhny- Nowgorodi näitusele wiia ja sääl tema liha Kolumbuse liha nime all ära müüa, sest nii oli härja nimi. Aga niikaugele ei saadud asjaga. Mõisa omanik pidi aga mõisa jumalaga  jätma. Teine näitus wõtame Viljandimaalt.  Siin oli ühel karjaomanikul ilus Jda-Friisi tõugu kari. Karjaomanik  on aga tark äri mees, ning oskas oma karja ühe tähtsa karjapidajale  ära müüa, kus nad nüüd aegajalt kopsu tõbesse lõpewad. Kolmandaks näituseks wõtame Römershosi  mõisa omanik maanõuunik hr. v. Sievers. Kui mina alles Kuramaal olin, siis ostis nimetatud  herra omale ühe karja Jda- Friisi tõugu piimalehmi, sest ta endine  kari oli wäga kopsuhaige. Ka need oliwad wõõramaa loomad. Nüüd arwas ta, et wõõralt maalt terwed loomad oli saanud, siis ka haigus ta karjast eemale läheb. Umbes poole aasta pärast leidsin Rigasche Rundschaust ühe kirja, kus nimetatud mõisapidaja oma pahameelele  maad annab. Kari jäi niisama haigeks, kui teised ennegi ning nimetatud  herra ei taha karjakaswatamisega  midagi enam tegemist teha, ei ühelegi näitusele minna, kus mitte tohtri poolt tunnistust ei anta, et sinna toodud elajad terwed on, ning kaotas oma karja ära. „Kaitse mind, päästa mind, walge jumalanna!" kisendas  ta, ja langes jõuetult Matasunta jalgade ette maha. Juba oliwadgi itallased järele jõudnud ja esimene neist keerutas oma nuga. Aga Matasunta laotas oma sinise mantli langenu pääle: „Tagasi!" ütles ta kõrgusega, „jätke ta? Ta on Gooti kuninganna kaitse all." Juhmilt taganesiwad koormawedajad. „Wõi nii?" hüüdis tüki aja pärast noamees, „ karistuseta  peab ta jääma, see koer ja koera poeg, ja wiis meist lamawad poolsurnult maas! ja mul on nüüd tolm hammast Wähem! Ja ilma karistuseta." „Teda on küllalt juba karistatud," ütles Matasunta, sügawa noahaawa pääle kaela juures tähendades. „Ning seda kõik ühe ussikese pärast," kisendas üks teine, „ühe mao pärast, kes tema ranitsast wälja tuli ja keda meie kiwidega pildusime. Waadake! ta on mao ära peitnud, sinna oma rinnale. Wõtke ta temal ära!" „Lööge ta surnuks!" kisendasiwad teised. Aga juba jõudis hää hulk Gooti sõjamehi kuningannale  appi; nad töukasiwad karmilt uallajed eemale ja asusiwad  maas olejale ringi. Aspa silmas teda terawalt ja langes järsku ristis kätega kommetitegija kõrwa maha. „Mis sul on, Aspa? tõuse üles!" ütles Matasunta imestades. „OH käskjanna!" kogeldas Aspa, „jee mees ei ole mitte gallialane! Tema on meie rahwa poeg. Ta teenib maojumalat! Waata siin ta pruuni nahka kaela all. Pruun on see nagu Aspal, ning siin on kiri; kiri rinna pääle kriimustatud: minu kodumaa püha salmikiri,"  hõiskas ta rõõmuga. Ja sõrmega awitades hakkas ta lugema. „See kommet näib katlane olewat Mispärast see moonutamine ?" rääkis Matasunta. „Ta pandagu wanzi." „Ei, ei, oh käskjanna," sosistas Aspa. „Kas sa tead, mis see salakiri tähedab ? Üksgi silm pääle minu oma, ei jaksa sulle seda seletada." ,„Mis siis? küsis Matasunta. „Ta tähendab," sosistas Aspa tasa! „Sipaks on elu wölgu oma isandale, linnaülem Tseteegusele." Jah, jah ma tunnen teda, see on Sipaks, Hiempsali poeg, minu suguseltsi sõbruslonnast: jumalad ise saadawad teda meile." „Aspa," ütles Matasunta ruttu, „jah, jumalad saadawad teda: kättemaksmise jumalad. Gootlased, pange see haawatud mees kanderaamile, ning minge siis minu orja saadetusel palasti? ta on sest silmapilgust pääle minu teenistuses." Wiies päätükk. Mõni päew pääle seda läks Matasuma jälle laagrisse seekord ilma Aspata. Kuningas Witigis ise oli terwe õuekonna saadetusel kuninganna järel käinud. Sest täna pidi tema telgis kõige tähtsam jõjanõuukogu koosolek olema. Wiimased abiwäed pidiwad täna paigale jõudma: ja ka Guntarist ja Hildebadi oodati Belisari wastusega tagasi. „Ülijüreldusrikas päew! lausus Witigis oma kuningannale.  „Palu taewast rahn pärast!" „Ma palun sõja pärast," ütles Matasunta ette waadaies. „Kas sinu süda nii kangesti tasumist ihkab?" „Ainult weel tasumist ihkab ta ja see saab temale  osaks." Juba astusiwad nad telki, kus kõik Gooti wäejuhatajad koos oliwad. Matasunta wastas auupaklikku terwitust uhke pääliigutujega.  „Kas saadikud tagasi on?" küsis kuningas maha istudes  wanalt Hildebrandilt, „tooge nad sisse." Wanamees andis märku ja kõrwalt, eesriide tagast, astusiwad hertsog Guntaris ja Hildcbad sügawa kummardusega  sisse. „Mis toote teie? Sõda wõi rahu?" küsis Witigis kiiruga. „Sõda! Sõda, kuniugas Witigis!" hüüdsiwad mõlemad kui ühest suust. „Kuida? Kas Belisar selle ohwri, mis ma talle pakkusin  ära põlgab? KaS sa ka sõbralikult ja südamelikult mu ettepanekud talle teada andsid?" Hertsog Guntaris astus ette ja rääkis: „Ma sain Belisariga kokku, kui ta kapitoolis linnaülema juures wõõrsil oli, ja ütlesin temale: „Gooti kuningas Witigis saadab sulle terwisid. Kolmekümne päewa pärast wõib ta sajawiiekümnetnhande  Gooti sõjamehega nende wärawate ees olla. Ja siis hakkab selle auuwäärt linna pärast tapmine ja wõitlemine, mille sarnast ta tuhandel aastal ei ole näinud. Gooti kuningas armastab rahu rohkem, kui wõitu; ja ta lubab keiser Justiniaanusele Sitsiilia saare ära anda ja edespidistes sõdades temale kolmekümne tuhande mehega abiks olla, tui teie kohe Roomast ja Jtaliast ära lähete. Sest see on meie päralt wõitmiseöiguse ja ka keiser Tseenoga tehtud lepingu järele, kes ta Teodoritite lubas, kui see Odoaatari troonilt tõugata jõuab. Nii rääkisin mina sinu soowi mööda. Belisar aga naeris ja hüüdis : „Üliarmulit ou Witigis, kui ta mulle Sitsiilia saare lubab, mis juba minu päralt on ja mitte enam tema. Ei! Lepingu Teodorikiga oli häda Tseenole pääle sundinud  ja wöumisevigus, see on nüüd meie poolt. Mingit rahu, kui ainult järgmistel tingimistel: terwe Gooti sõjawägi paneb sõjariistad maha ja terwe rahwas läheb üle Alpide ning saadab kuninga ja kuninganna Bitsantsi." Wihast nurinat oli terwes telgis nende sõnade pääle kuulda. „Wihaga jätsime meie niisuguse ettepaneku pääle wastuje  andmata, pöörasime selja ja läksime wälja." jällenägemiseni Rawennas!" hüüdis ta meile tagasi  järele." „Sääl pöörasin ma weel kord ümber," ütles Hildebad: „ja hüüdsin: Jällenägemiseni Roomas! Üles, kuningas Witigis, ja sõjariistad kütte! Sa oled kõik, mis wõimalik, omas rahuarmastuses katsunud ja häbi palgaks saanud. Nüüd üles ! Liig kaua oled sa oodanud ja walmistanud! Wii meid nüüd sõtta!" Siis puhuti laagris pasunat: hobuste kabjaplaginat oli kuulda. Kohe tõsteti telgi eesriie üles ja sisse astus Tootila wälkuwates sõjariistus, walge mantel walendades õlal. „Onne mu kuningale, õnne sulle kuninganna," ütles ta auu andes. „Minu ülesanne on korda seatud: ma toon sulle Pranli kuninga sõbra terwitust. Tema sõjawägi oli juba Bitsantsile walmis palgatud, et su kallale tungida. Mul läks korda ta meelt muuta. Tema sõjawägi ei tule mitte Jtaliasse gootlaste wastu. Mepiolaami krahw Markja, kes siiamaani Gooti Alpisid prankide wastu kaitses, sai nii oma sõjawäega wabaks; kiirelt tuleb sa mulle järele. Tagasitulekul kogusin ma kõik sõjale kõlblikud mehed, keda ma iganes leidsin, kokku ning tõin ka kindluste sõjamehed  ühes. (Järgneb.) Meie rahvakooliõpetajate ametisse panemisest ja lahtilaskmisest.  11. Eelpool juhtisime tähelepanemist selle pääle, kuidas seadusandline Wõim meie rahwakooliõpemjate ametisse  panemise ja lahtilaskmise üle lõpulise otsuse tegemise sellepärast maa omawalitsuse asutuse, maakonnatooliwalitsuse,  kätte on andnud, et üksik ametnik meie maa Ewangeliumi- Lutheruse usu rahwakooli nõudeid nii hästi ei suudaks täita, kui omawalitsuse  asutus, mis kohaliku rahwaelu  tarwitustega ometi rohkem tuttaw on kui kaugelt tulnud ametnik.  Wõime lootust awaldada, et seesama põhjus ka tulewa aja kohta maksma jääb, nii et meie rahwakooli kohta käiwa seadluse lõpulise korraldamise  puhul rahwakooliõpetajate ametisse kinnitamine ja lahtilaskmine endist wiisi kohaliku maa kooliwalitsuse  kätte jäetakse. Ja selle põhjuse mõjudus tõuseb wee! edespidi seeläbi,  et meie maakooliwalitsus kohalikule  rahwaelnle weel lühemale saab, kui maakooliwalitsusest tulewitus püüle mõisniku seisuse ta talurahwa seisuse asemikud osa wõtma kutsutakse. Et see kord sünnib, usume kindlasti. Sest maakogu ehk semstwo meile tulemata  ei jää. Maakogu aga toob loomulikult selle tühtsa ning soowitawa  muudatuse kaasa, et maa omawalitsuse  tegewusest ja asutuste tööst kõik seisused oja hakkawad wõtma, kuna maa-asjade õiendamine seniajani  ainult ühe, mõisniku, seisuse käes on olnud. Kuid seaduseandjal on weel teisi põhjusid olnud, et meie rahwakooli olusid 1887. aastal ümber muutes maakooliwalitsust maksma jätta: seaduseandja  on ära tundnud, et omawalitsuse  kord rahwakoolile kõige mõjusamaks  edendajaks on  sellepärast  püüab seaduseandja ühendust omawalitjuse ja rahwakooli wahel alal hoida. Et see nõnda, tunnistab Wene sisemaa lugu: küll oliwad Wenemaal omawalitjuse eestingimised, rahwaharidus,  muinaspõlised juhtmõtted ehk traditsionid, isetegewuse harjutus pea täiesti puudumas, kuid siisgi on linnad kui ka maakonnad omawalitjuse  waral aasta 30 jooksul hiiglatöösid  ära teinud waadatagu ometi, kuidas Wene rahwahariduje asi just linnade ja maakogude tegewuse  mõjul edasi on jõudnud, kuidas maakogud rahwa terwishoiu asja on parandanud, kuidas maakogu asutused  wiljaikalduse paikades rahwa toitmise  asja on toetanud ja kergitanud  ! Keiser Aleksander 11. on meie kodumaa  omawalitsuse põhjusmõtet edendanud: üleüldiste maa-asjade juhtimist jõudis mõisniku seisus enese käes hoida, sest maapäewa kord oli ju nende seletuse järele ka just omawalitsuse  põhjusmõttele rajatud, kuid taturahwale walmistas Wabastaja Tsaar nii kauni omawalitsuse, et teda Eesti rahwa õigusiiseks wabastajaks  tuleb lugeda. Ja kellel silmad on waatamijeks, see peab nägema, et wabameelje walitseja riigimeheline tarkus ka meie maale õigeid sihtisid on ajanud. Kõige suuremaks auutunnistuseks on Keiser Aleksander 11. meie maal rahwahariduse ja rahwakooli edenemine  omawalitsuse toetusel. Tõsi küll, et Ewangeliumi-Lutheruse kirik meie rahwahariduse ajaloos suremata tööd on korda saatnud, kuid rahwakooliks  on meil kool ometi alles omawalitsuse hoolekandmisel saanud: kooli ja kooliskäimist pidas rahwas enne ikka nagu wõõraks asjaks, mida sunduse ja meelitamise mõjul kannatati  ise kooli ülewal pidades, ise kooli käekäiku juhtides, ise parandusi  ja uuendusi tooli õpeabinõuude  ja korralduse poolest maksma pannes on Eesti rahwas koolisid oma koolideks, oma rahwa-koolideks  õppinud lugema. Eesti rahwakvoli  ja Eesti rahwast ei saa mitte naljalt ühest ära kiskuda, ühest ära lahutada. See aga on rahwahariduse  edendamise asjus wäga tähtis. Just sellepärast, et meie maal rahwakooli ja rahwast mitte üksteisest  lahti kiskuda, on seaduseandja 1887. aastal meie maa kooliolu ümUr muutes selle püüle waadanud, et meie rahwakool wähemalt rahwakooliõpetajate  ametisse panemise kui ka lahtilaskmise ja koolide ülewaatuse  poolest omawalitsuse asutuste küljest ära ei kistaks, mille tagajärjel  rahwakool ta rahwa südame küljest  enam lahti kaagutataks. Seda tuleb meie rahwa hariduse edendamise pärast kõigiti wäga hästi läbimõeldud teoks pidada, ei wõi aga mitte kuidagi suureks eksituseks arwata. Ja edasi on seaduse andja seega, et tema rahwakooliöpetajate ametisse panemist ja lahtilaskmist mitte üksiku ametniku ainulise wvimu alla ei seadnud, waid omawalitsuse kogulise  wõimu kätte audis, meie rahwakooli  järge tahtnud kinnitada: kui rahwakvoliõpetaja teab, et tema mitte ainult rahwakoolide inspektori lahti heita ei ole, waid maakoolikohlu ees oma õigust wõis nõuda, siis on tema olek palju kindlam, tema on oma töös ja tegewnses palju julgem, südikam, tema kaswab oma kooliga rohkem kokku, tema ei lahe wähesest palgast hoolimata teist tööd ega teenistust  otsima ja kas see ei ole meie rahwakoolile edenduseks?! Politika ringwaatus ja wäljamaa sõnumid. Transwaalis kuuldub uutest lepitamise  katsetest. Naatali minister olla Pretoriasje sõitnud ja president Krügerit  palunud, et ta Jnglisemaa tingimised  wasm wõtaks. Ka Kapmaa  pääminister ja ahwriklaste juhataja  olla Pretoriasje läinud. Edasi kuuldub, Transwaal olla paawsti wahelträäkijaks wastu wõtma walmis, aga Jnglisemaa olla selle tagasi lükanud. Inglist wabameelsete  juhatajad oliwad koos ja seletasiwad, et asi, mis Löuna-Ahwrikas  õiendada, sõja wäärt ei ole. Nad awaldasiwad kahetsust, et walimiseõigusc  küsimuse juurest ülemwalitjuse  küsimuse juurde mindud ja tuletasiwad  lord Salisburhle meelde, et tema rahuläbirääkimiste edasipidamise  eest wastutab. President Krüger seletanud, Transwaalil ei olla nõuu kallaletungimist ette wõtta, olgu siis, et teda seda tegema sunnitawat,  see on, kui Jnglisemaa wäge piiri äärde edasi saatwat ning uut wäljast poolt pääle toowat. Volsrustis, Naatali piiri ääres, pidasiwad Transwaali mäe juhatajad  neljapäewal koosolekut. Otsust ei tehtud, aga selle poolest oldi ühes nõuus, et boerid lähemail päiwil Wõitlust peawad algama. Reedeks tahetud wäge otse Naatali piiri äärde wiia. Transwaali lääne piiri päält Masekingist teatatakse: Läänepiiri poole tuleb boerisid järjest  rohkem. Seisukord on kirju. Kuustuhal meest suuretükiwäge seisawad  Crouje juhatusel Namatlabama lähedal (Masetingist põhia pool.) Johaunesbu ri st telegrahweeritakse: Tuhandeid maapäriselanikka tuleb maalt liuna. Walitjusekohad tegiwad  otsuseks neid sõjamäega maale tagasi wiia. Reede õhtu läksiwad kaks maapäriselauiktu ühe juudi riidemüüja poodi ja pistsiwad talle noaga selja sisse. Kaks juudi kaupmeest  ou ära tapetud. MaapäriSelanikud,  iseäranis lahwrid, laastawad  kõiki kohti, kus napsi arwawad olewat. Inglane Folerston, kes Inglise  wäe tarwis soldatid kogunud, on wangi wõemd ja sõjakohtu kätte antud. Jnglisemaa on enesele Australia asumaadelt wäge tellinud. See peab 19. (31.) oktobriks teele astuma. Portugali õigusi Delagva  lahe kohta tahta Jnglisemaa tähele panna, aga kui mõni teine riik Lorentso Märkest enesele püüda  ja Portugal sellele wastu panna ei suutwat, siis saawat Inglise  sõjalaewad platsi astuma. Austriast. Saksa erakondade juhatajad  pidasiwad pääminister Clary'ga riigipäewa lühemate ülesannete üle nõuu. Enne kui parlament kokku astub, tunnistatakse keelte seadlused tühjaks. Saksa rahwaerakond mõtleb  saadik Hohenburgeri kogu aupresidendiks  soowitada. Esiotsa on sakslased külmad edasi. Saksa rahwaerakoud  ei mõtlegi selle pääle, ennast  kuidagi köita, ja sama seisukoht on edasipüüdjal erakonnal. Keegi Poola leht jutustab, poolakate juhataja  Jaworski wastauud keisri nõudmise  pääle, et ta poolakaid waigistaks,  tema legewat Majesteedi tahtmist,  aga Majesteedi walitsujele kuulutawat ta wasuwlemist. Selle järel pöörnud keiser selja ja läinud ära. Saksa kirillastest arwatakse osa, Kathreiui juhatusel, wagusi päält waatama jääwat, samati ka osa poolakaid,  Bilinski juhatusel. Ebenhochi  kiriklasid ja Jaworski poolakad olla aga Ashehlastega käsikäes käimise  voolt. Hispaniast. Bilboa sadamas Baski maal on mitmed wäikesed laewad Baski lippudega sõitnud. Bask: maade elanikud tahawad, nagu näha, riigi rasket seisukorda tarwitada ja endid tema alt täiesti lahti lüüa. Pää eestwvtjaks on neil Bilbao saadik  Sabino de Arana. Greekamaa näib uuemal ajal Saksamaaga  svbrustamas olewat. Saksa lehed tirjulawad. Saksamaal olla Wäike - Aasias greeklaste sõprust tarwis.  Saksamaa pidada jääl politiliselt  wenelaste ja majandusliselt inglastega wöitlema ning toetada wöiwat teda jääl Türgi walitsus ning greeklastest maa elanikud. Greeklastel olla sest ainult kasu, tui nad Saksa ettewöljalega ühendusesse astuwat, ning Türgnnaal ei olla sakslaste ega greetlaste poolt midagi karta. Noor - türklased mõtlewad Jtalia maal Brindisis 8.(20.) oktobril kongressi  ära pidada. Arwatakse, et ellewõts  Juglisemaa poolt loetust saab. Kongressi kolkukutsuja on Egiptuse prints Mehemed Ali, ja see olewat inglastel, kui praegune kediw wabatahtlikult  wõi sunnitult lahkuwat, Egiptuje asekuninga kandidaadiks. Hiinast. Inglise lehed teawad jutustada,  et Pekingis mässunõnu jälgile  saadud. Mässajad olnud see kord keiserliku kaardnväe lipukandjad, ja nende nõu olnud keisrinnal, keijert  ja praegust walitsust kukutada. Mõnelt poolt arwatakse, et nad mõne wägewa walitsusewastafe tööriistad olnud, teiselt poolt, et walitsusemehed aiuult kawalust teinud, et wöistlejatest  lahti saada. Olgu, kuida on, aga Mandjhu soost wäeniehed, kes riiki 17. aastasajal wõita aidanud, on wangi pandud. New Horkist teatatakse: Pääle selle, kui Mac Kinley admiral Deweyga Nr. 214. PostL M e e s 18S9.