Tallinna Sõber « s. WiiskeisttümneS aastakäik Tallinnas, Paastukuu 3. pääwal 1893. Ultiildiut ariiltht Eesti rihmale maal ja liaaades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinna, Lindfor«'i pärijate trükimaja,: »a«t»a « rnbla, 40 kop.— Pool-aasta, I rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetnb: o»««a, ll rubla — pool-aalta, 1 rubla 70 kop Kuulutuses «allsavab iga rea «HS teile aseme pealt e kop. Tellimised -võetakse wasra r TuMuuas: Li«dsors'i pärijate trükimajas.- PeterSurgis: S. Seelandt. Oeausoora. -Tartus - Laakmaun. -Kallwer-s- Z. Kuhs. - Paidel: K. SeidelStta " lus: H. Kollverg.—Lihulas: A. Nüttn«r't poodi,. — MiljanSis: z ia s' Le-K«'s« raamatukauplused. - A-rwas- W. PSder. - Mõrus: Praua Malllas: W. Mudolst. Kuresaares: S»- Lauge. — Maal- kuida iseäranis kuulutakse WaStaja redaktor W. F. Eichhor n. Slab Balti«l!«, - kirjad käimab Baltiaki (Baltischport Ls-iiäeuiL.Nv?,».) Üleüldised sõnumid maailmast. — Omalt maalt. Tallinnast: Koolide asjust. — Kohtute läbiwaatamiue. —> Uus rahtukohtu-auuwanem. — Pab?rraha-toll. — Weiked riigi-paberid. — Jhunuhtlus. — Uued raudteed.  — Alvalik tänu. — Kinnitatud klinik. — Krunt-maksud. — Kerjajad lapsed. — Pahateud. — Bal- tiskist: Ilmad. Tartust: Õpetatud Eesti-seltsist. — Hobused. — Tee-rööwlid. — Landrath von Strok 5 — Kirikuõpetaja  Reimanu - Riiast: Maapääw. - Peterburglst. - Trokift. - Saratowist. - Kielcest - Ql ussist - Slütommst.  — Jekatermslawist. — Bakust. — Mitmesugused sõnumid kõigist riigist.— Jutu leht. Üleüldised sõnumid maailmast. Baltis ki's. Näärikuu 19. pääwal, LllPamaall. Küünlakuu 22. (10.) päämal on Keiser Wilhelm PreuSsi tdapooliSte maakondade Põllumeeste - ühenduse keskkomiteede saatekonda waSta wõtnud, keS üht märgukirja põllutöö  tarwituSte ja põllumeeste soowimiSte üle ette panema tulnud oli. Märgukiri algab tänuga Keiser Wilhelm'i kui PreuSst Kuninga waSta selle eest, et põllumeeste saatekonnale luba on antud, Kõigekõrgemas paikas oma tarwitufi ja soowtmifi ette panna, palub põllutöö edaspidist  kaitsemist kaitsetollide läbi. ja tõutab põllumeeste edaspidist kõikumata truuwust ja elawat osawstmifi PreuSst kuningriigi ja Saksa keisririigi tarwituõtest. Keiser on waStanud: ,Mina tänan Teid, minu Herrad, et Teie minu juure tulnud olete ja ennast otsekohe Teie maa-isa poole pöörate.  Kulda minu wästmala püüdmine minu maa hea elnMra peale heidetud on, nenda on ka minu soowiminr ja tahtmine nende raSknSte ja murede waSta abi saata, millega põllutöö, iseäranis idapoollsteS maakondades, wöitlema  piab; Abinvuud ja keed, mida selle juures tarwitada  tuleb, on mitmesugused on ja raskest loomusest. Ainult pitkemal aeal saab, ka kõige suurema hoolekandmise juures, minu walitsusel wöimaltk olema, püütud eeSmärgi ligemale jõuda. Selleks on kõige pealt rahu tarwiS, mille ülespidamiseks  ka Teie aidata wõite, kuiTeie sõeawäe tugewamakS - tegemise eest wälja astute. Soowimised,  mida Teie minu ette pannud olete, saamad minu Valitsusest hoolega läbi katsutud ja wõimalikult tähele pandud saama. Mida rohkem see sündida ja põllutöö kosutatud saada wõib, seda suurem saab minu room olema, sest et põllutöö ja põlluharija rahwa kosumine iseäranis minu südame peal seisamad. Mina näen selles nagu minu estwanemad ka, kuida mina kolme aaSta eest Äönigsberg'iS  selle maakonna pidul wälja rääkinud olen, üht kuuing konna sammast, mida üleS pidada ja kindlustada minu kohus ja rõõm on, ja mina loodan kindlast, et see ennast kui seesugune wanaõ truuwuseS igatahes  wälja näitama saab." Seda Keisri-kõnet on PreuSst põllumehed küll tänuga ja rõõmuga wasta wõtnud, sellest olla näha, kui soojaS südames Kuningas põllutööd ja põllumehi kannab ja nende eest hoolt kanda tahab. Tähele panna on aga fiiSki, et selles sõeawäe rohkendamist küll selge sõnaga nimetatud on, mitte aga põllumeeste märgukirja tuume, wõeramaa wilja tollide ülespidamist. Senni on ka juba tollidekauplemifed  Saksamaa ja Wenemaa wahel nii kaugele jõudnud, et soowimised mõlemill poolelt waStastikku kirjalikult  ette pandud on. Kuida need on, sellest ei ole weel sõnumit tulnud. Arwata wõib aga ikka, et põllumeeste mille külge Saksa sõeawäe uue korraldamise, f. o. rohkendamise, waStaivõtmine tähtsalt köidetud on, sellele kauplemisele suurt takistust tegema saawad. — PõllumeeSte-üheuduS on ennast jäädawalt asutanud, peapaigaga  Berlin'tS. Igalt poolelt saawad usalduse-mehed senna saadetud ja kui selleks raha kokku saab, siis piab ükS aealeht asutatud saama, mis põllutöö tarwituSte eest koStab. Wahe aeal on aga ka küsimine tsuSnud, kaS Saksamaa põllutöö ülepea rahwa wilja-tarwitust nüüd ja edaspidi täita suudab. „Norddeutsche Allgemeine Zeitung" ükS pool-ametlik leht, kirjutab selle küsimise kohta: ,Kahtlemata on meie põllutöö wiljaanne parandatud põlluharimise läbi suuremaks kaswanud, aga statistika õpetab meid, et, kui ka meie maa 30 künni 40 aasta eest weel üks wilja-wäliawedaja maa oli, see Põlluandete rohkendamine rahwahulga rohkendamisega mitte sammul käinud ei ole. See ei wöi ükõ juhtumine, ükS mägiwaldne  kaupade-tõukamine olla, kui kõigil aasta-kümnel aastast 1880 künni 1891 wilja rohkem-fissewedamine, s. o. fiõsewedamise ülekaal, wäljawedamise waSta, järges tõusnud. Odre, kaeru, maist, rukkid ja nisu kokku on rohkem fisse kui wälja weetud: aaStal 1880— 1,238 980 tündrit, aaStal 1886 — 1,358.797 tündret, aaStal 1890 — 2,730,231 tündret, aaStal 1891 — 2,99,973 tündret. Nii mähe nüüd ka selle waõta waielda wõib, et meie põllutöö wiljaanded weel kõrgemale wõiwad kosutatud  saada ja see kõrgendamine seda suurem olema saab, mida rohkem meie põllutöö õitseb, fiiS räägiwad need arwud wäga selgest selle eest, et — wähemast nii kaua, kui see kõrgendamine tulnud on — rahwatoiduks üht lisa wõeramaa wiljast tarwi õ läheb. Pöllumeeste-ühenduse juhatajad saakfiwad selle aSjakorra seletamiseks tänuwäärilist abi saatma, kui nemad kõige pealt kuulutada tahakfiwad, kaS ühendus seda tarwitust tõeks tunnistab ja kuida juhtumise juureS sellega korda saada arwab." — Sellest näib selgima, et PreuSst walitsusel  mitte nöuu ei ole. kõrgeid wilja tollist wana korra peale jätta, kuida fee ka sellest wälja paistma näib, et Keiser selle küsimise peale mitte otsekohest waStust annud ei ole. Eh? on tollide-kauplemist Wenemaaga ka just sellepärast wiiwitatud, et sõeamäe-ettepanek riigipääwal enne waSta wõetud saaks, kui wiljatollide alandamine põllumehi pahandab ja neid walitsuse wastaStekS teeb. — Söeawäe-ettepaneku üle wõida wast pärast Lihawõlet wiimane otsus tehtud saada. Keskpaiga-erakond (tarretanud  Paapstlased) seisawad kõige rohkem selle waSta, fiiSki arlvatakse, et see riigipääwal waSta wõetud saab. Barmen'is on suurt nöuukogu Jesuittidetagasitulemise  wasta peetud. Keiser Wilhelm'ile on sealt järgmine telegramm saadetud: , Keisri ja Kuninga Majestätile Berlin'iS. 1500 Ewangeliumi usutunnistuse-meest mitmetest Saksamaa maakondadest  on Barmen'iS kooS, nende kartuSte eest hoiutama,  mis Jesuiitide-ordeni ? tagasilaskmise läbi Saksa riikis, meie isamaal, tulema saakfiwad, saadawad Teie KeiSri ja Kuninga Majestätile tänulikkus mälestuses Wittenbergis, üheS Ewangeliumi usutunnistusest Saksa Würslidega ja Vabalinnadega, antud Ewangeliumi tunnis- Jutu-leht. Ühe jäägre pääwa-raamatust. Tlchjertapchansw ja Mdapjuskin. Iwan Turgeojew t järel. (Äärg.) Osawvtmata, ja wõib ka ütelda tujukas saatuS paneb inimtSte fiSse mitusuguseid owasufi ja hirmust, ilma et neid selle inimese setspatgaga seltskondaS ja waranduseS kohalisega teekS. Nenda oli loodus iseäralise hoolekanmifega  ja armastusega sellest waefest ametniku - pojast, üht peentundwat, pehmet, wedelat loomust teinud —. üht loomust. mi« ainult htmu-täitmise peale põhjustatud oli, wäga peene maitsemise- ja haisutamife-meelega. LooduS  oli seda hoolega teinud ja — jättis nüüd oma loomuse  hooleks, hapu-kapsaStega ja mädanenud seentega suureks kaSwada. 3a see loomus kaSwiõ, hakkas, kuida üteldakse, ,elama" ja fiis läk» nali lahti. SaatuS, mis Njedapuvkin'i isa wäfimata raputanud oli, hakkas seda ka pojaga tegema, et tahtnud midagi tema heaks teha; Tvichon'iga käis saatuö tetstti ümber, ei piinanud teda mitte — tegi temaga nalja; ei saatnud teda just meeleheitmisele,  ei lasknud teda teutawa näljahäda waewa kannatada, — paiskav teda aga läbi kõige Venemaa, Weliki-Ustjug ist Zarewo«KokshaiSk't»i, ühest alandamast ja naeruwääriltsest ametist teisesse: kord tegi saatus teda ühe riiaka, sapttöbise, heategewa naeõterahwa ,majordoumsekS"  (ülemaks majapidajaks), fiiS jälle ühegi rikka, ihnusa kaupmehe toidetawakS, pea tSStiS saatus teda ühe kängunud-filmalise, Inglismaa wiistl leigatud juuksetega herra kodukanzellei ülemakS; pea sai tema üheks poolmõisasulaseks,  üheks pool-naljategijakS ühegi koerte-armaStaja  juureS tõstetud. . . Ühe sõnaga, saatuS laskis waest Tõichon'it kõiki ühe alama elu wihaft kihwti-jooki tiiktilgalt  allu neelata. See mees on mõnda unimütstste ja tigedasse igawusesse langenud adelmeeste tuzu wälja kannatama pidanud! Kui sagedast ei ole cema mitte omaS üksikus tuakeseS, kui wiimakS »Jumala nimel" omast tööst lahti lastud oli, kui termetele hane-karjadele mängu-keraks olnud ja meel häbist leekas, kui sagedast ei ole tema seal mitte, külmad meeleheitmise-pisarad silmis, wanduund, järgmisel päämal salaja ara minna, oma õnne linnaS katsuma, üht weiket kohakest paluda ja ennemini otsekohe uulitsal nälga surra. Aga esiteks ei olnud Jumal temale seda tegewust mitte aunud, teiseks möttiS argdus wöimust, ja wiimakS kvlmaudemaks, kuida pidi tema seda kohakest saama? Keda paluma? »Nemad ei anna seda minule", pomises õnnetu stiS waikselt, woodis pöörledeS, ,nemad ei anna seda minule!" Ja järgmisel päämal hakkas tema oma koormat uueste kandma. Tema lugu oli seda hirmsam, kui isegi tegeiv loodus waewaks wõtnud et olnud, temale ka üht raasukest nendest osawustest ja andetest jägada, ilma milleta ühe naljategija  amet pea koguni mitte ei wõi tallitatud saada. Nenda ei sSkanud tema näituseks ühe ümberpööratud karunahka  kasuka seeS kuuni pööraseks mahakukkumiseks tautstda ega halpuS-tükkifi teha, ega igatahes lahtise, pitka piitsa eeS mõisaproua ümber ltpitseda; pool-alaSti kakskümmend  graadi kange külma kätte pandud, külmetas tema ennast wahel ja tema kõht ei kannatanud tindiga ja teiste solkidega segatud wiina wälja, ei ka purustatud kärbseseent  ega teist äädikas fisse tehtud kihrvtiseid seeni. Zümal teab, mis Toichon'tst meel saanud oleks, kui tema wiimasel  peremehel, ühel rikkaks saanud rentnikul, ühegi! rõõmsai  tunnil mitte meele ei oleks tulnud, omasse testamentiSse  kirjutada: Tiosa (Tõtchon) Njedapjuskin'ile määran mina miim istoStelud Bessandjajewka külakese, kõige mõisaherra  õigustega jäävamaks päranduseks. — Mõned pääwad  pärast seda langes rabandus päranduse-jätja peale, kui üleliiga nchat (kalasuppi) söönud oli. Nüüd tõusis suur kära; kohus tuli ja pani «varanduse seadust mööda pitseri alla. Sugulased tuliwad; testament tehti lahti, lueti läbi ja lasti Njedapjuskin tulla. Suurem jagu tooSolijaten  teadis, mis ametit Töichon Zwanitsch ärafurnud heategija juures tallitanud oli: kõige häbematumad, teutamamad  õnnesoswimised kõlastwad temale wasta kui stsfe astuS, ! Sealt tuleb uus mõisaherra!" hüüdsiwad  teised pärijad. ,See on just üks paras," ütleS üks, keda osamaks naljamokaks peeti: see seal ... see on, seda piab ütlema... tõe poolest. . see seal. . . mida nenda nimetakse... üks pärija!" ja ksik turtsataflwad korraga naermisest. NjedapjuSkin ei tahtnud kaua oma õnne uskuda. Temale näidati testamenti. . . Tema punastas,  pilgutas filmi, hakkas kätega wehklema ja ohkas kolm kord sügamast. Koosolijate naermine muutis ennast paksuks,  ühehealisekS möirgamiseks. Bessandjajewka kiilake ei olnud suurem, kui 22 hinge; sellepärast ei hoolinud keegi sellest palju, mikS ei pidanud nemad aga sel parajal  aeal nalja tegema? Ainult üks pärija Peterburg'ist üks tugew meeS Greeka ninaga ja uhke näuga, Rosttslaw Adamirsch Stoppel, ei wõinud oma südant taltfitada, astus ksrwalt NjedapjuSkiu'i juure ja waatas toredusega üle õla tema peale. — ,Teie, minu Armulikum, olite, nii palju kui mina