waraStanud ja Amerikasse läinud olla; kandis ° — Ml on need tunnistused, eita tõeste juba warastand on. Kõik koi on täis linda. Õiguse poolest peaks see lontrus kaheksa wõi neliteistkümmend päeiva koera lautas urisema; aga et see esimene kord oli, et ma teda tabasin, tahtsin ma aga tema nahka natuke parkida, ning siis tõstab ta üht kisa, kui oleks ta köigeparem õiguse sees, ei salga poolegi et ta need linnud püüdnud ja et need püüsed tema on, iva leiab  aga minule, tema olla nana punase Leena poeg ning ses tohtida lindusi püüda, kui palju ta tahab ning kus ta tahab graflikuS metsas, ja ahwardali koguni grafi juures minu päälc kacbada, seeparast et ma oma ameti kohuse mööda tema käsitööd takistada tahtsin. Seesugune pruuniks kõrwenud konn! Wihaga mastis mana meisawaibt oma wangi paale, kes aga selle üle, selle asemil  et araks minna, heleda naeruga wälja purtsas, et isegi Rudolfil tegemist oli, naeru pidada, kelle pääle ta suurt himmu tundis. Metsamaiht aga pahwatas uue wibaga »Slja ja tõstis jälle keppi, et selle Mnaiarga naermisele rutulist otsa teha. Pea, Pcstcr ära ole nii pirtsakas!  hüüdis Rudolf. Poisi! wöib ju tõest? õigus olla, püüsed ja mmm-. seadida, ja Vähemast tahame meie nma mabanduft knulsW. Kuida on siis sinu nimi, poist? Seda peame kõige päält teadma. > — IM, Zui ma seda isegi teaksin, waStas noor poiss kelmlikult naerdes. PuNsZe Leens nimetab mind MetsahanneS; aga mu õige nimi ei ole mitte nõnda. Noh, mis on siis su õige nimi? Poiss müristas tumed lokkispcad ja kehitas õlasi. Küsige punase Loena kä st, junker Rudolf. Wahest teab ta seda, wahest ka mitte. Wahest ütleb ta seda Teile, wahest ka mitte. Ema Leena on üks imelik naine; keegi inimene ei wõi õieti ette teada, mis ta tegema saab, mis mitte. Aga kes on siis see punane Leena? küsis Rudolf natukene kannatanuna. Ma ei ole oma elus midagi temast kuuluud. Tea mitte! wastas Metsahannes. Ta on üks imelik wana naisterühmas, pea hea, pea kuri ilma miski põhjata. Ma ei tea tõeste mitte, junker, mis lugu ta'ga õieti on. Aga mina tean seda, ütles wana metsawaiht wahele, ning kui Teie soowite, noor härra, siis tahan ma öölda, mis temaga on. Noh, räägi siis, wana Peeter, ütles Rudolf ning tuges ennast oma püssi pääle. Waatage, junker, see on üks must, hirmus lugu, ütles metsawaiht tasase häälega  ja laskis oma wangi krae sügamas mõttes lahti, kes aga mitte ära ci jooksnud, waid tähele-pannes mctsawahi pruunistand palge waatis ja kõrwad terawaks tegi. Tcite wana isa Jumal õnnistagu teda laskis kord jahi pääl mitme aasta eest oma wana mctsawahi maha, Knorring oli ta nimi. See oli üks õnnetu pauk, ning ehk küll - seepääle tahan ma oma hinge õnnistuse juures manduda wana härral koguni seda nõu polnud, metsawahti trehwata,  ei saanud ta ometi oma elus enam iial rõõmsaks, ja ükski imme pole teda sest tunnist enam näinud naerwat. Tuli ka meel mõnda teist selle kõrwa, mis seda lugu meel pahamaks tegi. Nimelt grasi wanem poeg, junker Hugo, Teste õige onu, oli teisel päewal pärast seda õnnetu pauku lossist kadunud, ükski inimene ei teadnud kuhu, ja pole teda ka keegi sest saadik näinud. Jõnniti küll sell korral mõnda ühest hükitsest riiust, mis isa ja poja wahel oli olnud, aga see on teadmata, ning üks auus maja teender ei peaks ka sest koguni rääkima. Tõsi on aga, et Anton Knorring, mctsawahi poeg, ühte aegu junker Hugo'ga kadus, ning et temast nii sama wähe kuuldud on, kui junker Hugost. Oliwad ikka head sõbrad olnud, ja ei tahinud seepärast wist ka lahkuda, et neile mõlemile suur õnnetus  juhtunud oli. Nüüd ei jäänud metsawahi  perekonnast kedagi muud järele, kuid tema õde, punane Leena, sest tema naine oli juba kaua aega surnud. Punase Leena õige nimi oli Magdaleena, aga et ta oma pruuni kamsoli juures iga ajal, suil ja talwel, üht tulipunast kuube ja tanu kandis nimetasiwad rahwaS ümber kaudu teda ikka, punane Leena. Noh, junker, ma olin sääl juures, kui metsawaiht Knorring, ta lihane wend, auk rindus ja hoopis merega kaetud, koju toodi. Punane Leena oli ikka üks tasane inimene, sõbralik iga ühega, keS majase tuli, aga wähe sõnadega. Loramine, plaramine za jõnimine ei olnud ta asi poolegi. Aga hoopis ümbermuudetuv oli ta, kui ta oma wenda, keda ta üle kõige armastas, surnud oma ees nägi, ja kuulis, et graf teda surnuks lasknud oli. Esmalt läks ta kahwatumakS, kui koolja, ja wahtiS küll üks weerand tund ikka otse oma wenna pääle, ning ükski pisar ei tulnud ta silmist. ÜksneS ta huuled wärisesiwad, ja mõni kord lendas kramp ta näu, ja maris» tus ta ihu üle. (Järg tuleb.) parem, et raha eest ikka midagi osta saab, ehk see küll kallis on, aga maai ei saa seda ka mitte. Eest see pole maal sugugi moodis, et teine talumees  teisele midagi müüb, ehk kust wõtab talumees  praeguS raha! Walla maksude nõudmine on raskeks läinud kunas oksioni tegemine perest peresse käib. Mõnel tuleb mitukümmend rubla mõlgu maksta aga raha ei ole kopikat, müüa ei saa ka midagi, kuid wõlg peab maksetud saama. Kraam müüakse ära. Ci saa sellest korrast meel mõlgu selgeks, tuleb mõne aia pärast seesama sugune lugu jälle ette. Nõnda on meie kehwamad talunikud  tulises kimpus. Saab nähja, mis luiewik meel tooma saab! Linna kooli poiste! on talwc üks wügo paha mood juures, et uad lume pallidega üht teist uulitsal lõhkuwad ja iseäranis sageli manade inimeste pakile tikuwad. Paari nädala eest oli ükS manadlane mecStcrahwaS nende käes. Ta waesekesclc sadas lume pallist nagu rahe sadu wastu nägemist, eest ta ära ei jõudnud ja nõnda saatsiwad üleannetumad poisikesed teda künni linnast  wälja. Wanake ähwardas küll kaebama minna aga kellele! Koolitajad kui ka wauemad peaksiwad seda pruuki küll katsuma nende juurest ära kautada, sest selle läbi juhtub neile enestele ka wahest õnnetus, et nina meriseks lüüakse. Karjast. Ajad muudawad ja sellega ühes muudawad end ka inimesed ja inimestega ühes ka nende elu tarwitused ja tingimised. Meie Karja kihelkondas käis enne post ükskord nädalas, siis sai igaüks korralikult omad kirjad ja ajalehed kätte; nüüd käib post raks korda ja asuti ka kolm korda nädalas, aga kirjad ja ajalehed wanunewad  enne mitu nädalad ühes ja teises kohas, ennegu omanik neid käite saab. ' Senna oleks hädasti parandust tarwis! Kõrtsmikud olla Karje pool üsna tülis üheteisega, sest mõned pidada enda kaupa odawa- mine mõisa müüma kui teised. Saab nähja, mis wlngerpussi nad wilmaks oma keskiö tegema saamad. Keegi mitme kõrtsi pidaja lubanud kaebtust tõsta, selle pääle, kes odawam müüa tohib. Kusagil suhtunud naljakas lugu peremehe sa sulase wahel. Peremees sundinud, et sulane Jõulu teisel pühal pidanud magcsi kuiwatama ja õeruma, mida sulane aga pühapäewal mitte sündiikuks ei arwanud. Peremees saatnud teda sellepärast minema. See peremees olnud ise weel kiriku ametnik, aga unustanud wist kolmcmdama käsn sääl juures ära. Ehk sündis see kange Jõulu märjukese tõttu! Jamajast. Hme õnnetus juhtunud sääl ühe talumehele, kes kroonu metsas palkisi oli maha soagimas. Mehed olnud ühte puud maha saagimao,  see aga kukkunud teise puu kaela ja jäänud peatama. Mees hakanud nüüd ka seda teist puud maha saagima. Saal kukkunud aga esimine  puu korraga maha, mille olla üks mees jäänud. Jäme puu oli teda maha rõhunud, tema palet ja õla wäga rängasti purunud. Ta olla küll nüüd jälle paranemas, kuid ütlema peab: „Hoia ise, siis hoiab Jumal ka! Tallinnast. Praegust ma-.st aega tähele pannes on mõned Tallinna elanikud nõuuks wötnud, rahmale maisijahu toiduasjaks soowitada, mis peaaegu manna sarnane, aga sellest poole odawam on. Seks on nad juba proowisid teinud ja kiidawad, et maisijahu pudru kui ka leib, millel maisijahu  hulgas, kaunis hea maitseda. Nõndanimetatud  Polenta, mida Põhja-Jtalascd wäga heameelega söömad ja mis ka teiste rahwaStc poolt kiitust leiab, olla ka maisijahust  walmistatud, ning mitmes kohas Lõuna-EuropaS saada rohkesti maisi toiduks tarwitatud. Haruldane õnnistus. 15. Wcbruaril olnud ühel kojamehe naisel Niesenkainpfi uulitsas kolmikud. Kõik olnud poisid, kellest üks warsti ära surnud, kuna ainult kaks ristitud saanud. Wirumaalt. lisaku Luteruse usu kirik on 6. Webruaril maha põlenud. Selle raske õnnetuse üle kirjutakse „Rev. Ztg-"ile Jisakist: Meie kena wäike ktrik on arusaamata wiisil tuleroaks saanud. Toenäitlikult  on tuli selle läbi lahti peasenud, et korsten kange külma ja liig järsu palamaks kütmise läbi lõhkes. 24 tundi on tuli kahekordse katukse wahel wõi pööningul  pidanud höögama, enne kui ta säält wallale pcasis ja siis korraga nii kiiresti kasivas, et kustutamise pääle enam mõtelda ei wõidud. 220 aastane kirikukell  jäi tulesse, kuid altari pilt, altari rist ja katteriided, kroonlühtrid, mõned pingid ja mõned tükid orelist saiwad peastetud. Laualeivõtmise ja ristimise riistad ei olnud põlemise ajal kirikus. Kirik ise oli waewalt aastat mana ja 16. Augustil 1846 sisse õnnistud. Nüüd ei ole temast muud kui suitsenud müürid järele jäenud. Haleda meelega pidime täna (7- Webruaril) lähedal olemas  palwemajas jumalateenistust pidama ja loodame seda ka edespidi nõnda pidada, kuuni Jumal uue kiriku ehitamiseks õnnistust annab. Wilnast. Troki kreisis tapnud hiljuti üks talumees oma 26 aastase poja sellepärast  ära, et poeg tema käsu waStu naist tahtnud wõtta. Surnukeha pistnud ta kotti ja wisanud jõkke. Saarlane. 18S3. ?ö 8,