Saarlane w 49. TcisipSewal, 4. Detsembril 1890. VII. aastakiiik. maksab.- Ilmub igal Kuresaares nr. 7. Saarlase toimetusele. Knresaares. Kltüldiit politika ajlllelit «la- ja li«imr>>l»»ilt Kaswatage metsa. Selle päälkirja all saime järgmist kirja: Päew päewalt on silmaga nähja kuidas meie Saaremaa metsad ikka enam ja enam wähemaks jäewad ja kokku sulamad, nii et igaüks, kes wähegi mõtleja inimene on, aru saab, et paari kümne aasta pärast meie endine ilus lehkama metsadega kaetud Saremaa  Sahaara kõrbe sarnatseks on muutnud. Millest see tuleb, et metsad meie maalt nii ruttu lõppemad? Nii kuultakse mõndagi meest küll kaebawad, aga keegi meel ei tea millest see tuleb. Siin tahtsin neile natuke ära seletada ja näidata, et see metsade häwitus just igaühe oma enese süü on ja ei kellegi teise, waadake: Mõisa herra ehk talu peremees läheb sui metsa niitma, suiline ehk sulane ütleb: „Siin on õige ilusad noored puuwõsad, kas mina need pean kasivama jätma, et neist edespidi ilusaid puid wõiks saada?" „AH tühja ka, anna aga pihta, metsa põesas on emane, küll neid kaswab jälle; kui igakord kõik järele jätta, siis läheb heinamaa hukka, nii et edespidi wikatiga siin enam midagi tehja pole!" Nii wastab peremees niitjale. Waadake nüüd, et nõnda lähemad waesed ilmasüüta noored puud enneaegu  hauda. Pääle selle lähed sa armas Saarlane metsa, lammastele lehti raiuma, waatad aga kus head lihawad lehed puudel pääl on, senna paned kerwe tööle ja jägad ilma halastamata waeste puudele kaela pihta, ilma selle pääle waatamata: noh, see on hea kaswuga puu, selle jätame järele, sest saab pea kaunis suur puu! Ei, seda ei mõtl. kedagi, maid: metsa põesas on emane, küll neid jälle kaswab. Niisama teed ka sügisel ahju okste raiumise  ajal ja pääle selle meel igal ajal, kui sull midagi tarwis on, ikka ilma selle pääle mõtlemata, et sa ennast sellega wihkad. Tõsi on küll, et metsa põesas on emane, külap neid jälle kaswab! Kui palju noori kase puid saab suwel Jaanipäcwaks ja NelipühikS maha raiutud, mida linna müüa wiiakse; see on äraarwamata.  Ikka üteldakse: Külap ta kaswab jälle! Aga ükneS siis kaswab see jälle kui sa teda kaswama jätad ja hoiad, et keegi temale paha ei saa tehja. Siis wõib neist wiimaks täied suured puud saada, kui sa nii teed, aga kui sa neile ikka walu annad ja selle pääle ci mõtle, kui palju sell aastal jälle noori puid oled maha wirutanud, ja kui palju sa sell aastal oled juure asutanud, siis oledki mõne aasta pärast ilma puudeta. Kes wähegi kodust ahju tagant on wälja astunud, see on ka juba tähele pannud, kui palju paari kümne aasta eest Saaremaal  suuri ja ilusaid metsast oli; mis on neist nüüd järele jäenud? muud kui kuiwand kännud. Kui palju on noort metsa asemele kaswatud? mitte taimekestki! See on nagu salaja, kui mõni noorem puu, mis kusagil suure põesa sees warjul juhtub olema, suuremaks saab sirguda, aga niipea kui see kellegi silma puutub, ongi jälle kas õnge kepiks ehk mõneks muuks asjaks tarwis, ka tema elupäewad on siis loetud. Ma ütlen: Kui weel paar kümmend aastat nii Tõe wõimus. 4 Ludlvig Habichti järele. Wana Arms oli arwanud, et ta selle hirmutama sõnumi juures walju häälega karjuma ja kibedasti nutma hakab, aga tal tuli ette, nagu oleks tema kahwatanud nägu mähe punasemaks läinud ja tema tuhmid silmad särama hakanud. Km wanake mitte ei oleks teadnud, et nad õnneliku abielu elasiwad, siis ta oleks juba uskunud, et emand Elbah oma mehe äkilise surma sõnumit üsna rahulise meelega wastu wöttis. Nii oli wähemast tema olemine ja õiglane kalamees ei wõinud oma imeks panemise üle mitte wõitu saada. Tema oli püüdnud seda hirmust sõnumit nii pehmelt kui wähe wõimalik temale teada anda ja emandale näis see weel kergituseks, aga mitte kohutiseks olewat. Nii oli Klausil ometigi õigus, tui ta ütles, oh ta on meel noor ja ilus ja laseb ennast kergesti trööstida. Seepärast ütles ta wähe käredalt ja pilkawalt: „Kas pole tõsi, seesugune sõnum tungib südamesse? Sääl kaduwad sõnad, aga teie teete heasti, et teie mitte nõnda ei kisa ega kiunu, nagu see enamiste naiste wiis on." Emand Elbah waatas oma suurte siniste silmadega tõsiselt ja kurwalt wanakese otsa. Omast segamisest olemisest hoolimata oli ta wanakese pilkamist ära mõistnud, siisgi ei püüdnud ta ennast mitte wabandada, waid küsis niisama tasase häälega: „Kust teie teda leidsite?" „Roogudc äärest nurgast," wastas wanake. «Kuidas tema aga senna sattunud on?" «Klaus arivas et mõni teine ehk on teda ära lõpetanud, aga meie ei ole ühtgi haawa ega selle sarnast märki tema ihu küljest leidnud. Noh, kui siin kuri käsi tegew on olnud, siis saab kohus seda juba wälja uurima." „Ning kohu olete teie teda kandnud?" küsis emand edasi. „Et teie ei pidanud mitte wäga kohkuma, sellepärast ütlesin ma: „Kandke teda esiteks meske pääle!" Emand Elbah noogutas rahulolemiseks peaga ja wajuS siis jälle oma mõtete sisse. Ta mõitleS nähtawalt ühe ettewõetud nõuga. Korraga tõusis ta üles. „Nõnda peab see olema," pomises ta iseenesele ja astus kindla sammudega toast wälja ning kutsus wanakest käega näidates enese järele. Mõlemad astusiwad nüüd ilma et nad üht sõna oleksiwad teine teisega kõnelenud, weske poole. WeSke poisid oliwad juba oma koormaga senna jõudnud ja koolja oli weel raami pääl. Päikse walgus paistis nüüd selgesti surnu pääle. Mölder Elbah pidi ilusa kaswuga mees olnud olema. Tema tugew ja paks keha tunnistas, et temal siin maa pääl kerged päewad olnud. Ka uhke olek, mida ta enesele wahel silmakirjaks anda mõistis, ei olnud koguni mitte inetu. Meister Elbahist sai seepärast igal pool lugu peetud ja teda auustatud. Tema häkiline surm äratas seega nüüd igal pool ka elawat osawõtmist.  Seda imelikum oli aga see, kuidas tema oma abikaas ennast nii külmalt ja rahulikult tema surnu keha juures üles näitis. Tema silmad waatasiwad kaua aega surnu pääle, aga nad jäiwad kuiwaks; ja ligidal olijad arwasiwad päälegi märkanud olewat, et ta kurja ja wihase silmaga oma mehe surnukeha  pääle waatnud oli. See naisterahwas ei walanud ühtgi pisarat, ega näitanud ühtegi walu üles oma häkiste surnud mehe surnu teha juures ehk küll kõik teadsiwad, et tema mees teda kätte pääl kannud ja kõik tema soowid täitnud, mida ta temal silmist ära oli lugenud. Kõik tema mõtted ja soowid käisiwad ainult tema abikaasa kohta; tema oli tal siin maa pääl kõige kastim warandus, mis teda iga .Lairlist" tellimine J on alganud. Tellimist palutakse pea ära toimetada. jM Lehe hind on: Saaremaal aastas . . . 1 r. 50 k. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Kroonu postiga aastas. 2 „ „ Kroonu postiga pooles a. 1 „ 25 „ Tellimisi wõtawad wastn: Kuresaare linnas „Saarlase" toimetus, kaubauulitsasnr.l7 ning maal: kirikuõpetajad. Rohkem tellijad saamad iga kümne lehe kohta ühe ilma hinnata ehk 10 protsenti lehtede hinnast. UlUf" Igaüks, kes ..Saarlast" tellib, saab kalendri kingitud. Tmleival aastal ilmub Saarlases kuulsa Saksa kirjaniku Franz Hoffmanni jutustus: Ismllli arvlllstch Itema  waenlane.