Saarlane Ulriiliiiäc pxiitik» ajaleht maa- ja lianarahmale. »l° SA Teisipäeval, 15. Aupnstil 1895 XI,. aastakäik matsub: Ilmub igal loiftpcio»Vc^!. Kirjud kiilwud: Saarlase toimetusele, jinrcsaares Hüüdja hääl koolmeistritele ja lastekaswatajatelc! (Lõpp.) Kui meie tahame, et meie rahwaS tõe armastaja ja auusa kombeline rahwas oleks, paha ja halbtust ikka eemale hoiaks, meele puhtuses ning õiguses õigel teel käiks, siis peawad ka kõik need, kellel kaswatamise asjus woli ja mõju on, kõigi see eest jõuu ja agarusega hoolt kandma, et kaswaw noorsugu wõimalikult midagi halba oma ümberkaudsest elust kuulda ega näha ei saaks, et ta wõimalikult ainult hääd ja käsulist  olekut nääks ja kuuleks, et tema waim ja meel õigesti haritud saaks. Aga on siis wanematel wõimalik oma lapsi nõnda hoida ja kaswatada, et midagi paha ega laiduwäärilist olekut nende silma, kõrwa ega tundmisesse ei puutuks? On küll! Aga paraku ei saa wanemate poolt selle pääle mingisugust rõhku pandud. Suurem hulk wanemaid lasewad oma lapsed ise enese pää järele üles kaSwada keelmata kõige selle halbtuse sees, mis meie aja igapäevases  eluS leida on. Paljud wanemad elawad  ka, et eneste wahel meele poolest wähe kokku sünniwad nägeluj ' ehk koguni tülis; seda aga kuuleb kolk laps päält oma kõrwaga. Laps kuuleb kuda tema wanemad üksteisele halbu sõnu ütlewad,  näeb kuda nad teine teist põlgawad, kuuleb ühte kui teist halba. Kas ei peaks see lapsesse mõjuma? Kas wõib sell wiifil hääduse, meelepuhtuse, paremate tundmuste waim lapses terweks ja rikkumatuks jääda ja last hääks inimeseks kaswada. Ei ialgi pole seda loota! See on siis selge, et suurem jagu laste wanemaid ise oma laste kaswatamise juures tähendatud -vigasid ega puudusid kaswatawad.  Wanemate ja nimelt emade käest, kes laste esimised kaswatajad ja nende hingeelu  aluse põhjendajad on, tulewad lapsed enamisti wäga wigalise ja puudulise kaswatusega  läbi, tulewad kooli ja läbi kooli, elu sisse. Sellepärast teie laste wanemad, walwage oma laste järele ja õpetage neid kõigile häädustele, Pääle wanemate, ja nimelt ema, on kool see suur amet, kes noort inimese sugu peab waimu poolest auulisele iseseiswale ja õige ning täielisele inimliku eluküpsusele kasivatama.  Teie koolmeistrid peate siis tundma inimese elu kõrget ülesannet, kõiki inimlikusid  kohusid ja tema täiuse eesmärki, peate tundma hästi laSte loomu ja nugasid. Suuremat  tööd ja ametit ühelgi muudel ei ole, kui teil, koolmeistritel! Hingede kallal on teil tegemist, et lapsi igawesele õnsusele walmistada, neid kustumata walgusele saata. Koolmeistrid, teie käes seisab meie nooresoo  õnsus wõi hukatus, teie käes seisab meie rahwa õnne wõi õnnetu põlw, pikk wõi lühike tulewik. Meie palaw soow oleks, et kõik koolmeistrid sellele ametile kõigiti kõlbulised, eeskujulised, tublid ja hästi walmistatud mehed oleksiwad; ainult siis wõib meie isamaale nende töödest kasu ja tulu tulla. Mitte üksi hiilgawalc eksamile maid ka õnnelikule elule peab koolmeister lapsi juhtima; sest seda tahab Jumal. Soomida  oleks, et kõik koolmeistrid seda oma pühaks kohuseks tunneksiwad ja seda kohust kõige südamelikuma hoolega täita püüaksiwad.  Teadke siis, meie armsad Eesti rahwa koolmeistrid seda, et teile Jumala rohuaia  asutamine ja istutamine, Jumala sõna seemne külivamine ja Tema laste kaswatamine  kätte usaldatakse, ning teadke ka seda, et teile isamaa oma õrnemad ja armsamad taimed kasta, ja kaSwatada, hoida ja hoolitseda  annab. See teadus kohustagu ja kihutagu  igat koolmeistrit ustawalt, hoolsalt, mitte auu otsimise waid südame armastuse pärast, laitmata ja rõõmsa meelega oma tööd toimetama. Armsad koolmeistrid, katsuge rahwa tulewat  põlwe hoida, kaitseda ja kinnitada! Katsuge oma koolilapsi maailma ja inimese  elu hääduSte ning wigaduste kohta järele mõtlemisele äratada; katsuge neile selgeks teha, mis aja halbtused ja häädused on, nõnda et nad ise ka mõistaivad ja armastawad  tõsist hääd ära walida ja enes- Tunnike Buddha templis. MMa arwan, et lahke lugeja Buddha usust 7W» mõndagi on kuulnud, juba sellepärast, ct Buddha usulisi kolmas osa kõigest inimcsc-sugust on, mis meie planeedi pinnal asumas. Uuemal ajal on sellest usust enam ja enam juttu tegema hakatud; üks Dr. Brunnhofer anmldaS mõne aja eest koguni kartust, Buddha usk mõida kergesti kristlikule  Europale kardetawaks saada, wõi selgemini  öelda: Buddha misfionärid Nõida meile kergesti ühel hääl püsival kaela langeda  ja kristlaste keskel oma miSsioni tööd algada. Olgu nüüd selle kartusega lugu kuda on, hää meelega tahaksime küll selle laialise ja .kardctawa" pagana usu üle lähemaid teateid. Keegi reisija kes kahjuks oma nime mitte ci nimeta, on Buddha usu kodumaa mitmctpidi läbi reisinud ja selle üle huivitawaid kirjeldusi aivaldanud. Mongolid?  ja tangntide piiril wiibideg, kutsus teda üks Buddha waimulik mees oma jumalakoda  waatama, millest tema ka wäga selge kujutuse MM anda. Aga laseme teda ennast jutustada: .Himusiasingi nende jumalateenistust näha saada, wõtftn siis kutse wastu, nende templit waatama minna. Templihoonc on hulgast hütikeStest ja hurtsikutest sisse piiratud, kus paale mõne Mongoli perekonna pühakoja preestrid, laa- mad, eluaset peawad. Neid laamasid wõi buddha preestrist onterwelt3o. Hurtsikud on Hiina wiisi õlgedest ja sawist tehtud ja on nende ivahel nii palju sõnikut ja musta, et jälk näha. Ka sswiaugud, millest ehitusmaterjal  wõetud, aigutawad igast küljest wastu, muudkui maata hoolega, et üle kaela sisse ei satu. Ühes õueS tuli terme kari lambaid ja kitsest wastu, meid määgimisega teretades. Templi ukse ees ajasiwad kaks hiiglakatalt amalikul tuleasemel keedes isuäratamalt  löhuawaid aurupilwi üles. See oli kloostriköök, kus waestele laamadele õhtust keedeti, nagu tõlk ütleski. Ning paremal  ja pahemal pool nii pühkmeid ja mädane-vat  prahti, et hoiku! Siis meel näljased koerad, lambad ja kitsed oma kisaga! Oh Buddha! oh Buddha! kui otsatu peab su kannatus olema, et sa seesugust hullu toorust  ja roppust aastasajast aastasajani kannatad  ?! See laama, kes sawitclgift wälja astus, meid templisse wiima, ei näidanud midagi iseäralikku nägema; ta wiis meid templisse, kust trompectide ja trummide muusik wastu kölaS. Mungad pidasiwad parajasti õhtupalwet.  Kunsti sisemine ehitus ei awaldanud.  Seintel terwe leegion jumalapilta, kõik wiletsad pinSlikriipsuwsed. Piltide karja ees seina äärel on pikk laud. kuS kujude auuks punasest wasest ohwrikausinsteS  küünlad toSsawad. Kuda kellegi kuju „seisus," nii ka pülmde küünlate arw, kas üks, kaks ehk minugi. Tagumises ruumis nähti seinast seina köied tõmmatud olema, nagu meil neid pesu kuiwatamisel  tarwitatakse. Säälsetegi nööride pääle oli mitmesugust riidekraami wälja laotatud, mis osalt usuliste kujutustega ja ja palwesalmidega äraehitud oliwad. Et uudishimmuliste mongollaste kari templi sissemineku, kust walgus sisse woolas, kinni oli matnud, siis oli pühakoda nii hämar, et midagi näha ei saanud. Ega mulle wahtimiseks ka wabadust antudgi. Kuhugile nurka laotati wildist tekk maha, pandi pink pääle, paluti istuda ja theed jooma hakata, mida mulle sedamaid wälja kallati. Ma jäin üsna kohmetuks selle suure lahkuse pärast ja püüdsin wastu kaitsta, arwateS, et telkide mustuse pärast mind templisse toitu wötma tahetakse panna. Aga minu punnimine ei awitanud, seletati mulle peo pääle ette, et see igapäine wiis olla ja kellegi erand. Muud kui joo! Enne kui märkasin ja keelda sain, paiskas lahke ülem laama, kes mind maga tegewalt talitada püüdis, tükki wöid, mida ta kusgilt õieti määrdunud puu kastikesest wõttis, mulle thce sisse, nagu see neile suupäraline on. Kuid mulle oli rasu nii läila, et ma ka kõige suurema kahusetundmisega sellest ühte suutäit alla kuugistada ei jaksanud, maid uue tassi omale palusin. Thee kõrwaseks toodi ka kuiwe jahuküpsetisi, mis nagu Juuda rahwa hapnemata leiba meelde tuletasimad.  Lõppeks tõi ülem-laama ütlemata iseteadlise näoga waagnaga kuiwatatud