wõiks rohkem hoolt kanda ja wanemate rahulolemist ära teenida. Ka ei peaks nad nii noored alles olema, waid elus küpsed, tublid mehed, kes hoolega ja mõistlikult  meie laste südame ja meele kallal tööd wZiwad tehja. Siis alles on kasu koolmeistrist ja koolist. Tulema kord jutustame sellest edasi, kuidas meie paremaid küla koolmeistrid saame ja kuidas noored mehed endid riigi teenistuse eest hoiawad ja nii meie rahwale mitte kasuks ei ole. L. -4. mees! See muld olgu sulle kergem kanda, kui su koorm fiin hädaorgus kanda oli! Kui sull ka elades mitte rõõmu ja õnne lilled pole õitsenud, siiski ei pea su haud ometi mitte lilledeta jääma." Nende sõnadega hakkas ta lillesid haua pääle istutama. Arnold nägi seda kõik põesa tagant, kuda see noor tütarlaps tema isa hauda lilledega ilustas; ta kuulis ka, missuguste armsa sõnadega ta seda mulda õnnistas, mis tema kadunud isa keha kattis. Arnoldi meelest oli, nagu oleks ta ühte rahuinglitest oma silmade ees näinud; ta süda tuksus tormililult noore neiu wastu, nõnda et ta ennast mitte enam kauemine ei jõudnud salajas hoida. Kiiresti kargas La põesa tagant wülja, wõttis kena neiu ümbert kinni ja hüüdis walju häälega: „Else, sina siin! Kas tunned mind ka meel?" Ehmatand neiu waataS punastades Arnoldi otsa ja wastas wiimaks tasakesti: „Arnold! Kas teie ise oletegi? Kus need ajad on mööda läinud, millal meie teine teist enam ei ole näinud?" „Ja kui ilusaks ja kaunis neiuks sa selle aja sees oled üles kaswanud!" ütles Arnold ruttu. Sina oled tõesti wäga kena ja ka südame poolest hea ja armuline  ; sa oled minu onnist isa ikka armastanud  ja pead teda ka nüüd meel meeles!" „Jcch," kostis Elfe, ja päästis ennast tasakesti Arnoldi käest lahti, „mina olen teis isat ikka kõigest südamest armastanud ja ka, kooS olles, sagedasti teist rääkinud. Teie olite js oma isale ikka kõige suuremaks  rõõmuks ja õnneks, kui ta teid meele tuletas." „KaS »a olen siis ka tõesti oma isale rõõmuks olnud?" küsis Arnold äkisti. „OH Isa taewas, kuidas tänan ma sind, et sa oled mind nii auusaks inimeseks saata lasknud! Jah Else, mis ma sulle pidin ütlema: Waata kuidas nüüd ajad koguni teiseks on muutnud. Kui meie meel lapsukesed olime, ja isa ukse ees pingi pääl istus, siis mängisime meie tema põlwede ees maas ja ma mälestan meel selgesti, kui wäga armulik sa siis minu wastu olid. Meie ei wõinud mitte silmapilkugi teine teisest lahkuda see oli õnnelik aeg! Aga nüüd! nüüd hingab wanake siin mulla-mätta all, meie oleme mõlemad suureks kaswanud ja kui ma ka sinust pidin kaugel olema, siiski oliwad mu mõtted ikka sinu juures." „Ka sina seisad ikka minu meeles, Arnold," ütles Else tasakesti, „ma ei wõinud sind unustada, ehk sa küll kaugel minust ära olid." Nende sõnadega waatas ta nooremehele, oma suurte kena silmadega, nii nõiduwalt otsa, nõnda et selle süda armastusest silmapilk wõidetud sai. „Waata Clsckene," hüüdis ta walju häälega, ~meie oleme jo lapse põimest saati teine teist armastanud. Mina pidin mõneks ajaks sinust ära lahkuma, aga siin, kus ma sind oma isa haua pääl jälle leidsin, siin tunnen ma selgesti ära, et Jumal ise sind mulle kalliks waranduseks on saatnud, selle esimise waranduse asemele, mis ma siia mulla alla olen pidanud panema. Siin tunnistab mu süda mulle, et meie ei saa, ega tohi igawesti teine teisest lahkuda! Mis mull juba lapse põimes, kui üks sädcmekcne südames õhkuma hakkas, lööb nüüd mu mehe rindus heledaks leegiks ülesse . . . Else, ma armastan sind! Siin, selle waikse koha ja püha mulla pääl tunnistan ma sulle esimift korda: ma armastan sind! Ma ei wõi ilma sinuta elada! —' Ja sina? " Else ei wastanud midagi; ta surus oma õhkanmd paled Arnoldi rinna wastu ja nuttis lasakesti. (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarcst. Noored tagawara mehed lõpetasiwad 12. Oktobril oma harjutusi, mida sellel aastal linna paal peeti. Ligemast 100 meest oli koos, kellede hulkas mitiu niisugust oli, keda koju saadeti, sest et nad õppimisest sugugi „tolku" ei saanud. Jah, rahwa seas on tarku ja rumalaid,  nõndasama oli nende hulkas. „Saarlaste kalender 1892 aasta põäle sai paart nädala eest malmis trükitud, mida nüüd juba müüdud saamad. Auustud kalendrite  tarwitajatele tahtsin siin mõne sõnadega ära seletada, missugune kalender on tulemaks aastaks jälle parem .muretseda, kaS oma wõi mõeramaa. Juba päälkirjast wõib igaüks nähja, et see Saarlastele üksi on soowitud, ehk kalendrid enamast  muidu kõik ühte moodi on walmistud, siiski olgu igal rahwa! ikka oma, mis tema jõuks tehtud on. Sellega on siis selge, et tulemaks aastaks igale Saarlasele tema omamaa aastaraamat  kõige kohalikum saab olema. Ka meel selle poolest, et wäljaandja tulemaks aastaks 50 kingitust  ostjatele ära j ägab. Teiste asjade seas on ka 25 eksemplari ajalehte „Saarlast," terme 1892 aasta jõuks. Kas see pole küll kasulik, kui mõned, kellel meel ajalehte ilmaski enne pole olnud. nüüd korraga nõnda rikkaks saamad, et igal nädalal „uudiste tooja" kodusse kätte tuleb. Pidagu siis meie Saare rahwas kõik seda kalliks, mis nende jäuks soowitud saab! Ka tähendan meel seda, et Ülemaal tehtud kalendrid mitte meie Saaremaa kohta õiged ei ole; nimelt päewa tõusmine ja loojaminek on hoopis teine kui siin. Niisamuti ka mõne teise asjaga. Ostku siis igauks omamaa kohaline kalender tulemaks aastaks! Walljalast. Laupäew, 21. Septembril s. a oli Kogula wallamajas, auustud Saaremaa komissari  härra juures olemisel, waldade ühendamine ja uude ametnikude malimine päewa korral, mis iseäranis kaunil musil sündis. Et minul, nende ridade kirjutajal,- ka wõimalik oli, kõigist sellest sääl osawõtta, millepärast ma auustatud Saarlase lugejaid palun mitte pahaks panna, kui sest asjast siin natuke pitkemalt jutustan. Komissare härra käsu pääle, saiwad ülemal nimetatud  päewal Kogula, Rõõsa, Sassi, Lõöne, Jööri Haeska Reo ja Jürst walla peremehed, nendega ühes sulaste ja wabadikude wolimehed, Kogula walla majasse, nende waldade ühendamise ja uue üleüldise walla wanema ja tema abide walimisele kokku kutsutud. Et see maja, keda ainult kolme walla kohtu ja koos käimise tarwis ehitud on, kõiki seda suurt inimiste hulka oma ruumidesse ei wõinud mahutada, pidiwad sellepärast suuremad toimetused wäljaZ sündima. Esmalt kirjutati kõik, kellel hääle õigus oli, igaüks oma walla järele ülesse, keda hoolas Kogula kogukonna kohtu kirjutaja J. W. toimetas. Selle järele tuletas kohtu eesistnik rahwale meele, et wenemaal mitmes kubermangudes, nagu Pcnsa, Kaasani ja Saratowis maga suur nälja häda inimeste seas walitseda, kuhu hädasti ligimise abi ja aitamist tarwis olla. Sellepärast olla ka tema kätte Ülemalt poolt sarnased annete korjamise lehed saadetud, kuhu igaüks, kellel halastaja süda oma ligimise wastu on ja kes midagi anda soowib, ise oma käega sisse kirjuta wõib! Ka kõige, wähemad anded saamad maStu wõetud. Kuida pärast kuuldub, oli mõni meeski oma armastust nende nälja hädaliste wastu üles näitanud. Kellu 3 ilmus komissari härra ise senna, kus ta esiteks rahwale ära seletas, kui tähtjas amet wallawanema amet on, iseäranis meel nüüd, kus need 8 malda üheks suureks wallaks ühendakse. See, keda täna selle ameti pääle walitakse, peab ihu ja hingega walla külgcs olema, peab oma talu toimetamise ja töö hoopis maha jätma ja päriselt siin wallamajas  elama, kust inimesed, kellel seks asja, teda siit kui teatud kohalt, leida wõiwad- Soowis ka, et inimesed ühe niisuguse mehe matimad, kes täiesti auus, ilma laitmata ja selle ametile kõlbuline on. Parem oleks kui sarnast leida, kes ka riigikeelt oskaks, et tema ise sellega ilma wahemeheta kõneleda wõiks. Nõnda seati siis 4 kanditaati ette. Endine Kogula wallamanem Joh. Toomann, Joh. Kindel, Jöörist, Mihkel Ruul, Löönest ja Mart Auus, Aeskast, ning hakati häälefi ära korjama. Neist saiwad Joh. Kindel 93 häält, Joh. Toomann 92 häält. Mart Auus 49 häält, ja Mihkel Ruul 25 häält. Sellega jäi siis Johan Kindel uueks üleüldiseks mallawanemaks kes unterohwitserina kroonu teenistuses olnud ja riigi keelt mõistab. Tema abiks saiwad need samad ülemal nimetatud kandidaatid walitud. Pääle selle waliti meel 1ö wolimeest, peremeeste,  sulaste ja wabadikude hulgast. Kõige nende uude ametnikudele pani komissari härra ise oma käega ameti rahad kaela, kus juure ta iga ühele meele tuletas, oma kätte ustud ametid auusal  kombel pidada. Sellega lõppes suurem toimetus. Komissari härra jättis kõiki sääl olijaid lahkesti Jumalaga ja sõitis liuna poole, kuna oga inimesed alles Sügisel. Mle leinaja aasa N Saadan pilgu haleda. Silm leiab säält ivaate koleda. Kõik hiilgawat lillede loiiu Kust nägi silm wabaduS wõitu, Wünd sügise kaasa. MetS kohiseb tões. Ei ühte lehekest puul Kõik paljaks riisunud tuul Oksade kohin ühes meeles Mull kostab kaebamas keeles: Meil sügise käes! Ohu laulikutel lõi Koleta oote. Nad kiirelt matsid ÜheS wabadus' helid ja totsid Ära senna, kus hiilguse riik. Kus neid ei haawa surmaja piik Mis sügise tõi. Pisar tungib mägise Ms peletan, waatan kaua Kuis sügis' loond looduses haua. Ka minu südame loidul. Mis ilutses wabaduS' wõidul On aset sügise. Mõistatuste seletused. 1) Surnud. 2) Km ta mehele läheb. 3) Abielu ahelad. 4) Foto-grahw. 43 Saarlane, 1891