Saarlane ZW Klkiili>i»k xoütika ajlllehi ma- ja iinillirllhmit. UM tts 40. Teisipäewal, 3. Oktobril 1895 X!!. aastakäik mnksal>: -q.- Ilmub igal kt?isipcäosVoll'. Knr-esaareö nr. 1?. Saarlase toimetusele, Kurcsaares Kuulutuse rida ehk selle ruum. maksab Ä kap. Mõnda kooliasjus. armaS Saaremaa talutaat, tahtsin >Z ma sinuga mõnda kooliasjuS rääkida. Et koolide töö ja tegemus rahwa hää käekäigu paremusele tõstmiseks kõige parematest  abinõuudest on, seda teab juba igaüks,  ja sellepärast pole mull tarwisgi selle üle kirjutada. Ma tahtsin aga täna ainult sellepääle pilku heita, kuidas meie taluperemehed  ja lastewanemad siin koolide tegewusest  osawõtawud. Oleme aga asjaloo selle küsimise kohalt läbi waadanud, siis leiame, et meie juures kooliasjust osawõtmine  ja kooli asjanduse edenemine meel ehk ma seda küll mitte häü meelega Ütelda ei tahaks täiesti waesel järjel on olemas. Selle üteluse tõenduseks wõime elust palju ja palju nähtusid tuua. Waatame,  kuidas on praegu maal meie külawöi  wallakooli majadega lugu. Need on täiesti korratumas olekus. Koolitoad on enamisti madalad, pimedad, niisked; mähe on neid koolimajasid, kus koolilaste tarwis paar tuba on, enamisti täidab klassituba koolilastele ka magamise- ja söömatoa aset. Niisama wiletsad on ka need ruumid, mis koolmeistrite tarwis on tähendatud. Weel kurwemaid nähtuseid leiame aga, kui meie koolmeistrite palga maksmise pääle waatame. Kui palju saab meie juures külakoolmeister palka? Üsna häbi on selle pääle wastust anda! Läbistiku 20 rubla aastas! On ka neid kohtasid leida, kus koolmeister mõne rubla rohkem palka saab, aga selle wastu on jälle kohtasid, kus koolmeistri  palk nimetatud summast wähem on. Oli mul mõne aasta eest üks koolmeister teada, kes üle talwe ainult 8 rubla palka sai. Ja seda kehwat palka ei tahetagi igakord  koolmeistritele hääga wälja maksta, koolmeistrid peawad selleks meel kohtu abi tarwitama. Halba nähtust leiame ka laste kooliskäimise juures. Kui lapsed sunniteel mitte koolis käima ei peaks, siis oleks meie juures lapsi mist õige mähe koolis leida olewat. Mõned mehed näiwad koguni orwawat,  ct laps mitte iseenese, waid kooli mvi koolmeistri tarwis koolis käib. Kooli aeg lõppeb harilikult leeris-käimisega. On laps leeriskäinud, siis saab ta „koolist lahti", kuulukse  sagedasti ütlewat. Sellepärast saatwadgi  mõned oma lapsed õige noorelt leeri. Tunnen mansmaid, kes sell aastal oma poja 15 aasta manuselt leeri saatis, et kooliskäimisest lahti saada. Et kooliasjns siin praegu seesuguseid puuduseid ja kurwastawaid nähtusid ette tuleb, siis pole sugugi raske selle üle wastust  leida, miks meie juures haridus meel mitte ei ole jõudnud nii kaugele tõusta, kui ta seda praegusel ajal kuS meie juba 75 aastat priid oleme olnud peaks tõusnud olema! Kool on ju haridus. On kool ja kooliasi kidew, edendatakse kooliasjandust  nõrgasti, siis ei wõigi haridus meie juures tõusta. Kooli asjust paremini osawõtmist ja südist püüdnust seda edendada  oleks siin tingimata tarwis. Eelseiswas kirjelduses nägime, mis puuduseid  ja missugust halwasid nähtusid meil kooli asjus ette tuleb. Nimelt nügime, et meil selleks koolimajade, koolmeistritele palga maksmise ja laSte koolis käimise kohta parandust  on nõuda. Niiske, madal ja pime koolituba ei mõju ju mitte üksnes lapse terwise pääle kooliskäimise ajal, waid seesuguse  koolitoa mõju wõib lapsele ka tema terwe eluea järele käia; laps wõib halwa koolitoa läbi eluajaks kiduraks jäsda. Meie rahwa juures on ka arWamist leida, et kool lapse terwise rikkuja olla. „Saatsin oma Juku kooli, oli teine niisugune priske poiss; nüüd pole tast enam midagi!"" seda kaebamist  on sagedasti maal lastewanemate suust kuulda. Aga armaS lapse wanem ja taluperemees! Selles ei ole aga kool ega koolmeister süüdi, kui su laps koolis kiduraks jäänud, waid selles oled sina ise, kuule, sina ise süüdi, et sa oma koolimaja  eest paremine muret ja hoolt ei kannud  ja lased seda sinu oma lapse terwise rikkujaks saada. Sellepärast hakagu igaüks  taluperemees koolimajade parandamise üle paremine muret pidama. (Järg tuleb.) Pidureisist Saaremaal. (Lõpp.) Linna ümberkaudu on mitu liiwakiwi murdu, millest ilusaid malgeid kiwa müüride,  wõlwide ja ristide tarmis saada on, mis töös, nagu üteldud, saarlased meistrid on, ilma et nad iseäralist kiwitöö-õpetust saamad. Saaremaa ei ole wäga miljataS, aga kui õnnistatud aasta juhtub, siis on wilja saak üsna rohke, nagu näituseks tänaivu 1835. aastal. Ilmad ou sagedasti luukesed,  aga pehmed. Metsades kasivamad metsviinapuud  ja pähklcpuud. Põlluharimine seisab enam naestc kui meeste käes. Mehed lühemad suwel suurtes hulkades „ülemaale" tööd otsima. Sügise, kui raha natuke teenitud  ja taskuS, tulewad mehed koju tagasi ja ei tee talwcl palju tööd, maid elawad sellest, mis suwel teenitud. Kes suwel Saaremaal reisib, märkab sagedasti, kuda naeõtcrahwaS künnab, kaks Härga adra eeS. See töö on nagu teada, suurel maal meeste teha. Mcüldsi kuulsin ka mina palju kiitust Saaremaa naeSie üle, kes usinad ja agarad  töölised on ja sõna kuulewad. Ka on Saaremaa terme kliima ja kehatöö nad hästi tenveks, tugemaks ja käsmu poolest simreM teinud, mille juures ka mõnigi jumekas  ja ilus nõgu naha on. Saaremaal on ka weel EeSti wanaaegseid rahwa-riided täiesti kautarvad. Kusagil kindlal maa! ei ole nii nägusaid naeSterahwa riideid kui Saaremaal. Igaüks kes enesele ilusaid rahwariideid tahad teha, õppigu seda Saaremaalt.  Kirikutes on Saaremaal meel palju märkisid  manast katoliki ajast ja endistest aastasadadest.  Iseäranis on Kaarma kiriku juures kirju ja muid mälestusi, mis aasta uummert 1407 kannawad. Kiriku ligi kirikaja!  on palju saarlaste kunstlikku kiwitööd ja suuri kimiwõlmisid. Üks mana Eestilinn  on ka kiriku ligidal ja natuke kangemal ilus Eesti ohwri koht ehk hiis pagana ajast. Saaremaa on meie maale nagu iseäralikuks nurgaks. Soowime talle hääd edu ja õnne! Eilne juhtumine. 1 HMina elan O. linnas, ilusas ajast ümber AUt püratud suwimajas, magusa, wähekäidama  uulitsa SäreZ, täiesti luuletaja elukohas . . . Siisgi trööstige ennast, mul pole sugugi lusti teid luulega jahutama hakata. Kord palawal Juuni kuu päewal mängisin ma wiiulit, Mendelsohni 2 kwarteti adagiot õppides; korraga koputati ukse külge ja tuppa ilmus mulle hoopis tundmata meesterahwas,  paalt naba arwata wiiskümmend aastat mana, wäücsc kaswuga, laia öladega, puhtalt, aga korratult riides. Kõiki peensusi  unustades istus ta sohwa pääle. Ma ei wöi ütelda, et sellega just maga rahul olin. Wõõras wõttis kübara maha; ta hall pää sundis auustusele. „Wabandage", algas ta (hääl kõlas kurwalt), „et ma ilma teie lubata sisse tulin; ma olen teie naaber ja ainult sell põhjusel unustasin ennast nii kaugele. Ma jumaldan muusikut, kuulsin teis mängu ja ei wõinud seepärast oma soowi, teiega tuimaks  saada, mitte täitmata jätta." Waat kus mees! mõtlesin ma. „Teie muulil on imeline toon ja teie mäng tunnistab kõrget annet." Oh sa inimcselik auuahnus! mõõra meelitus  ligistas mind temale. „Ja, minu muul on tõesti tubli," was» tasin ma, „weel mana Amatthi töö. Wöõras wõttis muuli ja silmitses teda tähele pannes igast küljest. „Üks neist parematest," lausus ta, „ja maksab wist paar tuhat frankt. Ma tean kui haruldased niisugused wiiulid on." „Ja teie olete, nagu näitab, asjatundja." „Wiiul ei ole mitte minu mänguriist, ma mängin wiolencello pääl; kui meie ligemalt tutwaks saame ja teie lubate ning tahate, siib teeks see minule suurt rõõmu, teiega kokkumängida." „Wäga hää," wastasin ma, „pääle muuli mängin ma ka mähe klawerit." „Minu sumimaja ei ole teie omast kaugel ja seepärast mõime meie sagedasti koos käia. Praegu kuulsin ma teid oma pargist; mida teie mängisite?"