Saarlane Uleiildiilt politiha ajaleht maa- ja lianarahmalc. Teisipäewal, 13. Webmaril 1890. Vll. aastakäik. maksab - pooks aastas 1 „ ÄS „ Ilmub igal ksifi.P>ässV^k. Kuresaares kautiauuütsas Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab S kop. Lindudest. Kes Jumala äramõistmata tarkust looduses  püüab tähele panna, see saab küll ära tundma, kui wäga tarwilised loomad on linnud looduse maja pidamises. Kui kurwad oleksiwad meie kewadised ajad, kui meil lauljad linnud puuduksiwad. Mitte üksi lindude laul ei ole see peaasi, waid ilma lindudeta puuduksiwad ka meil haljad puud, õitswad lilled, ühe sõnaga: Ilma lindudeta oleks kõik kaswamine taime riikis takistub olewat. Kurjad putukad ja insektid teeksiwad kõik toimete kaswu wöimatumaks. Wäike kuuse-koi muneb sui sees künni 800 muna, kui neist kõikidest rööwikud saaksiwad, siis wõiks juba ühe ainsa kuusekoi  perekond sui sees mõni kümmend tuhat hinge suureks saada. Meite kuuse metsad peaksiwad lühikese ajaga nendest ära häwitud saama. Mis wõiks inimene oma nõuu ehk jõuuga nende kurjade elukate wastu teha? Aga üks ainuke lu>se perekond sööb nende mune ja tõukusi päewas mitu tuhat tükki ära ja hoiab seeläbi ilma oma teadmata  meie metsad hukatuse eest. Rukki orase ajaja mardik muneda ühe sui sees rohkem kui 20,000 muna. Ilma lindudeta ei wõiks meie rukki põllud küll peaaegu mitte midagi kaswada. On ka putukaid, kelle sigiduse wöim ühe sui sees mitu sada miljoni suur on. Weel üks näitus: Üks kärbse ema wõida ühe tunni aja sees rohkem kui 300 muna muneda, nii et ühe kärbse perekond kewadest künni sügiseni 200 miljoni suur arwatakse olewad kui kõik oleksiwad elama jäänud. Kui need kärbeste liikkonnad oleksiwad nüüd elama jäänud, siis peaks sügiseni kõik pilwede alune õhk kärbestega nii täidetud olema, et ükski inimene ega elajas enam elada ei wõiks. Sarnasel kiirusel sigiksiwad palju teisi putukaid ja kahjutegewaid mardikaid  kui meil mitte lindusi ei oleks. Ka kõige targem inimene ei wõiks mitte midagi nende häwitamiseks teha kui linnud siin appi ei tuleks. Üks lind sööb päewas niipalju putukaid ära, kud ta ise raske on; sellepärast peaks küll iga inimene hoolt kandma, et linnud tema maja, õue ja põldude ümber, iseäranis ka metsas puududa ei tohiksiwad. Kõige kasulikumad linnud on: warblased, tihased, käblikud, lõukesed, räästad, linawästrikud,  karjalinnud, windid, pääsukesed, leewikesed, kukulinnud ja weel mõned teised. Kõige päälmised wõi esimised abimehed meile putukate wastu, on warblased ja tihased; iseäranis selle läbi, et nad ka talwe meie juures on. Wäsimata katsuwad nad kõik praokesed puu koore sees järele. Kui wäga palju putukate mune nad talwel nii ära kautawad! Warblane on weel paljudest põlgataw lind, selleläbi et ta sügise! malmis wilja kallale põllule läheb, ehk mõne kirsi marja, ilma peremehe käest küsimata, wötab. See kahju, mis warblane sellega teeb, on küll nii wäike selle kasu wastu, mis tast tuleb. Mis sõi warblane siis, kui wili ja kirsi marjad alles kaswasiwad?  Ta sõi putukaid, sinu wilja ja marja waenlasi! Ole nüüd ka wa' tubli peremees ja ära pane pahaks kui ta mõne wilja pea ehk kirsi marja wõtab. Sest kui tema sind oma leiwa kotiga kõige sui läbi on teeninud, siis ära põlga teda, kui ta sügisel sinu wiljale ja marjadele, ning talwel su sea molli juure wõeraks tuleb! Kui palju «vihmaussist, leheussifi ja tigusi söötwad kewade kuldnokad oma poegadele!  See on ära arwamata. Ka elaja loomade kallalt näikse neid kärbseid ja parmust kinni püüdwad. Pääsukesed püüawad  oma toitu lennust kinni. Kui palju sääski, kihulast ja massakaid nii pääsukeSte läbi wähendatud saab, ei jõua ükski wälja arwata. Pääsukestele saab mesilaste pidajatest  natuke süüdi antud, et nad ka mesilasi peawad kinni püüdma, aga kindel teadus selleks küll puudub, sest mesilasel on jo ka kihwtine astel ja kas pääsuke seda süüa wõib? See on küll tõsi, et nad „isasi" mesilasi sööwad, sest need on ilma kihwti astlita ja sellega on siis pääsukesed ennem mesilaste pidajatele kasuks, et nad isast mesilast (s. o. leski) wähendawad. Weel on nimetamise wäert kukkulinnud ja rahnud; nemad söömad mardikaid, mille- Tark Elsa. 6 IV. Õhtu jõudis kätte. Kõik waheuksed oliwad lahti, kroonlühtrid oliwad küünlaid täis pistetud ja wiimane tolmu tera mööblite päält ära pühitud, koguni maja peremehe tuba oli selle õhtu pärast pidu ruumide suurendamiseks wälja kraamitud. Üks musta kuue ja walge kaela sidemega mees käis ühest tuast teise ja waatas hoolega igat asja üle. See mees oli Wuntsel, kes kõige Wittfurdi linna pidude toimetaja oli. Ilma Wuntselita ei andnud üksgi peenemast seisusest Wittfurdi kodanik ühtegi pidu. Keegi ei oskanud nõnda heasti kõrgemast seisusest inimesi pidu iluks kutsuda, kus tema ise nimelt toimetajaks oli kui tema. Ka oli temal ütlemata osawus selle juures, et tema kolmkümmend inimest ühe laua ääre mahutas, kus muidu muult kahekümne neljal ruumi oli ja niisama  heasti mõistis tema ka kahekümnenelja  inimesele walmistatud sööki, kolmekümnele  ärajagada, kus juures need, kes temale enam meelejärele oliwad kui teised, iga kordas suuremad ja paremad suutäied omale saiwad. See ülemal kirjeldatud kõrge mees köndis »üüd kellu seitsme aegus walitsuse nõuniku majas ühest tuast teise. Suur laud sööma tuas hiilgas, iga asi oli kui tollipulgaga Hamöõdetud. Suure laua kõrwal oli üks wäiksem, mis tantsu mahe ajal noore rahwale teise tupa pidi lükatud saama. Praua ArnSwald astus nüüd ka saali, tema oli täies pidu ehtes, walwakaS rohiline kleitwalgete pitsidega oli temal seljas. „Kuidas on lugu noorte lauaga, kas nemad ei pea wäga üks teise ligidal istuma?" päris majapraua mähe aralt. „OH ei, praua Arnswald, noored inimesed istuwad hea meelega üks teise ligidal," wastas Wuntsel tõsise häälega, kuna tema ise pilkawalt naeratas, mida praua aga õnneks ei näinud. „Aga küünlad? Kas ei peaks neid põlema süüdatama? Wõerad on kella seitsmeks tulla palutud." tähendas majapraua. „OH ei" naeratas Wuntsel „keegi õige inimene, kes kella seitsmeks kutsutud on, ei tule enne poolt kaheksat. Ja üleselle põleb ka juba üks lamp eestuas." „Kuulge aga, sääl helistatakse juba!" Wuntsel tõmbas kulmu kortsu ja läks waatama. Wähe aja pärast tuli tema tagasi ja ütles õlasi kehitades: „Ainult metsaülema abiline, sellest ei wõi seda pahaks panna, tema elab ju ikka metsas, kust tema peenikesi kombeid siis tundma peab!" „Olge nõnda hea ja süüdake siis nüüd rutuste küünlad põlema!" palus praua Lotte. „Küll ma süütan, sest pole ju ka häda kui see tema juureSolemisel sünnib, tema ei tea ju ometi, et see peenikese kombe wasta on." Walitsuse nõuniku praua läks oma wõerast terwitama, kes temale suurte walge kinnastega, tulipunase näo ja sügama kummardamisega wasta tuli. Jutu ajamine ei tahtnud ka heasti kord minna, sest maja praua mõtted wiibisiwad weel tuhande muu asja juures. Wiimaks tuliwad Elsa ja Kurt ka sinna ja praua mõis nüüd kergemalt hingata. „Kus papa jäi?" päris tema pooltasa tütre käest. „Tuleb marsi," waStaS Elsa nõndasama, „sarki üle ajades tuli üks nööp eest ära ja seda pidin mina jälle ette õmblema, mis mull minu wäikese kaswu pärast wäga raske oli, et papa istuda ei tahtnud ja wäga pahas tujus oli." „Jah, nõnda on tema siis ikka, kui mina wöeraspidu anda tahan," õhkas praua Lotte. Nüüd kogusiwad ka teised wõerad kokku ja Wuntselil oli nüüd seadmist ja toimetamist igal pool. Pärast teewee joomist istus üks peenes riides noormees klaweri ette, ja hakas mängima. Metsa ülema abiline tahab mägise ette säetud saada, mis nõu kordasaatmist tema wiimaks ärapunaStades käsile jätab, kui temale äraseletatakse, et nimetatud noormees  mitte pidu wõeras ei ole, maid ainult palgatud on. Kõige esimesed tantsijate paarid on: majaperemees presidendi praua von Wedelliga; kindral von Sommer, majapraua ja president kindrali abikaasaga»