ka meel ligi jõuda. Tema ise tahta ühe osaga sisse minekut tormada, kuna üks teine jägu teise külje päält salaja üles ronida katsuda, nõnda et need enncmine salaja tema mehe selja taha saaksiwad, kui see püssirohu kambris jõuab korrata. See tormi jooks saada küll mitme inimese elu maksma, aga selle korda minemine olla alles kahe paal, aga tema tahta seda häbi oma päält ära pöörda, et ta julguseta oleku läbi üks hull inimene selle mõtte pääle olla tulnud ühe terme linnale üksi wastu panna. Kõikse suurem õnnetus olla talle palju armsam, kud see kahtlus. Tema olla ka omad asjad juba maailmaga ja Jumalaga kõik korda seadnud; ka Rosalie ei saada oma lapsega tema testamentis mitte ennast äraunustatud leidma. Ses komantandi kindel ettewõtte, mida ta nüüd ilma salgamata kõik oli awaldanud, kohutas ja ka rõõmustas ühtlase waest Rosalid. Ta langes komantandi jalge ette maha ja palus weel selle käest oma mehele andeks andmist, mida aga teine kuuldagi ei wõtnud, maid oma nõu weel enam kinnitas. (Järg tuleb.) on kaks korda: esiteks IS. ja 14. Augusti k. p. nagu seda kooli Inspektor kuulutab, teiseks Nugusti kuu lõpul. See teine eksam on nende tarwis, kes esimest korda hiljaks on jäänud ja ka neile, kes esimest kord eksami wälja ei pidanud, aga siiski söönumad kooli sisse astuda. Et wancmatel  kergem oleks oma lapsi kooli panna, ci ole koolimaks aastas kõrgem kiil 1S rubla, ja saab kaks kord aastas maksetud pool Augustis ja teine pool JanuariS. Selle kooli Inspektor saab hra. Grigorjcff olema, kes juba kord Kuresaares oli käinud ja tuleb jälle siia wastuwõtmisc eksamile. Siiö saamad ka palwekirjad koolipoiste wastawvtmise  üle tema nimel wasta wõetud. Palme kirjadele on tarwis juure panna: ristmise ja rõugu (rubi) panemise tunnistused. Mustjalast. Õnnetused. Joani kuus löönud pikne Ninase külas. Kipsi talu elamise ja rehe maja põlema. Suuremast osast on kõik kraam wälja saadud. Et küll teine talu ainult S sülda põlemast majast eemal olnud, olla Jumala arm seda terweks hoidnud. 16. Juulil läinud Abula kartonnist 2 randwahti ja üks kroonu sluubi kipper Undwa kartauni alla, sääl ligidal löönud aga tuul sluubi ümber, kunas mehed siis endid sluubi põhja pääl weel katsunud päästa, künni wiimaks 2 ära wäsisiwad  ja laeneteS surma lcidsiwad. Kipper on aga ennast jõudnud weel senna pääle hoida. Kolm päcwa saanud ta nii edasi aetud, künni wiimaks üks Hiiumaa laew teda ära päästnud. Õnnetu olnud perekonna isa, kes nüüd omakstcga nhcS omat kõrget päästjat kiidab ja tänab. Teistest kahest pole kuulda, kas nad leitud on wõi mitte. Jaanist. Säält saime wa' tutiawa „Muhu Madise" käest järgmise kirja: „Armas wa' sõber „Saarlanc>" Tulen jälle kord oma jutuga teid tülitama, aga olge ikka rahul ja ärge pange pahaks! -- Kui ma teie silmas armu leian, palun siis ka ruumi ja luba maha istuda ja kui lubate, panen ka piibu ette, et siis jutt ladusamine läheb. Käisin hilja aegu jälle kord Jaanis, kust ma talweks mõne koorma puid, niisama ka koorma heinu saiu. Sääl juhtusin jälle PiSku-Pahila küla kaudu läbi tulema, sest mull oli ka himmu nende waSsikate koplid nähja saada, kas need noored puud on kasivama hakkanud, mida ma minema sügise nägin istutawad. Näe imet, kõik kaswasiwad ka ilusasti sihi järele. Sääl sihtisin omad silmad nende rugi põldude pääle ja nägin inimesi, kes neid maha mihtusiwad. See oli minu meelest küll natuke waranc töö, sellepärast sammusin ligemale, et nähja, kas siis wili tõesti küps pidi olema. Aja ligemale jõudes, ei näinud ma enam mitte kedagi, sest aid oli minu sugusest mehest palju kõrgem, mis kõik lõhutud kiividest tehtud oli. Anede karjase käest pärides, sain aru, et see ühe kaupmehe jägu pidada olema. Mull ei jäänud muud nõuu üle, kui ronisin üle kõrge aia, et pastlad krabiscsid ja lähenesin leikjatc ligemale. Peremees oli ise ka tubliste töös, keda ma alandlikult teretasin. „Noh mis kometid teie nüüd teete? lõhute üsna toorelt wilja maha, need lähemad jo nabraS pärast põlema!" sõnasin ma. Peremees kostis: „On küll tõsi, ma' Madis, aga mis sa hädaga teed!" „Kas siis leib ja wili teil nii otsas on, et häda pärast toorest wilja leikaie? Parem laenake siis mõne sõbra käest!" kosisin ma. „Ei seda küll meie külast ei saa, sest keegi pole rikkam. Mis ma siis pidin tegema, heina töö sai ka malmis, wäikene pere on mull muidugi, naine ka, kuidas on; kaks poega läksid Peterburgid ehitama; sellepärast läksime siis ennem seia kallale. Teistel on suurem pere, eks nad saa jo ikka meid kätte." Nii kõneles peremees. Ma ei teadnud selle pääle muud midagi ütelda, kuid wangutasin pead ja puperdasin ennast jälle üle aia, küla tänawale; tänawad mööda sammusin küla lõpule ja läksin ühte talusse sisse. Säält silmasin selle mehe ehitust; ma olin enne küll säält mööda käinud, aga ilmaski midagi tähele pannud. Õue oli 2 suurt kiwi keldri ehitatud, majadel laastu katused pääl, kollaseks wärwitud uksed ja seinad; suur rohuaid ka. Üle aia waadates,  tuli mulle üks pats mastu nägemist, ma karjatasin korra tubliste, siis nägin et see muud ei olnud, kui wa' mesi linnuke. „OH sa hull kärbes! Oo aga walus!" õhkasin ma ja pugesin hirmuga tuppa, see nähti ka uste ja akkende poolest saali sarnane olewat. Teretades nägin ma peremeest  ühe pitka kuiwetanud wõcraga juttu ajawad; peremehe sõnad kZlasiwad mu kõrivu järgmiselt: „Ma ostaksin ise kümme wakamaad heinamaad juurde, mis ma sulle meel annan!" Sellest sain siis aru, et see mees heinamaid pääle ajas. See kolis ennast selle üteluse pääle kohe wälja. Siis teretasime peremehega teine teist, kes ennegi Jaani Jaagu läbi mulle tuttaw oli; ma istusin maha ja hakkasin tema majasid kiitma, aga kuulsin, et weel ehituse hakatustki pole tehtud, sest sügise tulla weel wäga palju uusi ehitusi: karjamaale tahame inänna ja kase metsa külida, mille tarwis mõned head wakamaad ajaga peab ümbruStama ja kadakaid wälja juurima, peendraid sisse hakkima, et õigel ajal külida wõib. Sooh, wõi seda see toore rugi leikus tähendab. Küll on mehed! mõtlesin ma. Wiimaks küsisin ma: „KeS see pitk mees oli, kes siit praegus ära läks?" Sain wastuseks, et see üks Tipiku küla wabadik oli olnud, kes heinamaid tahtis; sest põllumaad olla neil mõnel küll, aga heinamaid mitte. Ma käskisin siis, et keegi neid wabadikufi õpetaks, kuidas nad paremine läbi saaks, aga peremees andis wastuse: „keS neid teab õpetada!" „Noh, siis tahab wa' Madis seda tehja." pajatasin ma ja panin piibu ette. Scllepääle astus ka üks nimetatud küla mees sisse ja jäi minu juttu kuulma, kui ma pajatama hakkasin: „Jga põllumehe suurem hool peab olema, et oma põllule rohkesti sõnnikut pääle saada. Teie ehk wõite praegus küsida, kust ma siis selle sõnniku kõik wõtan, kui mull heina ei ole, et loomi wõin pidada? Aga ma ütlen: Nõuu peab ka wäiksse maa pidajatel olema, kunas suure maa pidajad seda teawad ja teemad. Seda olen ma ise saksa kolonistide juures, kes Peterburgi ümberkaudu elamas on, näinud. Nende pealmine hool ja mure on ikka, et rohkest loomi saab pidada, fiis saab ka sõnnikut. Rendib ta kusagilt tükikese heinamaad ja põldu, siis külib ta oma põllu lapikese pääle kohe härjapea heina, ostab ka teise käest sugu sõnnikut ja katsub omal talwe üle ka ühe hobuse pidada. Sügise paneb ta sõnniku härjapea pääle ja kui üle jääb, siis ka liht heinamaa pääle. Kewade riisub ta jälle pleekinud sõnniku paalt ära ja wiib hobuse lauta. Sui teenib ta hobusega mujalt leiba; rohi kaswab jo ilma tööta põllu pääl, kuid ükskord niida aga maha ja pane kokku. On temal üks wakamaa härjapea all, fiis saab ta, kui wähegi kaiwab, oma 5 koormat kätte, heinamaa päält ka teist nii palju, ostab sügis omale lehma ja kui meel heina mahe on, fiis katsub kusagilt juuremaa põllumeeste käest mõne koorma juurde saada. Waata, kewade ongi jälle hulk sõnnikud rohkem; paneb jälle sügise hea korra heinamaade pääle, ostab wiimaks teise hobuse juure, mida ta juba heina kaSwatamise läbi jõuab pidada. Nõnda saab ta esiteks looma pidajaks; müüb mid, saab raha, ostab wilja, riiet ja muud. Aga mis oleks ta kasu saanud, kui ta kohe oma põllu lapikese oleks wilja alla pannud; sest üks wakamaa lahjad põldu poleks enam wilja wälja annud, kui 10 rubla sest, kunas aga 5 koormat Siiski. Mhr «vaikselt tähed «vaativad õ Küll taerva tclgilta Ja oma pilku saatwad Meil, kui pool salaja. Kuid siiski südaincssc. Et ehk küll eksi mõtte Teeb «vaimu tuimakski. Wöib siiski tahte maade, Werl «vaimu «valgusta. Et kaub eksi mõte Ja tõe terad leiad sa. I-ewer. Walu. U>o rõõmu lillekene Ws On läinud hingama. Ma elu Ziekene On närtsind, eluta! See oli ainus sära Ma loidund elu teel; See murti mult nii mara. Kui oleks ootnud meel! Nüüd kannan maitselt walu Ta külma hauale. Kus minu kustund elu Jääb wiimaks rahule!! X. Ovikvn, Mõistatuse seletus No 9. Õigeid seletusi saatsiwad: T. Liiw, A. Rebane, M. Tekmann, O. Jürgens, K. Schiska ja P. Reikmann. Mõistatuse No 10. Missugune amet on kõige wanem. Mille isa-isa meel teada on? Seletus tulemas numbris, 34, Saarlane, 1890,