puust-härgadega endid miültasiwad, siis lihunikkude juure härja keha studeerima läksiwad ja wiimati noorte härgade kallal oma kunsti näitasiwad. Nõnda kui Hispanlased  härjawõitlust armastawad nõnda, Inglased kukkede kaklemist ja hobustega wõituajamist. Wiimast  lõbu tuleb ka meie maal wähemal mõedul ette. Tsirkuses, kus ratsakunstnikud hooste seljas oma kaelainurdjaid kunfttükka teemad, toob küll waatajale lõbu, aga kui sa selle pääle mõtled, kui hirmus palju maewa inimesed ja elajad õppimisel on pidanud nägema, siis wähendab see su lõbu tundmist. Jahi pääl käimine metsa loomade  ja lindude laskmine, toob toasistujale ka lõbu ja keha liigutamist, aga kui koerad mäest metsa looma taga ajamisega piinawad,  siis ei wõi see mitte lõbu olla. Meie maal, Jumal tänatut, hirmu wäürilisi lõbusid mitte ei ole. Jmekspanemisega lugesin aga hiljuti ajalehest, et Moskwasgi mõned mehed kukkede wõitlemiscst lõbu tundfiwad, kus sulgloomad üksteist meriseks  peksma pandi. Pöörgem nüüd sest läilast lõbust silmad selle poole, miss ugused  meie lõbud on ja olema peaksiwad. (Järg tuleb.) ei mõinud, mis ta õiete mõtles, siis armas ta, et need ühe segase maimu etteseadmised ja unenäud oleks, mis ta rääkis. Kui punane Leena nagi, et tema teda mitte enam ei kuulnud, kehitas ta õlasi, ümises mõned arusaamata sõnad iseeneses, ja läks tuast mälja, et õues pehme õhu, ja päikese paistuse sees ennast wärSkendata ja jahutada.  Metsahanncs aga tegi oma töö selle aja nobedast?, katkus linnud taieste puhtaks,  pesi neid ära, pani katla tegi tule alla, ja tegi kõik nii ruttu puhtalt ja osawalt,  kui oleks ta üks õige kokk olnud. Seda oli ta mustlaste juures õppinud, kus ta igas asjas ennast ise pidi aitama. Kui supp malmis oli, wiis ta seda oma kasuemale ja rõõmustas enuast, kui see teda kiitis. Siis läks ta jälle metsa uusi püüsed  panema ja tuli esmalt kaunis hilja tagasi. Ka polnud ta jahi saak maga rikas olnud, sest tõt tunnistada, ta oli enam Rudolfi, kui lindude pääle, keda ta püüda tahtis, mõtelnud, ning siis oli tal mõni kindel saak paelast päesnud. Teisel homikul warakult läks Metsahanncs,  kui ta punast Leenad jumalaga jätnud ja enne päikese tõusu oma tööd oli toimetanud, lossi paale et Rudolfi oma lubamise mööda jahi pääle kutsuda. Aga wärawas kuulis ta juba, et ta meel woodis  olla ja waeivalt küll temaga minna saaks, sest et elle õhtu poole meel ometi õige äkiline haawa-tõbi ta pääle tulnud olla. Metsahannes küsis, kas ta teda ometi wähemast  näha ivõiks, ja teender waStas, tema teada seda mitte, aga ta olla käsku saanud, keda. Metfahcmnest uimelt, grafi juure nuia. Tema saada siis ise härra suust kuulma, kaS ta sooiv wõib täidetud saada, ehk mitte. Metsahannes näitas ennast malmis, teendri järel minna, sest ta ihaldas tõeste Rudolfi järele, keda ta eilsest päewast wäga armsaks oli saanud. Koridoris, mis graf Wilhelmi tuba wiis, tuli neile grafi mana teender wastu ja kohkus kangest,  kui ta Metsahannest nägi ja terawamalt  silma wõttis. Issand Jumal, ümises  ta siis peadwäristes iseeneses ja läks edasi, oli ometi minu meelest, kui oleks ma noor härra Hugot näinud. Otse nõnda terawalt ja heledast waatis ta oma ümber, kui ta mee! noor poisike oli, kui see saal. Metsahannes ei pannud wanamehe sõnu suurt tähele ja kuulis neid ka poolest saadik.  Ka ei jäänud temale palju aega, selle üle järele mõtelda, sest nüüd seisis ta grafi kambri ukse ees, ja tema saatja läks sisse, teda teadustama. Mõne seekundi pärast  tuli ta tagasi ja käskis teda sisse tulla. Rutust läks Metsahannes ja nägi ühe kõrge akna ees, mille läbi ilus org paistis, Rudolfi isa istuwat, kes teda sõbraliku häälega  ligemale kutsus. Tasa läks ta üle tua, kuni ta grafi ette sai, kes imestledes ja kohkudes ta pääle waatis. Päike, kelle maigus akna läbi langes, paistis otse tema palge pääle, ja lasi tema nägu selgemast tunda. Jumala.pärast, kes sa oled? hüüdis graf, ja kargas oma toolist ülese, ja hakkas elawalt nooremehe kätte kinni. Mina olen Metsahannes, härra graf, wastas see naerates. Kas noor härra Rudolf pole Teile jutustanud, et meie eile metsas kokku saime, ja mis meile sääl kõik juhtus? Siis oled sina Metsahannes, kellest Rudolf mulle jutustas? wastas graf. Hm! Kui ma sind nägin, sinu kiha, su palet, ja kõige pääit su silmad, siis arwasin ma, sa peaks minu waese wenna . . . . aga tõeste, jõledus, jõledus! Ta oleks ju sind minu juure saatnud, oleks sind minu hoole alla annud, kui . . . jah, jah, see ei rvöi olla! Aga, tõeste, üks imelik loomuse mäng on see ühesarnadus. Weel iial minu elus pole mina seesugust aruldast sarnadust näinud. Uuest maalis ta uuriwate silmadega Metsahannese pääle, kes nõnda samma kohkund ja imestledes grafi pääle waatis. Graf aga pööris seda imelist ettendust teise teele, ta surus südamelikult Metsahannese  kät ööldes: KeS sa ka olla mõid, armas poiss, sa pead mulle südamest  armas olema. Kui ka suur ja kohutan?  sarnadus ühega, kes mulle wäga kallis on, mitte poleks, siiski saaksin ma sind wastu wötma, sest et mu poeg mulle jutustanud  on, et tõsine ja truu süda sinu rindus lööb. Ning nüüd täiest need silmad,  see naermine, kuidas mälestab ta minule mu armast Hugot. Kuule, Metsahanncs,  sa pead mulle ükskord täieste kõnelema,  mis sinule su waremast elust weel mälestaw on. Tahad sa? Kes teab, see mõiks ju ometi olla, oleks wähemast mitte wõimata, et sa minule ligem oled ja suuremad õigused minu osawõtmise ja eestmuretscmise pääle on, kui meie usume ja teame. Kuuled sa, Metsahannes? Mõtle kord häästi järele, kõik, mis sa elanud ja tunda saanud oled. (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Kellamäe laat peeti 15, ja. 16. Märtsil kaunis huiga rohivaga ära. Loomi oli kõige sugust, kuid hinnad olimad kõik wäga kõrged, nagu ikka kewade aegus. Peaks see paha vruuk kord ära kaduma, et linna noored mehed mitte sääl õhtuks riidlema ei läheks, nagu sellgi päewal, kus mitmetele riided puruks ja silmad nugadega meriseks hakiti! See pole ilus. Kewade on ka meile lähenemaks. Ilmad on ilusad ja sojad, kui teed on weel porised, mis aga lootuse järele ka pea paranema saamad. Lõukcne lõõritab kõrgel sinama taewa telgil, kunas räästas aidas puude otsas oma kulda kallist häält kuulda laseb ja pesakest ivalmislab.  Weel mõned nädalad, siis jõuab ka see aeg ligemale, kus metsad roheliseks lõõmad ja lille nupud malmidel omad pääd mulla riigist wäija piStawad. Inimene, sa kõige looduse kuningas,  ehi ka ennast jälle selle rõõmsa aja mastu ja jäta tuimuse ja rumaluse talwine mantel aja muutusega ühtlasi maha ja ärka loodusega ühes uuest, kalli kewade auuks ja meie Eesti rahwa auuks! Laula maimus lindudega wõitn ja kiida ka oma Loojat, kes kõik nii targaSte on toimetanud. K uida kuulutusest näha, saab tulewal pühal meie karskuse seltsis ka näitemängu mängitud, millepärast soowida oleks, et sellest rohkest osa wõetakse. Eks see tükk küll just õpetlik pole, kuid sellepärast seda naljakam, mis umbes meie waatajate meele järele on. Mingu siis igaüks, kellel mähegi aega ja kelle kopikad sõna kuulewad sellest õhtust osawõtma. Kuida kuulda, saada edespidi õpetlikuid tükkifi ette mõetud, mis nüüd rutulise toimetuse pärast mitte wõimalik ei olnud. Keegi kirjutab siit „Pastimehcle" järgmiselt:  Saaremaa Kaarma Suuremaila walitsuse poolt on kohalist linnapolitsei korranikku palutud nende wallaliikmete kaest kes linnas clawad, wallamaksud  fissenõuda. (Ei tea kaZ see nii läheb? Saari, toim.) Politsei korranik lükknS nimetatud wallawalitsuse nõudmise tagasi ja nimelt selle pärast, et kui roallawaljtsus linna piiris olla, siis wõida talitaja ise oma woliga kogukonna liikmete käest oksjoni musil walla mõlad sisse nõuda. Et talitaja omal mingisugust woli linnapiiris toimetada  ei arwanud olewat, andis ta kohaliku talu- rahwa-asjade kommissari läbi kreisiülemalc politsei korraniku toimetuse üle teada. Tagajärg oli et kreisiülem politsei korranikule ette kirjutas, ülemal nimetud wallawalitsuse nõudmist täita. Kuresaares tahtis keegi oma waranduse oma pojale kinkida, et sellel kombel warandust wõlgadc tasumiseks äramüümise eest hoida. Et poeg alles alaealine oli, siis seisis wacStclastekohus  niisuguse kinkimise wastu. Nimetatud kohus nõudis, et kui waranduS pojale kingitud saab siis pidada ka wiimane isa wõlgade eest wastama. Nõnda jäi warandus kinkimata ja mees maksis oma mõla puhta rahaga ära. Kärlalt. Paari nädala eest miimid margad ühel talumehel pääle 10 makka kartuhwlid august ära. Wargade jälgile ei ole meel saadud. Tänamu kewade algab Kärla uue walla maja ehitus, künni senniks selle tarwis Kärla mõisa majas korter üüritud oli. Kange külm on sell talwel mitmes kohas loomi ära wõtnud, nimelt weisid ja sigu. Lammaste  surma on sell talwel Kärlal wäga palju, mis mist minema sügisese ülearu niiskuse süüks aetakse. Jamajast. 5. Märtsi öösel lõhuti Jamaja kiriku aken ära, mille läbi waras kiriku sisse tungis, kõik rahakorjamise kastid wülja talus ja kiriku taga põllu pääl ära lõhkus. Et Jõulu pühade ajal raha kastist wälja wõcti, ei olnud sääl enam, kui umbes poolteist rbl. sees. Senini ei ole meel marga jälgile saadud. Karjast. Mõne aja eest hakkasiwad Suuremaa  mehed meie poole talude pääle rentnikuks asuma. Nagu nüüd kuulda, tahta mõned ka talu kohti Leisi kroonu wallast päriseks omandada. Ka Hiiu-Saarlasi on mõnigi perekond meie kihelkonda  asunud, aga nendel ei kaha asi mitte palju õnnistada. Kuida kuulda, on mõnelgi hamer kaela pääle karta. l3 Saarlane 1893.