Postimees Reedel, 3. webruaril. M Kolmaskümnesüheksas aastakäik Kolmas kümncsühcksas aastakäik. Tellimise hind on: Postiga aastas 5 r. k. Postita aastas 4 r. k. V» „ -„NO „ „ 2 „ „ <» . 1,» >4») „ .. „ 4,, ~ kuus —., „ kuus —„4O „ Iga üksik nummer kop.s Kuulutuste petit-rida kop., lehe eesotsas 20 kop. Tellimisi ja kuulutusi wõtawad wastu: lurjcwis lT ärtus): P. Schmidt. Mäesepp, Millistfer. Rcinbaum, Lell, Weidemann, Äurig Tallinnas: ..Postimehe'" talitus .Harju wärawas K. Busch. >Uuge Strölim. Niphardt Tõnismäel, Troll. Pärnus: Treuseldt. Dreimann, Erikson, Nosorowsku. Toris: A.Martson. Tindis: Kirschbaum.  Uue-Wändra: Tomberg. Kärus: H. Lemberg. Hallingas: t»kuusk. Leote. Leppik. Wailvaras : Äliuthmann. laanis: A. Hakkaja. Karksis: kirjutaja Põltsamaal: Lcihbcrg, lürmann. J. Terras. Otepääs  : ..Edasi" seltsi presid. C. Eisenschmidt. Nuustakul  : Eicwuseldt. Wõrus: Pielrose. Ganro.n Walgas: Rlldolfs. P. Griinfeldt, >E. Hiob. wercs: P. Erna ja N. Erna. Kilttigi- Nõmmes: J. Reimann. T. Tammann. slawilda: kaupmees E. Grünberg. Qldrcs: J. Lammas. Paudiweres: Inglist. Timonas : kopter E. Peter sou. Iõhwis: Asikoht. Narwas: Grigorjcm.Scliönberg.  Waeker. luhkeutalis: Paap. Kreenholmis: Nunc-mann. Paides: Teidelberg. s>alles: Luuk. Keilas: Maaberg, Rosenmaldt. C. Tambach. Haapsalus  : A. Lv õppel. siiuiberg. Kuresaares: Lange. Waiknal: Weidcrmann. Peterburis: Teelaud- Leopa.', Aunbalim. Gatschinas: Wainow. üksnes mitte pühapäewadel, suurtel pühadel ega kroonu pühadel. Toimetus on Peterburi uulitsas nr. 3 (Henningi platsi ääres) K. A. Hermann'i trükikojas. Tallinnas on ..Postimehe" talitus Harju wärawas. Tesloni ulajas. Toimetuse adress liht- ja rahakirjadcle: „Postimehe" toimetusele. Dpdom.; Wene keeles: Li. x<.>'m«ui«> rmõbi ..Postimees", .illij^.uiu.ün. Eesti rahwa juhatajatest. Wiimasel ajal oleme harjunud mõnes Eesti keelses ajalehes lugema,  et Eesti rahwal juhatajad vidada olema päälegi säärased  juhatajad, kes rahwast mõni kord wõõriti teele wiiwad ja eksitawad, rahwale hiilgwuse ja uhkuse, edemuse ja suuruse dogmad  (tõeks peetud Põhjust) ette kujutawad ja talle kõrkuse unistusi  omaks ja osaks maalimad. Tahtmata peame küsima: Kas niisugune armamine õige on? K> - on tõesti Eesti rahwal nii w. .. -kaid juhatajaid? ja kas on kedagi, kes rahwast wõõriti teele juhib? Enne kui nende küsimuste pääle mastuse anname, peame pilku mööda läinud aastakümnete pääle heitma. Kui aasta kolmekümne eest Eesti rahwusline elu tärkas ja ärkas ning siis õige suurel sammul  edenes terwet rahwast enese woolusse tõmmates, siis oliwad esiotsa kohe iseäralised inimesed, kõrgemad isikud, kes kõike seda liikumist juhtisiwad. Rahwas waatas nende pääle, ja mis need mehed ütlesiwad, seda kuulas rahwas, sellest rääkis rahwas ja selle järele käis ja tegi ka rahwas.  Üksikute meeste sõna maksis  Eesti rahmuse tundmuse ärkamise  ajal õige palju. Warsti asusiwad ka Eesti seltsid,  nende seas kõige tähtsam Eesti Kirjameeste selts, mis nüüd on hingusele läinud. Nendes oli elu keskpaik. Iseäranis oliwad need mehed, kes Eesti Kirjameeste seltsis möjuwal kohal oliwad wõi seltsi elu juhtisiwad, wäga tähtsad  rahwa ees, nad paistsiwad rahwa silma, ja nendel oli rahwa seas seda suurem mõju. Kõik, kes kudagi tähtsamal wiisil rahwa elust tahtis osa wõtta, läks Eesti Kirjameeste seltsi teades, et selle seltsi mõju üle rahwa käib. Siis oli Eesti rahwa waimlisel püüdmisel keskpaik, mille tugew alus Eesti kirjandus oli. Kirjanduse  mõjul woolas üksikute suuremate  ja tähtsamate meeste mõte rahwa sekka, ja kui rahwas Kirjameeste  seltsi tuli, siis nägi ja kuulis ta oma waimutöölisi silmaga  ja kõrwaga. Nende õpetused  läksiwad säält otse rahwa sekka. Haridus wõttis õige suurel  sammul rahwa seas wõimu, ja selgema ja küpsema mõtlemise  wili hakkas ilmuma: Eesti kirjandus edenes õige jõudsal  kombel. Hoopis teine lugu on praegusel  ajal. Kõike seda, mis tolme, kahe ja poolteise aastakümne  eest oli, ei ole uüüd enam olemas. Suur ja tähtsam hulk neid mehi, kes siis rahwa woolu juhtisiwad, on waheajal ära surnud.  Teiste meeste mõju, kes alles elawad, on wäheseks jäänud.  Eesti Kirjameeste selts, kui kõigi waimliste püüdmiste keskpaik, oli wiimasel 7 aastal muidugi  juba mõju poolest kõhn, ta on nüüd koguni ära lõpnud. Kusagil ei ole enam säärast keskpaika, kui see selts on. Lõhe pärast, mis suguwendade sekka oli tekkinud,  ei wõinud selts wiimsel eluajal enam kõiki waimutöolisi enesesse mahutada, ei olnud see ka woimalik neid sinna jälle ühendada, ehk see küll tulemata ei oleks jäänud, kui selts edasi oleks elanud. Aga et selts otsa sai, siis ei ole selle kohta enam lootust. Keskpaik on täiesti ära ;a uut ole oodata. Loomulik  on siis ka, et nüüdsel ajal rahwa seas enam nüsugujeid mehi ei ole, nagu neid enne oli. Ühelgi mehel ei ole õiget suurt mõju rahwa ees. Ajalehed oi- milscwad ka rahwa hulka käies, aga nende suurest mõjust ega mõnust ei wöi juttugi olla. Rahwa usk trükitud sõna wastu on ka suurel wiisil kadunud. See on iseäranis ajalehtede eneste keskiste tülide ja riidude tagajärg. Kodumaa ametlikkudel kohtadel  ei ole meil tähtsamaid eestlasi  õieti olemasgi. Kel eestlasel  mõni koht on, see pole tähtjas  ega mõjuw koht. Kõrgemalt haritud eestlasi on üksnes wäljaspool  eestlaste kitsama kodu piirisid ametites. Nõnda siis ei ole meil mõjukaid mehi. Meil ei ole juhatajaid, sest et meil juhatuse kohta ei ole. Weel wähem  wöib sellest juttu olla, et keegi meie rahwast wõõriti juhib  wõi uhkust wõi hiilgust, edemust  wöi suurust õpetab. Meie rahwa elu on wagane ja tähtsuseta.  Kirjandus on waene laps, kel hoolekandja puudub. See on tõsine sõna nendele, kes weel meie rahwa Ms hiilgwuse uhkust kardawad. Meie lugejatele teatame selle läbi, et meie käes olewa aasta jooksul lõbulisaga muudatust teeme, mis missist: meie lugejatele saab meeldima. Meie oleme Lähelepaiumd, et iga-uädalised lõbulisalehed sagedasti  teel kaduma lähewad ja nad lugejatele ka rasked koguda ja kokku panna on, siis anname tänawu iga weeraud-aasta järele terwe raamatu lõbulisa malmis kokku pandud ühes lehega kaasa, nõuda ei lähe lootuse järel mitte lehti kaduma, ja lugejad saamad korraga terwe raamatu lugeda, ilma et mõni poogen mahelt kadunud  on wõi ilma et lugejad waewa näeksimad kokkupanemise wõi poognate kogumise juures. Et sarnase lõbulisa wäljaandmine  meile küll iseenesest mõista suuremaid kulusid teeb, siisgi loodame seda muudatust kõigi lugejate rahulolemiseks oleme ette wõtmld. 1. Aruanne. Wenemaa eestlaste poolt saadetud  teatuste üle. 1. P. K. L. linnast poftpoogeu):  Teie kiri oli esimene wastus üleskutse pääle ja näitas mulle, kui' ruttu ta wac-tukõla oli leidnud. Rõõmustan,  et Teie pool rahwa küsi ihuliku elu poolest näitab hästi käiwar;  katsuge ometi ka nimetatud wigasid seaduslikul teel parandada, see peaks ju wõimalit olema. Jutunurk. India würsti warandus. Krimi nal - roman. Conan Toylc järele EduardWilde. (Järg). 28 Kaks õhtut hiljemini tuli ta oma sõbraga, päälik Morstaniga, öö pimedusel  laternaga minu urtsikusse. „Ma tahaksin, Small, et päälik Morstan lugu Teie oma suust kuuleks,"  ütles ta. Ma kordasin, mis ma majorile juba olin jutustanud. „Minu arwates wõib 100 taga tõtt olla," tähendas Scholto. „Mls Sa arwad, Morstan, kas ei wöiks asjale lähemale asmda?" Päälik nokutas pääd. „Kuulge, Small," ütles major, „minu sõber siin ja mina oleme asja läbi rääkinud ning otsusele jõudnud, et Teie saladus õiguse pärast walitsusesse  sugugi ei puudu, waid Teie era-asi on, mille juures Teil muidugi õigus on, oma arwamije järele toimetada.  Küsimuseks on nüüd, mis hinda Teie nõuate. Meie wõusime asja küljest kmni hakata, kui me' tim gimiste kohta wõiksime kokku leppida." Ta püüdis nulul, pääliskaudsel toonil kõnelda, aga ta silmad läiklsiwad  meeleliigutuse ja kange himu Pärast. „Jah, mis nüüd sellesse puutub, mu herrad," kosisin mina wättspidise rahuga, kuna mu süda niisama waljusti  tuksus nagu temalgi, „üksainus leping on olemas, mis mma omas praeguses olekus ette wõin panna. Ma nõuan Teilt, et Teie meed põgenemisele  aitate, minu kolme seltsimeest ja mind. Siis wõtame meie Teid oma ühendusesse wastu ja lubame ühe wiiendiku Teile, mida Teie oma wahel wõite jagada." „Hm!" ütles tema. „Üks wiiendik!  See ei ole just iseäranis meelitaw."  „Kumbgi saaks aga umbes wiiskümmend  tuhat sterlingnaela." „Aga kuda me peaine Teid priiks tegema? See on wöunata, mida Teie nõuate." „Ei sugugi," kosisin mina. „Ma olen asja iga tillukesema tlpum läbi mõtelnud. Ainus takistus meie põgenemisele  on, et meie reisi tarwis sündsat lootsikut ei jaa ja mi palju toitu ei wöl kaasa wölta, kui tarwis läheks. Kallutas ja Madraslls on aga iväikseid purjupaatijid küllalt, mis meie tarbeks wäga kõlbulikud on. Muretsege meile sõiduriist, nnda me joowime, siia; laske meid öösel päüle minna ja India rannas kusgil maale astuda. Siis on Teie poolene lepingu-osa  täidetud." „Jah, kui üksainus mees oleks" ütles major. „K o ik, wõi ei keegi," kosisin mina Meie oleme nii mandunud. Meie neli meest peame ikka kokku hoidma." „Sa näed, Morstan," üttes ta, Small on mees, kes sõna peab. Ta ei Ma oma sõpru maha. Ma arwan, meie wõime teda usaldada." „Els ta ole kütt ma' puhtuseta kaup," kostis teine, „aga Sul on wäga õigus, raha on meil hädasli waja, muidu kaotame oma ohwitseriauu  ja ameti." „Hää küll, Small," ütles major, „meie tahame Teile nn palju kui wõimalik wastu astuda. Kõige päält peame aga muidugi proowima, kui õige terwe lugu on. Ütelge mulle, kus kast peidus on, Ma wõtan prii aega ja sõidan Indiasse lugu järel proowima." „Mitte nii ruttu," tähendasin mina ja sain külmemaks, mida palawamaks  tema läks. „Mul peab esmalt  mu kolme seltsimehe luba käes olema. Ma ütlen ju, et meie juhtsõna  on: Kõikueli, wöi ei keegi! „Rumalus!" pahwatas Scholto wihajelt. „Mis on neil kolmel mehel meie lepinguga tegemist?" „Llgu mustad wõi walged, nad on minu seltsimehed ja meie hoiame kindlasti kokku " Hää küll: meie pidasime weel kord koosolekut, millest ka Mahomed Singh, Abdallach Ähan ja Dost Akbar kõik osa wõtsiwad. Terive asja rääkisime weel kord läbi ja löppcks jõudsime teisele otsusele. Kumbgi ohwitseridist pidi kindluse plaani jaama, milles see koht müüri sees, kus waraudus peidus oli, ära oli märgitud. Major  Scholto pidi Indiasse minema meie ülesandmist proowima, kasti pidi ta aga paigale jätma. Kui ta wäikese  purjulaewa muretsenud ja tarwtlise  toiduga täitnud, siis pidi ta selle Rutlaudi saare juurde saatma, kust meie oma teekonda tahtsime alustada.  Major pidi seepääle teenistusesse  tagasi tulema ja päälik Morstan prii aega paluma. Temaga tahtsime Agras kokku saada, waranduse jagamist  ette wõtta ja tema kätte ühes ta oma osaga ka majori osa anda. Kõik seda kinnitasime kõige pühalikumate wannetega, mida inimese waim iganes  oskab wälja auvata ning huuled rääkida. Mina olin terwe öö ülewal,  sulg ja paber käes, ja kui päike tõusis, vliwad kaks plaani walmis, „nelja mehe märk" juurde lisatud ja Abdallachi, Akdari, Mahomedi  ja minu nimed all. Aga minu pikk jutt tüütab Teid wist juba ära, herrad, ja Teie ootate kärsitult, mil mind luku taha wöik site panna. Ma tahan nii lähedalt rääkida kui wõimalik. Wöllauägu Scholto reisis Indiasse, teda ei tulnud  aga ialgi enam tagasi. Päälik Morstan näitas mulle warsti lea:a nime ühe postilaewa reisijate uimekirjast.  Tema onu oli ära surnud ja oli talle pärandust jätnud; sellest hoolimata wõis ta nii nurjatu olla ja wiit meest kõige alatumal wiisil petta. Morstan läks warsti seepeale Agrasje  ja leidis, nagu me arwasime, et waraudus tõesti ära oli. Scholto oli kõik warastanud, ilma ainust tingimist  täitmata, mille all meie saladuse  tema kätte olime usaldanud. Sest päewast saadik oli minu terwe elu kättemaksmisele pühendatud. Ma mõtlesin seepääle ööd kui päewad. See mõte sai mulle kirdeks, mis kõik muu minu põues maha surus ja ära neelas. Ma ci küsinud seaduse ei wölla järele. Minu ainus mõte oli põgeneda, Scholtod üles uuuskida, kätt tema külge panna. Mis ma omale elus olen ette wõtnud, seda pean ma ka täide saatnud. Aga seekord  lätsiwad paljud rasked aastad mööda, enne kui minu tund tuli. Ata tähendasin eespool, et ma omale mõned arstiteaduslijed teadmised olin omandanud. Ühel päewal, kui Or. Sommerton palawikus haige oli, keidsiwad wangid metsast wäikese Andamani mehikese maast, kes surma pääl haige oli ja kes üksikusse paika oli roomanud, et sääl surra. Ta oli küll kihwtine nagu noor madu, aga ma hakkasin teda siisgi tohterdama ja toimetasin ta paari kuu jooksul jälle jalgade pääle. Sest ajast saa- dik hoidis mehike minu poole; ta ei tahtnud metsa tagasi minna, maid luilas ikka minu urtsiku ümber ringi. Ata olin tema keelemurrakust mõnda õppinud ja see tegi mind Etemale weel armsamaks. Tonga nõnda andamanlase uimi oli tubli jõudja ja tal enesel  oli suur lootsik. Kui ma nägin, et ma teda usaldada wöisin ja et ta malmis oli kõü minu eest tegema, arwasiu ma põgenemiseks õige aja tulnud olema. Ühel määratud öösel pidi ta oma wene kusgile sadamasillale  tooma, mida ammust ajast saadik  enam ei malwarud, ja mind jäält pääle wõtma. Ka käskisin ma teda mitu kõrwitsapudelit meega täita, hää hulk kovkos püdklaid, magusaid kartohmlid ja muud toidukraami kaasa wõtta. Wäike Tonga oli ustam ja truu. Sõnakuulelikumat seltsimeest 'pole ühelgi immest olnud. Ta oli määrakud  tunnil oma lootsikuga platsis, ja enne kui tund aega mööda oli läinud, olime kaugel merel. Tonga oli oma terme maapäälse wara kaasa mötnud, oma sõjariistad ja oma ebajumalad. Pikast bambusepilliroo  piigist, mis tal ligi oli, ja tema kookospuu rogoskist tegin ma menele purjud pääle. Kümme päema ujusime ilma sihita merel; 11. päewal  oli önu meile hää. Üks kaubalaem  wöttis meid pääle, mis Malay usurändajaid Singaporest Jiddalsisse medas. Seltskond oli kirju, aga meie harjusime ruttu. Üks hää omadus oli neudel: nad jätsiwad meid rahule ja ei pärinud midagi. Kui ma kõik juhtumised peaksin ära westma, mis mu seltsimees ja mina läbi tegime, siis kestaks see päikese tõusuni ja ma tüütaksin Teid