Saarlane H 10. Teisipäewat, 10. Märtsil 1892. lx. aastakäik. maksab - Postiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastaS 1 „ 23 „ Ilmub igal torsipÄorvt»r. Kuresaares taubauulitsas ur. 7. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab S kop. UW Ultiildisr pelitilnl «jaleht man- ja liaaarahmlt UM Seletuseks. „ Saarlase" nr. 5 sees ilmus üks juhtkõne,  mida keegi G. M. oli kirjutanud, mille kohta siin paar sõna seletuseks pean ütlema, mitte wiha, waid asja seletuse pärast. Auustatud G. M.! Jalg tunneb kust kohast king teda pitsitab, niisama tunneb ka Saarlane, kus poole ja mis pääle Teie kiri sihitud oli ja milleks selles meie Saarlasi  tembeltud sai. Teie kõnelete omas kirjas esiteks rentidest,  üteldes: et mõni 4, mõni 3, mõni 2 rubla renti maksab ja nii hästi nelja kui kahe rubla rendi maksja wakamaa päält ikka kisada, et rent kõrge olla. Kui Teie arwamise järele Saaremaa rendid meel madalad  on, külap wõib senna siis kergest weel juure riputada; kuid mõtelge ka selle püüle, et siin Saaremaal ka maid on. mille eest ühte rublagi renti ei wõi maksta ja ka neid on, mille eest 4—B rubla wõib maksta, aga ärge tehke Saarlasi nii rumalaks,  et nad ei tea, kuidas maa ja maa wahe! wahe on, ning mitte wakamaa nime, waid wakamaa wäürtuse eest raha maksetakse. Saaremaal on ka maid, mida keegi talumees ilma renditagi oma kätte wõtta ei wõi, weel wähem ta eest 2—4 rubla renti maksta ja ei wõi ööldagi, et rent kõrge on. Teiseks kõnelete linade puhastami  sest, ehk lina tööst, et Wiljandi ja Pärnumaa mehed 40—50 kop. päewas teeniwad; aga Saarlases teeniwad 20 kop. eest kui aga päewa wiisi töös olla ja laiselda saab. Ei auustud G. M. On ka Saarlasi kes Wiljandi ja Pärnumaal on 50—70 kop. päewas teeninud ja on ka Wiljandi ja Pärnu mehi, kes 20 kopikatki ei teeni, ehk küll mehed ise tublid töömehed on. Ka siin on lugu nagu rentigagi  oli: linad ei ole kõik ühed! Tunnen seda tööd üsna hästi ja ei soowiks mitte, et keegi meid laisaks nimetab! Tõsi on, et Saaremaal laisku ja hooletumaid mehi on ning nõndasama  on neid ka Wiljandi ja Pärnumaal ja weel kaugemal maades, ehk ülepea kõige rahwaste juures. Saaremaal on weel wäga wähe linade kaswatamist ja sellepärast ka wähe linade tegemist, kust peawad Saarlased siis seda õppima! Need Saarlased, kes seda tööd tunnewad, need lähemad ka senna kust seda saada on. Et teil ka lina tööd on, seda ei tea jo kõik Saaremaa, et wõiksiwad senna tööle tulla. Laske kord kuulutus ilmuda, et suurel möödul siin linu kaswatate ja puhastamise eest 2 kopikat naela eest annate,  waatake kas teil ei ole Saaremaa mehi, kes kiidetud Wiljandi ja Pärnu meestest üle käiwad! Kolmandaks: Töö hinnad odawad, ainult 20 kopikat päew j. n. e. Aga mehed kardawad  rohkem palka wastu wõtta. See on tõesti naljakas lugu, et Teie paol seesugused mehed on, kes 20 asemel 30 kop. wastu ei wõta ja selle eest 12 tundi tööd ei tee. Anastatud G. M. see on Teiest tõesti ilus, kui Teie töölistele pitkemal teekäigul rohkem palka annate. Meie pool on ka mõnes kohas pitkal teel heina ja puu wädamist, nii et homikul kellu 2 mõisa õuest wälja lähed ja õhtul kellu t. tagasi tuled, see on ometi 14 tundi aga päewapalk on ikka 20 kop. ja mõnes kohas ainult 15—18 kopikat. Aga et Saarlased rohkem ei taha ja selle eest rohkem tööd ei tee, seda pole kusagil weel kuulda olnud; aga seda küll, et Saarlased tahawad tubliste tööd tehja, kui aga selle eest peaksiwad paar kopikat rohkem saama. Suguwendlikust südamest soowin mina, kui Teil ehk edespidi peaks weel. töömehi tarwis olema, et Teie 12 tunni töö eest 30 kopikat päewas annate, siis olen mina esimine, kes Teile talwe otsa tööd teeb, nii et Teil iial ei ole asja kahetseda, et olete kuulutanud. Palun aga mitte pahaks panna, et mina oma töömehe kirjutusel, harjumata käega, Teile need reakosed asja selgituseks olen julgenud kirjutada. Kõrge auustusega üks Saarlane mitmete nimel. Wäikene kaltsukorjaja. Wtne keelest Lmberponnud. A. Suubla. H!Lhe wäikese linna kitsas ja porises DII uulitsas elas üks waene lesk naine oma pojaga; tema oli õnnetumate juhtumiste läbi wäga waeseks jäänud. Ta meeS oli esimene joodik ja laisk ning wiis kõik kodunt ära, mis waene naine pesu ja triikimisega oli teeninud. Pärast oma mehe surma teenis kannatlik Katerina (nõnda nimetati leske naist), leiba omale ja pojale. Kui ka oma walju mehe ajal, nii oli ta ka pärast mehe surma wara homikust, künni õhtu hiljani tööl. Waewalt oli ta pärast mehe surma paremale  järjele jõudnud, kui ta õnnetuse läbi oma käe ära wenitas. See oli Nowembri  kuus: ajad läksiwad külmaks ning puudust oli enam kannatada kui enne. Wäga waeseks jäenud Katarina pani kõik oma lootust selle pääle, keS ehitab lilled põllu pääl ja toidab taewa alused linnud- Suur oli tema katsumine küll, aga suur oli ka usk, kes seda jõudis kinni pidada. Tema mõtles sagedasti, kuidas moodi oleks parem oma poega Jaanikest mingi suguse tööle panna; aga oh häda, kes tahab teda oma juure wõtta? Tema oli üksnes üheksa aastane ning tema haiglane nägu ei tõutanud mitte palju. Kõik nende katsumised selles juhtumises oliwad ilma asjata: nendele pcmiwad kõik wastu, ning jäi üknes üks nõu järele: kas armuandid paluda, ehk nälga ära surra. „Kuidas pean mina sind oma juurest ära laskma, ukse tagant ukse taha käima leiba paluma? ütles ema. Mina ei hakagi leiba paluma emakene! hüüdis Jaanike, mina hakan kontisi, nartsust ja laastust korjama. Laastudega ktttame ahju, aga nartsud ja kondid müüme ära. Kas sa tead, et ühe naela lina nartsude eest 40 kopikad saab? Üks mana meeS, kes neid korjab ja müüb, ütles mulle seda mööda läinud päewade sees. Katarina wõttis oma poja kaela ümbert kinni ja ütles: Mine, minu armas poeg, kaitsku sind Jumal ja olgu sulle abiks! Tulewal päewal hakas wäike Jaanike oma nartsu korjamise tööd. Mitte ühte laastu ega nartsu ei jätnud ta järele ja ka leitud kondid müüs ta ära. Sell ajal kui pois nartsust korjas, tegi ema temale wäikesed padjakesed nõelade tarwis selle suguseid asju siidi ja sitsi riide üärdest, mida tema nartsude seast leidis, kui ta neid läbi soris. Oma korjatud nartsud müüs tema ühe wana moorile, kellel wäikene  pood oli, iga suguste wäikeste asjadega kauples. See wäikene müümine tõi nendele wäga mähe kasu, aga selle tarwis küll, et mitte nälga ära surra. Nõnda läks aasta mööda ning Jaanike sai juba kümne aastaseks.  Üks kord, kui tema prügi lasu laiali kaapis, leidis ta ka kaks, kolm nartsu kokku õmmeldud. Tema tahtis neid juba kotti missata, kui hükiste tundis, et nartsude wahele midagi oli õmmeldud. Ta tahtis waadata, mis sääl ivahel pidi olema, aga nartsud oliwad nii köwaste kokku õmmeldud, et ta pidi neid tasku panema ja kodu järele waatama. Kes teab, mõtles tema ise eneses, wõib olla, et see on hõbe, ehk ka kuld ? Kui pimeks hakkas minema, jäi omast koormast wäsinud pois ühe maja ette seisma,  pani koti maha, istus tema pääle ja wõttis taskust kuiwand leiwa koorukese wälja. Sell ajal, kui tema hakkas koorukesi  närima, tõusis magus toidu hais just tema kõrwalt ninasse; tema ei wöinud seda ära kanuatada, maid waatas, mis all tehakse. Waesel lapsel oli niisugune kurb ja kahwatanud  nägu, kui ta oma koorukesi näris, et ta oma waatust teenija tüdruku pääle pani, kes sööma asjadega mööda akent läks. Mis sull tarwis on? küsis tüdruk. Ma olen wäga wäsind, kostis wäike Jaanike, ja istusin siia hingama. Sn kõht on wist wäga tühika« sa oled lõunat söönud? Siin on minu lõuna söök, ma lõpetasin teda praegus. Kuidas, see sinu lõuna söök? hüüdis tüdruk. Ka arwa on mull midagi teist, minu ema on wäga waene ja haige, seepärast ei woi ta tööd teha. Isamaalt. L!. Kuresaarest. Kuida mina «staivast suust kuulm, tahetakse siia üht 2-rublast Saaremaa matmise-kassat asutama halkata, kelle liikmetele surma juures iga ühele