Saarlane NM Uleiililint poiitikll ajilkht Utti!- ja iiunarahlvale UM sl° 35. Teisipäewal, 28. Augustil 1890. VII. aastakiiik. maksab: Ilmub igal teifrpcroiv«»k. Knrcsaares kaubauulitsas «r. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele. KuresaarcS maksab J kop. -5- Palwe. It>. Augustil s. a. saiwad Saraatowi kubermangus Talowka kiriku külas 120 peret tule roaks. Juba mõne aasta eest oliwad säälsammaS  külas 108 peret ära põlenud, sellest kahjust ei olnud need wacscd inimesed  siitsaadik meel mitte toibunud, sest, et wiimased leikused wäga kehwad oliwad. Sellepärast on seeaastane uus tulekahju omaS suures õnnetuses weel seda raskem kannatada, et seeaastane leikus pikaldase põua pärast täiesti rikku on läinud; mõnes kohas wõis waewalt seeme saada, aga teises kohas ei saadud sedagi. Oli juba minewal talwel raske, kuidas saab rahwas weel seeaasta ennast nälja eest kaitsta ja iseäranis need waesed, wiletsad, kes oma peawarju ja wäikest warandust kõik tule läbi on kautanud. Lugeja lubab mind wist seda häda ligemalt kirjeldada, kui tema mitte nõnda suur ei oleks, siis ei saaksiwad need read .n?'e omast piiridest mitte appipalumiseks wälja minema. Wälimist abi on meil siin aga hädasti waja ja seepärast julgen ma siin, silmi oma halastaja Issanda poole ülestostes, kes inimeste südameid kui wee ojad juhib, ligemise armastust, mis ennast juba nii sagedasti armulikult ja abirikalt on ülesnäitnud, tungiwalt ja südamelikult  appi paluda. Aidake pisaraid kuiwatada! Andke oma weeringaid suure häda kustutuseks! Üksgi ärgu mõtelgu, „mis see ka ette lööb, minu wäikene and ei ole mitte enam kui üks tilgakene kuuma kiwi pääl." Olgu see ka üks tilgakene, tema õõnestab ometigi kiwi, uks tilgakene on küll wäike, aga ometigi, lugemata hulga tilgakestest saab meri. „Tehkem head kõikidele, aga kõige päält nendele, kes meiega ühte usku on." „Üht rõõmust andjat armastab Jumal." Iga, ka see kõigewähem and Talowka hädaliste heaks saab südameliku tänu ja Jumal tasuga, kas otseteel alamal nimetatud  õpetaja, ehk selle lehe toimetaja sõbraliku toimetuse läbi wastu wõetud. Talowka õpetaja H. Günther. Adress: nonr. eruiip. InWimo, Laparonenoit  „N. D. Z." Hull soldat Ratonneau kindluses. (Järg ja Ots.) a „Aga missugune on siis minu mehe saatus, kui ta tormi ajal mangi saab wõetud?" küsis Rosalie lämmatanud häälega, kui ta nägi et armu pääle enam loota ei olnud. Komantant pööris ennast ära ja ütles tasa: „Surm, ilma kahtlemata surm, hullustuse  pääle ei saa üheski sõja kohtus waadatud. Kõige tema tegude ja muside sees on wäga palju cttemaatuft ja tarkust, kuratii ei wõi mitte kohtu ette toodud saada, Francocur peab tema eest kannatama." Rosalie oli seda kuuldes suures ahastuses ja üsna ilma nõuta, küsis aga nnimaks: „Aga kui mina kindlust ilma werewalamata ja ilma ühegi kahjuta teie wõimuse alla saadaksin, kas siis minu mehele peaks andeks saama antud?" .Jah,mina wannun seda!" hüüdis kõman» tant, „aga see oleks ilma asjata katse, teid wihkab ta meel kõige enam ja eile hüüdis ta meel ühe meite eeswahile: Mina tahan kindlust teie kätte anda, kui teie mulle minu abikiasa pea saadate!" „Mina tunnen teda!" hüüdis Rosalie jälle mähe lootust saades, „mina tahan kuratit tema sees wannutada, mina tahan temale mälu anda; surema peaksin ma ometegi temaga, sellepärast oleks see mulle palju armsam, kui ma tema käe läbi suren, kellega mina kõige pühama wande läbi ühentud olen!" Komantant palus teda küll ette waadata. kui ta selle plaani oli järele pärinud, ei pannud aga mitte tema ettewõtte, kui ka selle lootuse waStu, et selle wiisi pääl hukatusest pääseda. Isa Wilipp oli maheasgas ka sinna tulnud ja juttustas nüüd, et Francoeur olla ühe suure walge plagu torni otsa tõmbanud, mille pääle mana sarwik ise üleSse maalitud olla. Komantant ei tahtnud midagi sellest uudisest teada saada, maid käskis teda Rosalie juure minna, kes temale pihtida tahta. Kui Rosalie oma pihtimise, ühe jumalakartliku  meeletäics rahus oli ära pidanud, palus ta isa Wilippi, et see teda meel ühe kindla kiwi malli juure saadaks, kus tema kuulide eest tõesti warjatud olla. Sääl tahta ta temale ka oma last ja selle kaswatamiseks raha anda, sest praegu ei wõi ta meel omast armsast lapsest lahkuda. See lubas ka seda talle wiimaks, kui ta enne oli komantandi käest järele pärinud, et kas ta ka sääl julge mõib olla, sest tema usk, kuratid wälja ajada, oli täitsa kadunud. Tema tõendas aga ka, et see keda ta künni siia ajam mälja olla ajanud, mitte see õige kurat ise ei olnud, maid üks alamast liigist tont. Rosalie pani nüüd oma lapse palawatel silma pisaratel walgesse riidesse, ehitas teda roosa paeltega, siis wõttis teda oma käe pääle ja läks sõna lausumata treppi mööda alla. All seisis juba mana komantant, kes tema pääle oli ootanud. Ta wõis talle ainult kätt muljuda ja pidi siis ennast ümber pöörama, sest ta häbenes ennast oma pisaraid rahwale näidata. Nõnda aStus Rosalie uulitsale, keegi ei teadnud tema ettewõttest. Isa Wilipp käis nukras meeles tema järele, tal oleks palju armsam olnud, et ta poleks mitte pruukinud järele minna, aga kartes et rahwas ta usukindluse pärast kahklema saaksiwad, kui ta mitte ei lähe, pidi ta ometi seda kardetumad teekonda ettewõtma, et sündigu mis sünnib, aga teisite ka ei wõinud. Nende järele käis päältwaatajate hulk, kes neilt küsisiwad, et mis see kõik peaks tähendama, aga ühtki sõna ei saanud nad küfitawailt wastuseks. Mitmed needsiwad ja sajatasiwad Rosalid, aga see ei pannud seda mikski, maid sammus aga edasi. IV. Waheajal wiis komantant omad mehed peidu teede päält nende kohtade juure, kust tormi jooks pääle hakkama pidi, kui Rosalie oma mehe hullu tuju üle mitte wõint poleks saanud. Korrapidamisest. Kus maigust, sääl marju, kus kergust, sääl raskust; nõnda on ka lugu korrapidamisega. Mis korrapidamine on, seda teab wist igaüks, aga kes seda weel ei tea, neile tahame siin seda natuke seletada, nimelt meie Saaremaa rahwale, kus see suurema hulga juures tundmata näitab olewat. Loodus ise omas korralikus maailma aegade walitsemises, on kõige suurem koolmeister, ta annab meile meie igapäcwascs elus tuhanded õpetused ja eeskujud korrapidamisest. Mitmed miljonid tähed käiwad oma seatud rada ja teed, kõik oma eite seatud märgi poole. Päike tõuseb ja läheb looja, kuu kaSwab ja kahaneb, ka aasta ajad käiwad oma seatud korda; kõikidel on oma kindel kordus ja täieline mõõt, kuidas suur Looja neid meie õnneks on walmistanud. Nõndasamuti on ka igal elanikul ta korrapidamist  tarwis, olgu ta wabrikant, käsitööline ehk põllumees. Siiskid, kõige suuremad kordust on ikka põllumehel tarwis pidada; üksainus ilma ette mõtlemata töö, mis üle korduse piiri on tehtud, wõib mittu aastat sulle kahju saata. Mitmed on küll seda kaebanud, et Saarlased kõik hooletumad olla ja puhtust ega korrapidamist sugugi ei salliivad. See näitab küll natuke walc olewat, sest meie Saarlaste seas on tõest kaineid ja puhtuse armastajaid  rohkel möödul leida; aga nagu ööldut: kuida kõlkjaid wilja seas, nõnda on ka hooletumaid meie rahwa seas, ja ma loodan iga rahwa seas leida. Tahad sa aru saada, kus hoolas ivõi hooletu peremees elab, seda wõid sa kohe juba wäljapoolt näha: Kõige päält paistab elumaja sulle silma, mille katusele peremees wist mõnel kümnel aastal ei ole saanud, sest et sääl rohkem aukusid kui terweid kohti on; toob Jumal korra wihma, siis wõid julgest niisugusest toast kauem märga saada, kui õuest, sest sääl kuiwatab tuul ja päike seda rutem ära. Õue wärawad on lagunenud ja käiwad nii raskest, et paari tugewal mehel kangutada saab, enne kud sa sisse pääsed. Aga paraku, mis näeb so silm õues: lapsed ja sea põrsad puperdawad segamine õue pääl. Lapsed on nii mustad ja puhastamata, et üsna wõimata on arwata, kas