Saarlane Telsipücwal, 0. Welnnanl IWI. vill. aastakäik. maksab: Ilmub igal Kmvsaares nr. 17. Saarlase tvinietnscle, Kuresaarcs. '-4.- UW Kieiildiye Diltikl! iWlelj! Ntt- ja ilNUlltkhmlllt UM Kus ja kuhu? Selle päälkirja all awaldakse Pärnust, Tori karskuse seksi ~Tähe" poolt zargmine kirs millele meie lahkelt ruumi anname: On soowisi awaldatud, et snn wähc awalikult aru saaks antud, kui kaugel siinsete teaduste järele meie karskuse töö praegu seisab, kuhu ta senini ulatanud ja kuhu mitte. „Tähe" seltsi omamisest künni Jõuluni 1890 on seia üleüldse 23 seltsi asutamise mõttest teatatud, selleks juhatust, põhjuskirju j. m. palutud. (Paljaid põhjuskirjade tellimisi  ei ole selle juure muidugi arwatud.) Paarist kohast on küll hiljem teatatud, et asi osawõtjate puudusel jälle soiku jäämai; aga kui arwame, et uued seltsid ka jälle omalt poolt mõnele asuwale seltsile põhjuskirju  on aimud, nagu meile ka on teatatud ja mõned ka mujalt omale tarwilisi teadusi muretsenud, siis on meil praegu küll umbes 30 karskuse seltsi, millest Jõuluni aga 8 alles kinnitatud oliwad. Mööda läinud aasta on siis Eesti seltsist  armu poole suurendanud ja mis peaasi,  koguni uue sihi nui. seltsi elusse toonud.  Kaugelt suurem osa uudest seltsidest on Liiwimaal. Tallinnamaa magab alles kindlat orja und, niisama kui muus asjus, nii ka selleski. Ka kaugemal Wenemaal elawaid Eestlasi on siinsed karskuse laened liikuma pannud. Meie oleme kirjast saanud Peterburgi kubermangust, Krimmist, Kauka- susest ja Siberist, kus ka enamasti igal pool seltside asutamine käsil on. Nimelt peaks meie kaugete, Siberis ja Minusinski maakonnas elawate suguwendade ettewõte siinsetele uinujatele noomimaks äratajaks olema. - On ka mõni kiri Lätlaste ja Weneiaste poolt meile tulnud. Hakatusega wõikS siiõ läbikaudu rahul olla; peamureks jääb nüüd, kuidas asi edasi läheb. Seeme on mullasse saanud, kuidas saab ta kosuma ja wõrsuma? On kesk seltsi soowitud, kelle käeS kõikide seltside juhatus seisaks jne. Wahcst oli see soow warane? Kui kuhja tahetakse saada, siis peawad enne saud (labud) olema. Ühenduse mõte on aga ühise eesmärgi poole töökamate seltside juures loomulik, liiatagi wecl karskuse seltside  juures, sest ühenduses seisab nende jõud. Kirjanduse wäljaandmisekS on kinnitatud seltsid juba ühte heitnud. Selle juures on „Edasi" seltsi esimees, hra. Eisenschmidt aimamist awaldanud, et mahest kõige kohasem oleks kõikide karskuse ühendust asutada, kes siis see soowitud kesk-seltS oleks olemat. — Praegu on meil küll wecl terweid maakondi,  kus karskuse seeme meel mitte pole idanenud, ometi ei näita see sugugi wõimata olemat, et see puu ju lähemas tulewikus omad juured igassekihelkond a-sirutab. Ja see peabki meile silma-määraks olema; kui aga iga selts iseäranis oma ümberkaudseid  kihelkondi silmas peab, siis läheb asi pea jõudsasti edasi.. Selle juures ei ole mitte hädasti tarwis, et igal wäiksemalgi  kihelkonnal omad põhjuskirjad peawad olema. Meie põhjuskirjade järele asutatud seltsid wvimad oma töö piiri nii laiaks määrata, kui ise soowiwad, ega ole nad selles asjas ilmaski ühe kihelkonna külge semud. Ainult toimekonna asupaik on kindlaks määratud. Saaremaal näituseks: on aga üks toimekond maja ja selts töötab kõigis Saaremaa kihelkondades. Nii on asi sääl ka juba ettewõetud. Eesti algaw karskuse töö on ka mujal maailmas tähele panemist leidnud. Minswal aastal kirjutati Eesti karskuse tööst Norra, Daani, Hollandi, Saksa ja Soome lehtedes paljugi. Suure hulga silmad waatawad nüüd terawalt ja lootes meie pääle; katsume siis, et meie nende ees häbisse ei jäe! Kõrge walitsus on meie püüdeid õigeks tunnistanud, seega, et lahkesti uusi karskuse seltsist kinnitab ja jooma kauba koledale mõjule piirist paneb. Südameliku tänutundmusega  oleme näinud, et see kõlwatu joomine ja kõrtsi elu, mis meie hariduse feltsitki mudasse majutab ja warjutab, walitsuse poolt waljuma järelwaatuse ja tähele panemise alla on wõetud. Loodame, et see aeg enam ilma kaugel ei ole, kus jooma kaup wähemast meie kirikute ukste eest ja meie seltsi majadest häwineb. Kust poolt meie karskuse töö iseäralist toetust saab leidma, tuleb meel äraoodata. Rahwa enese seas on ta alganud ja rahwas Armastuse lilled. o K. Loike»'i uudisjutte „Astuge ligemale sõbrad!" kõlas pruudi wennci esimiue hüüd just siis, kui Tõnis sisse astus. „Wapramad peiud ja kaunimad neiud, tulge siia! Auustagc pruuti! AuuStage! Tooge siia, mis kätte saate! Otsige raha! Kena keha, magus märg! KeS raha toob, wiina saab! Täna raha eest, Home muidu! Õissaa! Poismceste wõit! Tütarlaste wõit!" Armutumal larinal sadas raha laua pääl olema taldriku sisse; need oliwad cnamistc kopikad ja wanad krossid; harwaSti nähti ka hõbedaid ja weel harwemmi paberid. Tõnis nähti pruuti wäga „auustada" tahtwat, sest ta loopis ilma wahet pidamata raha taldriku sisse, kus hulgas ka sagedasti hõbedad nähtawale tulimad. ta ei teadnud just isegi, miks ta seda tegi. Helduse pärast pruudi wastu küll just mitte, aga wist tahtis ta Liisule näidata kes just tema kõrwas seisis et temal ka raha on ja mis ta sellega mullata wöib. Ta lootis oinale sellega neiu ees auu ära teenida. Mõistlik neiu aga ei pannud niisugust kergemeclelist pillamist mikski, waid waatis Tõnise tegu põlastusega päält. „Liisu!" sahistas Tõnis waakudcs. „Sull ei ole wist palju raha. Säh, auusta ennast sellega!" Nende sõnadega libistas ta peutäie topituid salamahti neiule pcusse. Natuke punastades wöttis neiu raha waSlu ja wiskas puhaS ühe korraga laua pääle taldrikusse. Tõnis inaigutas magusalt; ta oli oma tcuga wäga rahu! . . . Pruudi kinga ajamine kestis edasi. Mitmesugused nalja tembud saiwad siin ära tehtud ning naer ja kisa oli otsata. Raha panemise pääle oli aga Tõnis kõige agaram ka sellega jäi siis ka wiimaks wõit tema jätte. „Weel näimast korda: „„Auustage pruuti  !" " hüüdis pruudi wend. „Oissa! Poismceste  wõit . . Tõnis wiskas kahekümne kopikalise hõbe taldrikusse. „Tõnise wõit!" kordas pruudi wend. Ei pannud keski enam üle. Pruut kattis taldriku rätikuga kinni. Pruudi king oli lõpetud. „Tõnisele jäi wõit!" hüüti mitmelt poolt. „Selle eest lubatakse sind täna öösel kõige kenamat neidu kaisutada." PahistadeS tõmbas Tõnis Liisut omale kaenla ja tuikus temaga lähemasse pingi nurka. „ Meeletu!" hüüdis neiu pahasel toonil. „Lase mind minna!" Ka teised oliwad neidudega ühes ja nõnda ci pandud neid tähele. „ Liisu," rääkis Tõnis paluwal toom „ära ole uhke ega suureline, lase mind ennast kaisutada —" „Wait!" hüüdis neiu wihaselt wahele. „Lase mind minna!" Selle pääle püüdis ta wägisi Tõnise käest lahti rabada. Tõnis aga pidas teda tugewasti kinni ja see tegi tüdruku meel wihasemaks. „Lased sa mind ükskord ometi lahti, lollike inimene!" kähistas neiu tasase, aga wihast nutuse häälega. „Mis sa ometi minust tahad, et sa ikka alati minu kaelas oled!" Selle pääle kratsis ja näpistas ta wiha« sett Tõnise käsi, kes siis ka omad käed järsku neiu ümbert ära tõmbas ja tasase, aga wihast wärisewa häälega hüüdis: „Sa woid minna, minu põlgaja, naerja ja sõimaja! Mine ja mõtle ennemini järele ja siis tule ja wasta mulle, kuda moodi ma seda kombet sinu poolt ära teeninud olen!" Sõna lausumata pööras neiu Tõnisele selga ja läks uksest wälja ... Tõnise südames mõllasiwad tuline wiha ja walu segamini. Ta tormas ilma kellestki tähele panemata uksest wälja. Aidas wiSkaS ta selle puu alla uuesti pikali, kus ta ennegi maganud oli. „OH miks ei wõinud ma praegu wcel siin uinuda!" ägas ta. „Siin oliwad minu mõtted wecl rahulised ja tundmused magusad, aga nüüd —! Mikspärast ärkasin