Saarlane Nlciiliiiiic ?«li!iks ejslehi mall- ja linllarahwaie. w ss. Teisipäewal, 1. Juunil 1893. X. aastakaik. Postiga saadetud aastas, Ä „ „ Pooles aaStas 1 „ 2Z „ Ilmub igal tsiftpAsHVcrk. Kuresaares nr. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum Ühendus kosutab rahwast. See on üks mana ja tõsine sõna: kus üks perekond ühenduses on, sääl k> sub rahu ja armastus ja selle järele ka ri! ins. Kus üks rahwas ühenduses seisab, selle käekäik paraneb ja jõuab päew päewalt paremuse poole ja kosub ühenduses rikkamaks.  Meie Saare rahwas ei ela aga paraku mitte ühenduses ehk leplikus meeles, mis küll selle poolest enam tarwis oleks, et rahwas siin waene on- Üks kehwa rahwas wõib ainult ühes nõuus ja meeles rikkamaks  minna, muidu mitte. Waatame Soomlaste, Kuralaste ja ka wiimaks wäikse Hiiusaare rahwa elu pääle, kuidas nad ühenduses kosuwad ja rikkamaks lühewad. Mõne aja eest oliwad Hiiu saare rahwas üsna kehwal järjel ja oleksiwad  ehk praeguski weel nii olewad, kui nad mitte poleks ühendust endale abimeheks ja aitajaks walinud. Soome, Norra, Kuura ja Hiiu rahwad elawad enamast kõik laewadega kauplemisest. Nad ehitawad laewu, reisiwad seia ja senna, wädawad kaupa, mille eest nad hästi raha teeniwad. Kas meie Saare rahwas ka mitte ei wõiks laewasi ehitada ja nendega kaubelda, muidugi ühes nõuus ja meeles. Esite ikka wäiksemal kombel, kuni pärast igamees laewa omanik wõib olla. Liiwi- ja Kuramaa laewamehed laskmad sageli siit Saaremaalt laewa ehituse tarwis palkisi tuua, mida säält wähe saada on; selle poolest oleks meil see kulu maha arwata, sest meil on need omal! Seia maale oli meil Saarlastel muidugi raskem loomadega teenistust tundma õppida, et suu meremeeste kooli ei olnud; nüüd on ka selle eest haolt kantud ja 1891 aastal alustati meile see wäga tarwilik kool, milles selle paari aasta seeS juba 78 öpipijaid  käisiwad, kelledest 33 kaswandikku nii kaugele saiwad, et wöiwad meremeheks kui ka tüürmanniks saada. Kas see pole üks tähtjas asi meile Saarlastele. Et mere asjandus heaste kasu toob, seda ei taha meie Saarlased mitte uskuda, aga waatku kord teiste rahwaste pääle, kes enne, nagu ütlesin, üsna waesed oliwad, kunas nüüd igal mehel enamast omal laew on, millega ta oskab ennast jõukaks tehja. Laewadcga wõib rahwaS ennast ka palju targemaks harjutada, nimelt: ta reisib seia ja senna, näeb teisi rahwaid, õpib nende käest haridust ja sellega enam ilma elu tundma, millega ta omale wiimaks anu on teeninud. Mõtelgu igaüks selle pääle, kui palju noori mehi siit kewadel wälja rändawad. Sui läbi peawad nad rasked tööd tegema ja ennast üsna looma kombel waewama. Sügise tulewad nad tagasi; ühel on paarkümmend  rubla taskus, teisel pole sedagi, maid on päälegi oma tormise sellega kautanud. Mitmed tublid mehed maksawad teab kui palju raha meel juure, see on kui tööd pole saada. Aeg on raisatud ja raha puudus jälle käes. Muidugi teada, on üksikutel inimestel see asi raske - aga ühendagu endid mitmed kokku, algagu esite üsna Väikeselt, kuni wümaks nii kaugele jõuawad, et ise peremeheks  wZiwad hakata. Muidugi peawad enamast kõik selles koolis enne käinud olema, kust nad ju kaunis head õpetust saamad. ÜSna ilma tundmata on see raske ja puuduline. Rõõmuga wõib praegus Liiwi ja Kuuramaa  meremeeste kauplemise ja teenistuse pääle waatata. 1892 aastal asutasiwad nad endale ühe wastastiku kinnituse seltsi, mille põsjuskirjad ka juba Ülemalt poolt kinnitatud saiwad. Oleks meil nüüd ka meremehi rohkem olewad, siis wõiksiwad nad ka selle seltsi liikmeteks astuda. Põhjuskirjad  ja rohkem seletust wõib igal ajal siit linnast meremeeste kooli õpetaja härra J. Printzi käest saada, keS lahkesti igale ühele ära seletab ja pitkemad teadust annab. Üle selle kinnituse seltsi, asutasiwad nad ka endale ühe laenu-kassa, mis 21. Augustil 1892 aastal oma tegewust algas. See kassa on neile, kes soowiwad laewa ehitada, et raha seatud prontsentide pääle laenatakse.  Nõnda elawad praegus teised ranna ja saare rahwad, kunas meie ikka päew päcwalt kehwemaks läheme ja puudus ligemale  kipub. 22 Öigus wöidab. " C. G. Wahest, mõtles ta iseeneses, oleks köigcparcm, kui ma kastikest ruttu, äkitselt wälja tõmbaksin ja põgenema paneksin. Enne kui Roden oma uneuimaStusest täiest selgeks oleks saanud, pidi Metsahannes  juba nii kaugel olema, et järelazamise  ja kinniwõtmisc pääle mõttcldagi polnud. Juba kippusiwad nooremehe sõrmed  selle waranduse järel, kui tal esmalt meele ärkas, et uks lukkus ja wöti Rodniist wõiks kõrwale wiidud olla. Kui siis Mctsahannes  ülepea päesmise pääle tahtis loota, pidi tema kõige päält omale põgenemise tee lahti tegema. Süäl ci aituud wiiwitus er-c m. Pitkale tõmbas ta oma käe padjade altwäZja, pitkale ja cttewaatlikult, et Rodenit nutte äratada. Äkitselt ajas aga see ennast nioodis ülese. - Kes sääl on? karjus La seesuguse rutuga, kui igaüks näitab, keda äkitselt unest üleSkohutnd saab; ajas oma silmad laiale ja waatis koledast ümber tua. Metsahannes seisis kui wälgust löödud; kõik eluwärw oli ta palgest kadunud, ta Waatis segaste, tuimade silmadega Rodeni pääle, enam maimu kui inimese sarnane. Kui Roden oma silmi ettepoole pooris, siis M Metsahannes otsas; sest nõnda kui ta MI seifis, wõimata põgeneda ehk ennast marjata, pidi Roden teda loomulikult esimise waatmisega nägema. Aga Roden ei pöörnud ennast mitte ümber: täitmises weel mõned arusaamata sõnad oma habemise,  ning langes siis raske peaga ja uniselt padjadese tagasi Nüüd esmalt küürutas Metsahannes woodi peaotsa taha ja kuulatas Rodeni hingetõmbamist, et talule panna, kas ta jälle oleks magama jäänud. Sccpäüle polnud temal tarwis kaua oota. Mõne minuti pärast küisiwad nad jälle sügamast ja korra-parast teine teise pääle, ning wähemast ccstotsa oli Metsahannes jälle leidmise-häda eest julge. Siiski läks hea tiik aega, enne kui ta omast tossus seismisest tõusis. Kohkumine, mida Rodeni äkiline üleskargamme ta sisse oli ajanud, oli nii kange olnud, et ta aga pitkale sellest toibus. Aga oli kord terme mõistus tagasi pöörnud, oli ta ka enam kui iial kindel, mitte oma saagita tuast minna. Ta häbenes peaaegu ise oma ees, et ta ennast nii kergelt oli lasknud araks teha, ning see häbi tegi tema jõudu kahekordseks, andis  temale uut tugewust. Kõige püält katsus ta neljakäpakil roomates, tua ust. See oli tõest lukkus; ometi seisis wõti luku sees. Metsahannes lukutas teda lahti, tõmbas wõtme ära ja pistis seda oma wammuse tasku. See kõik, iseäranis ukse lahti-lukutamine ei wõinud loomulikult mitte hoopis kuulmata tehtud saada; aga Metsahannes, kelle süda praegu enam kui hakatuses iga äparduse wastu terastud oli, ei lasknud ühegi takistuse läbi ennast enam oma ettewõtmisest ärahirmutada. Neljakäpakil  roomas ta woodi juure tagasi, tõusis siin lõikes pitkuses ja sirutas julgest oina käe kastikese järele. Peaks Roden ka ärkama. Enne kui ta teda kätte saada wöiks, pidi Metsahannes ammu ukse juures olema, ning, kord wäljas, oli see jälle rutust lukutud ning nõnda iga tagaajamise katSmisele riiw ette lükatud. Aga Roden ärkas warcm, mi Metsahannes arwata wöis. Parajalt, kui ta oma kät julgest kastikese järel wälja sirutas, pilgutas Rodcn silmi, nägi üht tumedat marju enese ja lampi wahel, mis weel ikka tuba wähe walgustas, ning ajas ennast pitkalist ülese. Metsahannes oli ettewaatmata kombel, ennast nõnda Rodeni ette seadnud, et tema mari ta palge pääle langes. Sellest oli Roden ärkanud, ning tema ärkamine ähwardaS  Metsahannest hirmsa hädaga. Nõnda julge ja kindlamõuga kui Metsahannes  küll oli, tundis ta ometi, kuda ta weri soondes jäeks angetas, kui waenlane, kes teda semulikult wihkas ja ta elu püüdis, tuima koleda waatmisega padjadest tõusis, sassis juuksed silmist ärapühkis, ning nõnda pärani silmil ta otsa wahtis. Koer, kes sa oled? Mis sa tahad siin? kogeldas Roden pool uniselt, ja sirutas kät Metsahannese järele wälja. See liigutamine andis ähwardud nooremehele  elu ja liikumist tagasi. SeS silma-