likast. Mõni päew enne Jõulu tuli häkitselt  sula ja linna hospidali peldikute sisust rojastatud lume wesi jooksis wana weetoru kanali. Kohe pärast seda algas jälle kolera: 24. Detsembrist kuni 16. Webruarini jäi 145 inimest haigeks, a g a ü k s i n e n d e s majades, kus inimesed mett manast weetoru st mõtsi ma d, see on Roosikrantsi uulitsas ja-vangikojas (80 inimest). 1872 aasta algusel .rte mõetud läbikatsumine näitas, et wana weetoru  wesi eesnimetatud -viisil rikutud oli. Seepärast pandi Roosikrantsi uulitsa kaew kinni, ja-varsti oli kolera kadunud.  See lugu näitab selgeste, et kolera Detsembri kuust kuni Webruari kuuni ainult eesnimetatud rikutud mee joomise läbi oli sünnitatud. Niisama näitab seda järgmine lugu, mis Tallinnas sell samal kolera ajal tähele on pandud. Toompää mäe kodanikud wõtsiwad  oma joogiwee karihallikast, wangikaewu mett tarwitati üksi pesemiseks. Üks noor paron P. oli ühes majaS Toompääl ju kaua aega haige jalaga -voodis. Ühel päewal oli ta joogiwesi -veepudelis otsa saanud ja kui tema hüüdmise pääle keegi ei tulnud, jõi ta wangikaewu -vett, millega pesuwee kann oli täidetud. Peagi jäi ta kolerasse haigeks. Pärast jäi weel üks tüdruk ja üks teener, kes ka rikutud -vangi kaewu wett oliwad joonud, haigeks. Tüdruk suri. Otse niisama õpetawad meid sündmused Genua linnas Jtalia maal 1884 aastal. Ka sääl oli sell ajal kolera -valitsemas, aga üksi nendes majades jäiwad inimesed haigeks, kus ühest ojakesest joodi mis ühest kolera haiguse käest olemast külast läbi jooksis. Kõik muud linnajaod, kus mitte rikutud mett ei joodud, jäiwad haigusest puutumata Niisamasugust õpetust andis möödaläinud aasta Saksamaal Hamburi ja Altona linnas. Need näitused õpetawad selgestc, et k o l e r a ülisagedaSter i k u t u d w e e > ä b i laiali laguneb. Et aga kolera batsillused nii wäikesed on, et neid üksi suurendama klaasi hmikroskopst) läbi näha wõib, siis ei wöi meie ka ial teada, kas wahest mees mitte batsillusi ei ole, kui ta ka muidu puhas ja selge näib olcwat. Et pääle mee keetmise kolera ajal ka kõikmuudkaitseõpetused täidetud  peawad saama, nagu parajas söömises ja joomises, suur puhtus majaS ja õues jne. on iseenesest mõista KeS kõiki õpetusi tähele paneb za täidab, sell ci ole mitte tarwis kolerat enam, kuid muid haigusi karta, mis meie juures sagedamine  ette tulewad, nagu rõuged (nõstmed), sharlah ja muud. Seda näitab järgmine lugu. Möödaläinud  aastal jäi Altona linnas Saksamaal 516 inimest kolerasse haigeks, kellest 316, see on 61°/ o suri. 516 inimese seas, kes haigeks jäiwad, oli ük s i 4 inim e st haritud inimeste hulgast, kõik muud oliwad harimata inimesed, alamad töölised jne. Kust see tuli? Harimata inimene ei usu ega wõta ka kuulda, mis tohtrid ja kohtud õpetawad, sest et see temale mitte hoopis selge ja arusaadaw ei näita olcwat. Haritud inimene usub ja tunneb õpetuse tulu ja elab selle järele. Uskuda wõib aga ka harimata  mees, selleks ei ole kes teab kui suurt tarkust tarwis! siis saab ka tema õpetuse tulu tunda. kesega tema ette oli pannud, ja leidis nende paberid kõrwal, mis temale Lichtensteini  grafkonna walitsust oliwad saatnud, teisi, tema enese pääle näitwad tunnistusi, mille järel ta tõest graf Hugo poeg ei wõinud  olla, maid üksnes ühe piraati poeg, nimega Brand oli. Tema ise oli ristmises  Martin nimeks saanud, millega meie teda ka edespidi nimetada tahame. Aga need paberid ei tunnista meel midagi, ütles ta. Ma wõin niisama häält graf Hugo, kui Martin Brand olla, kuida ma neid ehk teisi tunnistusi tarwitan. Üksnes selst mehega, wastas Roden. et selle lehe paal ta tõmbas seda teiste wahclt mälja selgest üks loomuse mark täheudud on, mida õige graf Hugo üdes ilma pääle on toonud. See mark puudub sull, minu armas, ning poleks ma targal kombel seda paberit tagasi pidanud, poleks sind ka iialgi graf Hugo pojaks tunnistud. Seepärast wagusi, mu poeg! maitse seda õnne, -mda ma sulle muretsenud olen, täie mõõduga; hoia ennast aga, minule edespidi jälle maenlikult waStu astuda. Aga kuidas oled sa need paberid oma kätte saanud, onu Roden? küsis Martin. Ons nad siis tõeste selged ja õiged! Selged, kui kuld! selle pääle ole julge, wastas Roden. Ükski ei wõi sinul ega minul üht juukse karma kõwerda, kuni need paberid minu käes on. Et nad aga sinna jäewad, selle eest lase mind muretseda.  Minu silm kaitseb neid päewal ja öösel. Ning nüüd mine! Ole oma osaga rahul, ning ära unusta mitte, et mina see olen, keda sull see eest tänada on. Hoia ennast, maenlikult minu wastu astuda, ning siis ei saa midagi meite ühendust  segama. Aga mis peab selle noore poisiga sündima, keda sa täna wäewõimusega lasid lossi pääle tuua? Ära päri see järele! Tema on meite tabaram waenlane, ja seepärast peab ta kahjutaks tehtud saama. Sa ci taha teda ometi surmata? küsis Martin kohkudes. Surmata mitte, oli wastus, aga nõnda kinni iahon ma teda pidada, et ta iial priiuse õhku ei pea hingama. Üksnes, kui ta mängis za ilmale surnud on, wöime meie endid rahus walnsuse üle rõõmustada.  Seda olgu sulle küllalt! Jäta teda nunn hooleks, ja ära wacwa ennast tema pärast. Maitse oma õnne mureta, ning minu jäuks jäta seda iga wälise waenlase mustu kindlamaks ja julgemaks seada. Mine, mu poeg! Sa tead nüüd, mis sa teadma pidid ja wõid nüüd rahus jahiwasimust  wäljapuhata, Hääd ööd! Martin, mais graf, läks ära, ning Roden pani ukse tema taga lukku. Nõnda! ümises ta iseeneses, ning röõmuöiskaw naer liikus ta mokkade pääl temaga olen ma julge! Ning nüüd tahan ma maata, kuidas ma teisega malmis saan, kes tabaram on, kui minu hää õepoeg! JärelmõteldeS käis ta tükk aega tuas edasi ja tagasi, kahmiS siis paberid kokku, lukutaS neid raud kastikese sisse, kust ta neid wõtnud oli, ning peitis seda oma sängi pääpadja alla. — Kõige parem on ikka, ütles ta siis iseeneses, ja tuges ennast woodi-posti najale, kuni ta peaots kortsu tõmbas kõige parem on ikka, teda igawest kaduda lasta. Surnud ei räägi mitte! Oleks ma seda poissi sell korral meresse wiskanud, kui ma teda saare pääle jätsin, siis ei oleks ta minu plaani mitte enam wõinud  kriipsutada. Nüüd on ta teist kord mu wõimuses, ning jõle peaks ma olema, tahaks ma teda jälle putkada lasta. Ei, ci, ta peab surema! Esmalt, kui muld teda katab, olen ma rahus. Wahe ajal oli päike maha läinud; ümariku  marjud lautasiwad endid toa üle, ning Metsahannes ei wõinud midagi enam selgeste  tunda. Sääl juures mürises ta külma pärast, ja tema liikmed olimad nii kangeks külmetanud, et ta ennast waewaga mõis maast ülesc ajada. Tasa roomas ta külma põrmandat mööda oma wangistuse juure, lipsas kitsa augu läbi sisse, pani seda korra pääle ja kargas siis alla. Õnneks temale, et ta mitte kauem polnud wiiwitanud.  Waewalt oli ta, külmast mürisedes, nurka maha lössutanud, siis rasseldasiwad lukud, ning tema maht astus ühe pimedast  põlema laterniga sisse, et waese poisile  tema natukest õhtuleiba kätte wisata. Kui ta selle poolkülmetand, wärisiwad ihu nägi, langes üks halastuse säde ta südamese,  ning õnnetu, kerge riietega poiss oli tal hale näha. Ta tõi ühe willase teki, wiskas seda mangi kätte ja ütles: Kata ennast sellega! Mis sa ka kurja teinud oleksid, ei pea sa ometi wiletsalt külma käes surema. Lase omale õhtu-leiba maitsta ja maga rahus! (Järg tuleb.) Isaamalt. Kuresaarest. Esimine Mai wõeti siin kaunis  rõõmuga waStu. Ööse kellu 12 aja mängis tulekaitse seltsi muusikoor hr. Th. Krulli juhatusel linnapäe walli pääl kewadele rõõmsa teretuse laulu ja meel muud tükid. Rahwast oli park üsna täis kogunud. Nõnda on siis ka meile jälle see kallis aeg liginenud, ehk küll umbes mitte nii soojade ilmadega, aga külap ilmad kord ka muudawad! S. Mail algas Riia ringkonna kohtu osakond siin oma koosistumist, kus enamast kõik suuremad kurjategijad otsustamise alla wõeti. Lv. Aprilli õhtu jõudis aurulaew „Konstantin" esimist korda sell keroadcl seia. Selle korra sõitis ta uue RomaSsare sülla juure, kuid see tee senna, on meel wäga sant, sellepärast saab ta edespidi jälle reidi pääl seisma, kuhu wäike aurulaew „Margarethe" tale wastu sõidab. Pühapäew, 2. Mail mängiti siinses Karskuse seltsis jälle näitemängu, nimelt: „Uhkus tuleb enne langemist." Et siin praegus meie alamal rahwal muud kokku tulemise kohta, wõi seltsi ei ole, sellepärast pidi lootuse järele senna küll jälle rohkest inimesi kokku tulema, aga õnnetuseks  oli tuba peaaegu üsna tühjaks jäänud, millepärast ka mängijad üsna ilma tahtmata ja hoolimata omad osad mängisiwad. See on küll arusaamata, et siin Kuresaares ehk ka kõigil Saaremaal mitte üks ainuke asi edasi ei lähe. Waatame näituseks teiste kohtade pääle, kus ühte näitemängu wähemast mitukümmend korda mängitakse, kuid ikka on tuba päält waatjaid täis. Mvni mõtleb ehk seda: Siin ei mängita jo nii ilusasti! WaStame: Kuidas wõib siis ilu- Saarlane 1893