„Ega see tühi paljas kõhtu ei täida, parem ma oStan poole naela, saab korra pea kirjuks!" Ega Saarlane suuremat rõõmu ei tunne, kud ainult joomisest. Teed sa wle natuke head, siis on tuttaw kutse: „Tule aga Jõulu meile, saad korra soja pea." Purjus peaga olla ta enese eest nii suur ja wägcw, nii tark ja rikas ja niis sa siis weel tahad! Sellega on siis see sõna tõsi, et: „S aar lased on kanged j o o ui a m ehed!" (Järg tuleb). ka mäeharjale, mis endisest seisukohast weel ligi pool kõrgemas oli. Siit ulatas küll silmaring weel kaugemaale, aga õhk oli siis ui', niiske ja wilu, nõnda et meie sõbrad warsi jälle endise paika tagasi tötasiwad, kust paremad ajawiidet loodeti leidwnd Miirolhn?'i aeg lür-Z ivana mehe seltsis noaga lõbusasti ära ja tema teaduse piirid läksiwad sääl juureS paljugi laiemaks. Kolmandamal päewal sõitis Hindu hobustega temale järele, aga sääl laks lahkumine niihästi Murolhwlll, kui ka wanalmehcl raskeks. Lõoeks kergendati seda aSja sellega, et Nsirollur -nõue kuu pärast jälle Vanamehele  ?ü.''.li'.:s lubaS tulla. Tee rõõl, Ke.ikma poole sõites, kõneles Miirolrr. isteust.S: „la.u humala teed on imelikud! KcS ühest csjest õnne ja rõõmu ei leia, see leisb seda Mk teisest. Kuidas oleks lugu, kui KK õnnetumad loomad, kellelt kõik ilma rõõmud on riisutud, seia kokku tuleksiwad! KaS ei jõuaks India palmid nendegi südame hs»WZ BWSNdada?" 'Sellega lõMtame siis nüüd, armsad lugejad seda ~zuttu" ja soowime lühidalt kõige lugejatele ja Eesti sõbradele ..head jällenägemist i" (Ots). ZKöijstatufo M 7. Elaw wale „Tunne oma looma hinge waewa!" See sõna oleks tormis iga looma pidajale just pea ja südame sisse kirjutada, muidu unustawad nad tihti seda ära, et waeseid keeletumaid loomi ei tohi wacwata. Jah, kes paneb mõne rumala inimesele seesuguse tarkuse südamesse, et ta märkab, kuidas loomadega ümber peaks käidama. Teistes linnades on loomade kaitsemise seltsid, kes selle järele waatawad, et loomi kuidagi moodi piinata ega wacwata ci tohi. Ei wõi hobusele ilmaski suuremat koormat pääle panna, kui ta wädada jäksab; ei tobi ka hobusega üleliia kstmtada, ega märjaks ajada, kes seda teeb, langeb trahwi olla. Ka siin oli kord niisugusest seltsist mõne aasta eest juttu, aga on, kuida nühja, unustuse rüppe wajunud. Juhtub praeguS üht niisugust looma piinajad nägema ja kui sa siis teda keelma ehk sõitlema lähed, siis saad sa wastusekS: „Mis sinu! minu loomaga asja on, see on minu ja ma wöin temaga tehja mis ma taban!" Noh, kaS see on nüüd kellegi ütlemine. Kus on selle inimese südame tunnistus, mis ütleb: „T un n c oma looma hinge waewa!" Paari nädala eest wädasiwad, üks mees ja naine, kahe hobusega klinkrid ja käisid wähemast paarkümmend korda aknast mööda, kus mina sees wiibisin. Mõlematel oliwad nii manad ja lahjad loomakesed ees, kes kuidagi tühja wankcrt wädada ei jäksand. Nüüd oliwad nad neile nii koled suured koormad järele pannud, et rattad ägasiwad. Waesed lahjad loomakesed tõmbafimad, et küürus oliwad. Pärast lõunat jäi teine hobune minu akna taha seisma, sest jõuud oli lõppemaS; Ml tuleb mees ja hakab jäme piitsa warrcga hobusele paljaste kontide pihta laduma ja ise kirub sääl juures; saand ta nii wähemast kümme hoopi järistiku  loomale annud, siis hakkas see jälle tasakesti edasi nihkuma. See koorm oli juba nii ränk, et ühel tugewal puhkanud hobusel oleks wädada annud, aga nüüd pidid seda ühed lahjad hobuse kondid wädama! Oleks ma nüüd jälle senna wahele läinud,  külap oleksin siis selle looma mõrtsuka käest niisuguseid sõnu kaela saanud, mida koergi maast poleks üleS wõtnud, sellepärast jätsin senna minemata, kuid mõtlesin seda Ma järele, mis ütleb: „Tunne oma looma hinge waewa!" Niisugust loomade piinajaid näeme iseäranis  kcwadc ajal, kui maanteed hakawad paljaks minema, üSna sageli; nad panemad hirmsad suured koormad pääle. Ja kewade ajal on suuremal osal meie Saarlastel maga lahjad hobused, sest wahest arwatakse põhuga hästi läbi tulewad, sellepärast müüakse talwel hea hulk heinu ära, kunas kewade siis katuste kallale kiputakse ja säält loomadele ette antakse, mille pärast need siis kui marjud wälja nägewad. Neid oskawad nad siis piinata ja waewata! Linnas juhtub ka wahest mõnest joobnud woorimehe poisist seda nägema, et ta hobusega  ümber käib, arwates, et sellel wist hinge sees ei ole. Armsad loomade peremehed! Tundke oma loomade hinge waewa ja ärge piinake neid, ehk nad küll teie omad on, nendel on siiski hing sees, mis oskab teie pääle kord kaemata!" Isamaalt. Kuresaarest. Pühapäcw, 1. Juulil oli Eesti Seltsis salle pidu õhtu, millest kaunis rohkest osawõeti. Tumm näitemäng oli wist kõige esiunne, mida sääl mängiti, sest kuuni seiamaale pole seda sarnast enne olnud. Ka lauldi üks Duett, nimega: „Saks sa maa tüdruk." See läks ka muidu hästi, kuid neiu oli oma osa natuke mähe õppinud, kunas ka wälja laulmine oleks pidanud parem olema ja mitte nii möga „kibe". Lõppeks laulis hra. Jägcr paar soolu laulu, mis hästi nalja tegi. Üks asi, mida ma hra- Jäger'ist halmaks pidasin, oli see, et ta ühte laulu „ema süda", mida keegi teine ette kandis, pärast etenduse lõppu uuest laulis, mis aga sugugi puremine ei läinud, kui esiminc. Sellega tahtis hra. Jäger wist näidata, et wõcrast linnast tulnud etendajad, kes ehk sugu „targcmad" on kui siit omad, et nad mitte midagi ei mõista, kes ometi aastate läbi siin päältivaatajatc  meeli roõmustawad. Üks kõik kuida on, aga ma arwan, et keegi kes kusagil seltsi majas midagi etendust teistega ühes ette kannab, ilmaski seda ei tee, et teise ettekandmist uuest pärast korrata; seda arwan ma paris lapsikuks tembuks ja teise teritamiseks. Kes ise ennast ülendab, teda alandatakse,  ütleb mana sõna. Peaks see nimetatud hcrral wiimascks moodiks jääma! Sellsamal pühapäcwal pärast lõunat, oli mere põäl paatidega wõidu purjutamine, millest S paati osa wõtsiwad. Tuul oli muidu kaunis hea, kuid natuke wasiu oli minnes. Ühel waesekesel oli sadamast wälja minnes kohe suur õnnetus, et tuul masti katti murdis; sääl ei jäänud muud nvuu üle, kui katsus et waewaga sadamasse tagasi sai. Aun hindafi oli 4 tükki: 2 plagu ja 2 hõbe raha toosi, mida kiiremate paatide peremehed muidugi saimad. Saksakeelne „Nädalaleht" arivab, et sell suwel meel kord niisugune mõidu purjutamine ette saab wvetud. Selle aastane heina kasw näitab wist wäga hea olewat, sest kuida nöhja mõnes kohas linna ligidal ja ümber kaudu, on sääl hästi rohkest heina, kuS enne ilmaski midagi pole olnud. Noh, jo maal seda siis ka ikka on, nii et omad loomad saamad ja müüa ka sugu wõib. Wahwa tegu. Pühapäew, 1. Juulil pärast lõunat, kui rahwas sadama silla pääl laewade wõidu sõitu waatsiwad, kukkus säälsamas üks 8 aastane poiss üle ääre meresse ja wajus kohe põhja. Sääl ümber seisjad inimesed katsusiwad pitkade kaigastega teda päästa ja pakkusiwad neid lapsele kätte, kes aga sugugi põhjast üles ei tulnud; ka paatisi ei olnud sääl käepärast. Sääl jooksis korraga rahwast läbi üks noor mees, nimega K. Ellerbusch, wiskas mütsi sülla pääle ja hüppas kõige riietega meresse ja läks põhja; silmapilgul  oli ta jälle wee pääl ja andis lapse sülla pääl olewate inimeste kätte. See wäike olnud ühe õlle poe pidaja ainuke poeg, kes sadamas olnud ja kalu õngitsenud. Tuul miinud ta kübara peast, tema hallanud seda weel püüdma, aga kukkunud sisse. Wahwa tegu sellest noorest mehest. Ilus suwine aeg hakab juba päew päewalt otsa saama. Kõige Juuni-kuu oli wilu ja mitte ühte ilust sooja päewa enam, kunas Juuli-kuus seesama lugu on. Aeg paistab nii AuguSti-kuu nägu. Saab nähja, kui palju meil teda sell aastal on! Kihelkonnalt. Sääl oli minewal pühapäcwal  pärast lõunat üks waimulik kontsert kirikus millest ka palju liimalast osawõtsiwad. Ka säält rahwast ei olnud puudus. Ega päris talu-taat jo niisugusest  asjast ei oska lugu pidada ja paar kopikad walja anda, maid palju parem läks ta kiriku ligidal olcwasse majasse, kust ometi ma' tilga keelekastet saada wõis ja tegi selle aja sees pea sugu palamaks. Oh parandust! Sõrwest. Säält poolt kiidetakse selle aastast kartuhlite saaki wäga heaks. Mõnes kohas olla nii rohkest, et mitmel aastal seda enam nii pole olnud. Muust kraamist pole praegus kuulda, jo ta ikka niisama hea ka on, sest kui neil mõnda asja mähe on, külap siis kisa lahti oleks olnud. Karjast. Mai-kuu wiimastcs päemadeS, olnud  ühel Lõssil kõik Koikla küla wcised wilja põllule pääsenud, ega pole ka mitte ühte ainust põldu tampimata unustanud. Seda toimetust arwatakse mõne kurja käe läbi tehtud olewat, sest niisugust asja pole enne ilmaski ette tulnud. Kahju olnud wäga suur,- sest kus üks hea hulk loomi karjas koos on, seda wõib arwata, missugune see põllu lappike nende all walja näeb. Mis kõik ühe kurja inimese käe läbi sundida wõib! Waljalast. Sääl olla rahe sadu sellel suwcl natuke paha teinud, nimelt wiljale. Mõnes kohas olla ta wilja põllud üsna maha löönud. Aga siiski ei wõida lootust weel ära kaotada, maid arwetakse ikka igaüks oma jägu saamad, nii et wõib kõigega rahul olla. Poidelt soowitakse kõikidele head termist ja jõudu põllu tööle. Sääl pidada noored neiud ja peiud särgi-määl heinamaal töös olema, kunas wanemad inimesed, keS sugugi tööd ei suuda tehja, need olla kodus wäiksema pere hoidjaks ja keeta süüa. Wilja kui ka heina kasw olla ka kaunis hea, nii et wõida Loojale rõõmsa meelega tänu anda. Ka lubawad Põidi taadid linnalastele sellel aastal wilja maka odawamine ära müüa, kui minewal aastal, kus see ometi mitte kallis ei olnud. Noh, mis meie linnalased senna siis muud teame ütelda, kui: „aitgh lubamise rest!" .V 29 Saarlane, 1890