aga perenaine purjutas toas. Wiimaks läks laama süda oma mõistmata perenaise üle kurwaks ja hakkas üksi kodusse minema. Ta tahtis aga Tingistcmae alt otse minna, kust taime ainult käidi, kuid jõgi oli pehme ja sügaw, kuhu waene loomake ennast ära uputas. Naine jooksis küll järele, nägi oma looma hädas ja jooksis Kellamäe kõrtsust abi tooma, kuid selle aja sees oli hobune juba märga hauda leidnud. Jälle olgu see mõnele  õpetuseks! Uutmoodi pettus. Keegi naiSterahwas  kaubelnud hiljuti ühe talu eide käest turul lehma, mille eest ta 18 rubla lubanud ja lasknud lehma kodusse tuua; sääl hakkamid ta aga uuesti tingima ja loomale ühte ja teist wiga otsides, maksnud wiimati eidele ainult 1õ rubla 25 kop. Waene talunaine nähes, et sellega midagi pole päalc' hakata, jätnud lehma senna ja läinud turule tagasi, kus ta oma häda teistele kurtma hakkas; seda kuulis ka keegi linna mceS päält ja kes ka kauba ajal sääl juures olnud, see läinud eidega seltsis politseist ja andsimad asja ülese. Politsei ülem saatis kohe 2 korodowoid „auusa kaupleja" juure, kelledele kohuseks tehti, linna prouad politseist  eh! puuduwad raha wõi lehma tagasi tuua. Warsi ilmunud ka wõimumehed „kirjategijaga" politseise, kus ta kangesti maleks ajanud, et tema umbes nii kaubelnud olla; aga kus sa pääsed, tunnistus mehed tegiwad asja selgeks. Siiski ei aitanud muud midagi, kui ta pidi lehma tagasi tooma, mida keegi teine auus inimene warcmalt kaubeldud summa eest ära ostis. Waadaks ette talu eided, ei linnas pole ka kõik kuid, mis hiilgab, ega kõik auusad inimesed nagu arwatakse. N. 1.. Ühel õössel oliwad „koera poisid" kauba uulitsal kõik wärawad ja postid koha päält ära tõstnud ja uulitsale talunud. Kus ööwawahid ja korodowoid, oliwad on arusaamata! Mis peab siis meel kitsamates ja kõrwalistes kohtades sündima! Kärlalt. Saal olla „metsaisandad" nii hulluks läinud, et nad Aidanõmme kõrtsi ligidalt, Tatrasselja peremehelt päist päewa aegas 4 lammast  ära murdnud. Karjast. 26. Aprillil leiti W. küla heina küünist üks L. küla mees üles paadunult. Paneme lühidelt selle mehe elu lou lugejatele ette, et nähja wõiks, mis miin kõik tehja wõib: See meeS oli noorelt üsna waene poisike ja sai ülespidamise oma lese ema käest, kes ka siis kui Leisi kroonu mõisa maad ära jäutati, koha päält ära aeti. See mees oli osam puusepp ja elas korralikku ja kainet elu; hakkas aga pärast natuke haawalt jooma, mille läbi siis ka perekondlikud  rahu rikkumised sageli ette tuliwad. Mõne aasta eest läks ta ilma omakste teadmata Suuremaale, kust ta alles see talwe tagasi tuli ja endist korratumat elu jälle elama hakkas. Nüüd paari nädala eest läinud ta kodust ära ega tulnud enam tagasi, kuni teda penni küljest kslkumast leiti, kus ta enne meel piipu suitsetanud, nagu tikud maas seda näitawad. Naine ja 4 last jäiwad nüüd ilma armuta. Küll on koledad järeldused wiinal! Tartust. Nagu „Neue Dörptsche Zeitung" kindlast hallikast ütleb kuulnud olewat, olla „Eesti Kirjameeste Seltsi" eestseisusele, s. o. president professor Kölerstle Peterburis Seltsi kinnipanemist ametlikult teada antud. Ühtlasi on kästud löpu-peakoosolekut kokku kutsuda, kus seltsi kapitali ja muu waranduse üle (raamatukogu  ja manade asjade korjandus), otsus tehtakse. Otsus peab ülemale poole kinnitamiseks  ettepandud saama. Tallinnamaalt. Nissi kihelkonnas, Munalaskme wallas, Mikuri talus, sündis 1-sel Mail wäga hale õnnetus. Peremehe pojad olid põllul kündmas, noormees 13. aastane, oli noore härja õpetamisel eeSkäijaks.  Et wanem wend saha taga loomadega  liig waljul kombel ümber käinud, karanud loomad häkiste poisikese pääle, nii et see maha kukkunud ja saha aru poisikese reiest läbi läinud. Härjad jooksnud, poisike saba otsas, kuni wastu aida kus isa poja siis saha otsast ärakiskunud. Were jooks oli liig. Poisike põeb hirmsas  walus ja kardetakse, et ta elama ei jää. Et niisugust õnnetust mitu korda rahwa seas ette on tulnud, on wäga tarwilik õpetus. Noore härja õpetamisel seutagu üks rehawarre suurdune puu mööda iket härgadele pähä, nii et puu ots noore härja peast üle käib, poisike wõtku siis puu otsast kinni ja hoidku sellega härjad wastu. Siis pole iial õnnetust karta. Tallinna tsensor herra magister J. Truusmann olla, nagu „Rev. Beob." kuuleb, kaheks kuuks ametist wabaks lubatud.  Tema asemel saab hr. A. K. Ratschinski  tsensoriametit pidama. Hollandi purjulaew „Gemse" (kapten Fischer), 710 tonni suur, mis kooksiga Kronstadti  määratud, sai kesknädalil homiku kell 5 kaks penikoormat Naissaarest, jää läbi augu ja wajus kell 6 ajal mere põhja. Kapten ja laewamehed pääsesiwad Naissaare pääle ja tuliwad pärast lõunat Tallinna. Laew oli kinnitamata. Peterburgist. Rahwa eest holitsemise-talituse  küsimuse läbirääkimiseks sisemiste  asjade ministeriumi asutatud kommis- kahwatand pää otsa üle maha langesiwad ja endid pitka habemega segasiwad; tema suu oli kibedast krimmu maetud, ja parem käsi rusikas rinna pääle surutud, kui tahaks ta wäewallaga kartliku südame peksmise tundmist tagasi tungida. Aeg ajalt libises tasane oigamine tema mokkade üle, kerge kramp mürises ta liikmcdest läbi, ning wabisedes mõtles MetsahanneS omas meeles:  Tõeste, see ei ole mitte õiglaste uni milles see mees magab. Wecl üks silmapilk wiiwitaS noormees, siis otsis ta kindla nõuga wedru järele, mis pildi raami seina külgest lahti päestis, ja surus seda lahti. Ta naksus waewalt kuuldawalt; siiski tungis ta leigest sügama ööwaiksuse läbi, ning tahtmata kohkudes waatis MetsahanneS ruttuga magama maenlase pääle. Tema magas meel ikka, medru naksnmine oli isaemalt ta kõrwnse  ulatanud. MetsahanneS tegi pikalaselt  ukse lahti meel üks samm ja nüüd jäi ta selle mehega, kelle ärkamine kindlast  temale surma pidi tooma, ühes ja sessamas tuas. Tuba oli köötud; soe õhk lõi temale waSLu, kuni -väljast tclwe külm õhk sissetungis. Ruttu pani MetsahanneS ukse kinni; kui kergest mõis külm õhk magajat  äratada. Tõest wiskas ka Roden rahutumast ühe külje püült teise, ning wälgu kiirusel, aga ka krabinata kui malk, kükitas MetsahanneS ühe kõrge istme taha, mis tema ligidal seisis ja teda täiest marjas, siin Ki ta mõni minuni liikumata. Ei olnud muud kuulda, kui magaja rasked sügawad hinge-tõmbamiled, ning aeg ajalt põlema lampi kirisemine. MetsahanneS sirutas  ettcmaatlikult pea toolikorju tagant wälja ja waatis Rodeni poole. Weel magas see kindlast, ja nüüd sirutas Metsahannes  ennast ülese ning läks woodi ligemale.  Pehme riie mis põrmandud kattis,  tegi tema ennegi kerget ja tasast astumist  täiest kuulmataks. Ta sai woodi juure, seadis ennast magaja pea otsa taha, ning waatis seda tükk aega terawast. Nõnda kindla nõuga kui ta küll oli, armsam  oma elu ohwerdada, kui kastikeseta, tühja kätega kambrist wälja minna, tundis ta ometi kõik see hirmsa häda raskust, millese tema ennast oma sõbra heaks priiks andis. Tema süda peksis hirmsa wäega, ta wabistus tahtis tema hinge kinni panna, tema liikmed wärisesiwad kui tõbe-külmas. Siiski ei wankunud ta kindel-nöu mitte üks silmapilk. Kui ta nõnda käed rinna pääl koos, sääl oli seisnud, tundis ta oma kohawat wcrd maitsemaks jääwad, ning mõis selgema mõistusega pääle hakata. Ta sirutas kätt wälja, ja katsus otsima käega magaja padjades, et kui wõimalik kastikese aset leida. Aga meel mürises tema küsi, ja pidi ettewaatlik olema, et mitte nägemata magajat puutuda. Ta pistis oma käe padjade alla, ja otsis ka sääl, aeg ajalt mähet pidades ja rutust Rodeni pääle waates. See magas meel ikka, oga hirmutumad unenäud pidiwad teda rahutumaks tegema, sest ta pale sai kui maius ärawäetud ja oigas mõnikord mahust. Igaüks seesugune hääl kohutas Metsahaunest surmani, sest ikka kartis tema, et nüüd wiimati magaja tõeste ärkama  peaks. Aga Roden magas edasi, ja Metsahannes läks ikka julgemaks. Äkitselt karjatas ta tasa; ta oli kastikest leidnud, tema wärisewad sõrmed puutusiwad selle wastu, ja oli üks tõmbamine maja, ning see kallis wara oli tema käes. Aga Metsa- Hannes ei julgenud mitte tõmbada; sest Rodcni käsi surus oma terwe raskusega kastikese pääle. Kiskus MetsahanneS seda wälja, siis pidi sääl pääl seisma käsi oma asemist ära langema, ja Rodxn ise wist ärkama. Nõnda jäi MetsahanneS liikumata seisma ja ootis kannatusega, et kuidagi üks magaja liikumine temale lubaks, kastikest oma kätte wõtta. Aga näitas pea nõnda, kui teaks Roden, missuguses hädas tema salatused seisiwad; tema käewars ei läinud karma wäert omast paigast, ning ka tema pahad unenäud näitsiwad temast taganenud olcwad. Oigamine ei libisenud enam tema pool lahti mokkadest, ning tema hingetõmbamised käisiwad kuuldawalt,  aga sügamast ja korrapärast teine teise järel. Nõnda läks üks weerend tund, üks pool, terwe tund mööda. MetsahanneS kuulis iga kella-lööki ligidalt tornist kölawat, ja siiski arwaS ta ikka, tema muidu teraw körw peaks teda petma. Lühike mahe ühest weerend tunnist teise näis temale kui igaweneaeg  olewat. Ta seismine läks aegamööda wäga wiletsakS.  Sest et ta ennast liigutada ei julgenud,  et mitte teadmata üht krabinat teha, tundis ta oma käewarre sooned lõdwaks minewad, ning mõis tema kõikumas seisuses, kus tema käsi üksnes waewalt  tugi leidis, teda aga hädast meel kanda. Üks otsus pidi wõetud saama. Tema jõud kadus, suured higitilgad seisiwad  ta otsa pääl ning ta silmad läksiwad segaseks. (Järg tuleb.) Saarlane 189 S.