takse pudeli punni auku ning keeratakse jälle mööda päewa kõik kõhu nahk kokku kuni kas hing kinni jääb. Waatke, niisugusest arstimisest loodetakse abi, aga ma ci tahaks seda mitte uskuda, maid arman, et niisugune toores iviis ennem kahju kui kasu wöi termist toob. Wcel üks natuke niisugusest toorest arstimisest  : Ühe talu poisikesel olimad soolised küljes. Seda haigust arstib üks õpetatud tohter üsna kergel wiisil, ilma et inimene sääl juures suurt walu wöi waewa tunneb. Aga mis tegi meie talu taat? Tema wõttiS toobi törwa, määris sellega poijl üleüldse tubliste sisse, nagu wahel mee saabast tõkutiga määritakse ning pistis siis poisi palamaks köetud ahju. Poiss kisendas ahjus hirmsasti, aga keegi ei halastanud ta pääle, sest sõölised ei wöinud tegijate arwamist mööda muud moodi kautatud saada. Muidugi  sai poiss niisuguse praadimise abiga söölistest lahti, aga kui hõlpsasti ep oleks wõinud nad teda ka wigaseks küpsetada. Mull tuleb meel praegus selle poisi arstimise  wiisi pärast hale meel pääle! Ka wäga kurb lugu on maeste tite naiste abiga talu rahwa juures, millest ma aga siin mitte ei taha kõik kõneleda. Kui mitu nurga naist ei ole oma elu, mõne rumala abi pärast pidanud kantama, aga ikka ei hoolita sellest palju. On jo ka talu rahwa seas neid, kellel raudne termis on, kes wõimad kangemad walud ära kannatada, aga on ka neid, kes selle all närtsiwad ehk eluks ajaks wigaseks jääwad. Nurga naiste abiga on meie Saaremaal ka meel maga kurb lugu. Siin oleks hädatsi abi ja juhatust tarwis. Kõige wähem peaks igasse kihelkonda üks õpetatud naiSterahwas ametisse seatama. Ülemaal tean ma mitmes  kihelkonnas, pea igas suuremas wallas, ühe selle ameti pääle wülja õpetatud naisterühma,  kes walla kulu päal koolitatud oli. Wallast otsiti üks tublim ja paraS naiStcrahwaS  wälja ja saadeti õppima. Kooli aeg kestis 3 kuud. Nõnda oli maldas üks targem naisterahwaS, kes häda ajal mõistis aidata. KaS sedasama ci peaks wõima ka meite Saaremaalgi teha? Ma arwan küll! Meitel on jo üksnes linnas tohtrid ja ämma-naised, aga maa kihelkonnad on nendest tühjad. 50—60 wersta tagant häda korral abi tuua on talu rahwal koguni wõimata. Kelle küljes just häda on, need ei mõista asja ise toimetada ega tuulde ajada; kellest jälle häda cenial, need on teiste häda wastu külmad ja tuimad ning nõnda ei nihku meite maal mõnedki head ja tarwilised aSjad sugugi edasi. Mitugi meest öhkawad küll häda ja wiletsust päält waadates, aga ei taha milgi wiisil tööle hakata, mõteldes: keS mind kuuleb ehk tähele paneb? Just nõnda olen ka minagi mõtelnud, aga mis siis mulle wõi teistele sellega kasu on tulnud? Ei mitte midagi! Soowida oleks, et mu mõtteid, iseäranis naisterahwa abi kohta tähele pandaks!! cl. nalja tegin, sinule Schlichtingsist ettewaletades."  „KuidaS, mida mäletasid sina, mis ei olnud tõsi?" päris Elsa walju häälega. „Schlichting ei ole waene, temal on raha kui pihu, ning kihlatud ei ole tema ka mitte." „Tcma ei ole kihlatud?! Oh Jumal, kuidas see mind see mind rõõmustab! On see aga ka tõsi Kurt, tõeste tõsi? kas sina ci maleta ehk praegu ka mitte? kui sina ka praegu mäletaksid, siis oleks see suur ülekohus sinust olewad, et sa seda eile tegid oli õige, see oli minule nuhtluseks selle eest, et oma arwates ikka targem olin ja ennast kõiki asju parem teadma arwasin kui teised," hüüdis noor neiu rõõmutuhinaga,  aga häkitselt näis temale midagi paha asja meele tulewat ja pead rinna pääle wajuda laskes lisas tema rõhutud häälega silmad täis pisaraid juure: „Minule on tema ometi kadunud oh mina õnnetu, oh mina õnnetu' tema on läinud ja mina, mina olen süüdlane!" „WaigiSta ennast ometi armas Elsakene," palus Kurt. „See oli üks rumal tegu minust, mina olin sell silmapilgul Vallatumas  tujus, aga praegu annan oma auusõna  selle pääle et ainult tst rääkima saan. Et Schlichtingil üks onutütar olla, kuulsin aga juhtumise korral teda ütlewat. Kihlatud ei ole nemad aga muidugi mõista mitte, nemad on ainult kui wend ja õde üksteisega; päälegi wõikS tema oma aastate poolest peaaegu Schlichtingi ema olla. Mina muutsin asja sellepärast teiseks, st sina niisuguseid õnnetumaid armastuse lugusid hea Meelega kuuled ja niisuguseid asju igal wõeral näu päält ära tunda arwad. Ega see nali ju ka suuremat ei tähenda. see oli ju meie oma all, ning tema ise ei saa ju ka mitte aru saama." Kurt rääkis wiimaseid sõnu jälle juba nalja tujul, kohkus aga Elsa otsa waadates nõnda ära, et kohe sõnu ei leidnud millega jälle pääle hakata. «Jumala pärast Elsakene! mis sinul on? heldene taewas, inimene kuidas näed sina wälja! mina ei ole ometi midagi kurja oma jutuga sünnitanud? sina tead ehk seda pojust, miks Schlichting eile nõnda järsku palli päält kadus? ütle laps, mina wannutan sind, oled sina teda armastama hakkanud? et sina temale meeltmööda olid, nägin mina juba minema palli pääl selgesti ära. sellepärast tahtsin ka sinu sccS tundmusi tema -vastu äratada, ning Wslitsesiu selle LarwiS selle tee, et sinule teda kui üht õnnetumat inimest sulle ette kirjeldasin. Kes seda aga pidi arwata wõima, et asi nõnda ruttu edasi pidi minema! Naisterahwastega ei wõi inimene ka mitte sugugi naljatada, nendel on ikka marsi mesi ahjus. Selle üle nõnda wäga kurwastada, ei pruugi sina aga ka mitte, asi wõib ju kõik meel heaste minna. Nüüd aga ütle, mis pärast tema nõnda üle pea kaela minema pani?" Elsa mastaS tasase häälega, aga Gusti, kellel terawad kõrwad oliwad, kuulis ometi iga sõna selgesti ära: „Tema ütles ennast mind armastawad." »Ning sina, ning sina?!" «Mina pidin ometi ütlema et mina olin pahandatut tema auuta olemise üle —- mina teadsin ju et tema sina tead ju ise Kurt, mida mina teadma arwasin!" „OH mina eesel, oh mina päris eesel! minu waene armaS wäikene õekene! kui ilus see ometi olnud oleks! Nuta mitte, mina palun find, ära nuta! mina tahan temale kirjutada, tahan kõik temale öölda, kõik jälle heaks katsuda teha, jah mina tahan!' hüüdis Kurt nõnda walju häälega, et Gusti ennast kohkumise läbi halwatud jääma arwas. „Kui sina mind wähegi armastad, siis ära tee seda Jumala pärast mitte, mina peaksin ennast selle üle surnuks häbenema," palus Elsa nõnda sama ivalju häälega, mida aga nutmine peagi äralämmatas. „Mina ei hooli ju sellest ka suuremat, mina olen juba üsna rahul, koguni rõõmus, pane tähele, mina wõin ka juba koguni naerda." Toas sai ka marsi nende sõnade järele naerdud, Gusti meelest ei olnud see aga sugugi Elsa hääl. (Järg tuleb). Isamaalt. Kurcsaarcst. Palwepäema homiku kellu 4 aegas pidi siin kole suur õnnetus juhtuma. Cholostohwi talli räästa alla, kus üks jala suurune  auk oli tehtud talli õhu puhastamise pärast, oli 8 puu halgu pandud ja põlema süüdatud. mis juba kaunis hea hakatuse oliwad teinud. Õnneks oli aga keegi just sell ajal sääl ligidal olewassc kauba uulitsasse ühe ämma-ema järele läinud ja pidi uulitsal nii kaua ootama, kuni see ennast riidesse oli pannud. Sääl edasi tagasi käies juhtus ta seda wäikest tuld nägema, mis säält august wülja käis. Ta ruttas kohe asja lugu ligemalt waatama ja nägi mis õnnetus tulemas oli. Ruttu jooksis ta politseile aru wiima, mis pääle tulekahju kella helistama hakati. Kokku jooksnud  mõned tulekaitse mehed ja ka linna politsei ülcwaatja  kes kõige enne senna oli jõudnud, wõisiivad kohe seda ära kustutada. Mis oleks selle tagajärg olnud, kus püüle 5 kauba poodi sellesama katukse all oliwad, kus muidugi kõige sugust tule abilist asja sees on. Ka oli tuul sell korral niisugune, et oleks kes teab mis suure kahju wõinud ära teha, sest kõik kuiwad puu majad seisavad tuule all. Sääl hoidis Jumal! Nüüd peab küsima: Kus oliwad ööwahid ja korodowoid sell korral? Kui juba turu ligidal niisugune  asi juhtub, mis peab siis ühes kõrwalises olemas uulitsas sündima? Wäga soowida oleks, et ööwahid, kui tulekahju öösel juhtub lahti olema, et siis kohe neile tulekaitse meestele, kelledel tulekahju  sarwed on, aru annaks ja üles ajaks, sest selle wäikse kella häält ei wõi jo keegi maja sisse ära kuulda. Neid mehi on üsna wähe; sellepärast oleks see aruandmine ka üsna kerge olewad. Teadust, kelledel need sarwed on, wõiks tulekaitse seltsi peamehe hr. Wesbergi juurest saada. Ma loodan, et see soow wist täidetud peaks saama! 27. Webruaril, õhtu kellu 9 kohutafiwad jälle tulekahju kellad immest majadest wülja. Pitkas uulitsas oli ühest maja korstnast korraga tuld näha. Inimesi ruttas majasse, et abi anda, aga sai peagi kustutud, sest ainult korstnas vii seest põlema läinud, mis sääl majas Mõndasugust. Noor armastaja. WäikeseS Watersordi  linnas sAmcrikas) kadusiwad mõne nädala cest kahelt rikkast, aga ühe teise ivastu waenulistest Baley ja Wallace perekondadest kaks liiget, ühelt poolt 14 aastane William ja teiselt poolt S aastane  miss Sallie ära. Kui neid wiimaks hilja aja eest Boliwarist ülesse leiti, oliwad nemad juba mees ja naine. Lastel oli oma suure rikkuse Pärast wõimalik ühte waimuliku meest leida, kes neid püha abielu sidemetega ühendas. Järgmisel homikul pääle pühalikku tallitust jõudis üks taga otsijatest senna ja wõttis noore paari kinni. Küll pani William wihaselt wastu ja katsus õigust pruukida, mis temal olla, aga see ei aitanud midagi; ka jäiwad wõikese kaasakese filmapisarad tähele panemata, kes mitte ilma põhjuseta ei kartnud,  et ta oma wanemate majasse tagasi minema peab. X» 11. Saarlane 1890