11. Praegu kuldafiwad csimised päikese kiired Bengaalia lähet, kui ka juba Miirolwh oma, malmis sadulase pandud hobuse selga istus ja kiirestc linnast eemale ratsutas. Temal oli täna nõuu lähemal seisma mägcstiku sõita. Üks pruuni näuga Hindu sõitis teejuhiks ees, mõlcmateloliwad tugcwad jahi püssid kaasas, sest et India metsadesse keski muidu ei usalda. Homiku wilul jõudsiwad hobused kiireste edasi. Tuhandete lillede ja taimele lõhn täitis õhku, jahe tuule õhk liikuS mere poolt ja raputas puude otsast kaste tilkasi maha. Sagedaste tulimad meis teekäijatele hulk imelisi elukaid tee pääl wastu, mida Hindu iga kord piitsa abiga kõrwale kihutas. Suured sisalikud ja maud jooksimad sohinal üle tee ja wihaselt pugesiwad suured seasiilid  põesastiku peitu. Miirolwh ehmatas sagedaste madufi nähes, aga Hindu seletas temale, et need mitte kõik kihwtised ci ole. Korraga kargas üks suur kollaka karma line madu üSna Miirolwh'!  hobuse eest sambla seest hirmsa susisemisega põesastiku. Hindu kahwatas seda nähes ja hüüdis: „Tänage Jumalat, et selle käest nii hõlbsalt päästsite: aga teine kord hoidke ennast Niisuguse man eest! See on kõige hirmsam India madu, „Kobra-Kapella". Kui päike kõrgemale tõusis, oliwad meie teekäijad hulga maad juba linnast eemale jõudnud. Määratumast suurtest ja uhketest maisi-, thee- ja riisipõldudeft, datli, suhkru ja puuwilja istandustest ja rikaste suurtsugu  Nabobide toredatest palaStidest oliwad nad mõõda sõitnud. RstS läks ikka kõrgemaks ja ilusamaks. Ahwid hüppafiwad puude otsas ja mõned, õige suured komberdasid wiletsad inimese kombelist käiku puude wahel maas. Wiimaks läks palawus wäga raskeks, sest kõrge metsa all ei tõusnud mitte wähemadki tuule lehmilust. Lillede ja agaatside lõhn oli wäga paks ja raSke, sest et kange palawus teda alla rõhub, kus ta kui wirwendaja pilwe maapinnal edasi tagasi liigub. Miirolwh  tundis ennast wäga uimase ja wäsinud olewat, sellepärast wõttis ta nõuuks, siia wäheks ajaks puhkama jääda; Hindu walitses selle tarwis platsi ühe suure ja selge meega hallika ääre, mille ümber mõned suured tiiku puud kaswasiwad. Pääle söömist taheti paariks tunniks siia puhkama jääda, sest teekäimine India kliimas pole mitte nalja asi. Kaks tublid Weedalaste jahikoera mis neil kaasas oliwad, jäiwad meeste körwale walwama. Tund aega wõisiwad nad ehk maganud olla, kui häkitselt üks hirmus wali mõiramine  ja koerte wihans hulgumine teekäijaid unest äratas. Kärmest kargasiwad nad püsti ja tõmbasiwad püssid kätte, aga ka wiimasel silmapilgul just astus üks hirmus suur lõwi põõsastikust wälja ja pöõris wihaselt teekäijate poole, sest nende hobused oliwad juba pakku läinud. Tema suu oli pärani lahti, silmist paistis hitmuS werejänu,  ta mõiras koledasti ja pidi juba inimeste pääle kargama. Sääl wõitis Europa Mm weri weel wiimasel silmapilgul ehmatust, mis muidu ehk hädaohuks oleks muuta wõinud. Kohe oli Miirolwh oma püssi koleda waenlase wastu seadnud ja laskis, kuul purustas lõwil rinnaluu, nõnda et ta esimiste jalgade pääle põlweli langes ; weel tahtis ta püsti karata, aga teine kuul Hindu püssist, jooksis temal läbi peaaju; ähkides langes kole metsa elukas maha ja oli surnud. „See oli mehine tegu, mis teile auu teeb!" hüüdis Hindu Miirolwh'ile. „Teie näete esimist korda lõwi ja annate temale, tema koledast kujust lugupidamata kohe surma hoobi. Häbemata elajas on wist enne kuskil inimese liha mekkinud, muidu ta nii inimeste asupaikade ligidale luurama ei usaldaks tulla. Aga ärge sellepärast mitte araks minge, sest teist lõwi ei ole meil täna siin ometi enam karta; sügamas metsa laandes on neid küll iga põesa taga, aga siin ainult juhtumise korral." ~Olge minu pärast mureta," ütles Miirolwh, „mina ei ole mitte arg, aga rohkem ettewaatust ei sünni siiski laita; nüüd hakame jälle edasi minema!" Waewalt tunni aega oliwad nad edasi sõitnud ja ühe kõrge mäe-aheliku juure jõudnud, kui korraga ilm oma olekut muutis. (Järg tuleb). Et mõned meie anastatud lugejad juba ammu seda on soowinud, et „Saar!aseS" ka wahcst mõnda mõistatust oleks. Meie tahame siis ka seda soowi täita ja igal nädalal ühe wäikcse ülesande tuua. liik hulgnsid tulla wõib, ja ka tulnud on keda ma wäga hästi tunnen; kes terwed ja prisked mehed alles on, aga tööd ei wiitsi teha, kes pea siin pea sääl ümber kotcrdamiscga oma päid toidawad. Need on need mehed, kes poe ukste pääl on oma noore õpi aja ära raiskunud. Mõni wunem paneb oma poja, pärast kooli lõpetust poe poisiks, kus ta paar rubla kuus palka saab. Sacmd ta mõned aastad sääl olnud, siis on ka töö õppimise himmu temalt kadunud kunas wiimaks ka poe poisiks olemine temale häbiks läheb. Noh, mis siis teha? Waat siis läheb see sõna tõeks, mida ma ülemal nimetasin. Wanemad wöiksiwad omad lapsed juba noorelt tööle sundida ja õpetada, millest nad wanais päewadcs ennast toita wõiwad. Poe poisi amet pole jo ilmaski eluaegne ja see olgu ainult neile, kelledest midale paremad saada ei wõi, ehk ka koguni töögi kõlbmatud on. —- Nii kuida ma praegus siin Kuresaare linnas näen, on enamast iga poe ukse Ml üks paras töötegija noormees, kes ennast soja päewa käeS sojendab ja ilma tööta wedeleb. Mis peab neist saama, kui nad wancmakS jäemad? Millal halkamad nad omale ametid õppima? Ei ilmaski enam! maid kui wiimaks häbi hakawad tundma, siis jätawad seegi ameti maha ja toitwad siis ennast hulkumisega! Ka on mõni wanem oma lapse wastu wäga meelitaw. Kui poiss, keda kusagile meistri juure õppima pandi, kord sääl tapelda on saanud, jookseb ta kohe kodusse wanemaile seda kaebama ja waletab nende ees meel, et ei tea mis peremees temale z teinud on; sääl kuuldakse poisi juttu ja ! lastakse teda kodusse jääda, künni siis ehk ühe teise peremehe jälle leiab ja senna teist ametid õppima pannakse, kust ta niisamuti ! ühe tühja asja pärast ära jookseb- Nii on ta wiimaks ühe trobikonna meistrid läbi käinud ja kõiki töösid kord katsunud, ka ! aastate poolest täie nooremehe ealiseks saanud, ! aga mitte ühte ametid meel õppinud, kellega j ka kopika raha teenida wõiks. Mis saab ! niisugusest nüüd edespidi? Juba ongi jälle i hulgus malmis! Noormees kannatab häbi, ja kelle läbi? Wanemate läbi! ütlen ma. Kas isa ehk ema poleks wõinud poisile hea sabin kase urwa plaastrid anda ja endise peremehe juure tagasi saata, aga kartsiwad, ehk tehakse poisile liiga. Ja sellega on niisugused wanemad ise oma lapse õnne rikkujad. Kui palju niisugusid wanemaid  meie Kuresaare linnas praegus on, olgu rääkimata, enamast kõik! Ehk küll mõni wanem oma last hirmutab, aga kui laps sellest ei hooli, teeb ta ikka oma tahtmise järele künni wanem temale wiimaks ometigi järele annab. Kui see wanem nüüd, kelle poeg pärast tema surma, on hulguseks ehk kelmiks läinud, meel kord oma külmast haua põhjast seda näha wõiks, ma arwan, külap ta siis oleks sell ajal witsa wäänud, kui ta mäända andis, aga nüüd on hilja! Ka mina olin ühe walju, uriseja ja koguni ühe harimata peremehe juures kaua aega, kust ma mõndagi kibedat päewa praegus meel tean mäleta, ka tahtsin ma mitugi korda ära jooksta, sest et mull wanemaid ei olnud, sain ma oma sugulaste käest meel hästi tapelda ja pidin jälle tagasi minema; aga siiski olen ma selle kannatuse eest midagi head mälestust saanud, mida ma eluaja tarwitada wõin ja see on amet! Seda soowiksin ma ka nii mitmele ja kõige rohkem praeguste poepoistele, keda ma mitte ei näeks, et nad ilma tööta ja õppimata  manaks saamad. Ka wanematele annan ma seda nõuu, kui teie poeg, kes õppimas on, kord kodusse kaebama  tuleb, siis ajage teda tagasi! Sellega ei teo teie tale ilmaski kahju, maid selget puhast kasu, sest: „Kes noores põlwes külmab, see wanaduses leikab!" (Järg tuleb.) Isamaalt. Kurcsaarest. Mis saab meie meremeeste  koolist? Nii küsiwad mitmed meie Saare pojad üheteist käest, aga keegi ei tea sellest selgemad seletust anda. Raha on selle kooli asutamiseks  juba ammu korjatud. Ka on kõik nõuud selle tarwis, kuida ja mis moodi seda asutada, ära peetud, aga künni siiamaale pole seda meel kuulda ega näha. Mis takistus sellel meel ees peaks olema, ei ole teada. Igaüks hakab juba mähe kahtlaseks jääma, et ehk see raha, mida suurem hulk kingitud on, omale teist kohta on hakkanud leidma. Paari aasta eest, kuida kuulda, oli meel paar sada rubla sellest määratud summast puudu ja kui see ka praegus meel peaks selle iviga olema, siis oleks wäga soowida, et kuidagi saaks nõuu peetud ja seda puuduwad raha korjama hakatud, et mitte see ettewõetud tubli asutus ainult rääkimiseks ei jäeks, waid mitme kordset wilja kannaks. Mitmed Saare noored mehed ootawad seda suure igatsusega; sellepärast, kes sellest takistusest midagi laiemat peaks teadma, seda palume pea siin awaldada, et igaüks selget teadust sellest saaks, ehk saab siis hulgakesti seda wiga ära paranda, nii et kool hinge tõuseb. Ka pettus. Paha mood on mõnede Mõistatus No 1. Kui tüssan sind. Siis wannud mind. Kui olen so, siis wõidad sa. Ja rõõmu saad must maitseda. Kui aga sa Loed tagant ka, Mind siiski jälle olen ma, Suli supi juure tarwis ka. Seletus tulemas numbris l9. Saarlane 1890