Saarlane UU Kltiildine Politiks sjslkht «sa- ja lianarahmle. UU Il- 24. Teisipäewal, 14. Juunil 1894. Xi. aastakäik. maksab: Saaremaal aastad. . . . 1 rbl. 30 kp Saaremaal pooleZ aastaS 1 „ „ Postiga saadetud aastas. 2 „ „ Pooles aastas 1 „ 23 „ Ilmub igal torfipÄotVcrk. ..Saarlase" toimetu? ja wõljaandmine Kuresaares kaubauulitsas ur. 17. Kirjad kSiwad: Saarlase toimetusele, KuresaareS. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab S kop. "Mull pole aega!" Seda sõna kuuleme wäga sagedasti meie pereemade käest, aga kas see ka igakord umbes nii tõsi peaks olema, see on hoopis  teine asi. Ta tuleb wahest üsna ilma järele mõtlemata suust wälja ja teeb pärast nii mõndagi meele pahandust. Nõnda sama tarwitawad ka mehed seda sõna ja wahest päris «ulumise kombel. Hiljuti ütles keegi naine oma mehele, keS poole päewa oli woodis ilmaasjata Vedelenud: kuule wanamees, ole hea ja tule löö mull paar halgu puid peenemaks! Aga mees wastas: „Mull pole praegus aega!" KaS see oli nüüd õige. Kõige rohkem kuuleme aga seda ikka perenaiste ja nimelt hooletumate perenaiste suust. Wäga paljudel on see paha pruuk, kui ta ühe asja kusagilt tarvituseks võtab, et tema seda siis mitte ilmasgi enam mana koha pääle tagasi ei pane, tal ei olla selleks seekord aega, aga teise päewa otsib ta seda siis Me paar tundi taga, milleks tal aega küllalt on. On noori neiust nähja, kellede töölauad korratumas olekus ja mässas on, kunas ometi õmbluse kastid laua all wedelewad, millede sees kõik töö wärgid korra pääl oleks; Mil pole aega neid tagasi panna, kunas mõni asi selle läbi hoopis kaduma läheb. Saab ta paar päewa nii kraami sees möllanud ja otsinud, fiis hakab korraga kõiki asju korra pääle panema ja tuurib mittu head tundi, kunas ta selle aja üsna ilmaasjata wiidab. Nõnda on see sõna siis ainult laiskade ja hooletumatele pruugiks, aga ilmaski mitte ühe agara ja hooliku inimesele. „Mull polnud aega," ütleb selle järele ka wäike Jüts wõi Minni, kui kästakse homikul  palet pesta, kes pesemata silmadega sööma lauale ronib ja selle pääle kooli jookseb. „Mull polnud aega," ütleb ka ma' joodik mees, kes keskööl nelja käpakile maja uksest sisse roomab; tal polnud ka ennemine wõimalik kodusse tulla. Niisugused „pole aega" ütlemised on kõik nendele omased, kes ei wiitsi karwa päält oma tööd ja talitusi ära teha. „Pole aega" ütleb küll ka wahest üsna wirk inimene ja sellel on siis ka õigus ütelda, sest ta aeg ehk ei luba mõni kord mõnda toimetust teise wahel tehja, mida ta muidugi siis aga kohe jälle teeb. Peaks pereemad, isad ja lapsed kõik seda sõna „pane tagasi," omale pähe wõtma, külap oleks siis igal ühel aega olewat ja igaühe maja märgid oleks korras olewat, aga nii kaua kui „mull pole aega" iga wäikese töö wõi koristamise kohta saab öeldud, nii kaua on nende ütlejate toad ja töö lauad ikka segamata ja kasimata. Katsugu igaüks seda wiga parandada, siis jääb sageli mitu head tundi muu kasuliku asja toimetuseks järele. v. Salakauba-wedaja poiss. 24 Franz Hofsmann'! järele C. G. Siis tuli üks aeg, mis härra Baring'ile palju muret näis tegewat. WälimiSte takistuste läbi jäi kauplemine seisatama, palju Vabrikuid Wstwad nurja ; suurte kauba-majade pankroti jäemised ähwardasiwad  päratu suurte kahjudega, ja härra Varing käis nukra nõuga ümber. Oma rahwa eest peitis ta küll oma nukrust, nõnda et ükski töötegijatest konturis ehk mabrikuS midagi ei mürkanud; aga Hanka, kes oma heategijat täiest armastas, nagi sügawamine ja härra Baringi mure leidis Vastukõla tema südames. Sääl lafi härra Varing teda ühel päewal oma juure KMsda, Hanka,- ütles ta, „sa näed, kudas aSjad seisawad, ja ma ei taha sinu eest ka midagi salajas pidada. Praeguse seisukorra läbi on suured summad meile tegewuseS kätte saamata, ja kui pea mitte muudatust ei tule, siis ei wõi neid järeldusi koguni äraarwata. Uued ühendused Inglismaaga  Võikfiwad wahest ühwardawat lööki w«! Crmale pöSrda— aga ma ei wõi W mitte ära minna. Saaksid sina . . " tahan kõik teha mis Teie tahate, härra Varing - ütles, Hanka usinast. Na tahan jala päält Inglismaale, isegi Ummkass minna, kui teie seda soovite. -> Tubli, Hanka, muud ei ole ma sinust ootanud. Aga see saab waewaline toimetus olema. See ei tee midagi! Wähemast eisaa mina midagi tegemata jätma, mis head tagajärge tuua wõiks. Minu pääle olge julge, härra Varing! Wäga hea, ma tean, et ma sind usaldada wõin. Kuule nüüd, mis sa Ml minu eest tegema pead. Selle pääle tuli pitkem läbirääkimine, ja järgmisel ööl juba istus Hanka wankris, ja sõitis posthobustega põhjamere-ranna poole. Kolm päewa hiljem oli ta Inglismaal  ja näitis ennast wäsimata tegew oma härra asjus. Toimetused wenisiwad siiski wäga pitkale, ta pidi weerend, üks pool aastad paigale jäema, sai aga ka igal pool oma eesmärgile, ja wõis rahutawamaid teatufi härra Baring'ile koju saata. Härra Varing tänas teda kirjalikult tema usinuse eest, andis talle aga ikka uusi toimetusi, kuna ta kaudaminnes mõista andis, et neist korda läinud toimetustest weel mitte küllalt ei oleks, wankuwa maja tugisi kindlaks teha. Hanka, oma armsa härra hea käekäigu  pärast kartlikus mures, tegi ööd ja päewad tööd, ei annud omale ööl ega päewal rahu, ja uskus nüüd wiimati eesmärgil  olewat. Siis tull üks kiri kodumaalt,  mis kõigile tema lootustele ühe hoobiga otsa tegi. Kiri oli härra Baringi käest, ja käis lühidelt ja selgelt, iwnda: Minu kallis Hanka! kõik sn asjata olnud, ja isegi sinu hiilgawad tegewuse järeldused ei ole minu maja langemist mitte enam tagasi hoida wõinud. Ma olen täiest waenemees. Meite kauba sõbra L. wiimane suur pankroti jäemine on minult minu wiimast kopikat ärariisunud.  Wabrik seisab kõik mu töötegijad on lahti lastud, ja ma olen nagu põgeneja Hamburgis, kusmawaatama  pean milgil kombel abi leida. Minu sõber A., kelle juures ma armuliku  wastuwõimist leidsin, tahab mulle jõudu mööda abiks olla. Ära räägi «eel mitte Inglismaal minu kurwast saatusest.  Mis sinuss puudub, selle eest on juba muretsetud. Härra A., minu truu sõber, on sulle Londonis üht head kohta B. ja kampani kaubamajas, nagu teine raamatupidaja kindlaks teinud. See koht saab sulle enam sisse tooma, kui sinu praegune koht minu majas. Ma tänan sind minu truu Hanka, kõige sinu truuduse eest, ja ära unusta mitte õnne sees oma õnnetumat sõbra Baring'it. Nõnda oli see kiri, mis nagu pitkse-löõk keskele meie Hanka õnneliku tegewuse sisse maha paugutas. Härra Varing õnnetu! Tema heategija wiimane kopik ärariisutud! Missugune saatus! Hanka käis ümber, nagu unistaja; ta ei wõinud sellest löögist toibuda, ei wõinud ennast kogum koguda. Wiimaks tuli talle midagi meek. Da oli omale kümne-tuhands Isamaalt. Kuresaarest. Kusagile linna aeda on kuulu» laululind öõpik sell suwel omale aseme wõtnud, kus ta iga öösse oma kaunist kontserti annab, et lust kuulata. Peaks linna uulitsa poisid teda nüüd jälle mitte ära peletama, nagu see mõne aasta test sündis. Kuida juba teada, saab Saaremaa kurttummade  heaks antaw basaar 10. Juulil Salongi ilusas aeda» ära peetud, kus ka meie tulekaitse muusika koor lahkesti mängida lubanud. Niisama saamad ka meel mitmed laulu koorid pidupäema lõbustama.  Kui sell päewal ka ilu» ilm oleks, et rohkest inimest kokku wõiks tulla, küllap siis see armastuse töö nende waeste ja õnnetumate laSte heaks soowitawad wilja kannaks. Ühtlasi teatakse ka, et pidu lauad basaarist osawõtjatele schokoladi, alaklassi, koolisi, maasikaid, kohwi, theewet, limunadi  ja marjawett pakkuma saamad. Pääle seda saab ka meie meikeste laste jäukt meel üks wehwerkoogi maja ülesse ehitatud. Maal on pracgus rahwa seas jälle imeline jutt liikumas, et sõda pidada pea tulema, sest mõne nädala eest oli hobuste mõetmine siin; neid olla sellepärast siis waadetud. Armsad inimesed, ei ole praegus meel mitte sõda loota.