Saarlane sls SÄ. Reedel, 28. Detsembril 1890. VII. aastakäik. maksab I postiga saadetud aastas . J „ >, pooles aastas 1 „ 2ki „ Ilmub igal tsisiqsÄosVt»t. Kuresaares kauliauulitsas «r. 17. Saarlase toimetusele. Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum UU Uleiildiae xalitika ajaleht «aa- ja liaaarahwale UM Austatud Saarlase lugejad. Täna, kui teie selle numbri kätte wõtate, siis tuletage meele, et see sellel 1890 aastal jälle wiimane on. Sellega lõpetame jälle selle mana aasta surma poole ja astume pea uue sisse. Kas meie oma selle aastase lugejatega tulewal aastal jälle kõigega koos saame olema, on praegus küll teadmata! Nii mõnigi wõib ehk weel sellel aasta lõpetusel omad silmad wiimase unele kinni panna ja siit ilmast lahkuda. Mõned jätawad ka selle lehe lugemise järele, ehk wõtawad teise wõeramaa lehe; nii peame mõnest selle aastasest sõbrast lahkuma. Jah, ega selle üle siis kaebada ei wõi, elusaatus on kõik nõnda seadnud, et meie elurada nõnda juhitud saab! Selle mana aasta lõpetusel peame kõik üheteisele sõbralikult kätt andma ja ära leppima, ega mitte wana aasta sees juhtunuid sündmusi uue aasta sisse ühes wiima. Nüüd hakame jälle üht uut ja paremat elu elama, sest uus aasta ei salli seda, kui me' ikka endist moodi tülis ehk riidus elame. Ajaleht «Saarlane" on ehk sellel aastal nii mitmete südame natuke täis teinud, aga muidugi ikka nende südameid, kes tõtt marjata ja malet walge ette tuua tahtis. Enamiste oliwad need ikka süüdlased, nagu pahade juttude kandjad, joodikud ja paha tegude tegijad. Neid sai noomitud ja neile soowitud, et nad niisugust santi ametid maha jätaks, sest nüüdne aeg ei taha seesugust halba wilja meie rahwa seaS sallida. Meie ülem siht on aga rahwale haridust külmad . ja pimedust kautada, sest tõsi tõusku ja male wajugu! Neile, kellede hinged weel punased ehk on, anname nüüd seda head nõuu: Jätke kõik omad manad pahad ametid selle aasta lõpul üsna maha ja hakage uuel aastal üht uut ja paremat elu. Küll te' näete, et ajalehel teiega siis mitte midagi tegemist enam ei saa olema, ehk kui, siis kiitusega. Andke Saarlasele ka kätt ja leppige ära; unustage mis on olnud ja ette tulnud! Tema pole kellegi õige inimese külge puutunud ehk kedagi laimanud ilma süüta, maid ta on neid tegusid awalikuks toonud, mida mõned tahtfiwad marjata, mis kuri oli. Meie ülesanne polegi kellegiga tülis ega waenus elada, maid: Pidage rahu ise keskis! Rahu kosutab; aga waen kautab! Rahuline elu olgu meil tulewal aastal alati meeles, siis hakab meie haridus wiimaks wilja kandma. Selleks wana aasta lõppuks soowib Saarlane kõigile head õnne ja kallist termist. Saatku tänu-palwega igaüks seda manad aastat aja meresse ja wõtku rõõmu lauludega jälle uut wastu! Kõrgem andku, et tulema wana aasta lõpul jälle kõigega saaksime koos olla ja head õnne üheteisele soowida! Head wana aasta lõpetust Ja rõõmust uue hakatust! Nii soowib teile kõigile. Me' Saare-rahwa „Saarlane". Tõe wõimus. v (Ots.) Mis hoolisin mina sell silmapilgul sarnasest  lorast. Mure waese sõbra üle täitis kõik minu hinge. „Jäta mind rahule! Kas sa ei näe, et Otto merest tühjaks jookseb?" hüüdsin mina. Muretse parem silma pilk abi juure." „Tema on ometi lõppenud!" wastas jääger. „Aga sina kurjategija pead minuga tulema!"" Kas ma, keS ma oma ilmsüütust teadsin, pidin seesugusee jõleda kaebtuse wastu ennast wabandama hakkama? Praegu paraku tean mina küll, kui tark ja ettewaatlik inimene olema peab!" ja urtsiku ees pingi pääl istuja mees naeris põlastawalt. „Aga sell korral olin ma meel üks rumal loom, kellel muud mõtted ei olnud, kui oma surijat sõbra mitte maha jätta kuni mind säält wiimaks mägise ära kisti mind tigedat salaliku mõrtsukat, kelle süü selge kui päikene oli. Minu tühjaks lastud püss leiti ligemast põesast, seda teati ka, et meie homikul enne seda sõnudlenud olime. Et mu wend Hans aga minu püssiga metsa läinud oli, seda ei olnud keegi näinud. Mis mõis siin minu salgamine aidata! Oh, minu mend oli targem kui mina, tema oskas suud pidada. Mina ei tunnud siis weel seda sügawat kuristiku tema rinnus; mina arwasin, et tema waest Ottot kogemata wiisil tapnud, nüüd aga tean mina, et see üks kindel ja nurjatu ettcwõetud nõuu oli, mind hukka saata. Mina pidin tema eest mangi minema, seega olin mina temal tee päält eest ära ja tema wöis Annit enesele püüda! Oh kuidas wõiwad sarnased mõtted inimese südames maad leida!" . . . pomises kahwatanud tõsine mees oma ette. „Ja ialgi ei ole see mõte teda piinanud: Sina maitsed priiust ja kõik elu õnne ja üks ilmasüüta sinu oma wend istub sinu eest wangi hoones. Ja seda kõik oleksin mina temale andeks annud ja rõõmuga tema eest kannatanud, aga et tema minu wangis olemist selleks pruukis, et minu Annit enesele meelitada ja tema kõrwal kõige paremat õnne maitseda see on liig! Oh, miks ei ole mina temale seda häbemata kelmistükki kätte maksnud ja teda ära kaotanud! Mikspärast lasksin ma ennast ära unustamata armastatud naisterahwa paluwate silmade läbi keelda, et ma teda mitte ära ei purustanud, nagu ma seda tahtsin. Nüüd elab ta tema kõrwal rahuliste edasi. Tema on seda kohkumist ju ammugi ära unustanud, mida mu järsk ilmumine temale tegi. Ja naerab heameelega  oma kordaläinud plaani üle; tema on ju oma rahulise pitkalise olemisega kõik katte saanud, ja sest ajast saadik, kus tema metsik pahur wend uuesti jälle kaduma on läinud, ei segaüksgi enam tema magust õnne." Georg Elbah kiristas hambaid ja wahtis oma ette õhtu pimeduse sisse, mis ümbrust oma hõlma marjas. Tema kurbadest mõtetest äratas teda koera haukumine ja nüüd kuulas tema ka rataste mürinat. Kes tuli temale praegusel tunnil meel külaliseks? Ehk oli see üks reisija, kes siia üksikust kohta ära eksinud oli. Tema üksikus ilmast unustatud olekus, oli ühe wõera ilmumine ikka üks iseäraline tähtjas asi. Ja kui wäga Georg praegus ka oma kibeda minewiku mõtetega töös oli, waatas ta siisgi uudishimmulikult ja uurimast ülesse, ning püüdis tulijaid wõeraid ära tunda. Wäikese wankri pääl istufiwad kaks inimest; ja mis wäga imelik oli teine neist näis naisterahwas olewat. Tema ei olnud mitte eksinud. Naisterahwas astus nüüd «vankrist wälja ja tuli maja lähemale. Kuidas mõis üks naisterahwas seda julgeda, nii hilisel tunnil siia üksikus paikas ümber sõita. See oli, kas üks hulgus ehk üks õnnetu, keS siin ära eksinud ja kellel muud üle ei jäänud kui siin tema juurest öökorterit otsida. Rutusti tõusis tema üles, et teda aunpaklikust  terwitada. „Georg!" kuulis tema korraga oma nime hüütawat. Tohtis ta ome kõrwu uskuda? Seda häält tundis tema paljugi heasti, tema oleks seda tuhandete seast ära tun« ..Saarlase" tellimine on alganud. Tellimist palutakse pea ära toimetada. MI Lehe hind on: IZD Saaremaal aastas . . . 1 r. 50 k. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Kroonu postiga aastas . 2 „ „ Kroonu postiga pooles a. 1 „ 25 „ Tellimisi wõtawad wastu: Kuresaare linnas toimetus, kaubauulitsas nr.l 7 ning maal: kirikuõpetajad. Rohkem tellijad saamad iga kümne lehe kohta ühe ilma hinnata ehk 10 protsenti lehtede hinnast. Igaüks, kes ..Saarlast" tellib. ia b kalendri kingitud. WM" Number 1 „Saarlane" ilmub ueljapiiew 3. Januaril 18M "WU