Tallinna Sõber 7. WiisteistkümneS aastakäik. Tallinnas, Küünlakuu 16. pääwal 189Z. Üleüldine kkkltht Eesti rihmalt maal ja linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja- Maksab Tallinna» i!illdfor»'i pärijate trükimaja»: S rubla, 40 kop.— pool-aaSta» 1 rubla 4t) kop «oju rht postiga saadetud: »g,ta« L rubla — pool-aasta» l rubla 7!) ko». Auulutuled mattjawad iga rea ehk lekke akeme peall K Kop. Tellimised wöetakse wasra r TalNnuus: Liudfors'i pärijat» trükimaja-. - P-terSurzts-H. Herlandt, k b4 — Kartus: Laakmanu. - Uastweres: A. Kuy-. — Paides: A. Seidelvera - lus-H.K-lrSerg. -Lihulas - A. MttuerU poodi». -ZStljaudis J larsmU ia Le-Ke'/- raamatukauplused. - Uarwas-. M. Põder. - Mõru- - Malkas- W. Uudolst. Auresaares: ZS-Lauge. - M»»l: kuida isrüram» kuulutatjr. WaStaja redaktor W. F. Cichhorn. Alab BaltiOkis, - kirjad käiwad Baliiski tBaltischport — L»z,iLo»iS-IIoi>i5.) N»gist«r. Üleüldised sönumjd maailmast. — Oma' maalt. — Tallinnast! Lisa maksud. — Põllusõnumid. — Seletus I krcdit-kassa poolt. — Rahukohtu auwanemad. — Weike-Maarja-kirikuõpetaM. — Priitahtlikud tuletõrjujad. Nurga-adwokatid. — Pühtizi nunue-kloster. — Kautatud Toompea-kool. — Äkiline surm. — Rööwmõrtsuga- j BaWskifll Ilmad. — Werrue krskumme. - Tartust! Oimetu surm. - Kiskumine' — Wil> s Margad. - Uus krrrkuopeta,a. - Liiwi-maalt: Maapääw. - Liibawist - Koolide roamakoand - Veterbur'i,t KersnkoM. — Soomemaalt. — Irkutskist. — Nertschinsk'ist — Kischinjew'ist. — Jutu leht. — Mõnda. Üleüldised sõnumid maailmast. Balti« k' i« , Küünlakuu 6. pääwal. 8aksamnntt. Kõige awalikkude arutamiSte plaani peal seisab ikka weel Keiserlik KõrguS Wene Suurwürst A u u j ä r j e p ä r i j a w õ e r u S k ä i k B c r l i n ' i s ja Saksa Keisri sõnad tcrwise-wäljahüüdmise juureS pidulaual.  Lehtede keSkiS, miS neid nähtusi iseäralise rõõmuga  arutawad, on ka ,Hamburger Nachrichten", millest teatakse, et fee Würst BiSmark'i maimust läbi õhutatud on. Teiste keSkiS kirjutab see leht: , Toast (terwise-kone), mida Keiser Zarewttschi auukõ antud homiku-laual Wenemaa  KeiSri kohta wälja hüüdnud, on kahtlemata wiimase aea tähtsam politika-sündmuS. Tõe-asi, et Suurwürst Auujärjepärtja ülepea Berlin'isse tulnud on, weel rohkem aga, et Keiser teda uii lahkest ja endiste sidemete mäleS» tuSteS teretanud, on meile kõige suuremal mõedul rõõmuStaw.  Kui need katki rebitud sidemed, mis Berlin'it ja Peterburg'it kokku köitfiwad, nüüd jälle piawad köidetud saama, siiS tahame meie selle nue köitmise heaks tulewatel aegadel hea meelega kõiki arwuStamist nende aSjade üle maha jätta, mis selle katki.kiskumise põhjused oliwad. Meie oleme ennast ühe Wenemaa poolt rõõmuga waSta wõelud saadiku, Kindral von Werder'i, nimetamise üle rõõmustanud ja meie rõõmustame eitnast weel rohkem nende mõtete üle, mida Majestät Keiser eeSseiSwaid aruandeid  mööda Wene Auujärjepärija waSta wälja rääkinud on." — Paraku näib aga ka Berlin'iS roojaseid watmufi olema, keda need nähtused tulise wihaga täidawad, mille üle ennast paremad ja targemad Preusfi ja kõige Saksamaa  isamaalased röõmuStawad. Näärikuu 3l. (19.) pääwa vhtal on ühe aealehe , lisalehe" nime all üht ülinurjatumat  walektrja, ühegist koledast kurjateust Peterburg iS, Berlinll uulitsatel wälja lautatud. Saksa-keelisele ,Peterburgi  Zeitungile" kirjutatakse sellest Berlin'ist Küünlakuu 2 (Näärikuu 2l.) pääwal: ilmustwad lisalehed mõnedel uulitsatel, ühest ehk mitmest tundmata inimesest wälja lautatud, milledes ühest ütlemata kurjateust Pekeranti.  . Need lisalehed kandsiwad, kuida hilMMn ilmuS, ühe waletatud trükipaiga nime. Selle peal, kus see trükimaja seisma pidi, Linden- (Pärnade-) uulitsas, on ükS tühi ehituse-platS. Wäljalautajad kadustwad  niisama ruttu öhta-pimeduses, nagu nemad ilmunud oliwad, ja kui kohkumisest ja imekSpanemisest toibunud oldi, oli kõik see witraStuS juba uulitsalt kadunud, ja lisalehe kandjatest mitte jälge enam leida. Politsei oli kohe taga, aga weel ei ole teada, kaS midagi leitud on. Sõnalt olgu aga üteldud, et mitte üks Berlin'i leht lisalehte wälja annud et olnud. MiS kitsal mõedul uulitsates wälja lautatud on, see et ole muud ühtigi, kui nimeta paberikaltsud  trükkija wale-nimega Dittenberger. Nii' heaSte aeakirjanduseS kui ka rahwa keskis on uuS jälestus selle nurjatuma jultuse üle ja mehed, keS seda tcgiwad, olekstwad  möödaminijate käest, kui neid weel kätte saadud oleks, kui pettus juba tuttaw oli, wist tublist peksa saanud. Wäljaspidiste asjade riigisekretär, Freiherr Marschall von Bieberstrin, läks kohe Wene saaoiku juure ja tunniõtaS oma sügawat kahjetsemist selle üle ja kindlast wõib loota, et jultunud tallitamine wale-lisalehtedega, miMle siin juba sagedast kaevatud on ja miS karmidest nuhtlustest endiste seesuguste ettetulemiSte juureS hoolimata, ikka jälle ilmub, nüüd weel karmini maha rõhutud, s. o. kohtu poolest nuheldud, saab. RahwaS on selle nurjatuma teu üle nii wihane, et iga lisalehe-meeS nüüd hoolega ette waatama saab, kust tema oma kaupa wõtab, kas ühe tuntud aealehe wõi ühe tundmata kaabaka käest. Siin ja seal tärkaS ka juba kahtlus, kas selle häbemata tembu juures mitte mõnda sala-politika joont ei olla. ükski Berlin'i leht ei ole ennast sellest pettusest eksitada lasknud. Selle waSta on -New-Nork Heroldi" kirjasaatja Berlin'iS, Stanhope, seda jultunud leidust weel oma enese jampslikkude leidustega kaunistanud ja selle lehe toimetusele PariS'tS saatnud, kuS seda ka kohe üleS wõeti ja laiali lautati. Et Amertka sõnumisaatja kinnitada julges: »See sõnum on Keiser Wilhelm'ile enesele ühe telegrammi läki tulnud ja tema on seda kohe Wene saatekonnale saatnud", siis wöib see temale ehk wahest weel pahandust tuua. PariS't lehed, nagu ,Matin", ruttafiwad, seda meeletumat kirja kohe ilma pehmuStamiseta edasi kandma. Bcrlin'iS on Slenhope  oma sõnumi eest ainult hirwitamist saanud." — Ühe hilisema sõnumi järel on ,lisalehe" wäljalautaja juba järgmisel pääwal kinni wõetud. KeS tema on, keS seda wälja saatnud, mis seal seeS seisab ja mis tarbeks seda tehtud, sellest ei ole tänine kirjutatud. Ilma ühegi salapolitika  tarwituseta ei ole see aga wist mitte. Wist on rahu-waenlased sellega Wenemaa ja Saksamaa wahel uut tuska teha tahtnud. — Kui Würst BtSmark kanzlertametist  wälja tungitatud oli, fiiS hakati kohe raha tema auufamma ehitamiseks korjama, mis temale juba teckä elu-aeal pidi pandud saama. Wäga kõrgetes ringkondadeõ  wõeti korjaaduse-tegewusest osa ja isegi noor Keiser olla seda ettewotmist kaitsenud. Mõned sulase-waimud arwastwad sel aeal küll weel langenud hiiglast sellega lepitada, kui temalt juba elu-aeal lahke saba-liputamtfega mõelu rahwuS-mäleõtusesammakS wõetud saaks. Korjandused  andstwad 1'/, millioni marka wälja. Kuida aSjad selle mälestufesammaga nüüd seisawad, see ei ole laiemateS  ringkondades tuttawakS saanud; kuuldakse ainult, et hiljuti Würst BiSmart'ile kõrgest paigast ette on pandud, selle eest muretseda, et mäleStusefamma kapitalist 600,000 marka »Verlin'i kirikuehitamise-kapitali" juure antud saakstwad.  Selle kapitali eestseisuse eeSotsaS seisab noor KeiSripraua, keS nagu Ketser ise ka arwab, et riigipealinnas  kirikliku meele rohkendamiseks rohkem Jumalakobast Jutu-leht. Ühe jäägre pääwa-raamatust. Tschzertchapchanow ja MdapjusKin. Iwan Turgevjew'i järel. (Sellega paneme siin üht Wenc kuulsa kirjamehe weikematest  jutustustest lugejate ette, mida tema ülema pealkirja  all Wene mõisnikkude ja rahwa elust, sellel aeal wälja annud ou, kui Wene talurahwaS weel mõisnikkude ihupäriS oli. Kui need lugejate meele järel on, siis tahame neist juhatustest aeg-aealt weel mõnda ette panna.) Ühel palawal suwipääwat sõitsin mina oma teljega peal jahilt tagasi. Iermolai magas, minu kõrwaS iötudeS,  ja noriseS läbi nina. Uinunud koerad saiwad meie jalge eeS wintsutatud, nagu oleksiwad nemad surnud. Kutsar  tõrjub aeg-aealt oma piitsaga kärbseid hobuste kallalt ära. Walge tolm käiv nagu kerge pilwe teljega taga. Mete sõitsime põesaStikuSse. Tee läks auklikeks ja rattad hakkaflwad üle witsade kolisema. Iermolai ärkaS üleS, waataS ümber. . . ,Noh, siin ümberkaudu piab ju tedresi olema; kõige parem, läheme maha." Meie lasksime kinni pidada ja läksime ühe metsa-lageStiku poole. Minu koer letdtS jäljed. Mina lasksin ja tahtsin juba püssi uueSte laadida, kui järSku, just minu taga, üks hirmus krabin kostis ja ükS ratsameeS põesaStest minu wasta sõitis. »Lubage küsida, auustatud", algaS tema ülemeeltse healega, ,miS õigusega Teie siin jahil olete?" Tema rääkis wäga ruttu, rebitud lausetes ja läbi nina. Mina waatasin tema peale ja wõin ütelda, et mina omal elu-aeal üht sellesarnast näinud ei ole. KujuStage omale, auuStatud lugejad, üht wetket ruugc-peaga meest ette, ühe punase ülespoole pööratud niuakesega ja hirmus pilka habeme-tukadega nina all. üks teraw Perfla mütS, waarmarja-karwa kalewist põhjukesega kattis tema pead kulmudest saadik. Kuueks /oli temal üks kollane, wana archaluk, üks lühike riie, kuida seda nimelt KaukasuS'es kantakse, mustade padrunitega rinna ees ja pleekinud hõbetressidega  palistuste peal. Õlal rippus jahi-sarw ja wööl läikis jahi-nuga. üks kõhnenud, kõwer-jalgne raudjas traawiS tema all, just nagu oleks tua-wingust uimaStatud ja kaks kõhna, kõwer-jalgtst urta lipitsesiivad hobuse jalge ümber. Nägu, silm, heal, iga liikumine, ühe sõnaga : kõik selle tundmata mehe loomus, näitaflwad meeletumat ülejulgust  ja määrmata uhkust; tema silmad põiklesiwad  rahutu ümberringi, ttagu ühel joobnud inimesel; tema tõstis pead kuklasse, puhuS palged üles. noorskas ja wäriseS kõigist kehast, just nagu aun üliküllusest, just nagu isa-kalkun. Tema korratas oma küsimist. ,Mina ei teadnud, et see keelatud on, fiin lindu laSta," waStafin mina. ,Teie olete siin, auuStatud, minu maa ja pinna peal," »Hea, küll, mina lähen ära." ,Andke luba küsida, kas minul auu on ühe adelmehega rääkida?" Mina nimetasin oma nime. ,Siis pidage jahti edasi; mina olen ka adelmees ja mina olen rõõmuS, kui ühele adelmehele teenistusi teha wõin. . . minu nimi on Tschjer-tap-cha-now, Panteljai." Tema käänaS ennast edaspidi, karjuS nagu pealekargamisele  ja hakkaS hobuse kaelast kinni; hobune wiSkaS pea ülespidi, kargas püsti, kargas teisele poole ja callas ühe koera jala katki. Koer hakkas haledast hulguma. Tschjertapchanow sai wihaseks; tema susises nagu madu, lõi hobusele pähe, rusikaga körwade wahelc, kargas nagu wälk maha, waataS koera jalga, sülitas haawa peale, lõukas  jalaga looma küljet, et inam ei hukuks, kiskus hobuse kaelast tutt karwu ja pani ühe jala sadula jaluksesfe. Hobune piigislas hammad kokku, töSlis saba püsti ja kargas põesaStesse; peremees, ikka ühe jala peal hüpates, hobuse järel, sai wiimakS sadulasse, wapuStaS nagu hull piitsa, puhus sarme ja kihutas ära. Waeivalt olin mina Tschjerkapchanoiv'i ootamata ilmumisest toibunud, kui järSku, pea ilma ühegi kahisemtseta, üks pakS, umbeS nelikümmendaaStane  mehike, ühe ivetke, süst-muSta hobuse-selgas, põe. sastest wälja tuli. Tema pidaS kinni, wõttis oma rohelise  nahk-mütst peast ja küsis peene, pehme healega, kaS mina mitte üht ratsameest ühe raudja selgas näinud et olla. Mina wastasin: ,ja." ,Kuhu poole tema sõitis?" küsis wõeraõ sellesama healega, mütsi pähe panemata. ,Senna poole." ?Tänan Teid alandlikult." Tema laksutas mokkadega, tõukas jalad wasta hobuse külgi ja sõitis weikes hüppamas traawiS ka sennapoole. Mina waatasin teda takka, künni farwine mütS pöesaSte taha kadus. See uuS tulija et olnud omaS wäljanättuseS ühelgil witstl endise kohaline. Tema ülestursunud, kunlümmargune  nägu näitas totrust, headust ja alandust. Nina, ka paks ja ümmargune ja siniste soontega, tähendas kiimaluse peale. Tema peaS ei olnud eespool mitte üht karwakest järel jäänud, tagapool paiststwad mõned pehmed puna-tömmukad tutikesed wälja; lema piilfilmad pilgutasiwad  lahkest ja ka tema punaste lihawate mokkade peal kerkleS magus naeratus. Tema kandis üht ülikuube püSti kraega ja metall-nööpidega, mis õige ära-kantud aga puhaS oli; tema kalewi-püksikesed oliwad ennast kõrgesse üleö käärinud; tema saabaste kollase palistuse peal oli raSwaplekkist  näha. »KeS see on, Iermolai?" »See, Njedapjuõktn, Töichon Iwanowitsch, tema elab Tschjertapchanow'! juureS."