ma ainult pitka reisimise läbi sattunud. Weel paar ainukest tundi, siis seisate kõik minu surnu kiha juures ja sina hakad jälle minu asemel seda reisimist pääle. Ükskord saad sa seda sama jälle jutustama, mis ma sulle praegus olen kõnelenud ja saad omad tühjad raamatu lehed niisama täis kirjutama nagu minul praeguS on. Nõnda kõneledes jõudsiwad nad ühe suure lageda platsi pääle, kus kaugelt ümberringi kõik loodus otsata ilus paistis, kuna see ligemalt silmitsedes ometi kui leina riides ja surnu linaga kaetud, otse surnu aja sarnane wälja nägi. Sääl ütles mana hall mehike: Tee oma raamat lahti ja kirjuta senna sisse, mida sa omal teekäigul näed, sest minu teekäik on lõpetatud. 365 otsata pitka wersta olen ma ära käinud, see on küll rõõmsatele nii rõõmus, ruttu ära kaduw ja lühike, aga kurbadele koletu ja peaaegu ilma lõpmata; ometi on see nüüd lõpetud! Sellega wiskas ta oma raamatu nooremehe ette maha ja heitis hinge. Noormees wõttis raamatu, waatas ja uuris järele ja nägi säält, et elu koguni nii rõõmus, lõbus, lustiline ega lahke ei ole, kui see taie praegus näitas. Ta wõttis oma raamatu ja kirjutas esimise lehe külje pääle kõik üles, mis ta kuulnud ja näinud oli, siis astus ta alles esimise majasse sisse ja kirjutas suurte tähtedega seina pääle 1893, ilma et keegi sees olijatetest seda oleks näinud, ja astus jälle tasakesti wälja. Homikul kui peremees üles ärkas, nägi ta neid numbrid ja imetles, kes siin täna öösse ometi käinud pidi olema. Wiimaks märkas igaüks, et see selle uue aasta number oli, mis nüüd saab päle hakatud. Mõtelge järele armsad lugejad, selle wana ja nooremehe kvkkujuhtumist, ehk leiate ka midagi, mis teie kohta mõjub ja kas meil ka nende kõnede ja kirjadega tegemist ei ole, ehk kas meie ei wõiks säält enestele ka midagi õppida. Ärge astuge jälle wanad moodi uue aasta sisse, wauad teed käies on aasta ometegi üsna uuS. Saage ka uueks omas elus, omas tegudes. Kõik mis hea, nõudke ja mis paha, põlgage! Katke wead, saatke head, etendage haridust! U. Isamaalt. Kuresaarest. 19.—20. Detsembril oli siin kange lume tuisk ja külm 20 kraadi kange. Paari päewaga oliwad linna uulitsad nii täis lund, et nagu salw wälja näitas. Ka olla maal metsa teedega seesama lugu olnud. Aruldane talw! 18. Detsembril müüdi Kuresaare Eesti seltsis kõik kraam priitahtlikult, oksioni teel ära, kust mitmed odawalt kraami sasivad. Kuida kuulda, tahta selts nüüd paar aastad puhkada ja raha korjata, et siis uuel jõuul elutsema hakata. Kaunis oleks, kui see lubadus ka tõeks läheks. Pidust tahta selts ikka sageli tehja, mille tarwiS ükskõik kust kohast korterid üüritakse. Kolmandamal Jõulu pühal pidas Karskuse selts omas ruumides näokatte pidu ära; esiteks lauldi mõned laulud, kunas siis tants algas, mis kaunis korralikult läks. Osawõtjaid oli paras jägu. Wäga oleks soowida, et rohkem endid niisuguste pidude tarwiS maskeriwad, nimelt ka mecsterahwad, mida sell korral ühtegi ei olnud. Paari päewa enne Jõulu oliwad linnalased  tulises kimpus puude pärast. Ainult paar koormat üsna tooreid puid seisiwad puu turul, mille eest ka 150 kop. nõuuti. Wana aasta öösse, kellu 12 juhtunud siin linnas ühele wana poolse neiule tore äpardus. Ta sulatanud panni täie tina sulaks, wirutanud seda tuliselt külma wec wanni, kust ta seesuguse toreda sarwedega wiguri wälja wenitanud. Kuid kahjuks polnud mehele saamise märki jühtid! Kohe wõtnud ta selle wee ja läinud turu nurga pääle, kust rist tee aru on, kallanud wee senna maha, pannud kõrwa lume waStu ja kuulnud nii oma tulewat õnne kuulutust ette. Korraga tulnud üks suur koer, ja seesugust lasu nähjeS hakkanud ta oma ööwahi ametidtztäieSti pidama ja maiustanud  neiu riided üsna peeniks. See katsunud, et aga koju saanud, kunas ettekuulutus kõik mässa läinud! Kärlalt. ä. Detsembril oliwad siinse walla maja juures kõik talu peremehed ja ametmehed koos, kohalise wallawanema juhatusel uusi wolimehi walitsemaS. Wiis uut woolimccst sai -valitud, kuni kuus tükki wana paigale jäiwad. 14. Detsembri öösel, waStu 15. Detsembril nähti õhtu pool taewa küljes ühte imeliku puna, mis ligi kaks tundi ühesuguselt seisis. See imelik taewa puna ei näitnud mitte tulekahjust sündinud olewaid, wait hoopis isewärki. Ta seisis ümarguselt  taewa küljes ja näitas palju punakam, kuni tule walenduS, taewa pääl, öö aegu hoopis walkjam  näitab. Pääle selle on tule walendus liikuw, kord heledamaks minnes, kunas see aga wagusi ja liikumata, nagu alla minew täis kuu wälja nägi, ehk küll wcel suuremalt ja tuhmimalt. Ilm oli ka sell öösel pilwes. Tallinnast. „Ristirahwa pühapäcwa leht" kirjutab järgmiselt: Nälja häda kipub jälle mõnes kohas rahwa pääle. Õp. Meyer Sam aarast  kirjutab meile selle asja poolest palme-kirja ja õp. Faltin annab teises kirja» selle poolest Õigus wõidab. 1 C. G. Uckoletawa päikese kuumad kiired langesiivad  india otseani wälkuwa peegli D? pääle, kelle laiad laenewiirad, tuulcöhuft liigutamata, aeglaselt ja pitkalt üksteise järel weeresiwad. Palawamalt weel, kui päike põles kahe laewa wõitlus, kes tasa õetsudes, silmale pea nägemata, laenete pääl kiikufiwad. Suuretükid oliwad lahti, ning luukidest wälkus wahepidamata, müristawaist  paukudest saadetud, wälk wälgu pääle. Rasked raud kuulid lendasiwad siia ja sinna, laewa plangid raksusiwad kildudeks; närudeks käristud rippusiwad köied ja purjud mastidest ja raadest maha; tekipäälsed oliwad  juba wiletsaks puruks lastud; alumised  ruumid kölasiwad hirmsalt surejate ohkamistest ja haawatud meeste walukisast ja oigamistest wastu; ning siiski tuuris see mõrtsuklik taplus wahepidamata edasi; siis kõlas weel ikka wacnliku käsuandja kommando, kes oma habemikud, püssirohust suitsunud, higist ja merest tilkujad wöitlejad,  ikka uue jõule ergutas. Püssirohu suitsu pilw, mis wZitlejad kattis, läks igas minutis tihemaks ja raskemaks.  Isegi päike ei wöinud oma kiiredega  temast enam läbi tungida. Mehed wõitlesiwad marju all; siiski hingasiwad nemad raskest. Röhuw õhk, keda ükski halastaja  tuulehoog ei lahutanud ja mitme tunnine wõitluse raskus, näitsiwad wiimaks oma rammestawad wüge ka nende meeste pääle möjuwad, kes silmanühtawalt waewalise ja raske eluga harjunud, ning temast, nii palju kui inimlik loomus lubab, kõwastud oliwad, Ei see kaua enam nõnda lähe, Bob, ütles üks suuretüki juures ametis olewaist meestest oma seltsimehele, kes parajast üht rasket kuuli vigades suuretüki sisse tõukas, minu käewars, muidu kui rauast, müriseb nii kangest sest waewast, et ta meel waewalt lonti kanda mõib. Kurat wõtku seda kaugelt  sõdimist! Miks ei lase kapten koogustada.  Siis mõegad ja püstulid kätte, oda wööse, nuga hammaste wahele, ning edasi nende lontruste pääle, kes meid täna jälle kord palawamalt körwetawad, kui troopiku päike! Wagusi, John! wastas Bob, ähkides, aga ühe palju tähendama waatmisega kapteini pääle, kes, möök holetumalt käes rahuliste silmadega suitsupilwe läbi waatis ja hukkatuse  sammust näis tähelpanewat, mida kuulid siin ja sääl tegiwad. Wagusi John! ära lase kapteini kuulda, et üks laituse ja -vastupanemise mõte sinu sees on. Sa tunned teda. Sea suurttükki; laeng on malmis. Sihi hästi, et meie ometi ükskord  neile sitke Spanialastele üht mehist plärakut anname! Ma ei wõi mitte, Bob! Suits on wäga wali! Ma ei näe muud, kui musta auru, ja sääl wahel waenliku laewa keret, waewalt kui üht tonti! Siis lase mind katsta mine ära! Bob wõttis lonti seltsimehe käest ja seadis suurtükki. Sull on õigus, ütles tema kõik must; üksnes püssirohu wälgud andwad wähe walgust pimedusest. Ha, nüüd! Lont lendas suuretüki pääle. vauk raksus. ja kohe selle pääle kõlas wali kisa waenliku  laewa päält. See trehwaS hästi! hõiskas Bob, kes luuriwate silmadega oma kuuli tegu waatis. Esimene mast puruks lastud, kui kild! Hurra, sääl ta langeb ja kisub üks pool tosinad Spania herrafi ühes mette! Kui nüüd kaptein mitte oma saagi pääle ei karga kui tiiger, siis Bob ei pruukinud oma arwamist kaugemale  rääkida, sest juba oli kaptein seda wõidetud kasu walwsa silmadega näinud ja ei kohmetand mitte, seda segadust waenliku laewa pääl oma kasuks pruukida. Parema käega surus ta oma mööka tugewamalt, sirutas ennast kõrgele üles ning üks tulewälk  lendas tema tumedast silmist oma rahwa üle. Pange tähele! hüüdis tema jututoru  läbi. Kõik suuredtükid wäikste kuulidega  laaditud! Ülearu meestele koogud kätte! Püstolid ja mõõgad ülesse! Kõik malmis? Silmapilk oliwad need käsud täidetud, ning malmis kõlas igast küljest. Tugemast waenlase ligi pidada, tüürimees;  kommanderis kapten, mitte üht pauku minu käsuta; pange tähele. Laew andis tüürimehe äkilise, raske muljumisele järele, ja ligistas ennast pitkalaselt  waenlase poole, kellest ta waewalt kakskümmend sammu eemal seisnud oli. suured tükid oliwad maid, üksnes waenlase poolt kõlas wahetpidamata mürin edasi, ning kuulid killustasiwad, käriStafiwad, löhkusiwad, mis neile ette juhtus. Kapten pidas wagusi seda tuld wälja. Koguni üks rõõmuhõiskaw naer mängis tema suu ÜMber. kui ta nä»; ->? r .r.» piilt w 1 Saarlane, 18S3.