lane suurt lugu. Peotäiest riisist on talumehele lõunaks küllalt. Iseäralikkudel kordadel, enamasti kuninglikkude käskude kuulutamiseks, antakse iga 4 wõi 6 nädali taga Söulis üks pintsliga kirjutatud ajaleht wälja. Korealased on kauuis  märksa maimuga rahwas. Nende maa on wiljakas ja harimiseks kölbulik.  Kusagil pole paremat riisi, kui Koreas; aga teda külwatakse nii mähe, et müümiseks midagi üle ei jää. Siidiussid siginewad hästi, kuid nendest ei hooli korealane suuremat.  Mägedes peab kulda olema, sest jõgedes leitakse sõmeraid, aga rahwas on liig laisk teda mäe seest wälja tooma. Kliima poolest on Korea Jaapaniga ühesugune. Harwa on sääl talwe kuudel karwakene külmem.  Korea mägedes asuwad pantrid  ja tiigrid, kuid korealane ei armasta jahti, seda peab ennem jaapanlane.  Koreal on palju põhjuseid, milledest ta omale kasu wõiks saata; kliima tingimised hää-päralised; maa pind harimiseks kõlbulik, ümber ringi sügaw meri, mille käärud esimesed sadamad wõiksiwad olla, ainus, mis puudub, on tööarmastus. Pika rahuaja ja rõhumise tõttu on rahwas tuimaks ja nüriks jäänud ja rumaluse mudasse wajunud, ta ei pane waesust sugugi waewaks. Rahwast peetakse lollakaks, aga see on eksitus; kahtlemata tuli see sellest,  et korealane wõõramaalaste küsimiste pääle ei taha wastata, ja teeb, nagu ei mõistaks ta midagi. Näeb naesterahwas (plikad ja ei» ded mitte) mõnda wõõramaalast, siis pistab ta punuma; on põgenemine wõimata, siis katab näo kinni; teeb ta aga mõnega midagi tutwust, mõistetakse ta kohe surma. Wõib arwata, et nad uiisugusel korral enam oma isamaalast kui wõõraid kardawad, mis ka näitustega tõendatud  on. Loomu poolest on korealased tasased,  juttu ajades wäga auupaklikud  ja meelitawad. Küsimise pääle: „Kudas teie käsi käib?" wastab korealane: „Armu abil, mis teie mulle selle küsimisega nõuutate, käib mu käsi hästi." Haige ütleb waa» tama-tulijale: „Selle tõttu, et teie mind waatama tulite, on mu termis parem." Jaapanlastega ainud, kellega korealane hää meelega räägib  juttu tehes, hakkab wiimane ikka sõnadega: „Teie olete nii tark," ehk „Teie olete nii wägew!" Matuse rongi wastu juhtudes, jätab korealane  selle seisma, astub puusärgi juurde ja pajatab : „Ma tunnen sk« gawat kahju selle woorusliku inimese surma pärast," ka siis, kui ta kadunud ei tundnudgi. Poisikestele õpetatakse ju maast madalast saadik, et meesterahwal teotaw on naesterahwa toas elada, ja niisugune ei lähe tihti mingi raha eest oma ema wõi õdede eluruumi.  Korealane ei tee pea ialgi oma naesega pikka juttu; ta peab teda liig palju endast alamaks. Kui lapsed täis ealisteks saamad, panemad wanemad nad paari ilma wähemagi pärimiseta, kuda nende südametega lugu ou. Tütarlaps ei wõi enne 20. a. mehele minna. Päew. ehk paar enne pulma kutsub mõrsja ühe oma sõbrannadest, ja see seob ta patsid, mis siiamaani õladel rippusiwad,  üles. Peidmees laseb ühe oma sugulastest sedasama teha. Naesewõtmiseui waadatakse mehe pääle. olgu ta ka 30 aastat wana, ikka nagu lapse pääle, kellele kõik kõlmatused  andeks antakse. Pulma päewal ehitatakse mõrsja majasse keset tuba pisut  kõrgem põrand, mis wõimalikult toredasti ära ilustutakse. Tulew abielu paar, kes üks teist weel kordagi  näinud pole, tuuakse sisse ja pandakse alusele wastastikku istuma. Silmapilgu istuwad nad magusasti, kummardawad siis ja lähemad iga üks omale poole. Pulma - päewal peab mõrsja wõimalikult wähe räikima,  iseäranis õhtul, mil mees talle kõiksugu küsimisi ja meelitusi ette puistab. Ta paneb meeste riided selga, istub nurka ja ootab, kuni mees teda nendest wabastama tuleb.  Ja see on kõik abielu on kinnitatud.  Korealasel on luba nii palju abi-naisi pidada, kui palju ta neid toita jaksab. Ühe naesega läbi-ajamine  on jäme mood. Korealased jagunewad kolme klassi: suurt sugu mehed, rahwas ja orjad. Mõisnikuseisuses on enamasti nende sõjameeste järeltulijad, kes praegu wulitsewa kogu isa-isa Miie aastasaja eest troonile upitasiwad. Nende päralt  on riigi teenistus, mis neile ka ainuks ülespidamise hallikaks on. , Pääle selle on suurt sugu sündinud inimestel weel mõned ees-õigused: neid ei wõeta wäeteenistusesse, nende elumajad on puutumata ja nad tohiwad  kodus jõhwi-mütsikest  iseäralik  wäärtuse märk seltskonnas kanda. Kui tähtsal korealasel raha puudub, saadab ta teenri mõne kaupmehe  wõi põllupidaja juurde nõudma. Annab see hääga lastakse ta kahti, kui mitte pistetakse puuri, näljutatakse  ja peksetakse, kuni ta nõutud  summa wälja higistab. Wõõrastemajades  ei tohi suurt sugu me- he käest midagi ka mitte waadatagi tema pääke. Suitsetamine niisuguse ligidal on keelatud. Mõisniknsugu on selle maa paise. On inimesi, kes kolme nelja päewa taga paljalt peotäie  riisi sööwad ja talwel koguni ilma tuleta ja ihukatteta elawad, aga siisgi tööd ei tee, et oma wäärtust sellega mitte alandada. Mõisnikusugu  ja rahwa wahel wõlme weel ühe wahe-klassi leida. Need on inimesed,  kelle mõni Põlw awalikult mõnesuguseid tuntud kohuseid täitis, nagu: tähetargad, arstid, tõlgid. Allpool seda klassi seisab talupoeg, kellel mingisugust politika tähtsust ei ole. Tapamajade juures teenijad on jälle ise-osakond, mis weel enam põlatud,  kui orjad. Härga, seda põlluharijat  looma, wõib üksnes walitsuse lubaga tappa. Põlatakse küll loomalapjat,  aga liha-müüjat mitte. Orjade hulka loetakse orja lapsed, inimesed, kes iseennast ehk keda perekonna pää orjaks müünud ja mahajäetud lapsed. Orja elu- ja surmaotsus on tema peremehe  käes. Kui see aga oma õigust ilma isräraliku põhjuseta tarwitab langeb ta kohtn alla. Korealased, kes oma õrnema suguga  nii karmilt ümber käiwad, jumaldawad  omi lapsi, iseäranis poegi. Mõni kord nälja ajal müüb isa küll poja orjaks, aga nii pea, kui ta tarwiliku  summa jaksab kokku koguda, ostab ta tema jälle; Priiks. Esimemeseks  asjaks õpetatakse poisikesele isa auustamist, aga emast lugupidamist  ei nõuta. Isa surma järele astub wanem poeg tema asemele. - - Koreas on wäga wähe sugunimesid, 145 ehk 155, mitte enam. Et perekondatn  wahel wahet teha, pandakse sugu nimele elukoha nimi juurde. Korea oli kaua aega Hiina ülemawalitsuse  ja ühes ka selle mõju all. Siin wõib samasugusest teadusest lugupidamist,  samasugust suurte mõttetarkade  auustamist ja kirjanduslikku eksamitte systemi näha, nagu Hiinasgi,  kuid „Taewapoja" riigis wõib inimene, nii rikas kui waene ta ka on, õpetlaste astmele ja esimeseks riigi mandariniks saada, see aga, kes eksami läbi ei tee, olgu ta siis ministri  wöi miljonäri poeg, ei saa kohta ega kotti. Koreas on lugu koguni teine seisuste wahelist ühetasadust  siin ei ole, alawa rahwa pojad  peawad ka alamate kohtadega rahul olema. Teadus on „keskmise klassi" osa. Tema liikmed waliwad ühe kaheksast päris ametist,  hakkawad  tõlkideks wöi õpiwad tähetundjaks  wõi lähemad arstide ja maalijate  kooli, kus kaartide, plaanide ja kuninga piltide walmistamist õpetatakse,  wõi seadusetunjate, raamatupidajate,  wõi minnaks uurmaakri kooli, kust ainuwalitsuse kella - direktorid ja järele waatajad wälja tulewad. See kell on iseäralik weewärk, mis weetilkadega aega mõõdab. Koreas on palju pottseppi. Korealased  õpetasiwad jaapanlased ja hiinlased porzelani walmistama, aga omal maal 'pole neil ainust selle töö wabrikut. Maa on mineralidest rikas, keegi reisijatest pole näinud,  et Koreas neid imeilusa wärwiga  brongs - asju walmistataks, mis rikaste majasid ehiwad; ometi on Korea see, kes Jaapani- ja Hiinamaa  esimesi kunsti ja kirjanduse sammusid tegema õpetas. Ka leidis Korea poolteist aastasada enne Europat  metallist kirja, millest Konfuziuse  Kung-Tsekia, trükitud aastal  1317, järele on jäänud. See on üks wanematest raamatutest ilmas. Neljandal aastasajal ikmus Budda usk Koreasse, kust Konfuziuse õpetus ta wäljatungis ja isewalitsewaks usuks sai. Rahwahulga usk on osalt ka isa isadest päritnd kohuste täitmine: kuninga, wanemate, manade, abielurahwal  üks-teise wastu ja sõbral sõbra wastn. Haritud rahwas peab Kongfuziuse õpetust kinni ja auustab hiinlaste püha kirja. Liida. elada 'ja tunda ning teada, et teine inimene palees hääd põlwe maitseb rahaga, mis õiguse pärast minu oma peaks olema." lPooleli.) Politika ringwaatus ja wäljamaa sõnumid. Saksamaa lehed awaldawad - nüüd alalõpmata arwamisimäs - suseadusteettepanekukohta. Kõige enam waewab neid see -.W-mus,  kas ettepanek riigipäewalt .< i pääseb wõi mitte. Nende päewaoe sees kirjutas Müncheni kõige tähtsam leht ~A llg e m eine Zt g." selle asja kohta järgmiselt: „Asjatundjad arwawad, et selle ettepaneku tulewiku üle enne midagi kindlasti ei wõi ütelda, enne kui Lõuna-Saksamaa katoliklased, iseäranis  aga hr. Gröber, siia tagasi jõudnud  ja oma seisupaika awalikult teatanud  'pole. Mis kiriklaste kommissionis  seni on awaldatud. peab maskecritud  (kinni kaetud) mänguks pidama.  . . Et kommission esialgusest ettepanekust wähe järele jätab, wõib ja nüüd kaunis julgesti ette ütelda." Berlinis ilmus wabameelsete leht „Vossische Ztg" teatab, et pea hulk tähtsaid teadusemehi,  kirjanikkusid ja kunstnikkusid suurele koosolekule kokku tulewad nõuupidamiseks selle üle, kuda kõige mõjuwamalt mässuseaduste ettepaneku wastu protosteerida. Meie teatasime ennemalt, et Lõuna' Saksamaal niisugune protesteerimine juba on alganud. Wõitlemine ettepaneku  wastu saab siis wäga suur olema. Kölnis, 24. jan. „Höln. Ztg."le teatatakse Antwerpenist, et surma mõistetud proua Joniaux kohtumõistuse  wastu appeleerinud lwastu waidlemise kirja sisse andnud) on, nimelt  ühe wormi-wea põhjusel. Rotterdamis, 23. Jan Au rulaewa ~Crathie" kapten on Aberdeenisse  sõitnud. Laewamehed, kelle wastu mingisugust kaebtust pole tõstetud,  on esiotsa siia jäänud. Laewa tühjendatakse, et teda siis parandusele  wõtta. Belgradis, 25. jan. Kuningas  Aleksander on juba Biarritzisse  jõudnud, kus teda kuninganna Natalia ja polizeimeister raudteejaamas  wastu wõtsiwad. Linn oli lippudega ehitud. Wienis, 26. jan. Galzias möllawad ikka weel suured lumetuisud;  sõit raudteel on wäga korratu. Bukarestis, 26. jan. Rumeenias  möllawad igal pool kanged lumetuisud; edasipääsemine raudteedel  ja muidu on wäga raskendatud. 36. jan. Üks „Wiener Tageblatt"i  kaastöölistest on hiljuti Zankowi  jutul olnud. Zankow on talle ütelnud: „Bulgarias on palju neid, kes endid Wenemaa poole hoiawad. Nad soowiwad, et Berlini lepingust kindlasti kinni peetaks. Kui prinz Boris õiget-usku ümber ristitakse, siis on äraleppimine Wenemaaga wõimalik.  Mina wõtan ministeriumi kokkuseadmise ainult siis oma pääle, kui lepitus Wenemaaga korda on seatud." Stambulow teatas, et uued aksisiseadused  bulgarlastele raskust teewad ja mujal Europas vaha meelt Bulgaria  wastu sünnitawad. Stambulow  tahab Radoslawowi toetada, ei kanna prinz Koburgi pääle wiha ja hoiab ennast ta poja Borisi poole. Stoilow ütleb, et Austria liig hilja aksisi-seaduste wastu on hakannd  protesteerima, mis pärast nüüd hilja on asja muuta. Ta loodab, et asi pea korraldatud saab. Sõnumid Hiina-Jaapani sõjaplatsilt. Londonis, 23. jan. „Central. News" on Wei -h a i -we i st järgmise  sõnumi saanud: „Kange põhjatuule  ja külma (20°! pärast ei wõinud  merelahing täna edasi kesta. Laewade laed ja köied oliwad kõik paksu jääkorraga kaetud. Admiral Jto saadis oma sõjalaewad Jung. tschengi lahesse, kus nad tormi ja jää eest kaitstud on. Kolmandal päewal pööras tuul soojema ilmakaare  poole ning Jaapani laewastik wõttis Hiina laewade ja kindluS- Märkide bombardeerimise uuesti käsile. Hiina laewad wastasiwad laskmise pääle wäga korralikult. Wäljamaa sõjalaewad waatawad wõitlust terawasti  päält." Seda ja teist. Kindel tahtmine wõidab Victorien Sardon lwiktorikn ssarduu),  pääle Eugen Scribe kõige kuulsam Prantsuse näitemängude kirjutaja,  oli oma noores põlwes sunnitud  ennast õige wiletsal kombel läbiajama.  Ta oli õiguse pärast Parisi tulnud arstiteadust õppima, aga peagi jättis ta selle teaduse kesaks ja hakkas kirjanduspõllul töötama. Ta kirjutas  lustmängusid ja kurblikka näitemängusid,  mis aga ialgi etendusele ei jõudnud, sest et nad midagi wäärt ei olnud ja elas üürilasena ühe lustilije  kingapaikaja juures erkritoakeses, sest et tal raha ei olnud omale varemat  korterit muretseda. See oli jooksma aastasaja teise poole hakatusel.  Selle juures oli ta wana alati ärk pää kõige kirjumate plaanidega  ja süda rõõmsamate lootustega täidetud. Oma kujutuswõimust kootud  unenägudes maitsis ta juba ette oma edespidist rikkust ja ühtis ja seadles õige südamliku lustiga õhulossisid  kõige herrandlikumalt oma maitse järele sisse, kaljukindlal usul, et ta tulewikus tõesti nende omanik saab olema, mitte üksnes õhul, waid koguni kindlal, kõikumata maapinnal. Wahest astus ta ühte kunstasjade kauplusesse ja silmitses sääl wäl;a-laotud  kallist warandust. Kui asjad õige ilusad oliwad ja talle meeldisiwad,  siis ütles ta wast: „Praegu ei ole mul raha, aga pärast poole ostan Teilt wististi seda siin ja toda sääl ära, niipea kui mu rahaline jõud lubab. Peate uimelt teadma. et ma näitemängusid kirjutan, ja sellega wõib põhjatu palju raha teenida. Rõõmustage siis, et ma edespidi Teie kaubasõbraks jään!" Ta jalutas rõõmsal meelel Parist ja Versailles jwersai) ümberkaudsuses  ja silmitses tähelepanemisega  säälseid lossisid ja uhkeid herberistd. Marly ligedal meeldis tolle iseäranis üks tore loss oma ajaga ja puiestikuga, nii et ta sisseastus  ja järele kuulas, kas ta wast müüdaw ei ole, ja kui ta tõesti müüa oli, kui suurt hinda tema eest siis umbes nõutaks. Kui talle selle pääle wastati, et see loss esiotsa weel mitte müüdaw ei olla, äga kui ta siigi edespidi wast müüdawaks peaks saama, olla ta hind umbes kuussada tuhat franki, siis wastas noor luuletaja: „Wäga hää! Ma ei leia seda hinda kõrge olema. Et ta ka praegu weel mitte müüdaw ei ole, sest on mul üksnes hää meel, sest et ma ostuhinda täna weel mitte wäljamaksta ei wõi. Praegu on mul üksnes seitsekümmend franki taskus. Aga pärast, kui ma oma näitemängude läbi olen rikkaks meheks saanud, küll me siis kaubaga korda saame Siis tulen ükskord jälle Teid maatama." Sellepääle kergitas ta wiisakasti oma kübarat ja läks oma teed. Lossi omanik ja ta aednik sest nendega oli Sardou juttu ajanud waatasiwad nii suure imestusega noorele mehele tagast  järele, et nad sõnagi lausuda ei mõistnud Noore mehe luulelik julgus oli nendele otse arusaamata. Wiimaks sai Sardou suure waewa järele ometi nii kaugele, et üks tema näitemängudest Odeoni teatris etendusile  wöeti. Tüki nimi oli Üliõpilaste  joogimaja." Aga Ladina linnajaos  elawatele üliõpilastele ei oluud see tükk sugugi meelt mööda, sest nad wilistasiwad, hulusiwad ja trampisiwad,  röökisiwab ja röhkisiwad nii hullusti, et see näitemäng hiilgawalt läbilanges ja teda ialgi enam ei etem datud. Iga teine teatrikirjanik oleks niisuguse nurja läinud katse järele oma julguse kaotanud. Sardou juures  'polnud lugu aga mitte nõnda. Tüdimata ja wäsimata püüdis ta oma näitemängulisi plaanisid edasi ajada, ikka kindlal lootusel, et tal ükskord ometi õnn on. Tema kindel püüdmine  leidis ka tõesti tasu. Ta sai wiimaks näitepõrandal wõidu ehk küll ennemini kawala asjatalituse kui oma luuleliste waimu-anncte tõttu. Õnne-jumalus naeratas talle wastu ja kroonis tema püüdmisi nii rohkete annetega, et ta peagi oma waese nooruse  - põlwe unenägusid wõis täide saata. Ta ostis toreda Marly ligidal  olewa lossi, mille hinna järele ta omal ajal oli küsinud, omale pärisomaks,  selle juurde weel Cannes'i (kanni) linna ligidal Wahemere kaldal  uhke suwemaja ja ehtis neid toredaid hooneid kõige kaunimate ja kallimate kunstiasjadega, mille ostmiseks  tal warandust küllalt oli. Kord peab olema! Alam ohwitser Marten oli kaua aega rügemeudi  kantseleis töötanud ja tahtis ka kord kodu minna armsaid sugulasi waatama. Ta astus oma rügemendi obersti ette ja palus seks luba. See aga käratas : „Kas sina kui underwits  ei tea, et seadus käseb seda kirjalikult teha?" Tean küll. kostis underwits, aga ei tea kudas teha!" „Hää küll," wastas oberst. „Jsmge kirjutuielaua juurde, ma ütlen ette!" Kui nüüd palwekiri walmis oli ja herra obersti kätte antud, kostis ta: „Palwekiri on õige, kahetsen aga, et luba ei wõi anda, m palju weel kirjutada!" Liig walus nali. Marschal Turenne seisis palawal sswisel päewal  walges ööjakis eesttoa akna juures, wärsket õhku hingates. ÜkS tema teenritest tuli tuppa ja pidas marschalli wormiriides majakokaks, kelle suur sõber La ise oli, astus tasa ta selja taha ja audis talle meheliku matsu kõige pehmema koha pääle. Kui wälk pööras ennast marschall ümber ja teener ehmatas, oma herrad  ära tundes, kas surnuks. Ta langes ta ette põlwili ja ütles: Auulik herra, andke andeks, sest mina arwasin koka olema." „Ei," wastas Turenne, löödud kohta õerudes,  „kui see kakokkoleksoluud,  siisgi ei oleks sa ikka pidanud nõnda üliaru kõwasti  wirutama!" Iseäraline komando wiis. oli weel selle aastasaja algusel Portugali  sõjamäel kombeks. Enne kui käsku päälehakarnisele anti, kästi waenlasele  tigedat nägu teha. Soldatid kortsutasiwad siis kulmusid. Pärast seda kõlas kä?k: Nägu hähti tigedaks! Käsuandja ohwizer katsus siis oma palet kohe Ligedaks kortsutada ning soldat d nõndasamuti oma käsuandja kombe järele. Taaramäelt. La vaatad paält da naerad venna tööd ja koolt, da kni ei kuulda sinu Käält, Liis oled pärast asja poolt. Liis valad palju valmisid, keerulisi salmisid, Xuid enam mõtteid kui su salmidss Ou öileami eesli sõnades. Wene-maalt. Kaugemalt riigist. Peterburist. Hiinast on praegu üks iseäraline saatkond  teel Wenemaal?. See saatkond saada kuulu järele lähematel päewadel Odessasse jõudma, kust ta muidugi mõista sedamaid Peterburisse  edasi sõidab. Salanöuunik Nikolai Pawlowitsch  Schischkin, kes praegu wälimiste asjade ministeriumi juhatab,  on juba 47 aastat riigi teenistuses  olnud. Ta on ühest kõige wanematest Wene aadeli-sugu perekonnast  pärit ja aasta! 1830 Peterburis  sündinud. Esialguse õpetuse sai ta Aleksandri lizeumis. Riigi teenistust algas Schischkin a. 1847 Jaröslawi kubermangu kanzeleis. Aastal 1853 astus ta wälimiste asjade  ministeriumi teenistusesse ja nimelt Aasia asjade departemangusse. Nelja asja pärast sai La Wene saadiku  juurde Parist koha. Sellega 23. Posti m e e s. 1895.