Postimees Nr. 215. Teisipäeval, 28. septembril 1599. VetjasKÜmneskotmas aastakäik. Tuleb iga päew välja, Üksnes mitte pühapäevadel, suurtel pühadel ega krsonupühadel. Kgal nSbattt ilmvS -räti sa. Toimetuse adresS: «.Postimsbe" toimewiele lurjewiS: Wene keeli: Vi, rss. «.Postimees",  r^/6. Toimetaja kõnetund: linna Raekojas, lehe talituses  kell l. „Postimehe" talitus ja trükikoda, kus ka muid rtittitöösid toinietatakse, on Jurjewis linna raekojas, sisscminek Suure Turu poolt. Tallinnas on abitali-I tus Harjuwärawas, Tesloni majas; Wiljandis abitalitus.  Lossi iml., Ellrich'i majas, A. Tõllasepp'a raamatukauplus. Starwas abitalituS, Waksali uul. Leinbaumi nmjas. Tellimise hind on: PvStiga 12 kau pSäle S r. k., postita 13 kun paäle » r « 11 ... 4r. S 5 k.. . 11 „ .. Sr. 70 » 10 „ » 4r. 30 f., , 10 . „ »r. 35 S „ . 3r. 85 k., . !» , .. Br. » 8 „ , 3r. 45 8 . „ 2r. 70 7 Ax. 05 k. . 7 ... 2 r. 35 « „ . 2r. S 0 k., . k . 2r. s „ . 2r. 20 k.. .. 5 . „ Ir. 7" 4 „ Ir. 80 k., . 4 . Ir. 35 s „ . Ir. 35 k., .. 3 . .. Ir. .. 2 r. 35 k. . 2 . l. 75 . 1 . ' k. 50 . 1 —k. 40 Wäljamaale 2 korda nädalis saates 6 rbl., iga päew saates 10 rbl. Üksik nummer 8 kop. Fuulutustepetit-rida 5 kop., lehe eesotsas 20 k. Kell 11 e. l. ülesantud kuulutused wõiwad wee selsamal däewal ilmuda. Tellida wõib ainult iga kuu 1. Päekast alates. Adressi muutmise eest wleb 10 kop. maksta sa wana adress ülesanda. saamata  Muud numbrid saadab lehe talitus ainult siis maksuta järele, kui nende tellimine 14 päewa jooksul pärast numbri ilmumist postile on pandud. Meie karjapidamisest. Mõisawalitseja J. Lillak. V. Meie näeme, et wõÄbümka puhast verd elajad meil otsekohe mitte kökbulised  ei ole. Waatamc, kas meie ära põlatud Eesti lehmast, tema puuduste ja vigade pääle vaatamata,  mitte asja ei saa. Kõige suuremaks  süüks antakse Eesti tõugu lehmale, et ta väikene olevat ja oma keha kuju poolest mitte ilus ei olla. Need on ainumad vead, mis temale leitud on ja ka leida Võib, kui neid aga ülepää vigadeks Võib arvata. Anname võõramaa loomadele niisugust halba toitu, kui Eesti tõugu loomad siiamaani on saanud, ja seda mõni põlv läbi vaatame, kas nemad oma keha kasvu poolest siis mitte väiksemaks ci ole jäänud. Miks ei või siis Eesti tõugu lehm paremal söötmisel suuremaks  kasvada. Näituseks on Pärnumaal Wändra lehmad palju suuremad kui mujal. Sääl on suured,  laialised rohurikkad karjamaad. Ma võin ise tunnistada, et Eesti tõugu vasikas hää ja loomuliku kasvatamise juures oma iludusega Angleri tõugu vasikast mitte palju taga ei ole, ja see on ju esimeses põlves. Siis olla Eesti tõugu sarwloomad hästi mit«e. karwalijed, mis ka karja ilu ülendaks. Välimise ilu pääle ei Wõi meie esialgusel mitte palju waadata,  sest hebeme ilu on eha-ilu. Wõib ju aegamööda üks wärw wälja walida. Ka wõõramaa loomad ei ole esialgusel ühe karwalised olnud, sest sagedasti on neil koguni teist karwa wasikas kui isa ja ema. Nüüd võtame aga Eesti tõugu lehma hääde külgede registri käsile. Eesli tõugu lehm on vähese ja halvema  söögiga rahul, Eesti tõugu lehma piim on palju rammusam kui ühegi teise meie maal ette tulevA võõramaa lehma piim, Eesti tõugu lehmade seas tuleb väga vähe kopq suhaigust ette, endistel aegadel veel koguni vähe, Eesti tõugu sarvloomad  kannatavad juurel mõõdul külma ja palavat ära, ilma et nad see läbi haigusi saaks. Kust on siis Eesti tõugu lehm need hääd omadused saanud? Wastus  selle pääle ei ole mitte raske anda. Igal asjal on oma kaks külge, nii ka sellel looma pidamise Viisil, millega Eesli tõngu lehm aastasadade! on pidanud ära harjuma.  Ta sööt on vähene, ja kõva tõcreline, seepärast harjus ta ka seda hästi ära seedima. Ta eluase oli külm seepärast harjus ta külma kannatama, misläbi ta tervis raudseks  muutus, ja selle tagajärjel ei hakka ka haigused ja tõbcd nii kergesti  temasse. Need hääd omadused  on Eesti tõugu lehm aastasadadel  omandanud ning meie ei pea neid ka mitte nii kergemeeleliselt metsa viskama. Meie leiame sellest hääd õpetust wasika kaswatamise tarwis. Lastagu  noored loomad iga päew tcrwe tali otsa wälja jalutama. Eesti tõugu lehmad on mitmegi Baltimaa suurepõllupidaja tähelepanemist  oma päüle tõmmanud, nagu wana Luckerbecker, õnnis Raadimõisa  walitseja Rosenpflanzer ja mitmed muud, on aga uueaja tuhinal  koguni unustusesse jäänud. Kas on aga meil veel võimalik puhast verd Eesti tõugu lehmi leida? Küll väga raskesti. Aga ometigi on niisuguseid, kus võõramaa loomade  tõug veel vähe halba mõju on avaldanud.' Eht'peame siis segaverd  loomadega katset tegema. tzn aga ka pea niisama! , löödul kovsuhcngust, kui puhastverd loomadel.» Kui meie aga suMitud oleksime segswerd loomasid pidama, siis segamä Eesti tõuugu sarwloomasid Angleri tõuga, aga mitte muuga. - Meil jääb siis kaks teed üle, kui oma karja paremale järjele tõsta tahame:  Kas parandgme ja ravitseme  oma Eesti tõugu lehmi, ehk segame  neid aygleriHgst. Angleri tõugu loomad ei kõlbä äga mitte segamiseks  võtta, kui nad kohe võõralt  maalt siia on toodud, vaid neid peaks ijeäralistes paikades kasvatatama,  meie kliimMa harjutatama ja siis alles teine eU kolmas põlv rahva Mte Välja. Mdma. Väikepõllumeestele  anMn va nõuu oma kasuwasikaid osta, kus tohtri tunhistuse järele  kari kopsukõbest vaba on. Kes aga' wõtaks kodumaa karjakaswatüse  korraldamise oma pääle? Kas suurepõllumehed? Esiotsa weel küll mitte, sest nad on wäga wõõramaa  loomadega kinni mässinud. Kas ehk meie Pvllutöö-kongress, mis nii ilus ja kaunis ettewõte? Ei wist küll ka mitte weel. Suure- ja wäikepõllumehe  loomad puuduwad üksteisega  ikka kokku, siis wöiwad ka ainult  juure- ja wäikepöllumehed ühel meelel ja nõuul meie kodumaa karjakaswatuse  parandamist möjuwalt kä- sile wõtta. Kaoks pea uhkus ja wihawaen nende seisuste wahelt, siis oleks asi pea korras. Väikepõllumeestele  aga annan ma nõvu, mitte nii kergelt wana asja kõrwale wisata, kui uut weel küllalt järele katsunud ei ole. Näituseks on Soomemaa  karjakaswatuses palju waremalt  hakatust teinud, aga ei ole weel oma kodumaa lehma kõrwale wisanud. Ei see ole igakord mitte parem, mis kaugel on. Lõppeks awaldan weel oma wabandamiseks  mõne sõna. Ma ei ole mitte wiha ega waenuga wõõramaa loomade üle oma arwustust teinud. Oli aeg, kui ma neist ka waimustatud  olin. Ma olen kõnelenud, mis mu meel mõtleb ja mis minu arwamise järele õige on. Kui keegi aga asjalikult minule wastab, ehk ta küll teise mõtteline on, siis olen ma temale tänu wõlgu. Meie põllumeestele  aga soowin ma, et nad oma ametile truuks jääwad, ja oma töö jõudu ja himu, mida aastasadadel  korjanud, mitte ära ei kaota, ehk küll wiimsel ajal selle pärli pääle kihwtised taimed pesitada tahawad. Wõitlus Rooma pärast. Ketis Z><Htt'i ajalooline romaan. Ümberpannud J. Itwes. Wiies raamat. 76 Teine osa. Edasi 1 Meil oli ratsawäest puudus. Rõõmusta, kuningas: ma toon sulle kuustuhat ratsameest ülihääde hobustega! Nad igatsewad wägitöösid Rooma lagendikkudel. Ainult üks soow on meil kõikidel: wii meid wõitlusele, Võitlusele Rooma." „Tänu sulle, mu sõber, sinule ja su ratsanikkudele. Ütle, Heldebrand, kuida on nüüd meie sõjawäe seis. Ütelge, teie paälikud, palju on teil igaühel mehi? Ja teie, kirjutajad, pange see kõik kirja!" „ Minul on kolmtuhat jalameest," hüüdis Hildebad. „Minul nelikümmendtuhat jala- ja ratsameest kilbi- ja odadega," ütles hertsog Guntaris. „Minul nelikümmendtuhat jalameest: Vibukütid, lingnmehed  ja odakandjad," lausus Rawenna krahw Gripa. „Minul seitsetuhat meest nugade- ja nuiadega," arwas  Hildebrand. „Ning sinna juurde Tootila kuustuhat ratsanikku ja neliteistkümmcndtuhat kirwekandjat Teeja poolt kuid kus ta on? ma ei näe teda siin." „Ja mina olen oma wäge, jala- ja ratsamehi, Viiekümne  tuhandeni suurendanud," lõpetas kuningas. „See on kokku sadakuuskümmendtuhat meest," kirjutas esimene kirjutaja, ja ulatas pergamendirulli kuninga kätte. Sõjaliku uhluse röõmuhelk käis üle kuninga tõsise näo. „Sadaluuskümmendtuhat Gooti meest: Belisar, kas peawad nad sinu ees sõjariistad maha panema ilma Võitluseta  ? Kui palju aega tarwitate te weel, et Valmis seada?" Siis tõttas must Teeja telki. Sisseastumisel oli ta Viimast küftmist kuulnud. Ta silmad wälkusiwad, ta Värises Vihast. „Aega? Mitte tundi aega enam; rutta kätte maksma, kuningas Witigis! Kole kuritöö on sündinud, mis Valju kättemaksmist nõuab. Wii meid otsekohe wõitlusele!" „Mis on sündinud?" „Nagu sa tead, piiras juba ammu üks Belisari Väeülem,  hunlane Ambatsug, hunlaste ja armeenlastega köVa Petra kindlust. Abi ei olnud ei lähedalt ega kaugelt loota. Ainult noor krahw Arahad ta otsis wist küll surma tungis oma Väikese salgaga mitu kord kangema piiraja kallale; ta langes wahwas wöitluses. Meeleäraheitmiscga kaitses Väike Gooti salgakene kindlust. Sest tuhandate kaupa oli Vaenlaste eest siia kokku põgenenud  abita Gooti rahwast, wanu raukasid, haigeid, naisi ja lapsi, Tustsiash Mateeriast ja Pitseenumist. Wiimati sundis neid nälg Vaba äramineku lubaduse wastu wärawaid awama. Hunlane lubas Vandega kõigile gvõllastele linnas, et ta Verd ei Vala. Ta läks linna ja käskis kõiki gootlasi suurde Tseeno kirikusse kokku koguda. Nii tegiwad nad, üle Viietuhande hinge, raugad, naesed, lapsed ning paarsada sõjameest. Ja kui nad kõik koos oliwad —" Teeja peatas jälestades. „Ja siis?" küsis Matasunta, näost Valgeks minnes. „Siis pani hunlane uksed lukku, seadis oma sõjawäe kiriku ümber ja põletas kõik need wiistuhat ühes kirikuga  ära." „Ja leping!" hüüdis Witigis. „Jah, nii kisendasiwad ka need õnnetud tule ja suitsu seest. „Leping," hirwitas hunlane, on täidetud: ühtegi tilka Verd ei ole Valatud." Wälja kõrwetada tulla gootlased Jtaliast nagu hiired ja kahju tegewad tõugud." Ja nii waatasiwad bitsantslased päält, kuida wiistuhat  gootlast, raugad ja naesed, haiged ja lapsed  kuningas  Witigis, kes sa kuuled? lapsed! hirmsat lämmatuse  ja tulesurma saiwad. Nii on lood ja sina sina saadad rahu saadikuid! Üles, kuningas Witigis," hüüdis Teeja, mõõka tupest tõmmates, „kui sa mees oled, siis üles kätte tajuma! Tapetule Vaimud käiwad meil ees. Wii meid Võitlusele! Vii meid kütte tajuma!" „Wii meid Võitlusele! wii meid kätte tasuma!" kajas terwest telgist gootlaste hüüd. Siis tõusis Witigis Vaikse rahuga üles. „Olgu siis nii, meie oleme kõik ära katsunud. Meie parem sõjariist on meie õigus; üles siis. Võitlusele!" Ta ulatas käesolewa pergamendirulli kuninganna kätte, er tooli kohal rippuwat sinist kuningalippu kätte Võtta. „Teie näete, Teodvriki wana lipp, mida ta Võidult Võidule kandis, on nüüd minu käes. Küll on see käsi Väetim, kui tema käsi kuid olge julged! Te teate, ülemeelne lootus ei ole minu meele järele, kuid seekord kuulutan ma teile ette: selles lipus kohab meile lähedane wõit, suur, uhke, tasurikas wõit. Käige minu järele! Sõjawügi hakkab kohe minema. Ülemad korraldage oma mägesid Rooma!" „Rooma!" kajas telgist wastu. „Rooma!" Kuues päütükk. Waheajal walmistas Belisar ennast pääwäega linnast ära minema, mille ta Johannese hoole alla usaldas. Ta oli otsuseks teinud gootlastele Rawennassc järele  minna. Siitsaadik ei olnud tema wõiduteel ühtegi takistust ees olnud. Tema wäiksemad wäeosad oliwad igal pool nii lausa maa, kui ka linnad ja kindlused kuni Rawennani ära wõtnud. Ja nii lootis ta, et sõjakäik warsti lõpeb; tarwis aga nõuuta barbarlasi nende wiimases peiduurkas meel surnuks pigistada. Sest kuna Belisar ise lõuna pool poolsaarel Bruttia, Lukaania, Kalaabria, Apuulia, Kampaania, siis Rooma Samniumiga ja Waleeria oli alla heitnud, oliwad ta alampäälikud  Bessas ja Konstaminus odameestest ihukaitsewäega, kes armeenlase Tsanteri, perslase Hauaraugese ja massageetlase  Eeshmani juhatusel, Tustsiat wötma saadetud. Bessas läks oma wäeosaga kindlat Narma linna piirama,  seda oli jellajal tormiga wõtta pea wõimatu ta seisis kõrge mäe otsas, sügama Nari jõe kaldal. Kats ainukest teed wiisiwad õhtu ja hommiku poolt linna: üks kitsas teerada läbi kalju lõhe ja teine keiser Augustuse ehitatud kindel sild. Aga Rooma sugust elanikud sundisiwad liuna kaitseks olewad poolsada gootlast oma alla, ja awasiwad siis Bessase  traattastele märamad. Samuti ilma mõõga hoobita heitsiwad Spoleetsium ja Peruusia alla. Jooma merelahe idapoolsel kaldal oli waheajal teine Belisari alam päülik, keiserliku õue ülemtallmeister Konstantinus,  kahe Bitsantsi pääliku, Jlliiria mäe ülema juhataja  Munduse ja tema poja Mawiitsiuse surma kätte tasudes,  kes sõja hakatusel Soloonia lahingus Dalmaatsiamaal hukka saanud, Sa loona ära Mõtnud ja oma suurema mäega wäheldased Gooti wüesalgad Rawenna poole taganema sundinud. Terme Dalmaatsia ja Liburnia oli selle järel bitsantslaste kätte langenud. Tustsias uitsimad juba Justiniaani hunlaste salgad, nagu me eespool nägime, terwest Pitseenumist läbi Emiiliani. Teistest lehtedest K i helk o nna-arstide ametisse panemine edeneb meie maal wisasti, ehk küll 1693. aastal Liiwi kubermangu  maanõuunikkndekogu selle kohta normaltingimised walmistas. Nagu „Felliner Anzeiger" teatab, on järelkuulamisel  selgusele saadud, et nimetatud  tingimiste 2. ja 3. punktis inääratud arsti tasumise eeskirjad raskusi tegewat. Neis punktides on öeldud, et arst iga rewisioni-hinge kohta 20 kop. saab, pääle selle prii korter, 2 wakamaad aiamaad, 40 sülda puid 450 puuta heinu, 200 puuta õlgi; sõitudel saab arst kummagi  kahe esimese tunni eest 1 rbl., järgmistel tundidel 50 kop. tunni eest; öö ajal 50 prots. rohkem jne. Takistuste kõrwaleheitmiseks antakse nüüd kuberneri seletuse järele kirikueestseisjatele  teada, et nimetautd tingimised  kirikukonwentidele ainult keskmise  palga eeskujuks peawad olema, kuna kohaliste olude järele kihelkonnaarstidele  ka madalamat palka wõib maksta; sel korral peab aga arsn palk kihelkonna - konwendi poolt kindlaks  määratud ja kubermangu - walitsuse  poolt kinnitatud olema. Püha päewasest p u h k u s e st. Wene kaupmehed kaebawad, et nende asi tagaspidi minna, sest wäljamaa kauplused ja kaubad tungida, kõrge kaitsetolli pääle waatamata, igale poole sisse ja Wene tööstusel ja kauplusel olla raske wäljamaa omadega  wõistelda. Nende meelest oleks tarwis wäljamaa kaubanduse wastu uusi takistawaid seadlusi maksma panna, et Wene kaupmehe seisus ometi wõiks õitsta. Selle kohta tähendab „S. Otetsh.", et sarnased soowijad ära unustawad, kuidas ainult  wäljaspidine warjamine neid wacnlaste eest mitte ei kaitse, waid et Wene kaubanduse sisemine kord muutmist ja parandamist nõuab, kui wäljamaalastega wöisteleda tahetaks. Wõimude tõstmiseks on kõige esimene tingimine haridus. Aast' aastast  hakatakse selgemini arusaama, et sarnaste taubasellidega, kes muud õpetust ei ole saanud kui seda, mida kaupmees ise temale rusika abil andis,  enam edasi ei saa. Saadagu ka aru, et wäljamaa kaubandus