Postimees N W. TeisipLewas, AR. januaril. M Kolmaskümnesühcksas aastakäik. Kolmaskümnesüheksas aastakäik. Tellimise hind on: Postiga aastas 5 r. k. Postita aastas 4 r. k. . V- . 2„60 „ , »/, „ 2„ - „ « , 4,, 3o „ 1 „ „ kuus —„5O „ kuus —„4O „ Iga üksik nummer 3 kop. Kuulutuste petit-rida d kop., lehe eesotsas 20 kop. Tellimisi ja kuulutusi wõtawad wastu: Jurjcwis (Tartus): „ Postimehe" trüki oda. Vares, Millistfer, Reinbaum, Lell, Weidemann, Kurig Tallinnas: ~Postimehe" talitus Harju wärawas! K. Busch, Kluge Ströhm, Niphardt Tõnismäel, Troll. Pärnus: Treufeldt, Dreimann, kaupmees Erikson. Toris: N. Martson. Sindis: kirschbaum.  Uue-Wändra : K. Trmkcrg. Kärus: H. Lemberg. Hallingas : Kuusk. Wiljaudis : Karow. Leoke. Leppik. Wäittaras : J- Mutl.mann. SnureslaauiS:  A. Hakkaja. Karksis: kirjutaja J.llmes. Põltsamaal : LeMerg, luimann. J. Terras. Otepääs:  ..Edasi" seltsi presid. E. Eisensck.nndt. Nuustakul:  Cickenfeldt. Wõrus: Vielrose. Gastron. W algas : Nudolst, P. Erüufeldt. K. Hiob. Nakwcrcs:  Knhs. P. Erna ja N Erna. Kilingi- Nõmmes : J. Reimann, T. Tammann. Kawilda: kaupmees C. Grnnderg. Oldres: J. Lammas. Pauditrcrcs: Inglist. Simouas : köster E. Petcrscn.  Narwas : Engorjcw, Cchönberg, Wacker. luhkcntalis : Paap. Kreenholmis : kuusmann. Paides: SeiKelberg. Kalles: Luuk. Keilas: Maaberg. Roseuwaldt. C. Tambach. Haapsalus: A. Koppel. Kimderg. Kuresaarcs : Lange. Waiknal:  Veidermann. Peterburis: Secland, Leopas, Aunbaum. Gatschinas: Wainow. üksnes mitte pühapäe w a d e l, suurtel pühadel ega kroonupühadel. Toimetus on Peterburi uulitsas nr. 3 (Hcnninqi platsi ääres) K. A. Hermann'i trükikojas. Tallinnas oa ..Postimehe" talitus Harju wärawas, Tesloni majas. Toimetuse adress liht- ja raliakirjadele: toimetusele. Wene keeles: rasoiu ..Postimees", Dpt-oiir., „Wanemuine" selts. Wanemuine ja Taara oliwad kaks Eesti muinasaja jumalat. Wanemuine oli laulu - jumal, Taara oli taewa jumal. Wanemuine  tuli Eesti muinasjutu järel taewast maha Taara-mäele za laulis siin oma jumalikka lugusid. Kas selle wana usu mõjul wöi ka muul põhjusel sai juba wanal hallil ajal Taaramäe  ümber Taara-linn, keda pärast  lühemini Tartu linnaks hakati  hüüdma, enesele alguse. Et endise Tartu nime sees Taara sõna marjul on, selle juures kahtlust ei ole. Et eestlased siia linna põhjendasiwad, seda ei ole imeks panna; oli ju koht nendele kolmekordse mälestuse poolest otse püha: laulujumal Wanemuine oli siia maha tulnud, Taara jumal  oli siin nagu asumas, ja walitseja Kalewipoeg oli siin mäel ka käinud ja oma ametile end kõlbulise näidanud olewat. Pääle selle jootsis Läbi Taaralinna  weel püha Ema-jögi, mis Eesli muinasaja jumalate isa Uku enese käsul oli kaewatud. Wanemuise laulu kohal, Taaramäe  ümber Ema-jõe pühal kaldal,  tahtis eestlasi elada. See on kerge mõista. Taara-linna asutamine oli, nagu üteldud, muinasajal, millest muud tunnistust ei ole, kui rahwa suhu jäänud muinasjutt. Aga linn hakkas tasuma ja seisab täna päewalgi alles. Ta elas aasta-tuhande ja -sajad läbi, siis tuli uus aeg. Kui Eesti rahnus  pärispõlwes ohkas, ei kadunud  ometigi mitte sootuks mälestus  muinasajast, waid on täna päewani ulatanud. Kui pime pärispöli möödas oli ja rahwas juba waimu poolest  oli toibunud, siis tärkas Taara-linna Eesti meeste seas mõte muinasaja mälestuseks ühte seltsi asutada. Nendele astus Eesti suur kirjamees J. W. Jansen  abiks ja nõuuks. Et Eesti rahwa seas laulu ikka kõrgeks on peetud, siis oli ka loomulik, et laulusets asutada ja sellele laulujumala „Wanemuine" nimi panna nõuuks wõeti. Palwekiri pdhjuskirjaga saadeti ülemale poole sisse. Säält siis ka tuli warsti kinnitus. Seda wiisi ärkas esimene selts Eesti rahwa seas. Praegu on Eest: rahwa seas juba paar sada seltsi. Kõik need seltsid on „Wanemuine" seltsi eeskujul ja märgil aega mööda tõusnud. Nõnda on siis Taara-linna selts „Wanemuine" õigusega kõigi teiste Eesti seltside mõtte- ja waimu-poolne isa. Isale aga tuleb auu ja lugupidamist anda. See koht, kus Lerwele Eesti rahwa seltsi-elule on põhjus pandud, ei tohi kellelegi halwaks peetaw olla, sest La on üks Eesti rahwa waimulise elu keskpaik. Juba see on meile üheks põhjuseks „Wanetnuine" sestsi kõrgeks pidada.  Aga siia juutde tuleb weel, et siin seltsis pea kõik meie Eesti tähtsamad mehed waimutööd  on teinud. Suur Eesti kirjamees õnnis J. W. Jannsen oli selle seltsi kaua-aegne president  ning juhatas selle kõrwal weel mitu aastat seltsi laulu ja pidas lugemata kordadel siin kõnesid,  mida seltsi liikmed ja muud külalised wäga hääl meelel kuulasiwad.  J. W. Jannseni terwe perekond wöttis „Äanemuine" seltsi elust wäga rohkesti osa. Jannseni unustamata tütar, Eesti kõrgeandeline luuletaja Koidula, ei ole silmapilgulgi ära põlanud oma wendadega Wanemuise seltsi näitelawale astuda ja siin Eesti näitlemise wõimule põhja panna. Kadunud riiginõuunik J. Miel- Berg, Tiflise obserwatoriumi direktor  on selles seltsis hulga õpetlisi kõnesid pidanud, ja tema süda jäi ka kaugel Eesti rahwast elades ikka soojaks Eesti rahwa ja ka „Wanemuine" seltsi wastu. Siin Wanemuise seltsis oli see ka, kus kadunud kirja- ja politika-mees  C. R. Jakobson oma kuulsad „kolm isamaa kõnet" pidas, mis pärast Eesti rahwa seas nii palju loeti ja mis palju kõnet tegiwad ja äratust andsiwad. Nõndasama on uinuma  läinud Leilow, Kunder, vr. Weske, Permann, Blumberg ja suur hulk teisi siin käinud ja kõnelennd, mis rahwale õpetuseks oli. Kui Eesti suur kirjamees ja laulu-isa vr. Fr. R. Kreutzwald  Wõru linnast oli Taaralinna  tulnud oma elu wiimseid Päiwi mööda saatma, siis tuli ka tema Wanemuise seltsi sagedasti  ja on siin mitmed kõned pidanud, mis tema puhast sugurahwa  armastusest kõige hulgani  amat tunnistust andsiwad ning mida kuuljad auustusetundmusel kuulasiwad. Kõik need nimetatud kõrgewaimulised  Eesti mehed on nüüd ammugi maailma elust lahkunud. Nemad on teisse paremasse maa- ilma läinud, millest laulik ütleb „Eesti waprad wanemad mäelt maitselt maatamad, pääs on neil elukroonid, mõidulaulud nende suus, neil on kuninglikud troonid,  kuldsed kandled palmipuus." Jah, nemad waatawad alla, see on teisest ilmast! Nendel  on õigus küsida: Kuda olete teie, meie lapsed ja järeletulijad, Eesti asja toimetanud ja juhatanud,  armastanud ja edendanud? Kuda olete tööd teinud oma sugurahwa  kasuks? Kuda olete ka selle „Wanemuine" seltsi eest hoolt kandnud, mida meie oleme põhjendanud, armastanud ja edendanud,  ja kas olete meie sülelast  ka kaitsnud ja tõstnud? Kui meie oma suurte surnute pääle mõtleme, kes enne meid on hingusele läinud, eks me pea siis ka nende algatud tööd edasi tegema! Wissisti on see meie kohus! Nemad on Wanemuise seltsi kalliks pidanud, kas siis meie peaksime teist wiisi tegema ja nendest endid nagu lahku lööma?! Ei see pea milgi kombel olema! Ka meie kohus on seda seltsi edendada ja teda laimu ja teotuse  puhul kaitsta —seda seltsi, kus meie kõrgeks peetud surnud kangelased on waärt arwanud käia. Jutunurk. India vürsti varandus. Kriminal - r v m a u. Conan Doyle järele EduardWilde. (Järg). 25 „Minu!e anti käjk, kahe sikhslasega öösel teatawatel tundidel ühte wäikest kõrwalist ust lõunalääne küljel wahtiba.  Kui midagi kahtlusi pidi nähtalvale  tulema, pidin ma oma Püssi laskma, mis pääle siis pääwahikonna poolt abi pidi saadetama. Kas aga abi sel puhul, kui meie kallale tungitaks,  weel õigeks ajaks sinna jõuaks, oli minu meelest wäga kahtlane; sest et Pääwahikord oli nähtawast kakssada  sammu eemal ja palju saalisid ja kogerikkusid meie wahel. „Ma olin kaunis uhke, et mind wäikeseks komandajaks oli tehtud, kuna ma ju liht nekrut päälegi puujalaga olin. Kaks ööd käisin ma kahe hindulasega juba wahil. Need oliwad suured metsikute nägudega  mehed: Mahomet Singh ja Abdallach Khan oliwad nende nimed. Mõlemad wanad sõjamehed, kes juba Cbilan Wallahi lahingus inglaste wostu olimad wõidelnud. Nad rääkisiwad  kaunis hästi Inglise keelt, aga minuga nad palju ei kõnelenud. Enuemini jeisiwad uad terwe öö koos ja wadistasiwad oma imelikku pudikeelt;  mina aga seisin wärawa ees ja wahtisin alla looklewa jõe ja suure liuna wilkuwate tulede poole. Trummide põrin, tamtami plärin ja mässajate huilgamine ja hulumine nad oliwad opiumist ja wiinast joobnud - tuletasiwad mäle terwe öö wahelpidamata teine pool jõge vlcwal kardetawat naabrit meelde. Iga kahe tunni tagant käis ohwitser, kes ööwahil oli, kõigi wahtide juurest  ringi, et ülewaadata, kas kõik korras on. „Kolmas minu wahiöö oli pime ja wihmaue. Niisuguse ilmaga tund tunni järele wärawa juures seista, ei olnud kellegi nalja-ast. Ma püüdsin  ikka jälle oma sikhslasi könelemisele  awatleda, aga peaaegu asjata. Kell kaks hommikul jõudis korra üle walwaja ohwitser meie juurde; see waheldas ometi wähegi öö igawust. Kui ma nägin, et minu seltsilised jutuajamisest milgi wiisil osa ei tahtnud  wõtta, tõmbasiu ma piibu wälja ja panin Püssi käest, et tikuga tuld tõmmata. Lähemal silmapilgul kargasiwad  mõlemad kaaslased minu kallale. Üks kahmas minu Püssi kätte ja sihtis mulle pähe, kuna teine mulle juure noa kurgu all hoidis ja wihasel näol mandus, et ta noa mulle ihusse tõukab, kui ma oimu liigutaksin. „Minu esimene mõte oli, et mehed mässajatega ühes nõuus on ja et see sala - kallaletükkimise algust tähendab. Kui sepoilastel meie wäraw käes oleks olnud, siis oleks terwe kants nende olnud, ja naeste ning lastega oleks tehtud nagu Cawnpores. „Sellel mõttel awasin ma juba suud appikarjumiseks, kui see ka minu wiimne häälitsemine oleks olnud. Mees, kes mind kinnihoitus, näis aimawat,  mis niu nõuu oli, sest ta sosistas mulle kärmesti kõrwa - „Ärge kära tehke! Kindlus ci ole hädaohus. Siinpool jõge ei ole mässajaid." „Diinu meelest oli, kui räägiks ta tõtt. Et ma surnud mees olin, niipea  kui ma karzusin, seda wõisin ma meeste mustadest silmadest lugeda. Nõuda waikisin ma siis ja ootasin, mis und minust tahaksiwad. „Kuulatage  Päält, sahib," ütles Abdgllach khan, suurem ja metsikum minu kaaslastest;  „nüüd teete kas rahuga kaasa meiega, wõi meie peame tmd hoopis  maitseks tegema. Asi on liig tähtjas, kui et meie kaua wõiksime aru pidada. Teie peate meie alla heitma ihu- ja hingega ja seda oma ristiusu risti pääle manduma, wõi meie miskame teie surnukeha sel öösel kindluse kraami ja lähme oma wendade juurde mässajate sekka. Mida te walite, kas surma wõi elu? Teil on ainult kolm minutit mõtlemise aega; sest kõik peab sündinud  olema, enne kui ohwitser jälle tuleb." „Kuda wõin ma otsust anda," wastasin mina „enne kui ma ei tea, mis teie minult nõuate? Üht asja aga ütlen teile: Kui asi kindlusele hädaohtlik ou, siis ei taha ma teiega midagi tegemist teha; siis tehke mind oma noaga sedamaid surnuks." „Kindlusesse ei puudu asi sugugi" ütles tema. „Meie nõuame teilt ainult, et teie rikkaks saaksite. See'ep see ju ongi, mikspärast kõik teie sugnwennad  siia tulewad. Kui teie meiega ühte nöuusje heidate, siis wannume me teile selle halja noa pääle kolmekordse wandega, mida üksgi sikhslane meel ei ole murdnud, et Teie oma õige osa saagist peate saama. Üks weerand saagist peab teie olema. Sellega olete missisti rahul?" „Aga mis warandus see siis on?" küsisin mina. „Atul ei ole mitte midagi rikkakssaamise wastu, ütelge mulle ainult kudas see peab sündima!" „Siis tahate manduda oma isa luude ja oma ema auu pääle, niisama ka Teie usu rist: pääle, et Teie meie wastu kätt ei tõsta ja ainust sõna saladusest ei ilmuta, ei nüüd ega pärast?" „Seda tahan ma manduda" tõstsin mina „kui Teil kindluse mastu mingit paha nõuu ei ole." „Siis wannume meie, mina ja mu seltsimees, et Teie neljanda osa warandusest veate saama, nii et ta meie nelja wahel ühetasa oleks ära jaotatud." „Meid on ju ainult kolm," tähendasin  mina. „Dost Akbar peab ka oma oss saama. Meie wõime Teile 100 ära jutustada, kuna me siin ootame. Sina mine wärawa juurde. Mahvmed  Singh, ja anna meile märku, kui nad tulewad. Meie teame, et manne mõõramaa meest köidab ja et meie Teie kohta wõime julged olla, sahib. Oleksite Teie mõni malelik hindu, siis oleksite wõinud oma maletemplites  kõigi oma jumalate juures manduda, meie nuga oleks Teie merest niiske olnud ja Teie keha wallikraawis.  Aga sikhslane tunneb inglast ja inglane tunneb sikhslast. Kuulge siis, mis mul Teile ütelda on: Põhjapvolistes  maakondades elab üks rajah (würst), kes lõpmata rikas on, ehk küll tema maa kuigi suur ei ole. Palju on La omalt isalt pärinud ja meel rohkem on ta ise kokku ajanud; sest ta on alatu loomuga ja laob oma raha kokku, ilma et ta seda tarwitaks. Kui rahutused algasiwad, siis tahtis ta löwiga sõber olla ja ka tiigriga - - jepoilastega ja inglastega. Warsti näitas aga tema meelest, kui näeks malge mees kadu, sest terwel maal oli ainult europlaste langemisest  ja surmast kuulda. Rajah aga oli ettewaatlik; tema tegi oma plaa- nid nii, et temale, mingu asjad kuda tahtes, wähemast pool osa rema rikkusest  ikka alles jääma pidi. Kõik kulla ja hõbeda jättis ta oma wölwkeldritesse,  aga kõige kallimad kiwid ja kõige haruldasemad pärlid, mis tal oli, pani ta ühte raudkasti, mille ta ustama sulase kätte andis. See peab nüüd kaupmehe mundris selle maranduse  „Agra" kindlusesse Looma, et teda sääl marjata, kuni maal jälle rahu on. Wõidamad mässajad, siis jääb mürstile ta kuld, saamad inglased  möitu, siis on tema kallid kiwid päästetud. Kui ta nõnda oma maranduse  oli jaotanud, astus rajah mässajate poole, sest et need tema piiridel tugemad olimad. Seeläbi aga sedo näete isegi sahib sai tema warandus nende õigisliseks omanduseks, kes oma lipule truuks jäänud. „See ebakaupmees, kes Ahmeti nime all reisib, on praegu „Agra" linnas ja soowib kindlusesse pääseda. Temal on minu poolmenda, Dost Akbar,  kes tema saladust tunneb, reisiseltsiliseks  kaasas. Dost Akbar on tõotanud teda sel ööl kindluse ühe wärawa juurde wiia; ja selleks on ta meie wärama wälja walinud. Paik on üksik ja keegi ei tea tea tema tnlemisest.  Maailm ei saa kaupmees Ahmetist enam midagi kuulma, aga rajah suure waranduse jaotame eneste keskes ära. Mis Teie selle kohta arwate, sahib?" „Worcesterhires peetakse inimese elu pühaks ja puutumataks; aga asi muutub hoopis teiseks, kui ümberringi tapmine ja põletamine möllab, ja kui inimene harjunud on igas küljes surmaga  kokku puutuma. Kas kaupmees elas wöi suri - oli minule ükskõik;