Postimees «2 W. Reedet, 7. j«u«U. M, NeljastSmueS aaStakäik. Tellimise bind 0N -. Pvötiga aoötaS br. I. PsStita aaLtaS 4 r ?. . V. . s. m . . . 2. _ . . . 1.35 „ . , . , kuus . 50 . W»s 40 Iga üksik vummerL krp. Kvuwtuste petit-rida 5 kop., lehe eesotsas kop. Tellimist wõtawad waStu lurjewiS (Tartus): P. Schmidt, Mäesepp M illistfer,Reinbaum,Karja.Lell,Airk,Weidemann, Naag. TallivuaS: wärawas, Busck Kluge Ströhm, Niphardt Tõnismäel, Trell.. Pjir««S k Treuleldt, Dreimann, Erikson. Neljakümnes aastakäik. s!. KrrrowSkv. ToriS: A.Martson. Sindis: Kirsch i-rvm. Uvf-N>andra: 5. Tomberfl. Kärus: H Lember.q. HaviugaS: T. Kentel. Zlmblas: A Viljandis: Karow, Leoke Leppik. TL aik-araS: J. Muthmann. Tuures-JaauiS: Hakkaja. Karksis: kirjutaja J. Jlwes. Põlt» Lciböerg. Jürmann, J. Tcrras. Nuusrvkul:  Eickenfeldt. Wõrus: Vielrose, Gaffron. salgas: Rudoksf, P. Grünfeldt, K. Hiob. Rakveres  : Kuhs, P. Erna ja N. Erna. Kilingi- NsmmeS: J. Reimann. T. Tammann, Kawilda: kaupmees C. Grünberg. J. Lammas. PaudiwereS: Jnqkist. Timonas: köster E. Peterson.  JöhtviS r Ll.Nobt. Nürivas: Grigorjev, Scbönrerfl  Wacker. Juhkcntalis: Pa«v. Kreenholmis: Kuusmann. Paideö! Seidelberg. Btalles: Luuk. KcilaS: Maaberg, C. Tamback. Haapsalus:?!. Kevpel. KuresaareS: Lanqe. Waiknal: Weidermann.  Peterburis: Seeland, Leopas, J. Linde- TsarSkoje-Gjelos: Wainoff.' Tuseö päeroal ükSueS mitte pühapäewadel, suurtel pühadel ega kroouupähadel. ToiwetuS on Peterburi uulitsas nr. 3 (Henningi platsi ääres) K. A. Hermann': trnüilojas. Tallinnas on Postimehe" talitus Harju wärawas, Test. majas Toimetuse adress liht- ja rahakirjade-e .Postimehe* toimetusele, Wene leeles: raÄvru Dpl-erk, Teretus pidulistele. Lindanisa kuulsasse linna voolab nüüd tuhandeid rahvast  kokku. Nende nõuu on Eesti laulu ja mängu kuulda, mis tuhandetest suudest ja sadadest  mänguriistadest nende kõrva kõlab. Wanad Tallinna müürid ja vana Kalevi kalmu mägi vaatavad nagu imeks pannes kõigi nende piduliste otsa, kes nüüd linna ruttavad.  Igast maanurgast voolab  eestlasi ja mõndagi muulast  Kalevi kalmule. Kui enam kui tuhande aasta eest wanal hallil muinasajal Eesti esiwanemad siin asusiwad ja Kalevi kuninga mälestust pidasiwad,  siis tuliwad ka nemadgi  siia mõni kord Eesti pidu pidama. Et Eesti rahwas  pärast pikka pärispõlwe jälle kord aastasadade järele siia end kogub, seda ei võinud  nendest küll keegi arvata. Eesti rahval on kord visa ja tugev loomus: Kõigist raskustest,  mis tal aastasadade jooksul kuni täna päevani on olnud, on ta ometi weel, elama jäänud, ja weel kõlab Eesti keel ja Eesti laul oma kodumaal armsasti ja ilusasti. Et kord weel Eesti rahvas jõuaks 6VVO lauljaga kooris oma laulu kuulutada, seda ei suutnud Eesti esiwanemad küll aimata. Nendel oliwad ka wanal muinasajal eneste laulud, ja need oliwad rahvalaulud.  Wõib küll olla, et mõni nüüd juba nelja häälega  kõlaw Eesti rahwawits nendelegi tuntud oli, kui nemad  ka teda ühe häälega laulsiwad.  Kui nemad oleksiwad seda võinud teada, et nende lapsed kord nii suures kooris laulavad, siis oleksiwad nad küll wissisti rõõmu tundnud. Kuid nende vaimud on Lindanisa  linnas ka meie suure pidu lauljate ja mängijate, aga ka kõigi piduliste ümber. Kadunud Kalevi vaim lehvib  kõrgelt mäelt alla pidurahwa  poole. Tema keha hingab sääl mäe sees, aga oma vaimu valab ta oma laste üle neid tublile tööle vaimustades ja toetades, et nad Eesti laulule ja mängule  weel maailmas kohakese võidavad. Meie leht ruttab ka Lindanisasse  kõigile neile lauljatele, mängijatele ja pidulistele wasta ja hüüab: Tere tulemast  kõik teie, Eesti tütred ja pojad, Eesti noorikud ja neiud, Eesti manad ja noored!  Tere tulemast kõik, teie Eesti laulu edendajad ja sõbrad,  olgu teie kaugest wõi lähedalt! Kõlagu teile Eesti laul Võimsasti ja armsasti wastu! Wõidku teid kõik Mana Kalew ise oma kalju maimuga! Ja tedretütar Linda,  kes linna nii armastas, et ta talle enese rinna nime andis, andku teie ihule hiilgawat  ilu ja häälele kenamat kõla, teie Lindanisasse tõttamad  Eesti tütred! Puhugu hästi, teie Eesti pillid ja pasunad!  Tere tulemast, kõik teie pidmahwas! Täna kihlab  end laulu wõim ja maim Eesti rahwusega: Hõissa, pulmad! Teie. kõik tulete pulmapidule, laulate pulmalaulu,  et Kalewi ja Linda Võimud rõõmu tüünemad. Tere tulemast Kalewi kalmul ja Lindanisa linnas mana Kalewi ja lõbusa ema Linda laste lapsed ja külalised! Tere armsasti tulemast! Laulupidu sõbrad ja wastased. Meie VI. üleüldine laulupidu, mis paari päewa pärast kätte jõuab, on oma osawõtjate suure arwu läbi igal pool täbel panemist äratanud. Mitte ainult Balti kubermangude, waid ka Wenemaa ajalehed teatawad sellest suurepäralijest ettcwõttest oma lugejatele, Nüüd, kus pidu juba ukse ees, on huwitaw tähele panna, missugust seisukohta keegi nendest tema kohta wõtab. See on ka kergesti  tehtud, sest et kõiki ajalehti, kes Tallinna laulupidu kohta oma mõtteid on awaldanud, pidu jöbradeks tuleb pidada, pääle Tallinna ajalehe Walguse,keda üksi.teise liiki tuleb arwata. Esialgul kirjutusi wad ka paar Wene lehte, „Rewelskija Js.restija" ja „Nowoje  Wremja" pool pilkawalt laulupidu  kohta, hiljem on nad oga seda jälle hääks teinud ja pidule kaunist kordaminekut soowinud. Ka kõik meie kodused Saksa lehed wõtawad pidust südamest oja ja soowiwad pidule  hääd õnnelist kordaminekut. Iseäranis  soojade sõnadega räägib ~Rijhk. Westnik" laulupidust muu seas nõnda: „Mõne päewa pärast arvatakse Tallinnas Eesti muusikaja  laulupidu, mida eestlased Keiserlikkude  Majesteetide kroonimise mälestused  kordu jaadawad. Wäga rõõmusta  w, et eestlased waewa ega kulu ei kartnud, et sel kombel oma südantlikku  osawõtmist kõige Wenemaa rõõmsast  sündmusest awaldada. Niisugustel  pidudel on rahwa hulga pääle kahtlejata õpetlik mõju niihästi isa- maalise otstarbe kui ka laulu ja muusika meelt ülendama wöimu läbi, aga ka selles, et üksikud inimesed laialises ettewõttes kaasa töötawad, mis kõiki üleüldist juhatust ja õpetust  täitma sunnib. See pehmendab meeli ja õpetab suurt hulka korrapidamisele  ;a kokkuleppimisele. Mõned on laulupidude wasta, et nad juuri kulusid nõuawad, selle wastu peab aga tähendama, et inimene ükspäinis leiwast ei ela, mõistusele ja südamele peab ka midagi -ndma. Soowime Tallinna Eesti laulupidule täielist kordaminekut, jovmime, et pidu osalised  selle tundmusega tasutud saaksiwad,  mis korda saadetud hää tegu annab, et nii hästi lauljad kui kuuljad  rõõmsa südamega koju tagasi pööraksiwad ja isamaa armastuses kinnitatud saaksiwad, mis nimelt selle upid elule kutsus." Nõnda Riia Wene lehe sõnad, mis iga pidulise südant rõõmuga täidawad.  Otse selle wastu räägib aga, nagu nimetatud, Eesti leht „W a l« g u s", sest tema '23 nr. juhtkirjaks on niisugune kiri ilmunud, mida keegi ei wöinud ette arwata. Sääl kirjutab keegi, kes ennast „piduline" nimetab, muu seas järgmised sõnad: „ ärge laske siis meie endiste pidude armast laulu ja muusika taktikeppi eesiulewal pidul mitte mõneks kubja, kiltri, wöi „direktori" orjakepiks saada, kellele ehk weel pääle rõhumist suud andma peab, kui kunagi rumalad lapsed, waid näidakem jällegi üles, et mehed oleme ja oskame omale eesjuhtijaid  seada jne." Ja sarnase kirja awaldanud see nõndanim. „piduline" Miggles. Bret Harte jutustus 5 „See kestis kaua, enne kui ma selle üksiku eluga ära harjusin, sest ma olin suure seltsiga ja rõõmsa eluga ära hellitatud. Ma ei wõinud ühtegi naesterahwast omale abiks leida, ja ühtegi meesterahwast ei suutnud ma uskuda. Aga sest, et siin ümberkaudsuses  elawad indianlased mulle aeg ajalt abiks oliwad ja ma kõik elutarwitused ligemast linnast endale siia saata lasksin, siis oleme, Jim ja mina, ennast siin kehwasti läbi ajanud.  Wahest tuled ka tohter Sakramentost  siia waatama, mis Miggles'i laps teeb, nagu ta Jimi nimetab. Ja kui tohter jälle ära läheb, siis ütleb ta: ~Miggles, sa oled üks waga hing Jnmal õnnistagu sind!" Ja siis ei tunne ma siin enam nii raskesti oma üksikut elu ega aja igawust. Aga kui tohter wiimati siin käis, ütles ta äraminekul  : „Kas tead, Miggles, sinu lapsest  saab ükskord weel mees, kes oma emale auu teeb. Aga mitte siin, Miggles, mitte siin!" Ja minu meelest  oli, nagu oleks tohter kurwa südamega  siit lahkunud . . . ja . . . ja siis. . Siin kadus Miggles'i hääl ja ta pää pimedusesse koguni ära. „Siit ümberkaudne rahwas on lahke minu wasta," ütles Miggles jälle pikema waikimise järele tule ligidale nihkudes. „Esiotja hulkusiwad  linnalajed siin nurgas ; aga nad on aegamööda aru saanud, et neid snn Larwis ei ole. Ja naesterahwad  on ka lahked minu wasta nad ei tule mind ialgi waatama. Siin oli küll õige igaw elada, kuni ma ühel päewal Joahimi metsast leidsin. Ta ei olnud mitte suurem, kui mi kõrgnlene, ja ma õpetasin teda käppa andma ja oma toitu paluma.  Ja siis on siin weel Polli see on harakas oh, see mõistab  nii palju kunsttükkisid teha ja lõbustab mu õhtuid oma latramisega, ja siis ei tule mulle meeldegi, et ma üksiku! kohal ainus naesterahwas 01en... Ja Jim siin," ütles Miggles jälle oma mana rõõmsa naeruga, kuna ta ise pimedusest hoopis wälja astus, „oh, te pamksite imeks, mis ta kõik omasuguse mede kohta mõistab. Wahest  toon ma talle lillesid kaasa ja siis waatab ta nii loomulikult nende pääle, just kui tunneks ta neid; ja mõni kord, kui me üksi oleme, loen ma temale need jutud säält seina päält ette. . . Oh, helde Jumal," ütles Miggles oma lahke naeruga, „sel talwcl olen ma temale ühe terme maja külje ette lugenud. Ma ei ole meel elodesgi niisugust meest leidnud, kes lugemist nii armastab, kui Jim." „Miks Teie seda meest enesele abikaasaks ei wõta, kellale Teie oma noore elu olete pühendanud?" küsis kohtunik. „Jah, waadake," wastas Miggles, „ega jee ometi Jimi wasta auus tegu ei oleks, kui ma ta wiletsat olekut nii kurjasti tahaksin tarwitada. Ja siis, kui me mees ja naene oleksime,  siis teaksime ju mõlemad, et ma kohustatud olen seda tegema,  mis ma nüüd priitahtlikult teen." „Aga Teie olete alles noor ja ilus. . ." „Aeg on juba hiliseks jäänud," sähwas Miggles järsku, „ja teie teeksite kõige mõistlikumalt, kui kõik magama heidate. Hääd ööd, poisid!" Ja Miggles jäi wait, tõmbas oma teki üle pää ja heitis Jimi tooli kõrwale maha oma paäd pillgilesele  toetades, mille pääl Jimi jalad puhkasiwad. Tuli kustus kaminas aegamööda hoopis ära. Waikselt mässis ennast igaüks oma tekisse ja peagi ei kuuldud  selles awaras ruumis enam muud midagi, kui wihma krabinat katusel ja magajate rasket hingamist. Esimesel ao walgusel ärkasin ma rahutu unest. Torm oli waikinud, tähed sirasiwad taewa wölwil ja katmata  aknatest paistis kuu, pühalikult seiswate kuuskede üle tõustes, selge walgusega tuppa. Ütlemata kaastundmusega  paitas ta leentoolil istuwat  üksikut kogu ja otse hiilgawal walguse wool näis ta selle naesterahwa  sügawalt kummardatud pääd ristiwat, kes oma juuksega, nagu ewangeliumis nii ilusasti jutustatakse, selle jalgu kuiwatas, kes talle kõige armsam oli. Isegi Juba Billi karedale tegumoele,  kes käsipõsakil nende ja oma reisijate wahel lamades, neid wihaselt kannatlikkude pilkudega walwas ja kaitses, laenas wagune kuupaiste pehmet  kuulelikku õhku. Siis uinusin ma jälle magama ja ärkasin alles, kui päike juba tõusnud oli ja Juba Bill ennast minu üle kummardades oma „astuge sisse" mulle kõrwa pasundas. Kohwi seisis meie tarwis laual malmis, aga Miggles oli kadunud. Meie otsisime teda weel maja ligidal  ja wiiwlesime kaua, kui hobused juba ette oliwad rakendatud. Aga Miggles'it ei tulnud tagasi. See oli selge, et ta meiega ei joowinud kombelikult jumalaga jätta ja meie hooleks jättis ; niisama ära sõita, nagu tulnud olime. 5! ui me naesterahwad olime tõlda upitanuo, läksime ise weel majasse tagasi ja pakkusime halwatud Jimile korda mööda kätt, mille juures meie teda iga käe surumise järele niisama pühalikult ta endisesse olekusse seadsime. Siis waatasime weel kord selles pikas madalas toas ümberringi, heitsime wiimse pilgu pingikese pääle, kus Miggles oli istunud.  . . Tõrkudes istusime meie wiimaks postwankrisse oma istmele. Piits plaksus ja meie sõitsime ära. Aga selsamal silmapilgul, kui me maantee pääle ära pöörasime, tõmbas Billi osaw käsi oma kuue hobuse ohjad nii äkisti pingule, et tölo ühe niksuga seisma jäi. Sest sääl ülemal  tee ääres kingu otsas seisis Miggles  lehmimate juukstega ja sätendawate  silmadega ja lipendama ninarätikuga,  kuna ta särawad hambad meile oma wiimast „hääd tecd wälgutasiwad. Wastuseks keerutasime  meie oma kübaraid. Ja siis hakkas Juba Bill kui meeletu oma hobuseid peksma, nagu oleks ta uut nõiduse mäge kartnud, meie aga langest  me oma istmetele tagasi. Ühtegi sõna ei olnud kuulda, kuni me ligemasse linna jõudsime, kus postitõld „Wabaduse" wõõrastemaja ees seisma jäi. Siis läksime, kohtunikuga  kõige eel, külaliste tuppa ja istusime tõsiselt joogilauda. „Kas teie klaasid täis on kallatud, mu herrad?" küsis kohtunik, pühalikult  oma malget kübarat pääst mõttes. Klaasid oliwad täis. „Hää küll siis! Joome Miggles'i termist! Jumal õnnistagu teda!" Wast ongi Jumal teda juba õnnistanud.  Kes seda wõib teada! Kreeta saar ja tema elanikud.  . Otto Leonhardil järele. Muistsel ajal nimetas Homeros Kreeta saart teda kiites „sajalinnaliseks".  Sel ajal oli see saar õitswal  järjel ja wägew; muinasjuttude?  nimetatud Minos ja kuningas Jdomeneus oliwad tähtsad riigiwalitsejad,  kes iscseiswat politikat ajasiwad.  Ja tõesti, kui loodus ühte maad iganes on õnnistanud, siis on see Kreeta.  Suwel kui talwel uhkeldab see saar igawesti haljendawate tammeja  kipressimetsadega, piniatega, myrthidega  ja õlipuudega. Lugemata õitswate lillede hulk laotab särama waiba wiljarikka maapinna üle. Õnnistatud raunatasandikkudest saadik  kuni kesk saarel olewate kõrgete alpideni lehmib wärske, kosutaw mere  õhk, mis lõunase päikese palamust jahutab. Õlipuu annab õli, siidi uss walmistab siidi, lopsakad heinamaad  pakuwad rohkesti loomatoitu, apelsinid, zitronid, pomeranzid ja wiinamarjad kaswawad uhkesti. Ägäa-ja  Jooniamere laente üle lendawad  laewad, mis kreetalasi teiste maadega ühendawad. Aga selle looduse poolest õnnistatud  saare pääl rõhub aastasadandest  saadik kuri saatus, mis tema sada linna waremeteks ja rusuhunnikuteks  on muutnud ja tema iVa miljonilise  rahwahulga on 279,000 hingeni wähendanud. Juba warasesti  kaotas Kreeta saar koduste tülide  tõttu oma wägewust ja iseseismust,  nii et ta 9. aastasajast saadik