sagest ette, et kogemata otse aknasse suhtub minema, nagu paari nädala eest ühel naisterahwal juhtus; muidugi pidi ta klaasi wälja maksma, mis puruks läks ja oma malu meel üle selle kandma. Wäga oleks soowida, et poolitsci seda keeldust kord meel waljumine annaks! Kuida kuulda, pidada wäikse wäina sülla ehitamine nüüd uuest jälle rääkimise alla wõctama. Noh, saab ometi kord imeks nähja, mis sellest wälja tuleb: kas saab ükskord nii kaugele, et senna süld ehitaksc! Õienduseks. Hiljuti seisis siin lehes üks tcatus, mida linna rahwa suust kuulsime, et siit paar noort meest oliivad plehku pannud, ilma wancmate teadmata. Teine neist olla wanemate nime pääle kusagilt 100 rubla laenanud. Nüüd käis keegi noor mees meie lehe toimetuses ja rääkis, et tema fee teine olla, kes Riiga läinud, aga mitte wancmate teadmata, maid läinud tööd otsima. Pühapäew, 26. Juulil peeti meil jälle nagu igal aastal kirikuaja püha. Et ilm ilus oli, sellepärast wõcti sellest iseäranis rohkest osa. Lanlulehed jagati wälja, millest sissetulikust kooli maja wõlgasi saab wähcndut. -- 26. Juuli homiku wara kogusiwad meie linna tulekaitse mehed endid seia manasse laewa sülda, kunaS musikandid ja peamees wäikese auurulaewaga  üles sõitsiwad, seltsi plagu, mis mõnda kuud Peeterburgis wälja näitusel oli olnud, waStu wõtta, millele Keisri härra oma käega ühi hõbedase naela oli sisse löönud. Konsul Schmid ja baron Pilar oliwad sellepärast Peterburgi  sõitnud, kes seda nüüd ära tõiwad. Sülla pääle astudes, pidas Schmid lühikese kõne ja andis lippu peamehe kätte, mille pääle Keisri laulu lauldi ja hurraa hüüti. Musiku mänguga ja hulga rahwa saadetust! liikus rong linna pritsi maja ette. Pärast lõunat läks nimetud selts Loodesse ja pühitses nagu igal aastal seda päewa „rohelises," millest pea-terwc linna rahwas osa wõttis. Loodes lõi häkra Schmid lippule meel ühe naela sisse. Märjamaalt. „Rew. Ztg." kirjutab: Ühe märatseja mässu üle mõisas on meile Märjamaalt järgmine telegramm tulnud: „Laupäew ööse wastu pühapäewa lõhkus üks trobikond inimesi kõik Wigala triphooned ära, niisama ka kõik lilled, puud, ilutaimed ja «viljapuud aias. Üle 200 palmipuu raiuti puruks. Selle pääle rikuti surnuaid taieste ära, kus juures palju ristisi ära purustati ja hauakiwisi ümber listi ning inimse roojaga  reostati. Järgmisi ööl süüdati nMawahi uueSte ehitatud elumaja põlema. Üks kurjategija on teada. Selle hirmsa teu põhjuste üle ei ole telegrammis  midagi üteldud. Järgmisel päewal kirjuta» seesama leht: ööse 22. 20. Juli wahel on Wigala mõisas häbemata tegu ära tehtud. Kõik kallimad  puud aias ja triiphoonetes leiti pühapäewa homiku maha saetud ja ära tükeldatud olema. Kahju on üle 3000 rubla suur. Kõigil wiljapuil oliwad kõik oksad ära kistud, lille peenrad ära rikutud lühidelt, terKe aid, mida 100 aastat hoolega haritud, oli hirmsa tegu ohwriks saanud. Aga mitte ainult puude, lillede ja taimede kallal ei ole wiha oma meelt lahutanud, waid ka surnuaed on kõige häbematumal wiisil ära roojastatud. Kõik ristid on maha kistud ja ära purustatud, lilled üles kistud ja hauad inimese roojaga reostatud.  Rist, mis landrath paron Ükskülli haua pääl seisis, on tükkideks tehtud. Endise Tallinna linnapea parun Aleksander Ükskülli rist puruks raiutud ja endise Eestimaa kuberneri hauakiwi, mis oma tugewusega wastu pannud on ära reostatud.  Järgmisel ööl süütas seesama kurjategijate seltskond ühe ehitusel olewa maja põlema. Kahtlus langeb ühe paha inimese pääle, kes juba enne mitmele korrale nuhtluse seadusega on kokku puutunud. Loodame, et õige trahw süüdlasi pea kätte saab. Harjumaalt. Naasikumõisas tehti minewal laupäewal hirmus tegu ära. Metsaomaniku  perekond oli mõisa lähedalt metsast püssipauku kuulnud. Laskja pidi arwamise järele mõni jahiwaras olema. Mõisniku kaks poega tahtwad laskjatscdamaid üles otsima minna, siisgi läheb wanem silmapilguks  wcel tuppa, kuna noorem, student H. v. G. otsekohe metsa tõttab. Waheajal kostawäd weel kaks pauku, mis laskja seisukohta üles annawad. Säälnäeb tatagaajajat, see pistab jooksu, kõmmutab, kui talle järele hüütakse, et ta seisma jäägu, ilma et ennast täitsa ümber pööraks, umbes iviie sammu maa päält hawlitega laetud püssi lahti, mille laeng student H. v- G.'le rindu tungib, ja kaub padrikusse.  Wend, kes waheajal juba metsa oli tulnud, kuuleb pauku ja kohe selle pääle hädakisa jookseb, sinna poole ja leiab õnnetuma were seest maast. Wahe aja pärast oliwad kolm arsti õnnetuse paigal; kes jõudu mööda abiandfiwad. Asi on järelkuulamisel  ja mõned kahtlased inimesed olla juba kä«S- Haawatu üteluse järele olnud laskjal, kelle nagu ta ainult kõrwalt näha wõinud, linnariidcd selgas. Loota on, et süüdlase jälgile saadakse. Riiast. Liiivimaa kuberneri herra annab Liimi „kubermangu teatajas" üleüldiselt teada, ej kauplemine puuõunade (übinate), ploomide, pirnide ja teiste puuwiljadega (marjad wälja arwatud) terwel Liiwimaal keelatud on, künni seki uuesti jälle luba antakse. Politsei ametnikud peawad suure hoolega selle seaduse täitmisel järel walwama ja süüdlased rahukohtu seaduse 29 artikli põhjusel wastutamisele nõudma. Talliunqst. Eestimaa rahwakoolide direktoriks  on Tshernigowi rahwakoolide senine direktor Seda juhtumist mäleStan mina ka, herra tohter, aga ma ei mõista .... Kuulge aga edasi, herra adwokad, mina kandsin minestanud proua sohwa pääle. Kõik elule kutsumise katsed oliwad asjata, mah elistasin. Sääl juhtusin ma kirjutus laua poole waatma. Paremal pool selle pääl seisis põlew küünal, põlenud paberi tükid langesiwad ümber kaud umaas, keskmine shahtel oli lahti, üks selle sees olew maike sala shahtel niisamuti; mina lükasin selle kinni ja suure shahtli panin lukku, kustutasin tulle ära see kõik sündis suure kiirusega ja wõtsin wotmed oma kätte. Nüüd esiteks tuliwad inimesed siia. Meie kandsime paroni proua, kes ikka weel minestanud oli, tema magamise kambri. Siin lükkasin ma wõtme kimbu tema pea-padja alla, kus nad, nagu ma mäletan, tema haiguse ajal ikka oliwad. Meie telegrahwerisime kohe preili Gertrude järele, kes Schweitsis oma wanemate juures elas. Lossi proua jäi selle minestuse järele mitmeks nädalaks haige woodi pääle ja toibus sellest wäga pitkamisi. Tohtri jutustamise ajal keeras ja muljus adwokad shahtli nuppude kallal, nüüd tungis korraga imestuse hüüe tema suust üks wäike sala shahtel oli lahti läinud ja mitmed paberid tuliwad sest nähtnwale. Need oliwad  korratumalt läbi segamine wissatud. Enamiste oliwad nad kirjad. Ometi oli nende seas üks paks, tugew kuwär mitme pitsatiga kinni. Kui adwokad selle päälkirja  lugenud oli, tõstis ta teda üles ja hüüdis: Siin on see otsitaw paber. Gertrude silmad oliwad kui kinni naelatud selle külge. Ameriklane seisis neiu kõrwal ja waatas põnewusega tema kahwatanud ja liikumata näo püäle. Adwokad astus paberit käes hoides ette ja ütles: Losfiprõua soowi järele teen ma tema testamendi lahti ja Teie preili Gertrude  Stauffacher, herra Kurt von Wrainstein  ja Dr. Frants Heller olete tunnistus meesteks. Tema nlurdis pitsatid lahti, tõmbas kirja kuwäri seest wälja ja luges: Mina Jsabella von Wrainstein, sündinud Estrelli, jätan oma terwet warandust, nii hästi liikuma kui liikumata kui see, mis ma teenijatele ja mõne heategewa asutusele tõutan süält ära wõetud on oma wenna pojale Alfons Estrellile, kes praegus Jspaania merewäe-ohwitser on, pärida. Oh oh! pomises tohter imeks pannes, kuna adwokad testamenti tegija allkirjad ja kuu päewa ja aasta kõik ära luges. Kurt wahtis laia silmadega Gertrude otsa, kes liikumata paigal seisis, tema nägu oli niisamma kahwatanud, nagu enne. Mis see on? peab see tähendama? Minu tädi ei wõi seda testamenti mitte terme mõistusega kirjutanud olla. Sellel ei wõi oma tähendust olla ! hüüdis Ameriklane.  Herra paron, teie ei ole seda aastat ega kuu päewa tähele pannud, mill see testament kirjutatud on, wastas adwokad. See paber on juba kümne aasta eest tema omanikust alla kirjutatud. Tema tähendus ja maksmine on kindel. See oli tema esimese raske haiguse järele, ütles tohter järele mõteldes. Ameriklane tampiS jalaga waStu parandad. Kas mu tädi ei ole suu sõnal teile midagi jutustanud omast wiimasest tahtmisest?  küsis tema. Adwokad raputas pead. Mina saan seda pärijale teadustama ja kohus wõtab seda pärandust üles, ütles tema tõsiselt, keeras puldi lukku ja pistas testamendi oma tasku. Tohter astus Gertrudi juure ja andis temale kätt. Waene preili! Seda ei olnud ma mitte ootauud. Ma ei saa aru, kuidas mu mana sõbrana nõnda tänamata ..... Mitte kaugemale tohtri herra! ütles Gertrud rahuliselt; minu heategija on seega juba küll minule teinud,et ta, mind hästi koolitada  ja kaswatada laskis. Mina ei ole ialgi tema käest raha ehk wara saada lootnud.' Selle testamendi teo juures ei wõinud mitte minu pääle mõteldud saada, sest et ma sell ajal alles oma wanemats juures olin. Jah muidugi, ütles adwokad; aru saamata on aga see mulle, et ta hiljem üht teist testamenti teinud ei ole. Kas teie ei ole neid wõtmed mitte wahest omast käest ära andnud? KaS pärast paroni prõua surma ei ole see asi teiseks muudetud? Mõlemate küsimiste pääle wõin ma ei kosta, waStas Gertrud. Haiguse ajal oliwad need wõtmed tema oma hoiu all ja pärast tema surma saatsin ma nad kohe teie kätte. Kas weel enne, kui minule tädi surmast aru andsite? küsis Kurt wahele. (Järg tuleb.) Saa r l a n e. 1892 32