Saarlane MP Aleiiidiiic pilitil!» ajaleht maa- ja liaaarahaialc. MM n° ss. Teisipkewal, 18. Juulil 1895. XII. aastakäik maksab: Saaremaal xooleS aastas t „ ~ Postiga saadetud aastas, A „ „ Pooles aastas 1 ~ Ä3 „ —4.— Ilmub igal tsiftpäettX»?. Kurrsaares nr. 17. Saarlase toimetusele, Kuresaares Iludus ja süütaus naesterahwaste juures. Enne kui meie neid kahte omadust naesterahwaste  juures hakame tähele panema, tahame esiteks küsida: Mis on ülepää iludus  ja mis on süütaus? Selle pääle wõime lühidelt kosta: iludus on kõige omaduste ühendus, mis meie iluduse tundmisele (aesthetikale) täielik näitab olewat ja mida meie sellega wõrdlemise wõimatuks tunnistame.  Näituseks nõuame meie ühelt täiesti ilusalt majalt kõikide jägude täieliku möötu, mida meie wõõra keele sõnaga symmetria'ks nimetame. Süütaus on täielik südame rahu, mida weel üksgi kirgede nool ei ole seganud; ta on ühe sõnaga öeldud waimuelu  iludus. Ja nüüd waatamc neid kahte omadust naesterahwaste juures, see on: nende wäljaspidist ilu ja nende waimuelu  ilu. Millas on üks naesterahwas ilus? Selle üle wõib muidugi jälle meie ilutundmus  otsustada. Haritud rahwastel on koguni teine mõte naesterahwa iludusest, kui harimata rahwastel. Kui meie näituseks  ühe ilusa Europa naesterahwa Ahwrika kahwrite juurde wiiksime ja neilt küsiksime „Kas on see naesterahwas ilus?", siis saaksiwad  nad wistiSti pääd raputama ja ütlema: „Ei, meil on ilusamad naesterahwad!" Ja kui meie nüüd nende iludusi soowiksime näha saada, siis saaksiwad nad meile rah- wusliku uhkusega üht naesterahwastnäitama, laia otsaesisega, lopsus põskedega, mis raswa kattest hiilgawad ja rõngaga läbi nina ehk kõrwa. Mis saaks aga niisuguse etenduse  juures küll ilus Europa naesterahwas ütlema? Seda jätan ma auusa lugejanna otsustada. See oli näitus haritud ja harimata rahwa otsusest ilu üle.  Niisamuti  nagu rahwused igaüks isemoodi ilu üle otsust teemad, nõnda lähemad ka haritud  ja harimata mehe mõtted naesterahwa ilu üle lahku, ja nagu wiimane juba paksu palet ja punaseid põske iluduseks peab, nõnda nõuab esimine sale keha-kaswu kõrwal korralikkusi näo jooni, sest ta paneb manade greeklaste ästhetikat wõi ilutundmuse õpetust  aina üksi maksmaks. Ja selleks on tal ka omad täielikud põhjused, sest greeklaste  haridus on weel praegu maksaw, nende kunstid leidwad weel täna päcwam imestust ja järel tegemist, ja kõikidel kunstidel  on ainukene otstarbe, iluduse põhjuseid  ära uurida ja ta wormidele kindlaid seadusi anda. Et aga iga haritud meestcrahwaS  siisgi weel oma moodi naesterahwa ilu üle otsustab, siis on see muidugi maitse, mis iga inimesele looduse poolt on antud, ja roomlaste wanasõna läheb jälle tõeks: maitse üle ei wõi mitte tülitseda.  Süütausele  ei ole aga ühtegi piiri ette pandud, ta on kõrge, üleilmlik jumalik säde; ta omanik  ei teagi, mis kõrge omadus tal on, ja kuda ta selle läbi jumalusele kõige rohkem läheneb; kui aga ta süütaus kaob, siis mast tunneb ka, mis ja kui palju ta on kaotanud:  alandlikku südant, hinge rahu, rõõmust  meelt ja üksgi maapäälne wägi ei wõi tale seda enam tagasi anda, mis ta on kaotanud: inimese seestpidist jumalust. Iludus on armastuse sünnitaja, süütaus  tema alalhoidja. Iludus wangistab  silmapilguks, et siis selle järele manaks ja igapäwaseks jääda, süütaus köidab jäävamalt  aga jääb ikka uueks ja haruldaseks. Iludus wõidab pääliskaudselt ja ruttu, süütaus seestpidiselt ja aegamööda.  Iluduse  wõimusest on kerge end lahti päästa, et selle järge õnnetu olla, süütaus aga köidab kõwemine, et ikka õnnelik olla. Iludus tahab hiilgada ja nähtud saada, süütaus õitseb üksi ja awaldab ennast mõnedele.  Iludust on iga uulitsa nurga päält leida, süütaust wõib kaua järelduseta otsida. Auustatud lugejanna, siin ma olen lühidelt  seletada püüdnud, mis tähtsus wäljaspidisel  ilul ja waimuelu ilul on. On loodus sulle ühe ilusa näokese andnud, siis ära arwa sugugi, nagu ei oleks sull tõsise õnne kätte saamiseks midagi enam maja; ma ütlen sulle: Sull ei ole meel midagi! Ära lase iludust omale wäärtust anda, maid anna ise iludusele wäärtust! Iluduse pärast imestatakse sind küll, aga sa ei teeni-lugu- Ilu ja süda. 50 K. Loiken'i uudisjutt. See õnnetus ei olnud aga sugugi nii pisuke kui esiteks arwati. Leenale kargas põrutud selgroo  sisse kange jooksja haigus ja tegi teda mõne nädala jooksul seljast nngaseks. Ei aitanud Nin enam apteegi rohud, ega tohtrite tarkus. Haigus  oli Leena selja inetumalt küüru tõmbanud ja sellest ei päästnud teda enam keegi. Jah, Kvigewõgeivama käes on kõik wõiwalik!  õhkas Juhan iseeneses. Kes täna ilus, kui õis wõib juba Home iluta ja inetu olla! See annab oga õpetust, et keegi oma ilu pääle suurustaba,  ega «Me olla wõi! ss. Mitu nädalat oli teatatud juhtumisest saati Ms miõda läinud ja Augusti kuu hakkas ka juba lõpule jõudma. See oli ühel pühapäewa õhtul, kui Paul z»g»st toas istus ja oma abikaasaga juttu, ajas. Wümaks luii ka mana Juhan, kelle juuksed  juba msre tädi halliks läinud oliwad, nende juurde ja hakkas nendega lahkesti juttu ajama. Rüüd lõpetame kõikide eraasjade Ae juttu ütle» Juban w.imaks, kui mitme asja Ae juba küllalt räägitud oli. Mina tahtsin sulle täna õhtul ühe Ehtsama asja üle rääkida. Kas minule üksi? küsis Paul—  Ei, sinu abikaasa wõib ka kõik kuulda, ko«Us Juhan; saladust selle asja juures ei ole! Ma olen malmis kuulmas! Noh, sa tead Paul, alustas Juhan, kuda lood nüüd minu perekondas seisawad. Minu ainus poeg Preedik, kes koha ja wara pärija oleks pidanud  olema, on nüüd täiesti ülekäte läinud, nõnda et temast enam midagi enam loota ei ole! Kui ma ära nägin, et Preedik täiesti mokkas oli, siis oli mull ka küll see mõtte, kõik oma tütrela anda ja sind omale wäimehcks wõtta. See mõtte läks aga luhta; Leena enese, mitte sinu süü läbi! Nüüd tuli jälle see kurb saatus, mis Leenalt esiteks tema ilu ja pärast ka auu rööwis ja siis weel see raske õnnetus mis tema termist ära rikkus! Sa näed nüüd, et mull oma laste pääle, nüüd enam mingit tulewiiu lootust ei ole! Mina olen juba mana ja langen ka warein ehk hiljem hauda, aga kellele jätan ma oma raha ja kõik oma elamise  kraami? Mis wõib minu wiganc tüttar nüüd selle kraamiga pääle halkata? Mitte midagi! KaS ma pean aga kõik oma koha, puumaa ja mu elamise kraami pärast oma surma ainult oma sugulaste  hooleks jätma, kes sellega, ei tea kui wennalikult  ümber käsivad? See oleks mõnus nõuu, aga pole just mitte minu meele järele! Ma teen parem ise otsuse kellele ma teda annan ja wõttan omale koha pärandaja juba ise sisse, kes kõige eest hoolt kandma hakkab. Mull ei ole selleks aga kedagi sündsamat kui sina; sa oled mind kaua aega truisti teeninud ja oled mulle alati tõsine sõber olnud, sellepärast annan mina kõik oma koha ja ka kõik oma waranduse sinule, ainult raha jättan ma Leena kätte. Aga ma loodan, et sa minu waese wigase lapsega, ka pärast minu surma, ikka lahkesti ümber käid, ja tema elu üles pidamise eest nii kaua hoolt kannad, kui tema wiletsad elu päcwad kestawad. Kui kõik nõnda läheb, siis saad sa ka raha, pääle tema surma parandama. Nüüd aga palun sind, mitte sugugi selle asja waStu waielda, kui ta sulle mitte koguni meele maotu ei ole, sest mtnu otsus on kindel! Ma olen selle tarwis ära pane pahaks ilma sinu teadmata,  kõik asjad juba joonele seadnud. Testament on malmis, puumaa on päris ja saab, kõige mu kraamiga, pääle minu surma, sinu omanduseks! See oleks arwamata suur häätegu! ütles Paul. Aga kuda wõin ma seda kõik waStu wõtta, sest - Midagi waStu rääkimist enam! ütles Juhan wahele. Mis ma sulle lubanud olen, see tuleb ainult hääst südamest ja kui sa mulle selle eest tänulik olla tahad, siis ei wõi sa seda parcmine,  kui et sellega silmapilk rahule jääd! Hää kül, kostis Paul, ma olen sinule, selle arwamata suure kingituse eest ütlemata tänulik! Ma tahan sinu soowimised kõik täita ja ei taha ka midagi pitkemalt selle waStu waielda, aga Noh, aga? Aga kas sinu sugulased ka sellega peaksiwad  rahul olema? Nemad on kõik rahul; Ma olen seda juba läbi teinud! Siis on muidugi kõik hää; aga Kas sa oma ogadega weel malmis ei ole? küsis Juhan naerdes. Aga kui sinu poeg Preedik tagasi tuleb? Juhani nõgu läks seda kuuldes wihaseks. Kelmidele  ja wargaisle ei anta kohta egu wara! ütles ta.