Saarlane tts 39. Teisipäewal, 25. Septembril 1890. VII. aastakäik. maksab - postiga saadetud aastas . Ä „ „ pooles aastas I „ Ag „ Ilmub igal korftpcrsiVcrt. Knresaares kanbanulitsas nr. 17. Saarlase toimetusele, Knresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab A kop. Uleüldink xolitikii lijaieht maa- ja lmiarahmalc Kuidas saaksime tublisi perenaisi? See on küll üks küsimine, mis wastust nõuab. Kui meie korra omad silmad praeguste  perenaiste seas laseme ringi käia, siis leiame mõnegi juurest seesugust suurt wiga, mille parandamisele raske on abi leida. Kuida wilja sees lustjaid on, nõnda on ka meie maja perenaiste seas niisugust, kes weel mitte ei tea, mille tarwis teda mees krooninud on: kas üheks maja kuninganaks  woi muidu üheks liitumaks liikmeks. Et siin praegus kõikide «igast üksikult nimetama  hakata, selleks tarwitaks meie rohkest ruumi ning miska wist suuremat tulu kellegile tooma ei saa; sellepärast on parem, kui meie ülepea ühte wiga näitame, millest see tuleb, et meie perenaised suuremast osast mitte nii ei ole, kui nad olema peaksid. Ühe perenaise peapüüdmine peaks olema, et ta oma maja korras ja puhastuses hoiab, et ta lapsi mõistlikult kaswatada oskab; ning lõppeks, et ta ka sööma walmistamisega osaw ja õppinud on. Peaasi on ikka puhtus ja kasinus, mis aga wäga mähe meie perenaiste talitusest wälja paistab. Läheb ta kusagile töö kallale, noh siis on ta nii ropane, et waewalt tunda wõib, kus tal silmad on; suurem osa töösid jaamad tal puhaS tegemata, sest üks töö tarwitab kõik see aja ära. Olgu küll, et perenaise töö nägemata on, aga siiski peab seda nii korra pääle seatud saama, et igal tööl oma aeg oleks ja mitte ühte pooleli ei jätaks, sellest see tuleb, et ta wiimaks ei tea, kust kohast pääle hakata. Mõni ehk tahaks siin küsida: Millest see siis tuleb, et nad oma tööd õieti ei oska ülewel pidada? Sellele kostan ma: See tuleb sellest, et nad seda ilmaski õppinud ei ole; iga töö tahab ju õppimist saada. Waadake: keegi wanem paneb oma wäikese tütre kooli, kust ta sugu lugemist ning kirjutamist õpib. Wanemate arwamise järele, pole ju ühel tütarlapsel wäga palju kooli tarkust tarwis. Pärast pannaks? teda siis õmbluse kooli, kus ta nii kaua käib, künni wiimaks parase noore neiu nime kandja on; seda mööda tuleb peiuke ja kroonib teda omaks naiseks. Soh, perenaine  ongi walmis! Päew pärast pulmi tarwis waatama hakata, mis süüa oma mehele tuleb walmistada. Sääl on mõni alles nii rumal, et kartuhwli koort õieti ei mõista päält ära wõtta; ta hakab nüüd maja talitust tükk haawalt õppima, mis aga kõik poolikuks jäewad. Säält see nüüd tuleb, et meie noored perenaised mitte nii osawad omas ametis ei ole, kui olema peawad. Noorelt pole neil aega seda oma wanematelt õppida ning koolist seda tarkust ka ei saa. Sellepärast oleks meie linnal ka üks majapidamise kool häda pärast tarwis olewat, nii kui praegus Rügas, v. Redeliene juures, kus noored neiud aastate kaupa maja- pidamist õppiwad, künni see amet heasti tuttawaks ja selgeks on saanud. Sellest koolist wälja tulnud neidudest wõib nüüd tõesti tublid perenaised saada. Kui meil siin ka üks niisugune kool oleks, ma arwan, et keegi wanem oma tütart senna õppima ei keelaks, sest igal naisterahwal on seda tarkust tarwis. Jah, see kool puudub meil; sellepärast oleks wäga soowida, et mõned targemad selle kooli tulu terasemalt tähele paneksiwad, ehk leiab siis wiimaks ka paremat nõuu. Meie Saaremaal on nüüd küll ühe uue asja asutamisega kidew lugu, aga ega siis ilmaski julgust kauta ei wõi, ju ükskord ajad paranewad. Lõppeks palun nüüd meel, et mõned meis noored perenaised mitte endid ei pahandaks, siin selle kõnelemise pärast, sest ega siis just kõige kohta ma ka midagi ütlenud ei ole, maid seda wiga näeb ju igaüks juba ise mõne juures. Siin tahtsin aga ainult näidata, kuidas seda puudust paranda wõiks, sest nõnda kaua, kui noored tütarlapsed kusagilt õiget majapidamise õpetust ei saa, wõime ikka küsida: „Kuidas saaksime tublist perenaist?" Isamaalt. Kuresaarest. Meie Kuresaare saksakeelne  uuendab omas 37 Nr. seda küsimist: kuidas meie laewa sadama parandamisega lugu on jäänud, mis juba kord heasti läbi rääkimisel oli? Juba oli- Kahe waenlase wahel. Saksa keelest ümberxannud N. Kann. 4 „Olete ükskord ometigi otsas oma lõugutamisega?"  ütles Jemmi kuiwalt. „Siis laske manad inimesed rääkida, teie olete meite käes, kui meie ise kõik neegrite käes ei ole. Hea küll! Tahate, mana herra, minuga paar sõna rääkida?" Mak Klure astus ette. „Teitel on tõsi, meie oleme teite käes. Rääkige siis I Head ei wõi meie küll teitest tõeste loota, selleparast et teie pettusega meite laewa tulite." „Laske hea olla!" naeris Jemmi heal meelel ennast püssi najale toetades; „ma ütlesin ju teitele, meie tuleme kui sõbrad. Oleks mina teitele hakkatuses seda ütelnud, et minu seltsimehed niisugused kollased linnud on, teie ei oleks meid mitte wastu wõtta tahtnud ja see oleks teite oma kahju. Mis teie siis räägite pettusest ja kawalusest!" „Meie ei taha selle üle mitte riielda," wastas kapten õlasid kergitades. „Mis teie tahate aga teha, et teie sell -viisil laewa pääle tulite?" „Hem teie peate seda aru saama! Meie oleme tulnud teid aitama ja selle eest tahame sõjariistu, riided, süüa ja juua saada. Meie oleme Srakarganud mängid ja olime nelja nädala eest meel ahelas, aga meie saime õnnega ära põgeneda." See oleks rumalus olnud, nüüd meel selle wasta riielda. Nüüd sai üks rahuleppitus  tehtud. Kapten pidi oma meeste eest seisma, Jemmi omade eest nõnda, et nüüd laewa pääl wiha waenu ei olnud. Jemmi läks nüüd oma meestega alla sööma ja jooma, aga püssid olid nende kõrwas, kui kardaksid nad, et kapten nende kallale tuleks. Kui nad weel jõid, hüüdis üks neeger ülalt, et kuus waenlaste paati juba üsna laewa ligidale tulnud olla. Silmpilk oliwad nüüd kõik mehed platsis. Jemmi säädis ennast oma meestega ühte ja kapten teise külge. Nüüd käskis Jemmi paatisi üsna ligidale tulla ja siis tuld anda. Paadid tuliwad ruttu ligemale. Mustad arwafiwad, et nad walgcid kergest ära wõita saawad, sest nad teadsiwad, et laewa pääl kuus meest oliwad. Nõnda oli nendel nõu, kahest küljest laewa kallale tungida. See arwamine ei olnud aga mitte õige. Sest kui nad kakskümmend sammu weel laewast eemal oliwad, kommandeeris Jemmi häkitselt „tuld" ja nüüd paukusiwad mõlemist  küljest püssid. Jemmi oli omast küljest käskinud ühe paadi pihta laska ja kuulid tegid siin nii mehisasti tööd, et paadi sees olejad mustad muist surnuks, muist hirmuga wee sisse kukkusid ja siis teise paadi juure ojufid. Uuest laskis Jemmi tuld anda ja seekord teise paadi pihta. Seekord nad tõstsid walju kisa ja sõudfiwad oma lootsikuga  ruttu kaldale. Teises külges aga oli raskem töö olnud. WiiS paati tuliwad laewa ääre ja ehk kapten küll oma meestega neile tuld andis, siiski tormasid neegrid laewa seinu kaudu üles ja hakkasiwad oma nuiadega wastu seinu lööma, nõnda et warsi mõned augud seina sees olid. Aga Jemmi, kes mustadele  weel korra tuld oli annud, tuli oma meestega appi ja nüüd hakkas üks lühike aga merine lahing. Neegrid arwafiwad et paljast kuus meest pidid laewa pääl olema, ja nende seltsimehed teisest küljest laewa pääle tulema ja walgete kaela langema. Aga nende arwamine oli wale, sest kuidas meie teame, oliwad need teisest küljest tagasi löödud. Mitte üks.neeger ei saanud laewa laele, sest, kes oma pead näitas, sellel ta oli silmapilgul kirmega pooleks löödud, ehk nuiadega, mis mustadest laewa laele jäiwad, ära joobutanud. Mitte üks ainuks walge ei saanud surma. Neegrid hüppasiwad ruttu paatide sisse. Eurooplased hüüdfiwad waljust hurraa ja saatsiwad weel kord surmawad kuulisi mustade sekka. 5. peatükk. Mitte üks meite sõbradest ja laewa pääle tulnud wangidest ei olnud suuremad haawa saanud. Selle waStu pidi musti mõni kümmend langenud olema, seda wõis nende wiha kisast kuulda. Laewa pääl sai arwatud, et nüüd mustad ära läheksiwad, aga see mõtte pettis neid, sest kui homiku tuli.