sõna: „Ärge kartke!" Ja kui ka praeguSgi mõned meie seast wilctsuse mängis peawad istuma ja elutormiS sõudma, siis ei wõi ka see nende jõulu rõõmu mitte segada, sest et ka mndc juure jõuluingcl pimedasse nurka ja tormama tormi sisse aStub ja ütleb : „Ärge kartke!" ~ . MikSpärast ei ole mcil siis mitte tarwis karta? „R ahu, rahu on maa pääi!" hüüab meile jõuluingcl waStu, „tacwalik rahu peab maa ilmaS walisema!"  Ja kui see rahu maailmas walitscma peab, siis ei ole ka meile sugugi põhjustkartlik olla. Rahuandja Õnnistegija ou ise ilmasse tulnud, Rahuwürst ilmale sündinud, kes kõiki meie rahurikkujaid meist eemale saab tõrjuma. Sellepärast wõime meie igal ajal kindlasti ilma kartmata oma elu teel käija ja kõik, mis meile ehk muret ja raskust pääle peaks tooma, tühiseks pidada. Ka nüüdsed kallid jõulupühad saamad meile seda rahu ja Rahuwürsti kuulutama. Olgem  aga selle kalli jõulu ande üle rõõmsad,  laskem endid jõulu pühade, kui ka kõigil oma eluajal selle rahu sees wiibida, aga laSkem ka oma tänu selle kalli ande eest taewa poole tõusta ja olgu alati meie südames see kiituse laul olemas: „A u u olgu Jumalale kõrges!" Karli tähelepanemine langes pea mööda ruttawate inimeste päält ühe nende maja wastu seisma majakese püüle, mis pisuke ja madal oli, ja mille aknad nõnda üle ja üle külmanud oliwad, nagu poleks sääl keegi sees elanud, ehk küll kaks poisikest, kes näljast tagasi nähti tulewat, sinna sisse läksiwad ja tunda andsiwad, et sääl elanikud  sees clasiwad. Kauba-nõuunik oli hilja aja eest sinna alewisse tulnud, sellepärast oli ka see majake Karlile täiesti tundmata, ja selle elanikudcga oli ta, nagu paljude teiSts majade elanikudega selles uulitsas täiesti wõõras. Wilets wäikcne majake, Milles külm ja puudus nähti walitsewat, mõjus sügawaöti Karli wainrn päõle, ja ta küsis oma õelt, kcS roast läbi läks, majakese elanikkude järele. Anna maalis kord sinnapoole, ja wastaS kergelt: Ma ei tea mitte, kes sääl elab, Karl, kes oina kaastundmist tundmata elanikkudega takistub tundis ja hoolimata waStuft sai, pahandas ennast ja ütles: Seda sa ei tea mitte? Kui ma sind suurte majade elanikude järile, Ml ja sääl oleksin küsinud, oleksid sa mulle küll teatust anda wvinud; ligemise majahurtsikukem  on sulle wäga wüikenc olnud. Sa istud igapäew siin akna ees, oga ehtcde ja oma hääpõlwe mured ei ole sind seda wällcst wilctsat majakest mitte näha lasknud.  Mere küllusest oleksiwad selle waese toa elanikud küll süüa wõinud, kui sa aga nõnda kaugele oleksid saanud, seda näha ja järele küsida. Waata oga. kuida aknad jäetanud on! Eks hüüa see wilets toake meie poole: Halastage minu pääle! Sul ei ole mitte ülekohus, waStaS Anna, keS kohkunult ja imestlcdes oma wenna ees seifis, See majake aga meie oleme ja olles lühikese aja eest siia tulnud. Ja meie maja uued korrale scadmised on palju aega wõtnud. Ma olen seda majakest küll näinud, aga nõnda wilctS ei ole ta minu meelest mitte olnud, kui sa minule seda praegu näitad. Ma tahan järele kuulata. Sa oled mind päris hirmutanud. - Oled sa ju ometi, waStas Karl, hoopis kaastundmiseta, künni minul, kes ma ennast nende asemel sinna majasse arwasin, siin soojas toas külma wärin üle selja jooksis. Seda ci mõinud ma tõesti mitte teada, ütles Anna naerateS, nagu arwaks ta wcnna järel-pärimiscl meel muud põhjust olewat kui kaastundmine. Millal ma seda teada saan, küsis wcnd, kes sääl elab? Pea, wastas õde; ma tahan mana Hanne sulle siia saata. Hanne tuli ja andis teatust. See majake sääl on ühe mana põlenud maja asemele ehitatud, külm, wilets pesa. Sääl elab puu-raijuja Toomas. Nõnda haa ja usin kui ta on; elab ta ometi wäga -viletsalt.  Tcma lesk õde jäi haigeks, suri ära za jättis kaks poissi järele, üks kaheksa, teine kümne aastane. Toomas armastas oma õde wäga ja ei lasknud talle haiguse ajal miskist puudu olla. Juba see neelis ta mõned rublad tagawara ära, ja nüüd on ta ka lapsed oma juure wõtnud, kes muidu waeste majasse olcksiwad saanud. Ta teenistus wõib küll mõnikord napiks minna pääle selle kõma tali. Sellest hoolima näitab ta ikka lahkes meeles olewat,  otse kui saaks talle taewast kätt surutud.  Wäga hüä. Hanne, ütles Karl; sa wöid jälle oma tööle minna ; Hanne läks. Karl aga istus weel tükk aega iseeneses mõtetes akna ees, ja arwaS ärkwal unel, hää meelega kaastundmuses Tooma ja kahe lapse pääle, kuda ta selle majakesele rõõmustawat  õhtut walmistada wõiks. Lõbusast ette-kujutusest sunnitud, kargas ta üles ja tõi usinast oma õe. Jälle akna juure minnes, rääkis ta, oma õde kinni pidades: Sääl putkas ütles õde, elab üks waene puuraijuja, üks õiglane mees, kahe poisiga, oma hilja aegu surnud õe isata ja emata waeStelastega. Anna, sa oled hää, sündlik ja aitad mind lõpetada, mis ma ette wõtnud  olen; sa wõid, sa pead seda, seepärast et sa neid waesid inimese mõni nädal hooletusse  jätnud oled. Ütle, mis ma tegema pean, sa armas, häkiline wend, waStaS Anna. Sa muretsed õhtuks mõned särgid,  ütles Karl, mis kaheksa ja kümne aastase lastele parajad on. Neid on ju mitme kaupleja juurest saada. Sinna juure ostad sa weel kaks paari sooje kingi ja kaks paari tublisid kindaid. Korwi täis õunu ja pähklid, ja ühe saia-kaku annab ema meile häämeelcga. Oota aga! Mina eile õhtu sundisiwad need mägilased  Tamme juures mind mängima. Sundisiwad sind? küsis Anna. No, nagu üteldakse; waStas Karl, nad narrisiwad  ja waewasiwad mind, künni ma mängima  hakkasin. Nagu näha, oli neil himmu minu raha järele; mul oli aga nõnda hää õnn, et ma neid mõni rubla kergem koju saata wõifin. Selle raha eest ostan ma weel täna enne lõuna üks süld kase-puid puu-kaupleja juurest, ja lasen neid sinna maha panna. Poistele ei saa ka mõned pildi-raamatud mitte meele wastu olema, ja kaks paari uiskusi peawad nad ka saama. Anna fuuteles wenda. Kõige Parem Isamaalt. Kuresaarest. Jõulu pühad on warsti käes ja igal poo! walmiStataksc kollide põewade wastu, sest igaüks tahab ju jõulurõõmust ka jõuluiikul meelel osa wõtta. Seda rõõmu ei walmista aga mitte üksnes igaüks iseendale, maid jõulude waõtu walmistaja süda tahab seda ka teistele malmis- Lada, mida ta king-tuSte andmise läbi teoks teeb. Jõulukingitused on stis need sõbralikud anded, mis jõutu rõõmu weel suurendawad. Kingitud saab mitmesugusid asju, aga kõige selle juures ärgu saagu ka kirjandus mitte ära unustatud,  sest hää kirjanduse kinkimise läbi an-itame ju meie kingiluse saaja waimu teritada ja woorust edendada. Wäga passilikukS jõulukingituseks wõiksiwad järgmised raamatud olla: „Moa, kus Jeesus elas," Karja õpetaja hr. Wvhrman n'i iseäranis noarcle rahwale, Kaarma õpetaja hr. Ederberg'i ..Katekismuse jutluse raamatud," hra Pertll ja teised jõulu lehes ja muud waimuliku  kui ka õpetliku sisuga raamatud.  Möisawalitsejatele  ja põllumeestele oleks ka wäga kohane ajakirja ..Põllumehe" toimetuse poolt -väljaantud ..Põllumehe kalender" 1898 a. jaoks olcwat, mis oma kiidunMnlile ja õpetliku sisu poolest nendele, kellel majapidamise ning põlluasjandusega tegemist -j- Õhtul 12. Detsembril lahkus häkilise istuja hr. Filc w S k y ära. Järele jäiwad abi—  Detsembri kuu alustuseS oli ülekäimine üle wäinde takistatud, nii ct Pärnu post mitu päewa Kuresaare tulemisega wiiwitas. saaks, kuhu meie oma raiskuläinud inimest «võiksime  panna. Sarnane masa saaks ka kõige paremini plaanitawa öömaja aset täitma, aga sääl juures wõib ta ka raiskuläinud inimeste parandamiseks tegew olla. Nõnda asutatagem siis tö vinaja, aga mitte öömaja. Estmise läbi «võime rahwa elusse parandamist, aga teise läbi halbtuse edenemist külwada. Karjast. RõõmuStaw on kuulda ja näha, et meie kogudus ära tunneb ja aru saab, kui suure hoole ja waimurikka andega tema hingekarjane  tcina seas waimuliku põllu pääl töötab. Talle on ka õnn waheti wahel oina wastu-arinastust  iscäralikudel aegadel teinale awaldada. Nii oli hiljuti leerilaste sisse õnnistamine, mil päewal lapsed auusale õpetaja herrale ja teina lahkele abikaasale  ühe liigutama tänukirja, ühes wäikese kingitusega, kätte andstwad, „ar«nastuse, auustuse ja tänu täheks!" Selles kirjas oliwad nad tõotanud:  „seda kuuldud elu-sõna, mis südamest tulnud ja seega nende südames maad leidnud ka südaincs otsani hoida." Tänukiri oli kõikide leerilaste poolt alla kirjutatud. Andku Juinal, et leerilapsed seda tõotust ka kõigel eluajal täita ivõiksiwad. Armastus ja auuStuS oma õpetaja waslu kutsus leerilapsi selle tänukirja andmisele. Sarnast armastust ja auustust ei ole aga mitte üksnes leerilaste südames, maid ka kõige koguduse südames suurel mõõdul ivalitjemas. Ja teisiti see ka olla ci wõigi, sest meie wäga armastatud õpetaja on ju ise kui armastuse hallikas keset kogudust, kes igale poole armastuses armastust «välja laotab. Kui meie juures sarnane wastastik armastus meel edasi saab wältanud olema, siis wõime kindlasti tõendada, et Karja kogudus edespidi  kristliku meele poolest ka õige kristlik kogudus, selle sõna täies mõttes saab olema. Jamajast. Matuste pidamine mana kombe ja pruugi järele on meie rahwa juures täita päewani  ikka meel pruugiks, kuna pulmade ja «varude X 51 Saarlane. 1897