tunda ivõinud, kuidas tema nägu ennast rõõmuliseks muutaS. Et oma tundmust aga marjata päris tema edasi: „Teie rahul olemist peab fiis küll wist raske ärateenida olema?" „Ja ning ei, üks naisterahwaS nimelt on mull wäga meeltmööda," ütles tema ruttu. Päewa paiste Elsa näu päält kadus häkkitselt, uurides waatas tema Schlichtingi otsa nüüd räägib tema wist omast onutütrest. Nüüd peab ennast näitama, kui ei puutuks see kellegisse. Elsa püüdis ennast kokku wõtta, ning õige külm ja hooleta wälja näha, püie ei läinud aga sugugi korda; Elsa tundis kuidas weri päha tõusis, pea oli paleke üleülvse tulipunane, koguni oma nina tundis tema punetawad. .Kas teie ei söönuks neiu nime teada saada preili Elsa?" „Kui teie seda ütelda tahate, miks siis mitte? mina ei saa seda kellegile ütlema." „Salaja seda hoida pole wajagi, mina soowiks parem et kõik seda teada faaksiwad," wastas noor mees naeratades. Asi on siis nüüd nõnda kaugele juba onu tütrega jõudnud, et kihlused awalikult teada antud saada soowitakse, nõnda mõtles Elsa, kuna silmad waSta tahtmist niiskeks lõiwad. „Teie ei anna mulle waStust, kas olen teid pahandanud? andke andeks, mina ei oSka naisterahvaga ümberkäia, mina olen üksikult üleSkaSwatud, onu mõisa Ml ei olnud noori neiufi, seega on minul siis ainult meesterahwaga tegemist olnud." Nende sõnade sees ei olnud midagi liigutawat a»ja, aga see on meie juures sagedasti, kui tunneme, et kellegil meie kohta kaastundmust on, et meie tundmused siis meie mõistuse üle wõitu saamad, ning meie niisugusel korral ennast nimetamata õnnetumad ning kaastundmust igatsejad tunneme olewat. Elsa silmast meeris suur pisar. Ruttuga tõstis tema lillekimpu, mis tema käes hoidis näu ette. Pisar meeris lillekimbu pääle ja jäi ühe walge õrna õie pääle peatama. Schlichting kumardas üle lillekimbu ning surus omad huuled lille pääle kuhu pisar langenud oli. „Mina palun teid Elsa, ärge nutge, mina mõtlen tõeste heaSte teie üle, mina näen teid heameelega rõõmsa olewat ja soowin et teie seda ikka olema saaksite, mina armastan teid kõigest südamest! Mõni asi tuleb häkitselt, mina ei oleks wõimalikuks arwanud, et tema nõnda järsku tulema pidi, aga nüüd ta on ometi tulnud, ning ei anna ennast muuta. Teie olite mull juba, kui teid esimest korda näha sain, kohe meele järge, täna aga meel hoopis, hoopis rohkem. Minewal korral ei julgenud seda meel ütelda, täna aga julgen küll, sest et näinud olen et Teil üks pehme süda on. Siis arwasin seda teie silmadest, täna olen seda teie olemisest näinud." Tema ei olnud ilmasgi enne ühe naisterühmaga  sarnatselt kõnelenud, ainult üliõpijaid  oliwad tänini teda nõnda tuliselt rääkima kuulnud. Elsa südames wõitlesiwad mitmesugused tundmused. Tema armastas teda, oh missugune  õn! aga ometi ei wõinud sest midagi wälja tulla, tema oli ju ühe teisega kihlatud! Tema rääkis sellest kui omast saatusest: „Mina ei oleks wõimalikuks arwanud, et fee nõnda tulema pidi, aga tema on ometi tulnud, ning ei anna ennast muuta." Ja, ning kuidas pidi see asi ennast ka muuta andma? Kui kaks meest üht neiut armastawad,  ning kumbgi taganeda ei taha, siis aStuwad kaksik wõitlusele, sääl andwad surmamise riistad otsust, ning see, kes elama jääb, saab neiut enesele aga kaks neidu, kas tohtiwad nemad ka kaksikwõitlusele Ühe mehe pärast astuda? Oh sa taewas! on need aga ka mõtted, mis inimesel peast läbi lennata wöiwad! See oleks ju selge pat olewad teda tema onu tütre kääst mägise ära wõtta ning omale pidada. Onu tütar armastas teda ka wist nõndasama palawalt, ehk tema küll mana ning inetu oli. Elsa oli niisugust mõtteid korrutades üsna kogemata kombel lille, mille päält tema pisara äramusutanud oli, oma huulte waStu surunud. Nüüd olen teda musutanud, ehk see küll mitte otse teel ei sündinud, oli see ometigi suutelemine, mõtles tema kohkudes. See pidi aga ka esimene ning wiimne selle sarnane tegu olema, wabandaS tema ennast omas südames. Hiilgawate silmadega, täis armastust waatas Hans Schlichting enese ees istuma, oma nägu lilledega ärawarjawa Elsa pääle, ainult walge otsa esine tumedate kulmudega paistis lillekimbu marjust ära. Hulga aja järge tõstis Elsa oma pead ülesse, Schlichting kohkus Elsa tõsist kurba nägu nähes. „Teie ei anna minule wastust preili Elsa, mina lootsin wastu armastust teie poolt leidma, kas olen tõesti oma arwamisega eksinud?" sosistas Schlichting. (JSrg tuleb) hobusega ära, aga mitmega ta säält siia tuli, wõib igaüks ise arwata. 240 puuda pidi seda olema, mis Nowembri-kuust saadik tulemata oli. Palju wõisiwad meel Jõulust meele tuletada, sest kingitused, mida Jõuluks saadeti olid jo ka tulemata,  mis aga nüüd alles kätte tuliwad. Soowida oleks, et niisugust pitka posti ootust edeSpidt enam ei tule! Saaremaalt kirjutakse „PoStimehele" järgmiselt:  Saarlastel on käeSolewal talwel palju wäinade pärast kaebada. Raske post, raha kirjad ja pakid, on 20. Nowcmbrisi saadik ikka alles tulemata ja minemata. Kõik Jõulukingitused  on wäinade taga. Kerge post, mis muidu 2 korda nädalis kirjasid toob, on Januari-kuul ainult kaks korda tulnud. Imelik on asi aga iseäranis  selle poolest, et aurulaew „SiiriuS" alati inimesi ja kraami wäinadcst üle on wedanud, aga mitte posti, sest posti walitsus pole temaga kaupa teinud! Nüüd Webruari-kuu hakatuses, on mõned päewad külma olnud, nõnda et wäinadel jääkate pääl on ja kerged postid üle pääsemad. Loodame ka mariti rasket posti tulcwat. Wäinad on ka uute kohtute tulemist takistanud. Nagu teada, paniwad 28. Nowembril manad kohtud oma ameti seisma, aga esimised uued kohtuametnikud tuliwad alles Jõuluks siia ja alles Januari lõpul on uued kohtud oma tegewust alganud. Sellest ei näe meie ainult seda, et wäinad nii pahad on, waid ka seda, et meie Saarlased nii head inimesed oleme, et paar kuud ka ilma kõhtudeta läbi wõime saada. Koolid teemad ikka manal waiksel Saarc-wiisil oma tööd. Meie Kaarma koolmeistrite seminar, mis ainus Eesti keeleline seminar nüüd on, on nõnda õppijatega täidetud, nagu seda weel siitsaadik pole nähtud. Ka Ülcmaaltgi, Karuse, Ridala kihelkonnast, on sääl kaSwandikkusid. Kaarmalt. 6. Fcbruaril, pärast lõunat poonud ennast Muratsi mõisa karjapois üle» pööningule ära. Mis asi teda niisugust koledat tööd tegema sundis, on teadmata. 32 aastat olnud ta wana ja ka üsna wiisipäraline! Kurb lugu! Mustjalast. Säält poolt saadeti meile järgmine  kiri, mis nii käib: Uudised. Uus aasta toob uued päewad, ka nõndasamuti uued asjad ja uudised. Ega sest suuremad wiga pole, kui uuel aastal, ivana aasta sündmused, uue aasta uudisteks nimetaine, sest wana aasta loppis jo oma wanadustega ja mis uuel aastal teada saame, on jo uudised. Noh, mis ma sest nõnda pitkalt seletama hakan, mis uudis on, see pole jo ka mo siht mitte, ma pajatan parem paari sõnaga, mis uudis mul teadupärast on ja ka teistele jagada wõin ja tahan. Enne, kui wana aasta uudistest midagi teadustan, pean enne, ehk küll natuke wastu seadust teen, ja ära unustan, et „uut wana pääle saame," uue aasta uudist rõõmuga nimetan. Meie kihelkonna postiwedamise tarwis sai suur, mustast nahast postikoti tehtud, millega „Saartane" julgcSte wõib Mustjalga saadetud saada, kuna enne sagedaste  karta oli, et läbi koti põhja oleks wälja libisenud, kui meie postimees mitte nii hoolas ei oleks olnud ja teda mõne nõela pistmega poleks kokku trümpeldanud. Selle uue aasta uudise panen ma seepärast wana aastaste ette, et nüüd rõõmu laulu lauldes julgeSte wana aasta uudifid wõib «Saarlasele" saata, sest wana waub jo ikka uue sisse ja noor kannab wana. Ansekiilast. Kiriklikud sõnumid. Mööda läinud aastal sündisiwad siin koguduses 88 poiss- ja 30 tütarlast; surnult sündisiwad 2 poisSlast. Surnud oliwad 28 meeste- ja 34 naisterühmast. La ulatud saiwad 17 paari. 20. Januaril, pärast lõunat uppus Kaugatuma küla mehe H. W. 12 aastane poeg ära, kes Tiirimetsa kiriku koolist koju tahtis tulla. Äeri perete kohast on tema otse üle mere nurga tahtnud Kaugutuma küla poole tulla, aga jae oli nõrk, nii et poiss sisse wajuS. Õnnetuma häda oli küll ka maalt nähtud, aga nõrga jõe pärast ei pole wõimalik olnud nii ruttu appi minna. Wanemate kurwaZtus olla wäga suur! Rakiverest. Rakwere ümberkaudu käia, kuida «Rakwere Teadaandja" kirjutab, rahwa keskis jutt, et üks «rikas missionär" Bethlehemas ära surnud ja omas testamentis määranud olla, et tema surnukeha Simuna surnuaedas maetud ja ISO noort, terwet Eestlast teda õlade pääl senna kandma pidada, kellele selle eest suurt maksu selle «rikka missionäri" testamentis määratud olla. Tähendatud  lehe toimetust käia hulk «noori" wist aga mitte taieste «terweid" mehi küsimistega Lülitamas, kuida nemad küll kandjateks ja sedawiifi pärijateks saada wõiksiwad. Sarnast juttu räägitakse, kuida «Wiljandi Teadaandja" kirjutab ka Wiljandi maakondas. Sääl ei räägita aga mitte «rikkast missionärist" Bethlehemas, waid ülepea rikkast Eestlasest, nimega Perg lwõib Pärg ehk Peerg olla). Sangaste wallast päritud, kes Saksamaal, Khiinas wõi Amerikas ära surnud ja määranud olla, et 150 Eestlast, mitte pääle 27 aastat wanad, tema surnukeha õlade pääl Sangastesse (läbi Atlanti mere!) kandma pidada, mis eest igaüks 4000 rubla saada, sest kandmine kettada kolm aastat. Sääl olla sõjamäe kohtu kirjutaja, keda küsijad tülitamaS käiwad. KaS seda pöörast juttu Rakwere wõi Wiljandi maakondas tehtud ja kes seda teinud, sellest ei ole õieti aru saada. Kurwastaw on, et Eesti rahwa keskis weel «noori mehi" leitakse, kelle mõistus üle seesuguste juttude ei ulata! Riiast. Nagu meie juba -varemalt teatasime, sai riigiwalitsuse poolt missi oni rahakor- j andusele piir pandud, siiski oliwad teadused M 8, Saarlane. 1390. Järg waata era lisas.