Saarlane Sltiili>i«e pilitikli ajüieht «»»< js lisittshsslr. H Z«. Teisipäewal, 29. Jimml IB9Z. X. aastakäik. Pooles aastaS I „ IZ „ t Ilmub igal Kurcsaareö kanbauulitsäs nr. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. maksab Z kop. —H>- Linna rahwa elust ,Mll on elu tülikas," laulab niihästi maa kui ka linna rahwas. Igal ühel on oma häda ja kaebtus. Seda pole ilmaski kuulda, et keegi oma elu ka kiidab; enamast suurdel rikkastel on weel nalju raskem elu, kui mõnel kehwal; tal on mure, kuidas aga weel juurde saada ja teine raskem kartus, kuidas seda nii hoida, et wargad kallale ei saa. Jah, see on ilma mood, et üks üle aru rikkaks läheb, kuna teisel seda mööda puudus ligemale kipub. Maamees loodab ometegi põllu pääle; kui Jumal seda häästi kaswada laseb, siis pole puudust karta, aga mis pääle peab linnalane lootma? Talumees tuleb homikul puukoormaga,  ehk waka wiljaga turule, muidugi müüma pärast; kes rikkam see saab seda osta > — aga mis peab see tegema, kes seda raha puuduse pärast mitte osta ei jõua? Sööma peab ta jo niisammuti, nagu igaüks. Ta peab aga nüüd natuke haawalt leiba ostma, mis kümme korda kallim tuleb maksma; niisamuti  peab ta igat asja just nii palju ostma, et ühe päema ainult läbi saab, kunas teise päewa jälle seesama mure kaelas on. On linnas küllalt niisugust, kes oma süü pärast nii kehwad on, aga neid on ka küllalt,  kes oma kõige parema tahtmisega paremale  järjele ei wõi saada. Tal on alati raha puudus, mis sugugi ime pole, sest ta annab ju iga asja eest rohkem wälja kui üks rahamees. Näituseks: rahamees ostab omale siis just puid, millal need kõige odawamad on; kunas kehwem siis on sunnitud ostma, kui tal just otsas on; maksgu koorm siis teab kui palju, ta peab seda maksma, kuita ci taha külmas toas külmetada. Juhtub meel, kui wili ja kõik ülespidamise  kraam pole hästi kaswanud, et hinnad koledad kõrged on, siis pole rääkidagi, muud kui mitmed peawad laenama hakkama ja häda ühele töömehele, kui ta mõlgu hakab tegema, ütleb üks tähtjas rahwa elu tundlik  mees. Kui praegus korra nende ametnikude pääle waatame, kes ainult kewadel nii palju peawad  teenima, et aasta otsa elada wõiwad, siis peab julgest lootma, et puudus neile enne tulema kewadet üsna iga päewaseks külaliseks  tuleb; sest kui paljukest on nad see kewade tööd leidnud! Iga maja peremees parandab ise oma maja; olgu see ka üsna kõrgest seisusest, aga kewadel näed tal wärwi pinsel käes, maja kallal ametis, kunas amet- mees, kes umbes sellega oma pead peab toitma, kurwa meelega päält waatab. Juhtub keegi siis kogemata sugu tööd saama,  siis jääb see enamast mõlgu, ehk maksetakse  kopik haawalt ja sell moel ei saa maene töömees ilmaski parema järjele. Niisama sugune lugu on ka nendega, kes enamast kuu palga pääl on; siis kui umbes häda pärast raha tarwis oleks, siis ei saa seda, kunas töölisel siis mõla tegemisega  pärast see saadud raha nii ära kulub, et ta mitte midagi omale odawal ajal muretseda ei saa. Kui sügisel odawal ajal kõik tarwituskraam  saaks korraga üles ostetud, siis wõiks ta nagu härra kalme läbi ilma rahata elada, olgu siis mõne wäikse asja ostmisega. Aga kuidas peab üks kehwa tööline seda saama; ta ei saa ilmaski nii palju raha, et wõiks natuke kõrwale panna, maid see kulub tal kohe ära. Tuleb häkist nagu kalmel ikka et tal tööd ei ole, siis ongi jälle mokkas! Nõnda hädaldawad enamast kõik linna alamad inimesed, kes on sunnitud kopik haawalt igapäew raha wälja andma. Nad ei saa niimoodi eladeski kaugemale ja meel siis, kui suur perekond toita on. Waewalt jõuab ta kõhu eest muret pidada, muust asjast pole juttugi. Nõnda läheb linna elu iga aastaga miletsemaks ja raskemaks, kunas teadmata on, millas see paranema hakab, aga ometigi paremaks minema ta peab I! Kuri südametunnistus. Franz H offmann'! järele. C. G- I. Kscr sõbov. Härra Bornstabel silmitses seda noort immest liigutud, aga ühtlase pea imestlema waatmisega. Sa oled üks tubli, truu meri, Oswald, ütles ta siis noore mehe kät wõttes ja soojalt surudes. Kes armastusest  oma ema wastu ennast ise alandada wõib, ja iga tühja uhkust kõrwale wiskab, et aga õiglane ja usin olla, on küll parema osa wäert. Tead sa, Oswald, tule Home wara minu juure, minu kaaskaupleja juure nimelt, Vanderstratensi ja kompani kaubamajast. Wahest on mul ehk sulle midagi teada anda. Unusta seda mitte, kuuled sa? Tõeste mitte, härra Bornstabel. Kellu üksteistkümmend olen ma sääl. Ning praegus . . . ? Tahan ma oma tööd edasi teha. Rumalus, Oswald! Sa ei pea mitte oma õlast paari shillingi pärast wäljawsnikamal  Wõta seda! Tänan, härra Bornstabel! wastas Oswalt sõbralikult aga kindlalt, Ma tean küll. Teie arwate heaste, siiski, ma ei tormita  seda raha mitte, ja pääle selle olen MM toutanund. üdo k-mba-lialli laema nääle wiia. Ning kui ma Home ka kuningaks saaksin,  siiski peaksin ma kõige pealt oma sõna pidama!  Eks ole tõsi, selles annate Teie mulle õiguse. Jah, seda ma teen ja rõõmustan sinu meelekindluse üle, wastas härra Bornstabel.  Tee siis täna Jumala nimel oma tööd edasi, aga Home wara . . . Home wara, punkt üksteistümmend, härra Bornstabel! ütles Oswald ja tõstis raske kasti õlale, mille ärawiimises ta segatud  oli saanud. Tüdimata tegi ta oma tööd edasi, künni ta oma päewa töö lõpetanud oli, mis pääle ta kergema südamega kui hulgal ajal oma ema juure tagasi pooris. Tal oli emale üht head teadust kaasa wiia, seda head teadust, et härra Bornstabel tagasi tulnud ja teda homseks oma juure tellinud olewad. Ta teadis, et ema see üle ennast rõõmustas, sest härra Bornstabel Vanderstrateni  maja kompanjon, oli õndsa härra Seeborni wana sõber, ja oli waewalt kahewahel  olla, et ta oma sõbra isata poega jõudu mööda saab aitama. Tõeste rõõmustas ka ema südamest härra Bornstabelsi parajal ajal tagasi tulemise  üle, ning soowis Oswaldile õnne, et ta temaga kokku juhtunud. Teisel homikul, kui kell üksteistkümmend lõi, astus wiimane, see kord aga jälle peenikeses kalewi-kuues, Vanderstrateni konturi, kusta härra Bornstabellist  sõbralikult kui eile terwitud ja tema kompanjonile etteseatud sai. See on meite mees, ütles ta härra Vanderstratenile, kuna ta tugemast Oswaldi kät raputas. Üks tubli süda, kes omale teed ilmas rajama saab. Härra Vanderstraten, wäike, liikuw mehike, pruuni wanat moodi kuuega, ja walge kaela sidemega ülepuhtalt riides, ütles Oswaldile mõned sõbralikud sõnad, ja jättis teda siis oma kompajani jäuks, kes teda tasa karmale kutsus. Ma olen su pääle mõtelnud, Osmald, ütles ta. Sadama tööliseks ei tohi sa mitte jäeda, sest kui ma seda sallida tahaksin, peaksin ma ennast hinge põhjani su õndsa isa ees häbenema. Ma olen oma kompanjoniga  räekinud, ja pakun sulle natuke teisemat.  Mitte küll palju, sest meite konturis on praegu kõik täidetud, ning põhjuseta ei wõi meie isegi sinu heaks kedagi leiwata jätta. Tulema! nädalal aga, kui tuul hea on, läheb meite laew Andromeda, kapten Brand, merele, et Walparaiso minna ja säält üht ranna sõitu Surinami teha. Ta on siidi ja teise kalli riide kaubaga poole millioni wäertuses täidetud, ja peab sellega ranna-kauplust ajama. Noor Vanderstraten,  minu härra kompanjoni teine poeg, sõitab ühes, kauba toimetust juhatama. Minu sõbral Vanderstratenil oli nõu teda abiliseta minna lasta, aga ma olen teda teadnud teiseks muuta. Kui sull tahtmist on ja sa seda reisi ei karda. ajalehe „Saarlase" 1893 teise poole aasta pääle wõetakse igapäew waStu. Hind Saaremaal pooles aaslaS 1 rubl. ja kuus 15 kop