Saarlane s Teisipäewal, 3. Märtsil 1892. IX. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas . . . . 1 rbl. NO kp. Postiga saadetud aastas. A „ „ Pooles aastas 1 „ 2F „ Ilmub igal toiftpÄSHvcrt. Liuresaares kaubauulitsas nr. 1?. Saarlase toimetusele, Kuresaares. MM Kieiiidiiie pslitiks ijslkht «ss- ja limrahvilt MM Karja-kaswatamisest. Minema kord kõnelesime, mis kasu suuremad  tõugu loomad meile wöiksiwad tuua, aga täna waatame, kuidas neid saada wöiksime. Et meie Saaremaal talud weel tihedates külades koos on, siis oleks sünnis ja soowitaw,  et terme küla ühendusesse astuks, sell moel kui keegi talumees ühe head tõugu pull-wassika ostaks ja suureks kaswataks,  ka tema eest hästi hoolitseks, sce on hästi söödaks, mis siis tõesti juba kahe aasta wanaduses kõlblik oleks sugutamiseks.  Nüüd muretsegu teised kõik omad wäiksed seltsi pullid ära ja maksku selle peremehele iga aasta üks rubla, künni neil endal paari aaSta pärast pea ilma kopikuta head tõugu pullid on. Pea asi on aga siis see, et kusagil ligidal küla piirides enam wäikseid tõugu pullist ei oleks. Lätimaal on see küla pääle ühe pulli pidamine mitmes kohas täitsa moodis ehk neil küll kõik juba Inglis tõugu karielajad  on, siiski pidawad nad seda moodi nimelt sellepärast kasulikumaks, et neil on siis, pääle ühe talu, külades kõik lehmad ja maksawad -pulli omanikule heameelega rubla aasta päält; et pulli ja härgade pidamine nii kasulik ei ole kui lehmade pidamine. Piimaga, mis enda söömisest üle jääb, mmmawad nad sead üles, mida siis tiirule wiiakse. Piimaga nuumamine tulla kõige odawam, ka kosuda nad rutemine ja liha olla palju rammusam. Ei taha aga meie Saarlased ühe pulli pidamiseks jäädawat seadust teha, siis wõib pärast ka igaüks endal ühe pulli pidada -- aga esialgul oleks see sellepärast soowitaw, et üks head tõugu pull meie lehmadega segades, ühe hea segawerd uue tõu meie Saarlastele auna ts/ Põllumehed on tähele pannud, et puhast merd elajate tõud iial nii kasulikud  ei ole kui segawerd. Seda olen mina nimelt Sangaste krahwi, kui suure ja tähtsa põllumehe suust ja osalt ka ta kirjadest kuulnud, ta on otse soowiuud, et Anglcri ja Eesti tõugu elajad segawereS kõige kasulikumad olla pidada, nimelt selle poolest, et nad wähema ja lahjema toiduga leppiwad ja nimelt põllu põhuga peawad nad hästi kosuma, kuS aga tingimata igal päewal 5 naela häid metsa heinu sekka on segatud; ka armastada need hästi soolast jooki, kuiwa magamise aset ja walguStatud lauta. Nende tingimistega wõib meie Saaremaa rahwas peaaegu rahul olla. Nõnda kuidas igal uuel asjal ikka wasturääkimist  on, nõnda on ka selles aSjaS praegus. Pane aga tähele, armas Saarlane, sel moel ci sau sa oma karja-kaswatamisega mitte haljale oksale, kui sa ikka nii kinnise käega oma loomade wastu oled, künni tänini; sa pead nende jäuks ennemino mõnda kulu kandma, kui neist tahad õiget kasu saada Oled sa omale juba head tõugu loomad jõudnud muretseda, siis katsu ka enda loomade  lauta nõnda sisse seada, et suits ja pimedus neile tüli ei tüki tegema; see on selle poolest kerge, et suitsu korsnast mööda otse üles poole toimetad ja rehealuse seina sisse, teisele külge, kaks wäikest auku raiud ja aknakesed ette muretsed, kust loomad  endale tarwilist maigust saamad; sest et walgus ka õhku puhastab ja puhas õhk ja walgus on see pea ülesanne loomade kosumisele. Paale selle muretse suil ja sügisel kõiksugu kuiw pahn ja sased, mis kusagil liiale on läinud, ehk ilmaaegu maas wedelewad, ühe kuiwa koha pääle kokku, kust talwcl mõnus on wõtta ja loomadele alla panna. Kui wõimalik, riisu sügisel puu lehti rohkest tagawaraks, sellega kasmaiad hea jõuu põllu-rammu, kes seda sulle jälle kuhjaga ära tasub. Wecl on üks loomade alus materjal ja tulus põlln-rammu, mis meil Saaremaal pea igas kohas talumeestel wõimalik saada on, see on s o o-in ul d. Seesugust mana padu kohti on Saaremaal enam kui tarmis,  millest wecl kellcgilc pole kopika eest kasu tulnud. Sedasama kosutawat mulda wea suil kuiwa ajaga, kusagile kuiwa zoha püüle räästa alla ehk küüni kokku ja pane talwcl loomadele alla, see annab pärast Kaks wanakest. Grahw L. Tolstol järele Wcne keelest XI. Ehwim läks endist teed mööda kodusse. Kui ta koju poole hakkas saama, siis tõusid temale mured südamesse, kuidas ilma temata kodus elatakse. Aasta sees wõib palju juhtuda. Maja ehitada on kerge, aga lohkuda on teda meel kergem. KuibaS poeg ilma temata on maja asjad ära toimetanud,  kuidas kewadine wilja tõusmine peaks olema, kuidas loomad talwe ära elanud on ja kuidas maja ehitusega lugu on. Wiimaks jõudis Ehwim senna külasse, kus nad Eliseiga lahkusid minemal aastal. Rahwast ei wõinud ta sääl enam ära tunda. KuS minewal aastal nälg oli, sääl elati nüüd kaunis hcaSte. Wili oli hcaste põldude pääl kaswanud. RahwaS parandas ennast ja unustasid endise wiletsuse  ära. Siis oli juba õhtu, kui Ehwim senna külasse jõudis, kus Elisei temast ära lahkus. Waewalt astus Ehwim külasse, kui ühest majast tüdruk palja särgiga wälja jooksis. Hei! hei! tule meile sisse. Ehwim tahtis mööda minna, tüdruk ei lase, hakkab hõlmast kinni, wcab maja poole ja ise naerab. - Tuast tuleb ka perenaine õue ja palub sisse tulla: Tule, onu, meile õhtut sööma, jääd öö-majale Ehwim läks sisse. Ehwim arwas: Siin wõiu Eliscist küsida, wist selle samase majase läks ta wett jooma. Ehivim mli tuvpa, naine wöttis pauna ta seljast maha, andis mett ennast puhtaks pesta ja kutsus laua taha istuma. Piima, leiba ja putru pani ta wõera ette laua pääle. Ehwim tänaö pere rahwast, tutis neid, et nad nii lahkelt teekäijat wastu wötawad. Perenaine aga raputas pead. Kuidas wõime meie wöerate teekäijate wastu teisite olla, kostis ta kui meie teekäija käest elu wcel saime. Meie elasime siin, unustasime Jumalat ära, ja ta nuhtles meid see eest nii, et köit surma ootasime. Smvel olime meie köit pikkali maas, ei olnud midagi süüa, olime haiged. Surm oli ligidal, aga Jumal saatis meile päästjaks niisugust, nagu sinagi manale. Ta tuli meile sisse, küsis wett juua, aga kui ta meid nagi, oli tal meist hale meel ja jäi meie juure. Ning ta jootis ja toitis meid, aitas meid jälle elamise järje pääle; oStis maad tagasi, ja oStiö weel hobuse wankriga. Tuppa tuli wanamoor, hakkaS rääkima: Meie ei tea isegi, kcS ta oli, inimene wõi ingel. Kõiki armastas ta, kõikidest oli tal hale meel, ja läks nii salaja ära, et ei ütelnud oma nimegi nii et me ei teagi, kelle eest meil tuleks Jumalat  paluda. Nagu praegu näen wcel; ma olin pikkali ja ootasin surma, näen üks manale, kurwa näuga, palja pea laega astub tuppa küsib wett. Ma patune mõltesin: mis nad siin peaks hulkuma? Aga mis ta tegi. Km meid nägi, wõttts ta pauna seljast maha, pani siia ja tegi lahti. Wäh ike tüdruk läks oma jutuga wahele: Ei mitte, wana ema, ta patsi oma pauna enneminc siia kesket tuba maha, siis pani pingi pääle. Ja wanamoor, ning tüdruk hakkasid kõik tema sõnu ja tegusid meele tuletama: kus ta istus, magas, mis ta tegi ja mis ta kellelegi ütles. Ohtu pimedas sõitis peremees hobusega kodusse. Ta rääkis ka Eliseist, kuda tema nende juures elaS: Oleks tema meie juure mitte tulnud, meie kõik oleksime vinades patudes ära surnud. Meie olime juba suremas ja nurisesime Jumala ja inimeste waStu. Tema läbi saime meie tundma, mis Jumal on ja saime aru, et ilmas ott häid inimesi elamas. Õnnistagu teda Jumal! Meie elasime enne kui elaja loomad, aga tema on meid inimesteks teinud. Teisel homikul jättis Ehwim häid inimesi  Jumalaga ja läks oma teed edasi. Xll. Just terwe aasta oli Ehwim reisi pääl. Kcwadel tuli ta kodusse tagasi. Õhtu oli juba käes, kui ta maja juure jõudis. Poega ei olnud kodus, ta oli kõrtsis, kust ta joobnud kodusse tuli. Ehwim hakkas temast pärima, kuidas ilma temata elas. Kõigist nägi ta ära, et poeg ilma temata oli hukka läinud, raha muidu ära raiskanud ja tööd tegemata jätnud. Ehwim halas