Saarlane tls 43. Teisipäewal, 16. Oktobril 189 V. Vll. aastakäik. maksab: Ilmub igal tsifrpÄsrVcrt. Kuresaares kaißauMitsas nr? Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab 2 kop. UU Klciildiiit xolitikli ajalcht mli- j„ liMilahlliile UM Kust tulewad tühised loomad? Seda kaebab enamast igaüks, et meie Saaremaa loomad wäiksed ja wiletsad on. Paraku, on ka päris tõsi! Talumehed, kes muidugi suuremad loomade pidajad ja kaSwatajad on, ei ole weel künni seiamaale seda wiga märkanud, mis läbi nende loomad nii tühised ja kängus on. Nüüd läksiwad kolm suuremad loomade laata mööda, kus igaüks oma hobuse, härja ehk lehma müüa tõi, lootes, et nende eest head raha pidi saama; aga wale! Pärast kaebasiwad kõik: „OH ma andsin oma looma täna üsna odawalt ära!" Ostja jälle: „Ma andsin aga täna palju raha selle tühise looma eest!" Noh mine aja nüüd asjad õigeks. Igaüks kaebab, kunas ometi mõlematel põhjust on, müüa raha ja ostja looma tühiseks pidada. > — Ehk ma küll kellegi loomade kaswataja ega ka suur ostja weel pole, siiski olen ma mitme targema mehega selle wiga üle rääkinud ja nõuu pidanud, kuidas seda parandada wõiks. Nüüd olen ometi selle põhjusele jõudnud ja nvuu leidnud, mida ma ka oma armsa Saare rahwale awaldada tahan. Kust tulewad tühised loomad? Waadke, see tuleb sellest, et loomade peremehed  ja kaSwatajad mitte selle pääle ei waata, missugused loomad nad kewade segamine karjamaale saadawad. On need kõik wiletsad ja wäikesed, kuidas wõib siis sugutamise järele paremaid saada; need on jälle niisama kannis, kui nende wanemad; sest kuidas känd nõnda wõsa! ütleb wana sõna. Ma olen ise mitu korda näinud, missugused  sõnnid lehmade seas karjamaal on; wähike ja karune, et waewalt tunneb, kumbaS otsas tal pea on. Mis sugutamise pull niisugune ka on? Mis siis wähegi tugewam ja täiem on, seda tegewad nad härjaks ja see kõige tühisem pandakse lehmade kuningaks.  Just niisama sugune lugu on ka hobustega. Mis tugewam on, seda ruunatakse  juba noorelt ära, kunas wiletsamad täkuks jäätakse. Waadake nüüd, sellest sünniwad tühised loomad! Mis kasu on nüüd ühel peremehel, et temal terwe kari niisugust kannis loomi on, millede eest ta kusagilt head hinda ei saa. Igaüks laidab tema looma ja ajab hinna üsna madalaks, nii et peremees mitte weeranditki seda kaswatamise waewa ci saa. —On temal 3 —4 niisugust lehma, siis on selge, et ta kas wahest mujalt piima oma perele ostma peab; sest niisugune tühine lehm, ei wöi jo enam lüpsta, kui waewalt 14/ z toopi piima päewaS. Siis on nad päälegi nii pitka kandmise wahega, et mitu kuud kinni on. Sääl on siis kõik see suur kasu, mida peremees oma looma eest saab! - Armsad Saaremaa peremehed! Seda wiga on tarwis nii pea kui wõimalik parandama  hakata, sest praeguS on see wiga üle terme Saaremaa. Igaüks tubli peremees peaks selle pääle waatama hakkama, et meie Saaremaale ka parem sugu loomi saaks kaswatatud, nii kui siin mõisates ja Ülemaal  talu peremeestel on. See asi on nendel nüüd küll wäga raske hakata; sellepärast  arwan ma paremaks, et walla talitajad  selle juures jämedama otsa oma kätte wõtaksiwad, et kõik tühised loomad, mis teiste sekka ei sünni, kas iseäranis hoiaksiwad ehk ära kautaksiwad. Kuida kuulda, olla Mustjalas, Paatja walla talitaja juba mitu aastat selle järele waatanud, mille pärast nüüd wiimasel ajal sääl kihelkondas palju paremad loomad on, kui teistes kohtades. See oleks ju peremeestel üsna kerge asi olewat, kui nad kas hulga püült omale paar head isast looma muretseksid, kes loomade  sugu parandaks. Ma ütlen, et siis paari aasta pärast igal loomade kaSwatajal palju tublimad loomad oleksiwad, millede pääle tema rõõmuga waadata wõib ja mis tale ära müües poole rohkem raha sisse tooksiwad kui nüüd. Lõppeks soowin ma kõigile Saaremaa taluperemeestele selle hakkamiseks head õnne ja õnnistust, et mõne aasta pärast nende loomadest pitka kiituse kirja wõiks kirjutada. Kõik hakkamine on esite raske, aga kui see käima saab, siis tasub ta selle waewa tuhande Juhtumine Michigani*) järwe pääl. Felix Lilla jörele. I. oli ühel külmal ja karedal Wiinakuu õhtul. Paks öötsuw udu lautas ennast üle Michigani järwe, mille mahuga kroonitud laened kõlest põhja tuulest lõunapoole  aetud saiwad. Läbi udu helises ühetooniline kõlaw mahe kella hääl. See hoiatuse hääl tuli ühe auru-laewa päält, kes paksust udust läbi oma teed lõunapoole läks. See oli „Lewiathan", üks wäga suur auru-laew, kes BuhwalostTshikagusse minna tahtis. Tema pääl oliwad 200 reisijat, enamiste kõik liri ja Saksa sisserändajad, kes keskmisel lael endid üles pidastwad. Pääle selle oli üks kallis laadung tema ruumis ja teki pääl, kus palju kauba kastist ja 1500 petroleumi kiha oli. Wiimane lautas oma paha lõhna kajüti reisijate pahanduseks üle terme laewa laiale, millest aga need, kes keskmises laewa lael oliwad, midagi ei hoolinud. Kärme Ameerika wiifi järele oli see laadung tõesti korratult üksteise pääle wissatud. Aga ühe kardetawa hädaohu pääle ei mõtlenud ju ometi keegi, ega teinud enesele seega muret. *) Ütle MitshiMni, Saksa sisserändajate seas keskmisel laewa lael oli ka üks noor mehaaniker Hanowerimaalt,  kes läänepoolt kussagilt suurest linnast head tööpõldu lootis leidwat. Tema nimi oli Oskar Rihter. Ta oli rõõmsa loomuse, ilusa kaswu ja targa näoga, ning wiisakaste riides, nõnda et ta täiesti teist moodi wälja nägi, kui suurem jägu teisi kaasreisijaid, kes harimata, mustad ja norgus peadega oma ette maha wahtisiwad, nagu oleks neil kartus tulewiku eest. Tema hoidis ennast neist eemale, ja keegi ei pidanud temaga tegemist, mis temale just meele pärast oli. Mõned liigid mängisiwad kaarta, kus juures waljuste käratsetud ja riieldud sai ja wiimaks ka peaaegu peksetud. Noore mehele oli see kõik nii wastu meelt, et tema saält inimestega täidetud kitsast ruumist eemale läks. Siin ei olnud küll muud midagi näha kui „Lewiathani" suur must kogu korSnatest üles tõusma tule sädemete  ja tüürimehe majakese hiilgama akna klaasidega, muidu oli igal pool ümberringi ainult paksu halli udu näha, mis kui must mantel kõik oma rüppe peitis. All teises külges oli auk, kust kajüti reisijad wärsket õhku saiwad, kui neil tarwis oli. Sääl pidiwad mõned naisterahwad olema, keda Rihter mitte näha ei wõinnd. Küll aga kuulis ta waljufi naisterahwa häälest, kes petroleumi haisu üle kaebasiwad. Petroleum hais läks ka tõesti kord korralt kangemaks ja pahamaks. Wiimaks pidi see ka laewa ohwitseeride meelest paljuks läinud olema, sest korraga sai käsk antud laewa suure ruumi luuki lahti teha ja järele waadata, kas laadung kõik meel heas korras on. Kui luuk lahti tehtud sai, tungis paks lämmataw wing ja tule ladu kohkunud inimestele wastu. Laadung põles. Petroleum  oli kuidagi kogemata wiisil põlema läinud. Palawus oli juba mitmed kihad purustanud ja põlew wedelik jooksis ruumi kaudu laiale. Kui kapten seda nägi, tundis ta kohe ära, et „Lewiathan" ilma armuta kadunud oli. Tema laskis rutusti luugi jälle kinni panna, et õhu sissewoolamise läbi tuli mitte uut jõudu ei saaks. Kustutamise  pääle ei olnud mõteldagi, waid ainult, kuidas selle hirmsa õnnetusele kauem waStu panna. Wälgu kiirusega lautas selle hirmsa õnnetuse sõnum ennast laewaS laiale. Reisijad tormasiwad meelt äraheites kõik teki pääle, mille läbi suur üleüldine tungimine  ja segadus sündis. Naiste ja laste hädadlemine ja nutmine oli hirmus kuulda. Laewa pääl oliwad ainult kaks loodsikud, kes kõige rohkem kaheksakümmend inimest wastu wõtfiwad, kui need ennast tihele üks teise wastu hoiaksiwad. Need saiwad meresse lastud, kui laew seisma jäänud oli. Kapten, tüürimehed ja muud laewa mehed kargasiwad kõige enne sisse. Nad