Saarlane H 7. Teisipäewal, 16. Webruaril 1893. X. aastakäik. „S<»«svr«»,ro" maksab - Saaremaal aastas.... I rbl. ZN Saaremaal pooles aaStaS Pooles aastas. ..... I „ 2Z „ Ilmub igal Kure saares kanbanulitsäs nr. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele. Kuresaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab S kop. UM Ultiildiiie xolitillll ujukist mail- ja liuuarahmalt. UM Saaremaa naisterahwa haridusest. Et küll Saaremaal üleüldse rahwa haridus  madalamal järjel on, kui mujal maades,  siiski mitte nii silma paistwalt, kui naisterahwa haridus. Sellest annab selget tunnistust esiteks see, et Saaremaal mitte üht kõrgemat kooli naisterahwaste tarwis ei ole, kui ainult rvalla kool. Seda juhtub ka liig harwa, kui mõned wanemad omad tütred kihelkonna kooli panemad. Ehk see küll umbes sünnis koht tütarlastele ei ole, kuid siiski oleks ta ikka natuke parem —- kui hoopis ilma hariduseta jääda. Teiseks on fee üsna uudis, kui Saaremaal ka naisterahwad  ajalehti lugewad, weel wahem neid enestel pidawad. Saaremaal on küll ajalehe lugemine, isegi meesterahwaste seas otse aruldane, aga seda ei ole mitte palju leida ehk kuulda, et mõni talu perenaine omale ühe ajalehe tellib, ehk seda loeb, mis küll wäga soowitaw oleks. Teiste rahwaste juures olen ma seda küll päris sageli leidnud, et noorikud ja neiud üsna terased ajalehtede lugejad ja nendesse kirjutajad on. Saaremaal ei teagi weel suurem jägu õrnemad sugu, mis asi fee ajaleht on. Kord juhtusin ühes peres neidudega jutu pääle, kus muu seas ka ajaleht kõne alla tuli. Siis küsis üks nendest: kas need ka head asjad olla ja kust nende taimid saada on? Teine oli nagu targem ja ütles: Ega need siis aidas ei saa kaswatud, need saamad linnast toodud. Teine kord küsis jälle keegi: Kuule, ütle mulle õige, missugune see ajaleht wõi missugune see seitung on, ma olen juba ammu ikka kuulnud, et need õige head pidada olema, kuid ikka weel ei ole ma õiged otsust saanud,  kust nende seemneid wõiks saada. Mõnes nurkas on jälle see paha aimamine  ajalehtete kohta liikumas, et need kõiksuguse  paha asjade ja tühja juttude sünnitajad  olla. Juhtub midagi lori juttu rahwa seas kuulda olema, siis on kohe see jälle ajalehes ka kuulda, mida see ja teine senna kirjutanud olla. Sellest selgub, kui madalal meie rahwa haridus weel on. See on ju üsna selge asi, et kus ajalehtede lugemine madalal järjel seisab, sää! on ka rahwa haridus madalal astmel. Küsime nüüd: Mis peame tegema, et oma naisterahwaid rohkem haridusele saaksiwad  ergutatud? See on küll raske asi, aga siiski on see hoolsal tööl ja tublil tegewusel wõimalik,  sest julge pääle hakkamine on juba ise enesest pool wõitu. Asutagem endale, armsad Saarlased, tütarlaste koolid ja seatkem nendele rohkest ajalehe lugemist. Kus kool ja haridus käsi käes käiwad, sääl on rahwa elujärg kauniste õitsemas. Ehk küll haridus oma jägu kulu nõuab, siiski ei kaalu see kulu iialgi seda tulu üles, mis haridus toob! Kui meie igaüks sugugi wähem seda ma' kibedat pruugiksime, nii et iga kihelkonna pääle paar kõrtsi kuiwaks jääks, siis jõuaksime, küll Saaremaale paar tublid tütarlaste kooli elul pidada. See on otsata suur kahju, et meie õrnem sugu sellest ilma peab jääma, mis nii mitme tuhandele tulusad kasu ja tubliks õnne aluseks on saanud. Miks laseme meie need, kes meie rahwa elu ja hing on, meie tulema fugule otse õnnetuseks ja kahjuks alatul järjel wiibida! Kas see pole häbiks meile, kes meie endid meesteks nimetame. Mehed tahame küll olla, aga ometi mitte mehe tööd tehja ja meeste kohusid täita. See on küll häbi ja otie andeksandmatu patt meie poolt enda õrnema-soo wastu. Sellepärast, kui tahame mehed olla ja auuga teiste rahwaste kohas seista, siis astugem tublist tööle, oma naisterahwa hariduse edenemiseks. See on töö, mis meie naisterahwastele ja ühtlasi ka meie tulema sugule saab kasu tooma. Hariduse töö kannab ilmatu suured intressid, mille wastu see natuke kulu, otse kui tilk mett suure maailma merest on. Aga armas õrnem sugu, pange ise ka eneste ja enda tulema sugu õnnistuseks käsi adra külge, sest ühendud nõuul ja jõuul saamad kõige raskemad tööd korda saadetud. ÜleS isamaa tööle!! W. Mägi. Õigus wöidab. 7 ''' C.G. Ma jäin ette tuba, sest isa kambri sisse tungida, ci julgenud ma mitte. Waewalt oli Hugo sisse astunud, siis kuulsin ma waljud hakilisi sõnu. isa ja poja hääled segasiivad ja wahetasiwad kiiruga. Siis kuulsin ma üht tumet plaksu, ja ligemal silmapilkul kisti uks jälle lahti, ning kahwatand, metsistud, hambad kokku muljutud, käed rusikas, silmist leeked sätendades,  kargas Hugo wälja ja lõi raksudes ukse oma taga kinni. Mõned mu isa sõnadest tungtsiivad minu kõrwuse. Need oliwad: Ninu needmine sinu . . ."teised sõnad kadusiwad ukse raksumise sekka. Ma wäriscsin ja wadisesin, waewalt meelt pidades. Mind nägemata, kargas Hugo minust mööda, ja minu ahastus purtsas pisarates mu silmist  wälja. Kõik see päew jäin ma üksi ning ei usaldanud oma isa juure minna, ega oma tvenda üles otsida, keda ma tema häkilise ja pirtsaka meelega siiski südamest armastasin.  Ka kukutas isa ennast oma kambri ning ei lasknud kedagi oma ette, mitte kord omal wanat teenrit Prantsu kellest ta igas asjas enam lugu pidas, kui Hugost ja minult, oma enese poegadest. Minu hing oli tais walu, wacwa ja häda, ja ma nutsin meel, tui Hugo nmmaks õhtu poole tuli, mind käewarrest raputas ning surutud häälega mind sundis temaga aida tulla. Ma kuulsin ta sõna häämeelega. Ühes tihedas pimedas laubes jäi ta seisma ja hakkas minu kätte kinni. Ma kohkusin, sest tema käsi põleS kui tuli, ning tema silmad läikisiwad õieti hirmsalt pimeduses. Jumala pärast, Hugo, mis on sündinud; hüüdsin ma waluga. Päesta mind sest hirmust, mis mind närib! Wagusi, Wilhelm, wagufi! hakkas ta tasase häälega. Sa pead kõik teada saama, ning minu usalduse eest, tahan ma üht tõutust sinult. Sa oled küll meel üks poisike,  aga su süda ou hea ja õiglane, sa ei saa mind mitte äraandma. Waata, ma palusin isat, et ta Antonsi lahti laseks, keda ta õiguseta mangi lasknud wisata. Aga isa ei keetnud mulle mitte üksnes seda, maid tühjendas mind meel kõmade - noomitustega ning ütles, et ta minu I sõbrust selle poisiga nüüd hoopis otsa teha I tahab. Ta ähmardas mind äratõukada, i kui ma meel kauem julgeksin tema tahtz  mise maotu panna, ning lisas meel mõnda mulju sõna juure, mis mu südant meel l enam keema ajas. Jumal andku mulle j need sõnad andeks, mida ma isale wasta'  siu. Minu südame kibeduses ütlesin ma, ci Antoni isa mörtsuk ometi rcintc selle isata pojaga kauplema peaks, kui tema teinud. Ta ei peaks Amonite ; mitte priiust üksnes tagasi andma, maid ka isa asemil temale olema, et tema ju ometi see oleks, kelle läbi minu sõber oma isa kautand on. See wastus üritas meite isa wiha otsata. Hirmsa häkistusega kargas ta minu pääle, sõitles mind üheks hukka läind pojaks, häbemata poisiks, kes iial mitte tema silmade ette enam tulema ei pea, ning lõi mulle rusikaga palge, kui ma ta wiha tormile liikumata wastu seisin. Mis ma ütlesin, kui ma seda hoopi sain, ei tea ma mitte enam. Ma kargasin wälja, ning kui unenägu on mu ees, kui oleks isa mulle oma wannet järele saatnud. Halastaja Jumal andku mulle andeks, mis ma teinud! Küll olen ma raskeSte isa wastu eksinud, aga tema needmist ei pole ma ometi teeninud. Ma tahtsin üksnes õigust Antonile, minu ainsa sõbrale. Siia ma enam jäeda ei wõi; ma põgenen, meel sell ööl, ning Anton keda ma juba maagist päestnud olen, põgeneb minuga. Weel ei tea ma mitte, kuhu meie läheme. Wahest kuuled sa hiljem minust, wahest annan ma sulle teada, kus meie üht warjupaika leidnud oleme. Aga kui sa üht teatust saad, siis ole mait. Isa ei tohi iial teada saada, kus meie oleme. Siis wahest kustub  tema wiha, ja ta mõtleb pehmemini oma pojast, keda tema oma südamest üratöukanud  on. Asjata tungisin ma Hugo pääle, et ta ometi mõned nädalad ligidale sugulaSk ja sõbrade juure jääks, asjata halasin ma