Saarlane H St Teisipäewal, 4. Augustil 1892. IX. aastakäik. maksab - Pooles aastas t „ S 3 „ Ilmub igal keifrpcrorvcrk. Kuresaares taubaunlitsas nr. 17. Kirjad käi ivad! Saarlase toimetusele, llurcsaares. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab Ä kop. Nlt«ldi«e politilui ijalelit ma- ja linnarahinele. Köne, mida Mustjala ühendud walla eesiftnik S. Loodus oma ameti algusel pidas. Armsad ameti wennad ja wolikogu  liikmed! Kõrgesti auustatud meitest ära lahkunud Migi isa keiserlik MijsSteet Aleksander 11. wabaStaS Mie Msnemid ja ka meid orja West ja kinkis meile priiust, kus tuhanded omad südamelikud palwed kõige Kõrgemale selle kuldse .kiire eest mälja .walasid, Jumala armust meie Ksiser Aleksander IH. on nüüd meile uued kohtud, ja suurendud walla walitsused seadnud ja selleks on meid auustatud kommissari Herra juhatusel meie enda rahwa kogudest wälja walitud ja ametile kinnitud. Siis tahaksin sell ameti algus-päewal ka meele tuletada, milleks meid on walitud ja mille eesmärgile peame katsuma jõuda. Meil on üks walitsuS usaldud, meie enda rahwa poolt, siis armsad ameti wennad, katsume igaüks  oma nõdra jõudu mõõda, seda meile usaldud walitsust nõnda ajada, -et õigus ja seadus saaks alal hoitud, iga üks omas toimetuses usin ja truu oleks, paha ja halba häwitama, kõiki seadusi pühalikult täitma. Meile on usaldud suured walla wara summad meie hoole ja walitsuse alla, mõtelgem  iga üks, et meie nende Ale peame aru andma meie kõrgesti auustatud ülemate ja ka wiimselt Jumala ees Katsume rahwale kui eesjuhid olla õiglased,  kasinad, madalad ja mahedad, kangekaelseid  maenitseda, kelmidele ja walelikkudele  waljukS witsaks, noort rahwast ja täiSkaSwand mehi eemale tõrjuda neist kohtadest, kus kurjus walitseb ja inimeste  auu, raha, hea käekäigu, kodakondsete rahu, ja ülepea kõik inimlikud tundmused saab kantud, millega Looja meid on kaunistanud,  oleme kui wennad ühel meelel selle tigeda waenlase, see on joowastawate jookide wõinlu wastu nõnda kui meie kõik näeme ja tunneme, kui hirmsast see meie maad ja rahwast häwitab ja riisub, kurnab kõik maja rahu ja saadab kõik hädad ja puudused kaela. Meie kihelkondas saab ligi seitsme tuhande rubla ette selle awitaja weele ohwerdud, ühe ainsa aasta pääle; sellest tunneme kui palju raha, wara, aega see ära neelab, ja selle läbi meie koolid ja kõik head ettewötted kängu jääwad. Miks ägab rahwas paiguti siin ja sääl, et wana acgsid koormad peab nüüd kandma; kui meie koolid oleksid endisel  ajal paremal järjel olnud jaka nüüdki, siis oleks igaüks'Malla liige oma asja paremine ajanud ja järele kuulnud. Ehitame  kirikud ja koolid, saagu koolitajad palka, mis nende ameti kohane ja saagu walitsuse poolest sunnitud, et ka kooli toad oleksid lastega täidetud. Ja seda wöite teie armas wolikogu teha, sest teie olete kui terwe wald, ja teite nõuupidamised on maksjad, siis saatke ka kasu meie noore soule, see on: pidage koolide eest Hoolt., see on see esimine aste halja oksale ja katsuge häwita seda, mis meie ja meie laste juured alt kurnab. Ja selleks armsad  ameti wennad, katsume iga üks oma jõudu mööda ja seaduse järele seda edendada,  mis meile ja meie rahwale kasulik on, sest kõrged walitsejav on meie kätte usaldanud rahwa käekäiku parandada. Kui nüüd meie mitte seda ei tee, siis saab meie õiglane südametunnistus künni elu lõpuni meid täiest noomima. Oleme kui wennad ühel meelel, auustame kõrgid wanemid, kelle walitsuse all meie oleme, selle läbi, et õigust igas aSjas püüame, katsume Jumala abiga ära teenida, rahwa ja ülema walitsuste poolt rahulolemist, ja pidagem ikka meeles, et üks kord peame wastust andma Sellele, kelle silma ceS ükski asi marjul ep pole. Selleks aitku see kõige Kõrgema arm ja abi meid täna ja igal ajal. Jumal Keisrid kaitse Sa, Et Su rahu jääks meil ka, Meie rahwast awita, Muda porist tõuseda, Juhiks ole meile Sa, Õige tee pääl taluta, Et me nõdrad oleme, Siis Sult abi palume, Et kui ükskord tuled Sa Rõõmsast wöime tõuseda, Oma haua künka alt. Seks meid Jumal awita, Oma mäe ja armuga. See on mu südamlik foow, teile mu armsad ameti wennad ja woolikogu liikmed! Lääl on wäike eksitu?. Mitte Aleksander H., waid Kahtlus ja süü. T. Ortty järele. Laelambi tume paistus täitis uhket magamise  tuba oma pehme walgusega. Gertrud, armas laps, ütles tasane wärisew hääl, tee aken lahti ja kustuta lamp ära. Mina tahaksin weel üks kord kuu hõbe paistust näha. Noor tüdruk tõusis üles ja astus haige moodi ette. Õö on wilu, wastas tema Viiwitades. Minul ei tee öö wilu enam kahju, Gertrud. Tohter ei ole mulle mu joomi pääle mitte tõtt kauem warjanud. Sina -võid ilma mureta mu tahtmist täita. Ehk uinun ma siis magama, kui täis kuu mu Male Haistab. Mina olen väga väsinud. Gertrud kummardas llle haige käe ja oma huulesid selle vastu surudes, sosistas ta: Minu Heategijal Mõned palavad pisarad põlesiwad mana naisterahva käe paal. Kuna -noor tüdruk kardinad eest ära tõmbaS ja akna lahti tegi, jutustas haige tasase häälega edasi: Mu hea laps, ära kurvasta minu pM-ast. Sina ei jäe mitte ilma kaitsjata järele. Sina pead õnnelikuks  saama. Rääkija vaikis väsinult, oli tükk vait, ta näis magavat; häkitfelt aga hüüdis tema valju häälega: Mina olen ennast valmistanud, oh Jumal! Ma olen omad elu maja asjad seadnud. Siis jäi tema jälle wagufi. Kuu paiste langes täielt tuppa ja mängis surija peenikese, kahwatanud näo pääl. Ühtegi muud häält ei olnud toas kuulda, kui haige tasast hinge tõmbamist ja uuri ühe toonilist tiksumist seina pääl. Liikumatult seisis Gertrud lahti tehtud akna wahel. Tema kõrge sale kuju, lihtsas tumes kleitis, oli kuu paistest kui hõbega üle walatud. Tema kahwatanud nägu oli otsegu tardunud, otsegu kiwist raijutud; ka tema suured tumedad silmad waatsiwad külmalt ja rahulikult, kui ei wöiks neis ialgi palawale tundmuste tuli aset leida. Tema näos ei olnud midagi pehmust ega naisterahwasliku õrnust; mehelik kindlus ja tööjõud -paistis tema terwest jumest wälja. Kas wõis see osawõtmata külm nägu õrnuses ühe teise waStu kuumada, kaS wõis tema kõwadus armastuse tules sulada? Gertrud seisis kaua akna ees. Tema ei liigutanud ennast ka siis mitte, kui haige rahutult liikuma hakkas ja mitu korda nime Alfons'» walusalt oma ette sosistas. Alles siis, kui rahuline hinge tõmbamine tunnistas, et haige ära uinunud oli, pööris ta ennast toa poole. Ta kuulatas, siis astus ta mõned sammud tasakesti haige woodi ette, kummardas magaja üle, nagu tahaks ta teada, kas ta tõesti magab tõusis siis üles ja kuulatas weel kord lahtise akna poole. Ainult rugi räägu häält oli wüljast kuulda.  Gertrudi pale pääl oli nüüd liigutust  näha. Wärisewa käega, aga tasa ja rutusti tõmbas ta haige peapadja alt wäikse hiilgama wötme kimbu wälja. Nagu mari libiseb ta nüüd toas edasi, teeb tasakesti  ukse lahti ja seisab juba järgmisel silma pilgul koridooris. Ühtgi inimest ei ole ligidal. Tumedasti  põleb lamp trepi kõrwal, aga aknast läbi paistab kuu maigus. Gertrud tunneb seda teed. Ilma -viibimata  läheb ta laiast trepist ülesse ja astub peegli kalleriisse. Ta läheb kiiresti edasi. Eemei-kaswud seinade küljes liikuwad mähe tema riiete külge puututamisest. KuuwalguS  tungib kõrgest pool ümargusest aknast sisse ja walgustab terwet ruumi ja ka taga seina ääres seiswaid peeglid, milledest  sisseastujale tema kahwatanud nägu wastu paistab. Gertud on mitmest lukutatud uksest mööda astunud. Nüüd jäeb ta seisma. Siin wälgub üks wõti tema käes. See wäike riist awab ühe ukse. Neiu astub üle läwe, läheb kirjutuslaua ette ja wajub sääl ühe istme pääle. Siin kambris on pime; ainult ukse prao wahelt tungib mähe walgust sisse. Gertrud hingab sügawasti ja ruttu. Ta tõuseb üles, läheb palkongi ukse juure, katsub akna luukisid kõik on köwasti kinni.