meid õnnistuse teed juhatab j. n. e. Karskuse  selts, kus on kolm kuud aega su sõna jäänud? Kui põllumees omad töö riistad nurka wiskab, ning harimise tööd edasi ep tee, siis ei wõi tema põld mitte wilja kanda. Kui karskuse selts oma suu kinni peab, kuidas siis paranduse wili kaswada wõib? Selts olgu sõna keskkoht, säält kõlagu karskuse sõnahelin wälja ning tungigu laiali kihelkondadesse, küladesse, kõrtsidesse, peresse ning wiimaks joodiku südamesse. Sõna olgu teite töö riist, teite riist, millega waenlafe wastu wõitlete. Siis hakkab karskuse wiljapõld haljendama ning wilja kandma. Ärge pange mitte pahaks, et ma siin kohas oma mõttid awaldan. Kui koosolekuid mitte enam ep peeta, siis pole mull mitte wõimalikS muud moodi teitega kõneleda. 28. Junil Auupaklikult 1891. 6. N. homikul seppa käest küsis, mis ta selle eest omale soowib. Seppal kaswis aidas üks suur õunapuu mis rohkesti wilja kandis, aga margad warastasiwad iga aasta kõik ära, sellepärast  soowis sepp, et kui keegi senna ligi tuleb, see siis senna külge kinni jääks. Seda soowi sai ka täidetud. Sepp jäi manaks ja surm tuli ta juure et teda maa päält ära wiia. Sepp oli ka elust tüdinenud ja soowis heameelega siit ilmast ära minna, aga lõppeks käskis ta surma aeda minna ja puu päält ühe ilusa õuna tuua, mida surm ka täitma läks. Kui ta parajast ülemal oli, hüüdis sepp läbi akna: Nüüd jäe senna samasse! Ja surm jäi ka senna, ega saanud enam lahti. Nõnda sai sepp terweks ja jäi elama, ning temaga ühes ka kõik teised inimesed sest surm ei saanud kedagi enam ära wiia. Tal hakkas puu otsas wiimaks kange nälg ja kuiwaS nõnda ära et ainult luud ja nahk järele jäi. See oli kuratile päris õnnetuse aeg, sest ükski ei surud enam, ega saanud tema riiki tulla. Sääl kutsus ta kõik omad teendrid kokku, ühe suure mäe pääle kaebas neile oma häda ja palus nõuu, mis edespidi ette wõtta. Keegi ei teadnud paremat nõuu anda. Wiimaks astus üks wäikene poisike punase ninaga, teiste hulgast wälja, ja palus sõna, mis tale ka lubati, sääl algas ta rõgiseja häälega: Armsad sõbrad, minu plaan on siiamaale  meel wäga wähe aitanud, sest peenike Mu on inimestele wäga kallis, mida nad osta ei jõua, ja sellepärast mõjub see wäga wähe. Nüüd olen ma heaks arwanud ühte teist joomaaega walmista, millele ma nime panen „põletud wiin," see on hoopis odawam  ja ka palju kangem; kes juba kord seda on joond, see ei jäta seda enam ilmaski maha. Selle hulka panen ma natuke kihwti, mis nende mõistust ja termist  ära rikub; sellepärast auustud peremees,  ehita mulle üks maja maa pääle, kus ma wiina põletada wõin." Seda pead sa saama, wastas kurat suure rõõmuga ja kiitis kõige teiste ees poisikese suurt tarkust ja terawat mõistust. Kohe sõitis ta senna seppa juure, tus surm kinni oli ja palus teda lahti lasta. Sepp lubaS seda tehja, aga selle tingimisega  et ta ilmaski enam tema juure ei tuleks. Kurat leppis sellega ja wiis surma jälle laia maailma fisse, kes nüüd oma tegewust uuesti algas. Kurat hulkus ise ilmakaudu ja nägi korraga, et ühte kohta ühte uut maja sai ehitatud, mis tema arwamise järele kõrts pidi olema, aga see oli tale pahanduseks, et see töö maga pitkali edasi läks. Oota, mõtles ta, ma tahan ise neid appi minna, külap siis töö jõudsamine edasi läheb. Ta läks ehitus meistri juure ja andis ennast kui müürisepp» selli ülesse ning palus tööd. Heameelega wõeti teda tööle ja wähe ajaga nägi meister, et töö poole rutemine edasi läks ja kiitis uut selli päälegi. Sääl nägi wanapagan ühel päewal, et aknad palju kõrgesse saiwad tehtud ja lagi seest poolt wõlwitud, mis sugugi kõrtsi omodi wälja ei näitanud. Ha, ha, mis see on? KaS sellest ei saa wiimaks mitte üks kirik? Ta kohkus hirmsasti, ja pani plehku, tõi ühe ütlemata suure kiwi ja karjus kaugelt: Kas Teie tahate kuratit narriks pidada? See ei pea Teile mitte korda minema. Selle kiwiga löön ma teie ehituse puruks. Töömehed kohkusiwad seda kuuldes ja andsiwad ennast Jumala hooleks. Wanapagan aga rääkis edasi: Noh, hea küll, ma jätan teid siis rahule, kui teie üsna feia körwa minule ühe kõrtsi ehitate. Seda lubas ehitusmeister wiimaks tehja ja wanapagan läks nende juurest ära. Nõnda sai siis senna kiriku juure esimine  korts ehitatud. Seda andis kurat oma wiina põletajale, kes tale nüüd õige rohkest hingesi koguma hakkas. Nüüd oli ta saanud, mis ta soowinud oli. Esiteks raha, peegel ja wiimaks põletud wiin, need kolm asja wõitsiwad inimesi igast seisusest ja nurgast. Nõnda kuidas senna, nõnda ehitati pärast weel küllalt kõrtsist umbes kiriku juure, et inimestel, kes kirikust tulewad, mitte kaugele minna ei oleks, napsi wõtma. Esiteks wõetakse üks, pärast teine teise jala pääle, siis kolmas, sest kõiki häid asju on kolm ja wiimaks: ükski maja pole kolme nurgaga ja neljas läheb ka efimiste järele. Saand see laul otsa saanud, noh siis hakatakse uuest otsast pääle, künni raha otsas ja jalad enam ei talu. Kaebamist ja nutmist on koduS kuulda. WäljaS saab pekstud, rööwitud ja mõnda maha löödud. Inimene elab kui loom ja kui loom sureb ta kord, kõik on selle hirmsa wiina joomise läbi. Kolera. See tõbi on wäljamaal praeguS õige kangesti  liikumas. Nüüd hiljuti on see haigus ka meie Wenemaa piirile sisse tunginud ja juba kaunis rohkest ohwrid nõudnud. Küll tehakse selle wastu igapäew tubliste tööd, et seda laiale lagunemise eest hoida, aga see tõbi on nii kange ühest linnast ja külast teise tulema, et wõimata on sellele piiri ette tehja. Ka siin Balti kubermangudes on juba mitmed koosolekud ära peetud, kuidas parem saab olema sellest tõbest hoida, et see meie rahwast mitte nii hirmsal kombel surmama ei saaks hakata. Peaasi selle tõbe hoidmiseks on ainult puhtus. Igaüks waatku aga hoolega selle püäle, et majad seest ja wäljaspoolt hästi puhtad oleksiwad. Kõik mustuse kohad katsugu ruttu puhtaks tehja ja ka edespidi nii pidada; iseäranis linnas peab suuremat hoolt selle eest kantud saama, et peldikud ja õued, tallid ja muud kõrwalised majad kohe saaksiwad puhtaks tehtud, mis praegus küll weel hooletuse pärast haisewad ja kartust sünnitawad, sest praegusel palawal ajal peab niisuguste kohtadega wäga puhtalt olema. Siin meie linnas oliwad paari nädala eest ka targemad mehed kord koos, et aru pidada, kuidas seda puhastamise ja hoolitsemise  tööd ette wõtta ja mis siis tehja, kui see tõbi juba seia külaliseks on tulnud. Katsugu siis iguüks ka ise, niihästi maja omanikud kui ka muud elanikud, warmalt seda hoolt kandma hakata, et kõik endised mustad ja haisewad kohad puhtaks saaksiwad tehtud ja hoitud. Tehku seda igaüks ennemine, kui mitmed tuhanded silmapisarad juba woolanud on, ehk juba mitmed sajad ristid meie kiriku aedadesse juurde on pandud! Siis on kõik hilja ja ei aita ükski abi enam. Kuulgu seda nõuu igaüks, kellel wähegi kartust selle hirmsa tõbe eest on ja pidagu puhtust ja kasinust omas majades, see üksi wõib meid hoida ja selle lagunemist takistada. Mis täna wõimalik tehja on, ärgu seda siis mitte hoomseks jätagu! Wana kuld. Waewalt on mind mõni muu wana kulla wõi wanawara saadetus nõnda rõõmustanud  kui see, mis üks kurt inimene nimega M. Kolm Walljalast saatis, liiategi seda enam, et kuuljad minu palwet wana kulla korjamises wiimasel ajal sugugi tähele ei ole pannud. Kurt M. Kolm saatis oma poolt koha nimed ja hulga ennemuistseid juttusi. Wiimased näitawad, et Saaremaal wana kulda weel küllalt saada on, aga kust on korjajaid leida! Ülemaalt saatis mulle wiimase kuu sees keegi 50 poognad wanu juttusi, mõistatusi laulust j. n. e. M. Liedenberg, Welisest jälle 10 poognat niisamasugust materjali. Teised auusad mana kulla korjajad oliwad: E. Kitzberg Karksist, T. Tamm Sträkwast, J. Lehmann ja J. Neumann Põltsamaalt, D. Erik Pärnust, T. Lepp jaWukmann Rakwerest,  K. Puusemann Tallinnast ja J. Langas Amblast. Kõik läkitasiwad enam ehk wähem koha nimesid, wanu juttusi, mõistatusi, laulusi j. n. e. Südamlik tänu kõigile waewa eest! Edenegu wana kulla kogumine weel rohkem kui tänini. Igat korjajat paluksin aga, et mulle kirjandusega ühtlasi oma adressi üles annaks. M. J. Eisen. Isamaalt. Kuresaarest. Roomassaare sülla ehitamine näikse pracguS wäga pitkali edasi minewat, mis sellest tuleb, et sääl wäga mähe töömehi kallal on. Kewadest seiamaale pole rohkem kui paar kamberl ainult sisse lastud ja täis täidetud. Enne lootis enamast pea terwe Saaremaa, et säält paar aastat head tööd ja teenistust leida aga wõta näpust! Üsna wähe abiga katsutakse praegus läbi saada sest kuida teada, pidada see töö kolm terwet aastat kestma. Dr. MierzejewSki on oma kuluga õige rohkest noori lembri puid selle tee äert mööda M 20 Saarl a n e, 1892