Saarlane lk 37. Teisipäewal, 15. Septembril 1892. IX. aastakäik. „S«»c».vL<s.sw" maksab: Saaremaal aastas.... I rbl. 60 kp Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Pooles aastas 1 „ SA „ Ilmub igal toisipä-SlVt»?. Kuresaares kaubauulitsas ur. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares' Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab S kop. UM Klciildiuc politilia ajaleht maa- ja linaarahwale. MM Lühike wastus karskuse esimehe kirja pääle. Mõni nädal tagasi kirjutasin ma siin paaris numbris meie rahwa wilunud pruulidest  ja näitasin lühidelt, kuidas mõned pruugid meie rahwast joomisele wilutawad. Lõppeks trehwasin ka meie Saaremaa praeguse  karskuse seltsi pihta ja soowisin, et see küll mõnda üleliia pruuki wõiks katsuda wähendada, sest selle tarwis on ta jo meie Saare rahwale kord asutud. Aasta pole weel täis ja juba küsiwad C. Allik ja G. M. Saarlases, mis Saaremaa  karskuse selts on head teinud, kostab esimees. Üsna õige! Aasta pole weel täis, aga kas senna peab siis weel aega andma ehk aastate pääle waatama, kui häda lahti on! Ja kas pole siis praegus häda? On küll! Karskuse selts on kui üks ehitud uus maja. Kui me nüüd need uksed alati kinni peame, kellel on siis sellest kasu? Igaüks näeb mööda minnes küll maja wäljaspoolt > — aga mis ruumid ja elukord sees walitseb, seda ei saa keegi nähja ja aastate pärast on ta kõdunenud ja langeb maha, ilma et kellegil tast kasu oleks olnud. Niisama on ka karskuse seltsiga. Sääl ei pea mitte aastate pääle waatama, ehk aja pääle, waid see olgu igapäew ja iga tund tegewuseS, niihästi linnas kui maal. „Kas Allik niisugust seltsi tunneb, kes aasta läbi igas kuus koosolekuid peab?" küsib hr. esimees. Ei, Saaremaal ma küll niisugust seltsi ei tunne, aga Ülemaal küllalt ja ainult neid seltsist, kes praegus kaunis heal järjel elutsewad. Siin neid just nimepidi nimetada, ei ole tarwis. Aga ma ütlen: Kas see ühe seltsile siis kurja teeb, kui ta igas kuus korra oma liikmetega koos on? Nii lühikse silma ringiga wist keegi targem ei ole, et ta ei teaks kui palju sellest kasu ja elu seltsile tuleks. Keegi kes ise seltsi liige ehk päälegi eestseisus on, ei leia mitte läbi rääkimiste ehk toime, tuste puudust, mis sagedatel koosolekutel seletada tuleks. Koosolekud, läbirääkimised ja toimetamised üksi peawad ühte seltsi ülewel! „Seda nõuate juba meite seltsist, kellel ainult 30 liiget on," ütleb esimees. Kelle süü see on, et teie seltsi liikmete arw nn wäike on? Juba säält näete, kui kahju see on, et pole koosolekuid peetud. Kuidas saate endale siis edespidi rohkem liikmeid, kui keegi enam seltsi nimegi ei kuule! Need 30 liiget oliwad alustuses ja nagu ma tean, on säält juba pea pooled ära taganenud, mis põhjusel, jäägu siin nende auu hoidmise pärast nimetamata. Saaremaal, pääle 50,000 inimese seas on karskuse selts, ainult oma 15 —20 liikmega, mis. wõiwad need head tehja, kui suurem hulk tukkuwad. Kui need 30 liiget saiwad wastu wõetud, siis oli igal ühel see kindel lootus, et ühe aasta pärast seltsil tõesti juba pääle saja liikme saab olema aga paraku, kõik pole kuld, mis hiilgab! Kas karskuse seltsis siis tõesti mitte natukestki hooletust ei walitse? Oi jah, on küllalt! Selts on pea aasta wana ja weel pole jõudnud ta oma alguspäewa ärapidada. See on täitsa hooletus! Ka hakkas karskuse selts pidu programmiga  wäga suurest pääle, nimelt pidiwad Anseküla ja Jämaja lauljad laulma, kuS juba ligemast 30 lauljad on, kus olekfiwad need mahtunud? Suur tükk ajaski suu lõhki ja nõnda jäi alguspidu piduks jälle, millest nüüd enam juttugi pole ja see on täitsa hooletus. Alguspiduks wõib kümne inimesega niisuguse täieliku programmi tehja, mille sarnast Kuresaares weel enne pole olnud, aga kes seda toimetab ehk teeb. Nõnda on lühidelt minu seletus karskuse seltsi kohta ja mina kui ka mitmed teised loodawad, et nimetud selts pea jälle ärkama saab ja rohkem elu siin Saaremaal tegema hakab. Palun aga, et karskuse liikmed mitte minuga sõitlema ei hakkaks, et ma kui era inimene nende seltsi sekka nagu kogemata waatanud olen. Minu ja mitme teise soow on ikka see, et kõik hea asi siin hästi edenema  hakkaks, aga mitte kui kuuwarjutuS mitme aja järel ennast näitab. Kõik hea asi olgu kui küünal, mis iga ühele walgust annab, kes pimeduse hõlmas ei taha wiibida. C. Allik. Kahtlus ja süü. Kas mõtles ta nüüd nende aegade pääle tagasi? Ta istuS wagusi puu pingi pääl ja tema kätte töö, mis ta seltsi toonud, seisis tema ees laua pääl. Gertrud lvaatis ümber kaudu. Kuumaw juuli kuu päikse paiste kõrwetas loomust. Siisgi liikus töö all põldude pääl. Wilja sai sisse weetud. Siin ülewel oli aga jahe ja waikne. Gertrud tegi wiimaks mõttetest ärkades oma näputöö korwi lahti, wõtis ühe kirja säält wälja, tegi lahti ja luges: Minu kallim sõbranna! Surijale ja kahetsejale wõisin ma andeks andmist wiia tema wiimasid tund isid kergitada. Juanita on surnud! Ma ei tule mitte Wrainsteini loSsi tagasi. Ma pean mere pääle minema, pean selle otsatu maailma mere pääl, mille üle taewas ennast wõlwib, omale uut jõudu ja uut elujulgust koguma. Kui ma Wrainsteini tulin, oli mull kindel mõte oma meelt siin rahule sundida, praeguse ajale elada ja minewikust kui une näost mõtelda. See ei oleks mitte läinud, ka siis mitte kui see hirmus juhtus mind ei oleks säält ära kutsunud. Weel ei ole aeg tulnud, et ma seda kallist rahu kalliks pidada mõistan. Ma tarwitan liikumist, uute asjade nägemist, et ma neid piina - maid mõtteid omas rinnus wõiksin sundida waikima. Oh Gertrud, kuidas olete teie kaetsemise wäärt oma maitse olemise ja südame rahu poolest! Aga ma soowin  teile neid warandusi, mida teie küll kui ka wõitluseta ära teeninud olete, teie kallis hing! Mull on igatsus teie rahulise pale ja klaaride silmade järele. Ma palun teid kõigest südamest, soowige mulle seda troosti, et ma teid, oma ainukest sõbrannat, jälle leian, kui ma Wrainsteini tulen. Mõningad  head sõnad teie huuletelt saamad kui terweks tegew paldsam mu südame haawa pääle mõjuma siis ei taha ma teid mitte enam tagasi pidada teie omakste juure ruttamast kodumaale, kui teie mitte teist mõttet wõtnud ei ole ja selle mehe kõrwale, keda teie nüüd mitte ei usalda, Wrainsteini  jääda ei taha. See oleks kõige armsam soow teie truui ja tänuliku sõbra Alfonsu d Estrellist. Gertrud laseb käe kirjaga wajuda, tema huuled wabisewad ja tasakesti tulewad sõnad neist kuuldawale: Enam kui pool aastat on sest ajast möödas, kuS see kiri kirjutatud on enam kui pool aastat ja midagi sõnumid pärast seda. Ta peab lehte omas käes, kuni korraga üks hääl tema ligidal hüüab: Gertrud, ometi wiimaks leian ma teid siit üksi! Silma pilgul on kiri töökorwi ära peidetud,  neiu tõuseb üles ja waatab pahaselt  senna poole, kust see hääl tuli. Mis teie soowite minust, herra Kurt? Miks teie mind otsite? küsis ta külmalt. Kurt seisab juba ta kõrwal. Ta silmad leegitsewad neiu üle. „Seda wõite weel küsida neiu Gertrud! Teie, kes teie seda ühte puhku wälja uurite, kuidas minu eest põgeneda, mind enesest ära tõugata kui üht jäledat ussi? Jälgi ei soowi teie mulle üht heat sõna, ialgi üht lahket pilku ja ometigi ei ole mina midagi teinud, miska seda põlgdust oleksin ära teeninud. Kõige alwemat teenrit ja wiletsamat kerjajat wõtate teie kuulda ja olete nende wastu lahkem, kui oma kasuema wenna poja wastu, keda tädi armastas ja usaldas. Gertrud, mikspärast põlgate teie mind? WaStage!" Mina ei põlga teid, mina ei wihkateid, herra Kurt. Mina hoian ainult teie eest kõrwale, sest ma kardan, et teie jälle seesugusi sõnu mu wastu rääkima hakkate, kui testamendi lahti tegemise päewal. Ja teie ei taha niisugust sõnu mitte minu suust kuulda. Ei taha. Selle üle olete mulle juba Alfonsu läbi sõnumid saatnud. Wäga õrn ei olnud see teist mitte, wõera läbi teisele seesuguseid sõnu ütelda laska. Teie peate ennast ise selle asja poolest süüdlaseks tunnistama, sest teie rääkisite