Saarlane tis 9. Teisipäewal, 26. Webrnaril 1891. Vll!. aastakäik. maksab: Saaremaa? pooles aaSiaZ l „ „ ; Postiga saadetud aaStaS. S „ „ Pooles aastas 1 „ SS „ Ilmub igal Knrefaares !'aubattt:litsas nr. UM Ult«ldi«t piliti!!» ajaleht »«»- ja limiarshsaic MM Saarlane, kas tahad jõukaks ja oma jalal seiswaks meheks saada? Oi jah, kes selle ära peaks põlgama, jõukaks saada! Oh kui ilus ja meelikani on see sõna iga ühele. Ühel rikkal ja jõukal mehel on ikka rohkest sõpru ja tuttawaid;  kas ei peeta ühest rikkast mehest hoopis rohkem lugu kui ühest kehwast ja waesest mehest. Kas ei ütle ka mana sõna, „kellel kott sellel kohus", ehk „raha ajab rattad käima!" Tõsi on, et jõukal mehel igal pool parem ja lahedam läbi saamine on kui kehwal. Aga küsime nüüd: Mis moodi wõib siis üks kehiva mees jõukaks saada? Sellest tahtsin sulle armas Saarlase lugeja täna paar sõna kõneleda. Ärge küsigu nüüd keegi teie seast: „Kus see rikkuse hallikas siis seisab?" Waid ma ütlen, et mull küll sulle niisugust hallikat juhatada  pole, kuid annan, sulle nõuu, kuida sa Jumala abiga aega mööda jõukamaks saada wõid. Kui sa aga hoolega seda ka tehja katsud, mis ma sulle ütlen, siis paraneb su elu tõesti. Teed sa hoolega tööd, siis saad selle eest palka, olgu siis pisut wõi palju. Sull kulub aga enamast ikka see päewane palk elu ülespidamiseks nii ära, et wahest pead meel mõlgu juure tegema. Armas sõber, meie ajal on küll päcwa palgad odawad, aga õpi sellepärast piskuga läbi ajama; ! katsu oma elu nii seada, et wäljaminikud ikka üks osa wähemad on kui sissetulikud. Ära anna iialgi sääl kohas kopikat wälja, kuS seda hädasti tarwis pole. Katsu oma elamine nõnda sisse seada, et sull selleks ainult üks tee ja tungimine on, jõukaks meheks saada, ja see tungimine on: „Ära iialgi kõik seda ära pruugi,  mis sa teenid!" Püüa sellest igapäew 2—3 kopikat järele jätta; on juba korjandus 25 käpikuni tõusnud, siis pane seda tagawara kassast, küll sa näed, mis see aastas kord wälja saab tegema. Teie wõite ehk küsida: „Kuida wõib üks töömees, kes 20—25 kopikat päewas saab, oma perekonna ülewel pidada ja siis weel 5 kopikat tagawaraks panna?" Mina aga wastan, et see ainult kasinust ja hoidmisega  wõimalik on. Saad sa 20—25 kopikaga oma pere ülewal pidada, siis wõid seda ka t5 —20 kopikaga tehja. Ei see 5 kopikat elata sind ega su perekonda. On kellegi päewa palk juba 50 kop., see wõib siis küll 10 kop. igal päeival tagawaraks panna, ilinü et see ta elukorda palju muudaks. Mõni ütleb: „Mis sellest 10 kopikast ometi kusagile saab?" Aga armas töömees, külap sa aega mööda need 10 kopikad ka rubladeks kaswatad! Kuus on 30 päewa, see teeb kolm rubla ja aastas 36 rubla, waata kallis wend, kas ste pole juba midagi. 10 aastaga on sull juba 300 rubla, millele weel kasud juure tulewad, nn et ligi 400 rubla wälja teeb. Näituseks: on keegi 18 aasta manuselt künni 60 aastani iga päew ühe pudeli õlut ära joonud, siis on tema sess ajas umbes 1,500 rubla wälja annud, ilma et sest mingitsugust kasu oleks saanud; mis oleks aga siis, kui sull need 10 kopikat oleksiwad kõik alles paigal olnud! Tõega wõib ütelda, kui ühel töömehel tema manade päewade jäuks 1,500 rubla on kõrwale pandud, kas selle kohta ei wõi siis ütelda, et ta jõukas ja rikkas mees on, kes kindlasti  oma jala pääl seista wõib. Arwame selle summale weel kasud juure, siis wõib tema oma lastelegi midagi järele jätta. Sellepärast armas Saarlane! Ära iial midagi wälja anna, mis sull hädasti tarwis  ei ole! Katsu ikka oma nooruse päewade  sees nii palju kui wähcgi wõimalik on, tagawaraks panna, see on ainult see tee, mida kaudu meie jõukaks ja oma jalal seiswaks meheks wõime saada. Ärge ütlege iialgi: „Ei, sellest s—lo kopikast saa kusagile, kui mull enam. pole, siis ei maksa see korjatagi!" Ära unusta seda wana rahwa sõna, mis ütleb: „Kes kopikat ei korja, see rublat ei saa!" Armas töömees, ära sellepärast seda nõuu kõrwale heida, et see alles aega mööda, aga siiski kindlasti sind sihile wiib. Mulle tuleb praegus ilma tahtmata meele, kui Armastuse lilled. g K. Loiken'i uudisjutt. Ta wõttis sülega ema ümbert kinni, nagu tahaks teda sülesse wõtta ja wägisi õue wiia. „Ei midagi, ei midagi laps!" lausus wanake. „Mina jään tuppa, siin on mull rohkem rahu kui õues! Mine sa pääle õue, sest sinu noor weri ei kannata tumedas toas istuda." „Jah ema", ütleS Liisu ema ümbert lahti lastes, „siin olen mina nagu mängis! Ja, ehk ma küll heameelega sinu seltsis tahaksin olla, siiski on õues ikka nii armas ja lõbus. Ma lähen!" Selle pääle läks ta uksest wälja; ema waatas natuke naeratades oma lapsele järele. See oli nii ilus ja kena; mis mõis ja küll paremat enam soowida, kui temal, tema kiduras elus, nii armas ingel kaitstuks  ja põetajaks oli. Natuke aja pärast kuuleb wanake wäljaspool  ukse ees jälle kiiret sammude krõbinat; üks tugema kaSwuga noormees astus sisse, kelle nägu natuke punetand ja rahuta näitas olewat ja teretas mana emakest lahkelt ja alandlikult. See oli Tõnis Rannas. „Meile tulnud täna haruldane wõeraZ!" utleS wanake haiglase häälega. Ma ei arwa mitte tundwat . . „Ma olen Maresse Mardi poeg N. mailast!"  ütles Tõnis ruttn. „Sooh! Siis oli sull üsna haruldane  eri?" „Teab kui haruldane!" lausus Tõnis enam iseenesele, kui teistele. „Mis sind rikka mehe poega küll muidu meie waeste urtsikusse oleks ajanud?" Tõnis maigutaS ja waatas punastades maha; ta ei teadnud, mis ta pidi ütlema . . „Ehk mõite mu eri isegi arwata, ema?" lausus ta wiimaks. „Kust ma wõin seda arwata?" „Kus sinu tütar Liisu on?" „Liisu? Mis sa siis küll temast peaksid tahtma?" „Ma tahaksin temaga paar sõna rääkida." „See on ime ah teie olite ju hiljuti seltsis pulmal ja tunnete wist teineteist. Liisu on siinsamas toa otsas aidaS. Mine senna tema juure; mina ei wõi senna tulla, sest ma olen nii haiglane." „Ka sinuga tahtsin ma paar sõna rääkida, ema," ütles Tõnis rahutumalt. „Ka minuga? Ime! Räägi siis!" „Ma sain sinu tütrega wiimati pulmal tutawaks —" „Ja siis?" „Ma märkasin tema ilu ja häid kombid —" „See on kena kiitus; aga edasi!" „Ma õppisin temast lugu pidama —" „Aeh!" ähkis wanakene. „See teeb temale aun!" „Ma hakkasin teda ka armastama!" ütles Tõnis kõige suuremal tõsidusel. „KaS minu last armastad sa, Tõnis? . „Jah, nii kindlalt ja palawalt!" „Oi, oi, see on uudis; aga noore inimeste  kohta pole see ime!" Nüüd tuli wäikene wahcaeg . . . „Kas lubaksid oma tütart mulle abikasaks?"  küsis Tõnis wiimaks maha löödud silmil. „Abikaasaks? Tahad sa naljata?" „Ei sugugi!" wastas Tõnis. „Mina olen sinu tütart juba ammugi omaks pruudiks  tunnistanud ja tulin nüüd selleks sinult luba paluma." „Aga mis saaksid sinu wanemad senna juure ütlema?" „Midagi! Nemad teadwad seda ja saawad küll rahul olema, kui ma aga teie poolt luba saan." „Kas minu laps on oma armastust sulle lubanud?" „Ei weel mitte!" „SiiS on karta, et tema seda iialgi ei tee!" ütles ema. „Kõigewägcwam Jumal!" nohises Tõnis„Mikspärast  siis mitte?" Hirmu wärin käis Tõnisel üle keha; ta pea oli nii hull ja jahmans . . . „Siis oli minul emal ikka õigus!" õhkas ta iseeneses. „Liisn on Matsi Adu pruut, oh see on mulle liig! . . „Ema!" kogeldas Tõnis wiimaks.