mõrra jälle ära Iga walla talitaja wõtku ka seda waewa oma päälo, et ta igal kewadel selle pääle waatab, missugused loomad on kõlblikud ehk mis mitte, ning nõnda lahutagu ta neid parematest ja katsugu Saaremaa loomade eest suuremat hoolt kanda. tegiwad seda Ameerikamaa pruugitama wiifi järele, kus ööldakse: „Aita ise ennast!" ehk: «Igaüks on ise oma kõige ligem ligemine!" Mandudes ja huludes tungis hulk lirlasi nende järele. Mõne minuti järele oliwad lodstkud kuhjani inimesi täis ja kapten käskis köied lahti päästa. Õnnetumate järeljääjatele hüüdis ta trõöstimiseks järele, et ta neile wöimalikult ruttu abi tahta muretseda. Kõige lähem sadama koht oli Sheboigams ja senna tahtis ta tüürida. Kõige õnnelikumal korral, kui ta mitte udu sisse ära ei eksi ja muud õnnetust ka ei ole, siis mõis ta kaheteistkümne tunni järele senna jõuda. See pidi siis wäga kaua, ivähemast kakskümmend neli tundi tüürima, enne kui neile säält abi tulla mõis. Niikaua ei wöinud laew seesuguse põlema matcrjaaliga mitte tulele waStu panna. Lodsikud kadusiwad mõne minuti järele nmste hädakisa ja meeste koleda mandumise saatusel järelejääjate silmist ära. Rühmas oli nüüd laewa pääl, mis põhja mõjumise hooleks antud, ise enese käe pääl. Küll malitscs siin hirmus segadus, kui tuli kaema tekist läbi murdis ja paks suits ja wing igale poole tungis. Keegi oli nõuu annud rutust! üht parme teha, aga selleks ei olnud mitte enam aega. Ka puudus materjaal. Nii rutusti ei wöinud ka mitte laudi ja palkisi laewa kere küljest lahti kiskuda. Mõned reisijad paniwad omale ujumise wõöd ümber; teised katsufiwad laudi ehk muud puu tülisid kätte saada, et nende abil ennast ujudes mee woogudeS ülewel pidada ja upumise surmast päästa. Siin riieldi ja tülitseti ühe tühise laua tüki pärast Kes tugewam, kiskus nõdrema Kest tema saaki ära. OZkar Rihter nägi, kuidas üks noor ilus tütarlaps, kahwatanud näo ja süsimusta lokidega wärisewa lättega üht ujumise wööd, mida ta kajutist oli toonud, omale ümber panna tahtis. Sääl tuli üks suur tugew mees ja kiskus seda päästmise abinõud mägise ta käest ära. Neiu nutis ahastuses, karjus wiha pärast ja ringutas meeleäraheitmises  käsi. Tublil noorel mehel oli omast hädast hoolimata halemeel õnnetuma tütarlapse üle. Ta oli enesele suure waewaga ühe tugema plango, mis laewa lael pingiks oli, kruwidest ja hingedest lahti kiskunud. Püstol käes seifis ta selle kalli waranduse juures mähiks. Noor naisterahwas sai, kui ta oma rööwija  järele sisse hüpata tahtis rahwa hulgast tema ligidale tõugatud „ArmaS neiu!" hüüdis ta osawõtliku häälega. Neiu waataS suurte, pisaratest niiske silmadega küsides tema otsa. „Teie otsite päästmist?" „OH, mu Jumal, jah! Ma otstn pääsemist! Ma ei taha mitte ära põleda! Ma ei taha mitte ära uppuda! Oh, see on liig hirmus!" „Mul on siin üks tugew laud, mis kaks inimest hädas kanda wõib." „Ma näen seda küll." „Tahate poolt sellest omale?" «Teie ei wõi seda ju katki murda." «Ei, aga ta wõib meid mõlemaid kanda. On teil julgust, siis hüppage minu järele wette. Ma tahan teid kinni püüda. Mõned küünrad peenikest paela on mul ka taskus, seega seon ma teid laua külge kinni." «Ma ei tea mitte . . . «Ons ehk mõni teine, kes teie eest muretseda  wõib. Ons ehk teil sugulasi laewa pääl?" „Ei ole, mina reisin üSna üksi." „Siis wõtke rutusti nõuu! Siin on elu ja surm! Tule leegid lähemad ju ikka kord korralt laiemale ja wägewamaks; juba siin kõige kaugemal laewa otsas ei wõi enam wälja pidada. Waatke, kuidas leegid säült ligemale tulewad!" See oli ka tõesti nõnda. Ühe poole tundi wõisiwad lodsikud ära olla. Kesk laew seisis nüüd täiesti tulemeres. Lagunud  petroleumi kihad saatsiwad oma põleu-at  wedeliku juba kajütide sisse. Weel üks weerand tund ja „Lewiathan" pidi üks ainukene kuumaw tule kogu olema. Seda kõik tuletas Rihter naisterahwale meele. Jälestus käis tema kihast läbi ja ta kattis kattega oma näo kinni, nagu ei tahaks ta seda hirmust asja näha. „Nüüd on aeg!" ütles noormees. „Parem tahan ma ennast oma lauaga külma mette heita, kui petroleumi seeS ära põleda. Wõtke julgust, kallis neiu ja tulge mulle järele! Mina tahan kõik teie päästmiseks teha! Niipea kui see armutu suur aurulaev,  üheks tule tömbiks jääb, paistab see kuumaw walguS õieti kaugele. Seega wõiwad  mõned kalameeste loodsikud, ehk teised laewad, wõib olla ka koguni auru-laewad juure kutsutud saada. Sell wiifil on neile siis pääsemine wõimalik, kes ennast nii kaua on jõudnud eluS hoida." „Teil on õigus, herra," sosistas neiu. Ma tänan teid teie headuse eest. Oh Jumal, üksgi teistest ei halasta minu pääle! Ma tahan teie nõuu järele teha." „SiiS ilma wiibimata! Wiiwitan ma siin weel kauemine, siis saamad need surma jänks antud inimesed wiimasel häda pilgul kui meeletumad minu pääle tormama ja Isamaalt. Kurcsaarest. Luuguse laat oli nüüd jälle see wiimne laat, mis sellel aastal siin linna ligidal peetud sai, see oli 1. ja 2. Oktobril. Esimise päewa oli ilm ilus, mille pärast ka kaunis rohkest rahwast koos oli. Igaüks kuuldi kõrgete hindade pärast nurisewat, mille pärast ka suurem jagu loomi tagasi wiidud sai. Teisel päewal oli mähe wihmane, kunas ka inimeste arw üsna wäike oli. Üsna imelik on see, et iga aasta meie loomade laadad wäiksemaks ja lühemaks lähemad. Mõne aasta eest oli meel kolmas päew suur laada päew, kunas nüüd juba teise päewa lõuna ajal igaüks oma teed on läinud. See oleks wist parem, kui üks loomade laat täis kolm päewa kestaks, sest mõnel juhtub esimistel päeivadel midagi takistust, nii kui mitu korda kuulda on, et koguni laadale ei saa; sellega on siis kõik kauplus palju wäikesem. Kellel selle juures paremad mõtted on, seda palume awaldada. Rohkem ettewaatust linnas. Kuida nüüd iseäranis laatade aegas nühja oli, et linna uulitsatel hobused kargasiwad, niihästi talumeeste  kui ka kutsrite käes. Ehk küll selle läbi suuremat õnnetust pole suhtunud, aga sellegi pärast peaks igaüks enam ettewaatlik olema. Seda on linnas küll keeltud, et keegi ei tohi oma hobust lahti uulitsale jätta, aga kes seda palju kuuleb. Teiseks ei tohiks ka nimelt laatade aegas wäga kangesti kihutada, nii kui mõnda purjus peaga tolu taati nähja on; hobune wõib häkist millestgi kohkuda ja ongi kargamas. Ettewaatust! Kuida auustatnd lugejad weel mäletawad, sai siin leheS mõne nädala eest awaldatud, et „EeSti Seltsis" näitemäng „Mihkel ja Liisa" õppimise all pidi olema. See tükk jäi see kord ühe wäikese takistuse pärast järele, mis edcspidi  küll tulema saab; selle asemele wõeti aga üks uus tükk, mida siin Kuresaares esimist korda etendakse, ja mille nimi on: „UhkuS tuleb enne langemist", kolme järguline näitemäng rahma elust. See tükk on ülepea wäga laduS ja tuumakas, mis iga päältwaataja meele järele saab olema. Ka kaunis hea õpetus on selle sees, et uhkuse waim meie Eesti rahma seast peaks ära kaduma. Sooivida jääb, et igaüks sellest osa saaks; wõtma ja oma meelt lahutama. Kuida kuulda, saada sellest sisse tulnud raha Wändra tummade kooli heaks ohwerdatud, mis tõesti üks ilus töö oleks, et meie Kuresaare Eesli Selts ka midagi hcategewaks  otstarbeks tehja tahab. Head õnne ja jõudu õppijatele, kui ka rohkest osawõtmist sellest mängust, soowiwad nii mitmed, kcS alati näitemängu  sõbrad ja armastajad ou! Kihelkonnalt. Liiast joomisest. T. küla peremeestel pidada iga sügise üks päew olema, kus enamast kõik peremehed endid heasti purju saamad juua. Selle korra olnud jälle kõik peremehed  kiriku wilja wõi „kiriku kohut" magatsini aida juures maksmas. Ülejäädaw wili, mis kiriku ja muudest maksudest üle jääb, juuakse ära. Joomise eest muretsewad mõned küla wabanikud, kes senna õlut ja wiina wiiwad ja selle eest omale wilja wastutawad. Tänawu sügise oli 14. Septembril neil „kirikukohtu" maksmine. Wabatnikude õllest ja wiinast saanud peremehed wiimati meeletumaks. Mõisa kõrts on ka säälsamas. Selle päewa õhtu olnud kõrtsis nii kange riidlemine ja üksteist peksmine, mille sarnast sääl enne wist pole olnud. Mõnest perest olnud 2 ja 3 meest senna tulnud. Kõige tublim selle riiu seas olnud walla tallitaja. Olgu see walla walitsusele ja küla meestele häbistuseks,  et „Saarlane" neist natukese awalikult ilmale jutustab. Peaks aga keegi mees sellepärast „Saarlase wastu nurisema, küll stis näitan edespidi  paremine, kui suures lakkumise haiguses külas mtned mehed praegus on. Olgu seda kord nii palju. 8. Eestimaalt. Tänawune kartuhwli. saak. Eestimaal on üleüldse kehw olnud, ega saa mulluse waSta sugugi. Sellepärast on wiinawabrikud  ju aegsasti maisi ostma hakanud, kuna kartuhwlid wiina põletuseks ja nuumloomade söödaks küllalt ei arwata saawat. Wiinapõletuse asjanduses on tänawu üleüldse raske aeg, kuna piirituse hinnad suured asjad pole ja päälegi kõikuwad. Tallinnast. Sääl sündis ühes söömapoeS järgmine lugu: Keegi oli omale portfioni tellinud ja sõi seda üksina söömatuas, kuna peremees wälja oli läinud ja perenaine tüdrukuga teises iuas töötafiwad. Mees maksis ühe ruhlaga oma rehnungi ära. millest perenaine tale meel tagasi andis, laua sahtli ainult kokku lükkas ja jälle oma kambri midagi toimetama läks ning mehe üksinda jättis, kes laua äärde wahest piipu toppima jäi. Warsi tuli ta sööma kambri tagasi, aga mees oli juba läinud. Näe mis tasa mees wälja läinud, inõtleb ta ja läheb töö juurde teise tupa tagasi. Mõni minut kuuleb ta ust liikuwat, ta tuleb jälle sõõmatuppa. Aga tuba on tühi. Läheb leti ette, waatab, raha sahtel lahti ja tühi! Pääle 10 rubla läinud. Asi mõis ainult nii olla, et mees ennast perenaise äraolekul ruttu leti alla ära peitis ja nõnda kurjatöö ära tegi. Wirumaalt. Wirumaa põllumehed waatawad  mitmed kurbtusega tulewiku pääle. Selle AK M Saarlane 1390,