Saarlane Kleiildine piliiik» lielcht m»li- ja limnirilhmlt. SB. Teisipäewal, 11. Juulil 1895. XI!. aastakiiik. maksab: Saaremaal aastas. . . . l rbl. 20 kp. Pooles aastas 1 „ S 2 „ Ilmud igal toi-ftpÄs»Vt»r. „Snarlasc" toimetus wäljsandminc jinresaareö kanbanulitsaS ur. 17. Kirjad kSiwad: Saar lase taiiuetnsrle, Knresaares Ku u lut u s e rid a ehk selle ruum. Kohtu-pristaw ja wallawanem. Aelle päälkirja all awaldab „Balt. Westn." järgmise juhtkirja, mis „E. P." tõlke järele nõnda käib: „Kohtu-pristaw kirjutas wõla pärast kellegi peremehe wara üles, muu seas ka kõik loomad. Päew enne üleskirjutatud waranduse enam-pakkumise  teel äramüümist teatas wallawanem kohtu pristawile, et üleskirjutatud loomi ära müüa ei wõi, sest et neid wõlgnewa peremehe majapidamises tungiwalt tarwis olla ja ilma nendeta majapidamine nurja pidada minema. Pristaw ei pannud wallalvanema  teatust tähele, sellepärast et päew enne üleskirjutatud waranduse cnampakkumise  teel müümist selle wastu enam mingisugust  rääkimist ei wõiwat tõsta. Niisusuguse  pristawi tegewuse üle tõstis wallawanem  kaeblusi ja asi tuli kuni Walitsewa Senatini, kuS tema üle 35. Oktobril 1893 a. 1., 2. ja kassatfioni departamenti täiel kooskolekul otsustati. Walitsew Senat leidis, et üleüldise talurahwa seaduse 25. paragrahwi lisa järele kohtu pristaw wõlglase warandust üles wõib wõtta, kui ta määratud tähtajaks  wõlga hääga ära ci maksa. Selle juures tuleb aga waljusti selle pääle waadata, et taluperemehe warandust ainult wallawanem (ehk tema abi) juurcsolemisel üles wõib wõtta, et wiimane tähendada wõiks, missugust warandust wõimalik ära müüa on, ilma et wõlglase majapidamine selle läbi ära saaks häwitatud. Selle paragrahwi määrusest on näha, et wallawanem  sarnastel juhtumistel mitteniisugune ei ole, kellel asjaga midagi isikulikku kasu ehk tegemist oleks, waid kui ametimees, kui oma ameti wõimu ülewalpidaja, kes mitte ühe wõi teise wõlglase kasu pääle ei waata, waid ainult selle pääle, et peremehe majapidamine  nurjaminemise ja lagunemise eest saaks kaitstud. Et nüüd wallawanem talumajaperemehe  waranduse üleswötmise juures mitte kui mõni iseäralise inimese kasude eestseisja ei ole, waid kui ametimees talu majapidamist häwitamise eest kaitseb, siis ei käi ka need määrused tema kohta, mis selle isiku õigusi ja kasusid kaitseb, kes asjast ifikulikult osa wõtab, s. o. wõlglase ja wõlanõudja õigusi. Niisugustel kordadel on wallawanemal sellega wähcm tegemist, missuguseid asju ehk warandust pristaw üles kirjutab, waid iseäranis sellega, kas majapidamine edasi wõib kesta, kui need ehk need asjad ära müüdakse. Ehk küll ülemal nimetatud paragrahw määrab, et wallawanem taluperemehe waranduse  üleswötmise juures peab olema, siis ei ole seega weel mitte üteldud, et wallawanem ainult sellel ühel korral oma arwamist selle üle wõib awaldada, missugust warandust müüa ehk müümata jätta tuleks. Waranduse üleswötmine on nimelt ainult sellepärast nimetatud, et see wõla sissenõudmise  korral esimene samm on ja seega wallawanemale selleläbi wõimalikuks tehtud saab, juba aegsasti niisugust warandust kaitseda, mis wõlglase majapidamises tungiwalt  tarwis on. Juba sellepärast ei ole wõimalik mõtelda, et waranduse üleskirjutamisega  kõik wallawancma tegewus selles asjas lõppeks, sest, et waranduse müümine mitte kohe pärast üleskirjutamist ei sünni. Waranduse üleskirjutamisest kuni müümiseni  läheb sagedasti pikemat aega, mille jooksul olekud nõuda muutuda wõiwad, et warandus, mida üleswõtmise ajal tungichalt tarwis ei olnud, müümise juures niisugune näib olema, milleta majapidamine häwineks. Niisugust warandust ei wõi siis, muidugi mõista, mitte müüa. Sellepärast ei ole wõimalik ära määrata, et wallawanem ainult waranduse üleswõtmise juuresnäidatawõikS, missugused asjad majapidamises tungiwalt tarwilised on temale tuleb ka õigus anda, seda teha, kuni üles wõetud warandus  weel ära müüdud ei ole. Sellest on näha, et ei wõi juttugi selle üle olla, et wallawanem oma teatust, missugust warandust  järele tuleks jätta, hilja sisse andnud oleks, s. o- seda mitte waranduse üleskirjutamise  juures teinud ei ole. See on üks kõik, kunas wallawanem sarnase teatuse sisse andis, kohtu pristaw peab seda wa- Ilu ju süda. 49 K. Lõiken i uudisjutt. SS. See oli ühel segasel Juuli kuu pühapäewa õhtul. L. kortsu ees seisis huik inimesi, mehi ja naisi sa ajasiivad kõiksugu lüllawaid ümariku kõnesid.  Kõik näisiwad nii ivaimuStatud oleivat, et harwasti kellegi! aega oli ümber waadata, ehk midagi ümber kaudu tähele panna. See on ju niisuguste majade ees loomulik . . . Korraga -endas üks hiilgaw pisuhänd läbi tumeda õhu ja walguStaS silmapilgul terwet ümbrust. Vedaja, wedoja! kisendas ebausklik rahwa hulk. S« saadana puuk on wtst mana L. küla näija tehtud; tal on wist napsi puudus, sellepärast saans oma puugi siil seda waraStama! Poisid, anname :ale tublisti kasuka Pihta, kui ta siia lähe' neda julged ja midagi siit waraStada tahab!" Ui, hüüdsiwad teised, see on mana surnud P. küla wuameisiri hing! Ta on oma ametiga maa pääl «ist wõga wähe teeninud, sellepärast laseb ta enesele hauda materjali kaasa wedada! RiMWfl sõnu räägiti weel palju, mis aga üksgi teiseji targemad ei olnud. Kõik näisiwad oma terwe «iie meelega ainult selle asja juures tegevusi! c!:T2t ja kellegi! ei olnud aega, nii pitkalt  zvaadata ja tähele panna, kuda eemalt uks hobuse wankriga hirmsa lõhkumisega lähemale tuli. Wiimaks ometi juhtus üks noormees seda nägema ja teatas seda teistele. Hirmus! hüüdsiwad mitmed hääled läbi segamini. Sääl on ju tõesti wõitlus elu ja surma pääl! Aga keS see peaks olema? See on ju Juhan Hallani hobune ja wanker! hüüdis üks. Ma tunnen seda selgesti! Ja see kes sääl seeS istub, on Juhani tütar Leena! hüüdis teine. Ma nägin, kui ta täna hommikul oma sugulaste juure külaliseks läks, kust ta nüüd praegu tagasi tuleb! Hirmus, hirmus! Selle wacsele tüdrukule on nii mitmed õnnetused osaks määratud I See on nüüd tema ots! See on ju päris rumalus, ühte nõtra naesterahwast peru hobusega mälja saata! Muidugi! Nüüd saab hobune teda kõige wankriga purustama! Kas peaksime tema õnnetumale kudagi moodi abi teha wöima, kui hobune siia lähemale jõuab ja siis weel omas jooksus seisma ei jäe? Ei aita midagi! Kes abi tahab anda, peab ise hobuse jalgade alla jääma! Aga senna ei ole enam abi tarwisgi! hüüdis korraga üks suure kaSwuga mees. Waadake,  sääl põrkas praegu wanker ühe suure männa tüwi wastu! Wanker on puru ja tüdruk langes liikumata maha! Soh, nüüd lendab hobune paljalt aisadega weel edasi! Tõesti oli ka lugu nii. Wanker oli ühe suure männa wastu põrkades puruks läinud, ja sääl secS istuja maha pildunud, kuS ta ka praegugi weel liikumata seisis; hobune jooksis suure hooga juba kõrtsust mõõda, ikka kodu poole. Hirmus lugu! hüüdis ücs jälle. Wacne tüdruk seisab liikumata maas; ta on wist surnud Muidugi! hüüdis teine. Kui Jumal teda ise ei ole kaitsnud, siis ei wõi senna enam midagi parata! Aga meie peame teda nüüd waatama minema, et kui wõimalik temale meel abi teha! Muidugi, läheme! Kõik jooksiwad nüüd -viimase hingeni kortsu eest ära, juhtunud lugu waatama. Süült leiti Leena tõesti ilma eluta maas olewat, aga lähemal järele -vaatamisel leiti, et temal midagi haawa pää seeS ega mujal ei olnud ja ka kõik liikmed oliwad murdmata.  Leena näis aga paljalt kangest ehmatusest ja põrutamisest, mis ta maha langedes sai, niisuguse  hoobi saanud olewat, nõnda et ta minestusesse  langes. Warsi läks nendel ka korda minestanud tüdrukut  jälle meele mõistusele äratada. Pikkamisi lõi Leena silmad lahti ja waataS imestades ümber. Mis teie minust tahate? küsis ta nõdra häälega. Laske mind rahule jääda! Meie tahame sulle abi teha Leena! ütles üks. Sull ei ole meitest midagi karta! Abi? küsis Leena imestades. Mis lugu minuga on juhtunud? Ikka imestades waataS ta ümber ja näis asjata  oma juhtumisi meelde tuletada püüdwat. Sinu hobune oli lõhkuma hakkanud ja sa langesid purustatud wankriga siia maha! Ah, nüüd tuleb mu enesele ka meelde! ütles Leena korraga kõigist aru saades. Ma olin hirmu ja ehmatusega peaaegu haiwatud, kui hobune  minuga tuhat tulist edasi tormas, aga sest