Saarlane KM UlriiMiik Mlitika ajaleht ma»- ja liauarahwalt UW Teisipäewal, 8. Julil 1897. XIV aastakäik. maksab: PoStiga saadetud aaZtaS. A „ „ PooleS aastas I „ L 3 „ Ilmub igal tsifi-pÄStVtrk. Kuresaares Kaubauiilitsas ur. l? Saarlase toimetusele, Kuresaares' Kuulutuse rida ehk selle ruum Laste wanematele toob keegi kooliõpetaja „EeSti Postimehes" kooliasjuS järgmise tähtja kirja. ~Armsad lastewanemad ja pereisad! Meie koolide talwine töö seisab juba. Mõnigi teie seas rõõmustas ennast, kui kooli lahtilaskmisel oma lapse edasijõudmist teatust sai. Ühele koolile awaldas ülewaatja oma rahulolemist, teine tundis ise oma tehtud töö üle rõõmu. Mõnegi kooliõpetaja rinda täitis rahustaw tundmus oma hästi edenenud töö üle. Siiamaale jõudsime selle talwega, mõtleb ta, kui me siit saaksime sügisel jälle otsekohe  edasi minna kui nad mitte ei unustaks. Aga kahju, kõik kaob meelest nagu udu, kui selle unustamise wasta abi ei otsita. Ma ütlesin, koolide talwine töö seisab, sellega tahtsin tähendada, et neil ka suwel oma töö on. Suwine töö peab hoolt kand> ma, et talwine meelest ära ei kao, peab ühe talwe teise otsa jätkama, muidu kulub sügisel kordamise pääle p lju aega ära, enne kui edasiõppimise pääle wõib mõtelda. Olete ju ometi tähele pannud, kui suure häämcelega kewadel tüütawad raamatud laudile heidetakse. Jääwad nad terweks suweks sinna hallitama, siis pole ime, kui laste uue kooliaasta algul endise aasta õpetus nagu une eest meeles on. Sarnane kord takistab koolitööd enam, kui mõni wahest esimesel silmapilgul arwab. Ei seda ei oleks, on mõnel pool, mitte igalpool, suwised kordamised pruugil. Aga kudas on nendega lugu, kudas wvetakse neist osa? Osawõtmine on paiguti õige leige. KeS kooliõpetajatest ei tunne neid põhjuseid, millega wanemaid endid ja oma lapsi wabandawad:  „Mu laps käib karjas, kuStalsee aeg on suwel koolis käia, eks ta õpi karja juures isegi." Jah, iseõppimine oleks küll kaunis asi, aga tast ei tule midagi wälja. Raamat paiguti kewadel laudile ja sinna jääb ta isõppimise pärast kuni jälle kool päriselt algab. Lapsele tuleb küll ehk wahest ka meelde, et koolmeister käskis kooli waheajal õppida ja mitte raamatut koguni ära unustada, aga ta lükkab asja käsilewõtmise rahutawa wabanduseta päew päewast edasi. Ta polnud meeles raamatut  kaasa wõtta, homme on ilm wihmane, ülehomme mõteldakse juba: ah, sügiseni aega weel küllalt, eks ma õpi edaspidi nii palju kui tarwiö. Sügis jõuab ja raamat  seisab liigutamata. Mis aja nappusesse  puutub, siis teab igaüks, et suwel kibedal tööajal kõigil suurtel kui wäikestel aega wähe on aga siisgü4—s tundi kuus jätkub ometi! Niipalju aega leidub  wist küll igal ühel ja igal ajal. Ehk ütleme, et pakisel tööpäewal pole waimalik kedagi karja järele waatama saata, W wõib ka sellest takistusest kergesti mööda pääseda. Räägitagu kooliõpetajaga kokku, et ta kordamisepäewad  pühapäewade pääle määraks, nagu see mitmes kohas juba wiifiks on. Pühapäewal on ometi igal ühel aega paar tundi karja järele waadata. Sellepärast, armsad lastewanemad ja peremehed, kellel teil kooliarulisi lapsi majas on, seadke see asi kudas teil parem on, aga kandke kindlasti hoolt, et lapsed suwel kuus korra wõi kaks koolis kordamisel käiwad, siis seisab neil kindlamalt meeles, mis talwejooksul õpetati, kooliaastal wõib õpetus jõudsamalt edasi minna, muida aga ununeb pika suwega palju meelest ja kordamini  tarwitab sügisel hulga aega. Ärge olge leiged oma laste õppimise ja edasijõudmise  waewa kergitamas". Jah, suwised kordamised saaksiwad nooresoo  õppimises ja edafi jõudmises wüga suurt kasu tooma ja selle tõttu oleks küll tungiwalt  soowida, et lastewanemad, nii hästi ka kooli walitsus seda korda püüaks seada, et ka Saaremaal sarnasel kordamised sisse saaksiwad seatud. Ta ei ole weel surnud! Iv. K. LoikenÜ uudisjutt. Helde taewaS, ma olen haawatud! kiljatas noormees wärisedcs Ta surus käe purustatud rinna pääle ja püüdis ruttu edasi tormata, aga sääl läksiwad  tema liikmed lõdwaks, süda hakkas kramplikult wäriscma, meeled lüksiwad segaseks,  ta tuikus ja kukkus wiimaks korisedes maha. Heledamalt paiftsiwad walgu kiired, koledamalt  kärgatasiwd pikse paugud ja wihma walas nagu ümbrist maha. Peeter aga ei näinud ega kuulnud seda enam; ta oli waikinud  Jälle paistsiwad tähed selgest pilwcta taewast. Wihm oli kõigile, nagu uut elu toonud- Arwamata lahkesti laulsiwad linnud,  hõõgawal koidu kumal, mis õrnalt oma lahket maigust, ella öö eha käest omandama hakkas. Ütlemata magusasti lehkasiwad lilled,  kellest miskuS kena haisu wälja pigistas  ja tuhanded hiilgawad wee tilgakesed hõljusiwad puude lehtede külges. Tasakesti sammub üks wanadlane meeS, waewalist metsa teed mööda edasi. Näost arwatcs, wõiS ta ehk 5Y aastat ivana olla, aga terive tugeiv keha ja priske nägu Wnnistasiwad, et temal weel täis mehe jõud käeS oli- Kõik tema olek ja kombe tunniStasiwad endist soldati ja mit mcd armid mehe näu pääl, andsiwad tema mahwuseft ja tegcwuseft marki- See oli Robert Roshild, üks wälja teeninud  soldat- Ta oli Wene-Türgi sõja ajal, mitmestki palamast lahingast läbi käinud ja ka isegi mõnda palawat tunnud- Roobert Roshild oli üksik poiSmces; ta elas siinsamas  metsas, ühes kõrwalises kohaS, kus tal oma isast pärandatud pisukene majaütike  oli- Ta oli õnnelikul juhtumisel, ka ühe ilusa waiauduse omanikuks saanud, nõnda et mees oma wanaea päiwi mureta mõis edasi ajada ja ka meel teistele pärandada  jätta. Eila homikul oli ta mõne wäikese asjanduse pärast linna läinud; et tal aga hobust ei olnud, siis pidi ta seda teed jala ette wõtma, mis ka, nii mitmest waewast läbi käinud mehel, suurem asi ei olnud- Nagu meie juba teame, et mööda läinud õhtul raske äikese wihma sadu oli, sellepärast oli Roshild lähemasse kõrtsi wihmawarju läinud, kust ta läbi ööd jälle tulema hakkas, kui wihm üle oli- Pikkamisi astus manamees edasi, kõike ümberkaudist loomuse ilu teraselt tähelepannes  Warfi jõudis ta sinna kohta, kust tema tee, mida enam jalgrajakS oleks wöinud  nimetada, suurema tee pätilt, mis küll ka milets ja waewane oli, körwale läks. Juba pidi Roshild oma tee pääle pöörama, kui ta korraga nagu ehmatades seisma jäi; tema meelest oli, nagu oleks ta enese ees tasast hoigamist ja logisemist kuulnud, mis aga pea jälle lindude kära sekka ära waikis. Imestades aStuS Roshild jälle suurema tee pääle ja läks seda mööda meel tüki maad edasi- Jälle kuulatas ta- Ja nüüd kõlas hoigamine ja rögisemine meel palju selgemalt tema kõrwa. Roobert Roshild ei olnud arg ega ebausklik, kes niisuguste juhtumiste ees kartma ehk kohkuma oleks hakkanud, sest et ta maailmas weel palju hirmsamatki näinud oli- Hm, see helin wõib üksi ühest, hädaohtu sattunud inimesest  tulla! ümises ta ja astuS siis weel wähe maad edasi. Süäl nägi ta ka, et ta mitte ei eksinud; tee pääl laamas üks inimene  kõhuli ja hoigas raskesti. Sa taewake, hüüdis manamees, pikne on teda õnnetumat trehwanud, aga weel on ta hinges! Kas peaks temast weel elulooma loota olema? Tahame kohe järele waadata ja kui weel inimlik abi peaks wõimalik olema, siis peab ta seda ka minu poolt leidma! Nende sõnadega oli Roshild koguni maaS wingerdaja juurde astunud- Ta puutus tasakcsti  tema külge ja hüüdis: Hei külamees, mis teil wiga on? On pikne teid trehwanud, wõi mõni muu kare saatus teid praegusesse olekusse sundinud?  Wastuse asemel kuulis ta aga weel waljumat  hoigamist, aga ükski märk ei awaldanud  temale, et maaS pöörleja tema juttu kuulnud, ehk sellest aru saanud oli. Nüüd langes Roshild pölweli teise ette ja pööras teda tasakesti seliti. Kena noormees, ümises ta iseeneses. Nüüd aga on ta nägu walu pärast wingus,  suu kahwatand ja lahti, silmad tuimad  ja pool kinni. KaS temast weel üle- Isamaalt. Kuresaaxest. Kuda kuuleme, pidanud Peterburi  Eesti Jaani kiriku õpetaja hr. Or. Hurt 6. Julil s. a. Kärla kirikus jutlust. Jaanipäewal pidas ülemõpetaja Lemm Kudjapöä!  surnuaia! jumalateenistust. Ilm oli tähendatud  päewal kaunis hää, mille tõttu ka rahwast