Saarlane u° S 4. Teisipnewal, 13. Jmul 1835 XII. aastakäik. maksab: Ilmub igal torsrpäo»Vc»r. Kttrcsaines !auUuu!l>!l!a>? ur. 17. Tuurlus.> tuiiuolusclc, Kurcsaarrö Kuulutus e ri d a ehk selle ruum. UW NltilUst Pilititi Ejxlkh! «IX- j« tl»»rghl»»le. UB Karskuse tegewusest. Saaremaa Karskuse seltsis peetud kõne (Järg.) Seesugune seadus on juba nüüd pääle kümne muudes Ühisriikides makSma pandud, mis ütlemata suurt kasu rahwa lM käekäigule  on toonud, sest et selle seaduse mõjul ju joowastawaid jookisid walmistada, müüa ega ka sugugi tarwitada ei wõi, nagu juba eelpool kuulsime. Ainult salamahti tuuakse teistest riikidest nendesse riikidesse, kus keeluseadus maksaw on, joowastawaid jookisid,  kas suhkru- ehk jahukottides, kunstistes  munades, piibli raamatu näol walmistatud  kastides, milledel „püha piibel" püüle kirjutatud on jne. Niisama sugune paha lugu, kui sissetoomisega, on ka süül nende jookide müümisega ja ostmisega. Neid jookisid müüakse kas kusagil sügawates keldrites ehk muudes kitsates, pimedates, niisketes ja hellivades  ruumides. Süül ei ole laudasid ega toolisid. Jooja peab sääl scdasugusid jookisid  suure kartusega ja hirmugu maitsma, sest trahwid on seaduse rikkujate kohta õige waljud. Sellest ka tuleb, et karskuse riikides  keegi auusa meeleline inimene joomastawaid  jookisid ci joo ega otsi, maid seda teemad ainult alatumad inimesed, kes joomise  himmu walitsuse all ägawad. Raske lugu on kangete jookide himmustajatel seesuguse  koha leidmisega, kus wiina wõiks saada. Kui hõlpus põli ei ole aga selles aSp.is meie joodikule!! Mõnedes Ühisriikides  mindi aga ülemal räägitud keeluseadusega,  mis ka „Maini seaduseks" saab nimetatud, sest et see Mainis kõige enne maksma pandi, liiali. Nõuda tegi 1880 ja 1881 aaState sees saadikute kogu Kansas  otsuseks, mitte ainult joowastawate jookide kauplemist ja walmistamist, waid ka hingekarjaStcle ära keelda, et nad armulauale  '.võtmise juures weiui ei tohtida tarwitada.  Kes seda teeb, langeb kahe aastase wangistuse alla ja kiriku uksed saada kinni pandud, sest et nad selleläbi kahjutegewatekZ asutusteks olla saanud. Ehk see sugune seadus küll õigest piirist kõrwale on läinud, siisgi näitab see, kui rohkesti sääl karskuse asjandusest lugu peetakse. Ka teistes Ühisriikides  Amcrikas tehti joomise wastu käidawaid  seadusi. Nõnda tehti Illinoisi riikis aastal 1872 otsuseks, et jooma koha pidamise  luba muidu ei saa, kui 3000 kuuni 5000 suuruse kautsioni wõi pandi waStu. Sellest rahast pidi neile, kes joomakoha läbi kuidagi kahju on saanud, tasumist antama. Sellessamas riikis tehti ka seaduseks,  et need, kes joobnud inimestele eh! alaealistele  joowastawaid jookisid müüsiwad, wastutamise alla pidiwad heidetud saama. AaStal 1875 tehti Massa-Asutsi riikis seaduseks, et kui keegi joobnudpääst teise inimese ehk tema waranduse waStu paha on teinud, siis peab ka seda, kes pahategijale  joowastawaid jookisid on müünud ja annud, sellesama suguse trahwi alla heitma kui pahategijat ennast. Ka wõisiwad selle seaduse järele wanewad, lapsed, abikaasad, hoolekandjad ja wöörmündrid alkoholist? jookide müüjate käest alkirja wõtta, et nemad alkirjas nimetatud inimesele mitte joowastawaid  jookisid müüa ei tohi. Kui aga joogimaja pidaja selle waStu teeb. siis wõib tema käest selle eest IVO —500 dollarit tasumist nõuda. Kes Nebraska riigis kusagil linnas kõrtsi tahab awada, peab selleks ümberkaudu elawate peremeeste kaest luba paluma. Joodikud, kes joomise läbi töötegemiseks  kõlbmataks on saanud, jääwad kõrtsimeestele toita. Minewal aastal tehti Kounektikõtis 9i. linnawalitsust otsuseks, kõiki körtsisid linnades ärakaotada. Seesugune  kõrtside kaotamise seaduS pandi ka hiljuti  mõnes teises ÜhiSriikis maksma. Üleüldse on karskuse seltside ja karskuse meeste tegewus  Amerika maal wäga palju hüädust korda saata jõudnud. Dr. Tyug awaldas juba umbeS 40 aasta eest New-Z)orkiS karskuse  tegewusc üle järgmist: „Meie seltsid on teinud, et karskuse asjandusest hääineelega  kõigis maades räägitakse, nende kogemuse  läbi on enam kui kolm miljoni inimest  ennast joowastawatest jookidest täiesti lahti ütelnud, üle kümme tuhat wiina wabrikut  on oma tegewust lõpetanud, weel roh- Ilu ja süda. 45 K. Loiken'i uudisjutt. Leena nuutluS Meel raua walusasti. Wiimaks lõppesiwad tema pisarad; ta silmad hakkasiwad tuhmilt särama sa ta meeled taretasiwad arusaamata  tuimuse kätte. Lahtiste silmadega enese ette ivahtideS, aga ometi mitte midagi nähes, seisis ta weel kaua sääl. Wiimaks käis tume mõtte ja pääsl läbi; walju õhkamisega tõstis ta püü ülessc ja läks uksest wälja . . . Ka Paul tõstis M ülesse ja nägi ennast nüüd üksi pool pimedas kambris. Waewalt jõudis ta tule ülesse wõtta ja lambi põlema süüdata, siis langes ta WadeS Me tooli pääle; ta tundis eneses  suurt wüsimust ja erutust. Kaene tüdruk! õhkas ta. Ta on nüüd kahkiematll õnnetu! Aga ses ei ole mitte minu süü; sa ei u>õi sinna midagi parata! Ka mina olen õnnetu, ph srwamata õnnetu ! Minule saadab saatus aga ainult niisugused juhtumised kaela, mis mind mitte õnnelikuks teha ei wöi ! Enne kus ma Leenat armastasin. siis pani ta oma armastmc minu eest lukku' Nüüd, kus see mulle lahti on, Aga mis ma muidu kahetsen, sest itta ci wõi ju ometi enam tcisüi! Aga Miina? Noh enne kui ta mind armastas, ci wõinud ma temale oms 'ndani anda! Aga nüüd nüüd ma armastan  :eda ja tema ei armasta niind mitte enam! Ta iaakseb minu eest plehku ja ci anna malle midagi õiget maötust'. MiZ see tähendab? Miks pärast on saatus mind enese kütte, nagu mängu tükkiks -võtnud? Mis ma nüüd pean tegema? KaS oma meelt sülle muutma? Ei mitte misgi hinna eest! Ma tahan aga Miinat armastada! Jah ainult teda! ... Järgmisel päewal palus Paul ennast üheks nädalaks Juhan Hallani teenistusest lahti, sest ct tal oma koduse hurtsiku suures mõnda toimetust vii. Leena läks oma sugulaste juure külaliseks, kuhu ta mõneks päewaks wübida tahtis. ss. Küll sadas weel lund ja rü-itsakast, aga ilmad oliwad juba pehmeks muutnud sa ivali taime hakkas  ruttu läheneja ke-vade eest jälle põgenema. Kiirel sammul kõndisiwad kaks noort meest, ühe kõrwalise tee paa! edasi, kus püü! lumesoppa, läkku ja mett kõik segamine oli, mis käijate sammust  tugemast! takistas. See tükk täks tõesti mõnusasti korda Prccdik!  ütles pitkcm ja kõhnetum. Kui meil aga tee! midagi takistust ette ei tule, siis wõimc küll mõnusasti joonele saada. Muidugi! kostis teine. See oli aga mõnus tükk, ct ma mitte just, nagu kiriku rott, kodunt ära ei tulnud, st-si muidu ci oleks nõue: kuskile maksnud. Wõttu pagan, seda kodust elu nii karuks minemast, uis keegi enam ilma pilkamata mõõda ei utta minna! Zlga kuhu meie nüüd eümiseks läheme õunale '.ööd ja teenistust otsima Wllttm: Selle rahaga, nais mul! kaasa- on, ei wõ: meie ju ometi wäga kaua läbi saada? Muidugi peame omale tööd ja teenistust otsima ! kostis esiminc. Linnades, kust küll paremat teenistust suhtuks leidma, ci ole meile mitte sünnis; meie peame kusagil maal omale teenistust otsima ja ma arwan et meie seda Tartu linna ümbert, kas mõisast, ehk ka mujait leiame. See oleks küll pitk tee ja et meil mitte passisid ci ole, siis peame seda maad ju puhas jala kompima! Jah? aga unna ci wõi ju midagi parata ! Kui meie aga kuskilt ligemalt enncmine tööd leiame? Wõib ollaz aga see ei lähe! Mida kaugemal seda parem! Weel paljugi sutustasiwad nad isekeskis ja sundisiwad  oma wäsinud jalad ikka kiiremale käigule, nagu oleks neil tuli taga. Wiimaks weel, õhtu eel jõudsiwad nad ühest külast läbi, aga et küll õhtu kaes oli, ci täinud meie wäsinud teekäijad mitte säält öömaja otsima, waid tõttasiwad aga ikka edasi, nagu ei peaks nendel käimine otsa lõpemagi.  Wiimaks, kui öö ammu käes oli, tcgiwad nad ühe paksu metsa sisse tule ülcöse ja jäiwad sinna öömajale. Teisel päcwal kõlas imelik sõnum läbi küla: Prcdik Hullan ja WiLem Riik oliwad kodunt ära kargunud ja Precdik o-i, oma isa tagant hää nosi raha ära uü-sanuo. Küll otsiti neid igal pool ja kuulati järele, aga mis läinud see on läinud. Wiimaks pandi selle tanvis telegrahwid käima, kuulutati ajalehtede sees ja loeti kirikule ees. aga itta att.ua! sireedik Hallan ja Willem Riik ei . tutnuo lusttil poolt enam kuuldama Ic.