Saarlane K so. Teisipäewal, 38. Julil 1893. IX. aastakäik. m»W i Saaremaal aastas .... 1 rbl. LV kp. Saaremaal pooles aastas I „ „ PooleS aastas 1 „ ZT „ Ilmub igal toifipcröiVcrt. Kurcsaares kaubauulitsaS nr. 17. Saarlase toimetusele. KuresaareS. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab 2 kop. —4.— AW Dlc«lsi»t lijalehi Mllll- jll linnarshwiile. MM Mitmed soowid karskuse kohta saamad meile nüüd awaldatud. Minema kord trükist  me C. Allika kirja ära, täna toome jälle ühe teise, mis ka selle kohta käib. Oma enese mõtted saame aga pärast amaldama. Tänane kiri käib nii: Karskus, kallis karskus, kui fa walguse ingel oled, siis tule ja aita neid kes jooma haiguses walu tunnewad; nõnda soowiwad mitmed ja mitmed hääled. Ligi aasta eest astus meite Saaremaal üks karskuse selts ilmale, kes liig joomist siin arstima pidi hakkama. See oli kallis ettewõte wäga tähtsa otstarbega. Selts walis omale kuus tähtsamat karsket  meest juhatajaks. Töö algas. Küsimine on: Kuidas teeb nüüd selts karskuse heaks tööd? Kas liikmed ja wälja -valitud eestseisus täidawad oma kohusid ka mehe wiisi? WaStaku selle pääle iga üks ise, kellesse asi puudub. Präsidenti kohta wõin mina ütelda ja mitmed teised tunnistada, et tema oma poolt on teinud, mis -võimalik  on olnud. Tuletage meele neid kõne õhtuid, mis minewal talwel peetud saiwad. Halw asi oli aga fee, et teised eestseisuse liikmed suuremalt jäult kõne ohtudel puudusiwad. Nüüd on aga karskuse selts kuud kolm nii wagusi, nagu oleks ta juba oma tööd ära teinud. Kui see nõnda edasi kestab, siis tuleb seltsile pea surma uni kätte, ning see oleks tõesti suureks kahjuks. Auustatud eestseisuse liikmed! Mis kõlinat teie siis hakatuses tegite? Ärge olge paljad nime tegijad, waid wõtke ka töö raskust oma õlade pääle, kui teie põld wilja peab kandma. Kui Teie ise seltsi tegewuse wastu nii külmad olete, mis nähtwus sellel siis on? Sell on see nähtwus, et teie ise omast tööst midagit lugu ep pea. Mis peawad siis teised ja wõerad karskusest  pidama? Kord oli juttu kuulda, et karskuse selts alguspidu tahta pidada. Aga kuidas seda toimetada s. o. mill wiisil pidu ära pidada, selle kõrge künka üle ep suutnud juhatajad mitte enam astuda. Ühed tahtsiwad piduks kõnesid pidada, teised soowisiwad jälle „Torni Jaagu" elu lugu udu piltides näidata, mitmed tahtsiwad ilmaliku laulust laulda, teised jälle kiriku laulust, ning kui tantsu lõbust räägiti, noh, siis kukkusiwad mitmed tormi täis ning arwasiwad, et tants üksi joodikute lõbuks kõlbada. Kui karskuse edendajad nii tundmatad on, et nad noore rahwa tantsu lõbu alkoholiks  peawad, ei niisugused karskuse seltsi elusta waid ennem uinutawad. Kes armastawad tantsu lõbu kõige enam? Wist küll noored neiud ja tütarlapsed. Ons need seda lõbu siis alkoholi käest saanud ehk on nendel üle pea karskuse seltsi tarwis? Tants nõuab keha liikmete kenat ja wiisakat  liikumist; alkohol teeb aga jalad nõrgaks ja keha kangeks, ning ajab joodi- kud wahel nelja käpakil käima. Kuidas wõib neid kahte kokku seada? Iga inimese ülem kohus on töö. Iga seltsi kohus on oma eesmärgi kohta tööd teha. Töö on õnne asutaja. Mis tööd peaks siis karskuse edendaja  tegema? Kas kõrtsid kõige päält ümber lükkama? Kas politseile abiks hakkama ning joodikuid hirmuga wiina klaasi kallalt ära ajama? Seda soonn olen ma mitme karske käest kuulnud. See tahtmine on aga liig ning mitte inimese priiuse kohaline. Kui soowijad enne patulangemist oleks elanud, siis oleks nemad tõesti Jumalast ära keeldud puu maha raijunud ehk ussi maha löönud, st inimesel mitte wõimalik poleks olnud pattu teha. Mis oleks siis õige karskuse liikme töö? Kas sest küll on, kui keegi omale kohuseks teeb, et tema alkoholi mitte tilkagi oma suhu ep wõta, ehk kui keegi sellega suurustab,  et tema karske on, kui keegi kõrtsi kardab ja joodikut põlgab, ehk kui keegi tantsu lõbu alkoholi wiljaks peab? Ei mitte. Õige karskuse töö on: sõnaga haigele armastuses õpetust anda, kuidas tema terweks wõib saada, sõnaga teda juhatada headuse ja kurjuse wahel wahet tegema, sõnaga näidata, mis kahjulik. Sõna tehku õnnetuma silmad lahti, sõ n a äratagu tema südant õigele tundmisele. Jumal keelas oma sõnaga inimest: sa ei pea mitte sest sööma; ta ei kaotanud mitte puud ära. Sõna, sonaon, mis Wanapagana kolm leidust. 4 (Muinasjutt.) L. N. Kanig'c järile eestistanud C. Allik. (Ots.) Mis aitawad sulle kõik su uhked riided? rääkis Vanapagan ühel päewal. Mis aitab kõik su iludus, kui ainult meie kuratid seda kiidame! Ma tahan sind ühte suure linna wiia, kus sa ka teistest inimestest  imestatud saad. Ja pea oli meie ilus Greetake toredal linna uulitsal, kus igaüks teda waatis ja imetles; keegi ei teadnud, kust niisugune aruldane neiu senna tulnud oli. Aegamööda käis ka suurtsugu  härrast Greetad meelitamas, igaüks soowis teda omale prouaks ja Greeta uhkus  ja auuahnus kaswas päew päewalt ikka suuremaks. Peegli ees õppis ta nägu häbenemisele, suud naerule hoidma, õppis hästi peenikfel moel käima; pesi ennast homikul kalli haisuga seebiga, kastis oma riideid lõhnama õliga ja oli nii halp ja edew, kuidas aga wähegi wõis. Paari aasta pärast sai ta ühe rikka krahwi prouaks. Pulma päewaks kinkis wanapagan tale 6 ilmatu suurt peeglid, mida kõik ühte tuba ülesse pandi; kõik, nimelt teised naisterahwad, imetlefiwad niisugust asju nähes, wiimaks soowis igaüks  omale niisugust peeglid ja pea oli kurati plaan kõik täielikult korda läinud. Nüüd algas naisterahwaste juures suur püüdmine, igaüks tahtis teisest ilusam ja uhkemine riides olla. Nüüd käisiwad naisterahwad  ühe juurest teise juure; üks aitas teist kleitisi tehja. Nii moodi.algas ka tagarääkimine  ja teiste teatamine, mis senniajani weel üsna tundmata igal ühel oli. Kirikusse lälsiwad enamast kõik sellepärast,  et oma uut kübarat ehk kallist kleiti näitama; polnud teisel jälle nii uhke, siis oli selle kohta kõiksugused pahad jutud liikumas. Olgu nii külm ilm kui oli, siiski kandsiwad  naisterahwad nii õhukesi kleitisi nagu ämbliku wõrk, aga uus mood pidi alal hoitud saama. Ka raha püäle palju ei waadetud; maksku üks asi, mis maksis, see pidi muretsetud saama. Nõnda moodi hakati wiimaks ka wõlgusi tegema, suured moodi seitungid saiwad tellitud  kaupmehed  muretsesiwad alati uusi riide kangaid juure, aga oma kojutud riidega polnud keegi enam rahul. Aga noorus kaub ja wanadus ligencb. Nõnda oli ka Greetaga, ta ilusad kulla karma juuksed läksiwad halliks, walgcd hambad mustaks; juba kandis ta wals juukseid ja hambud. Ka endised roosa paled wausiwad aeg ajalt auku, silmade alla kogusiwad kortsud ja nõnda oli sellest esimise  uhkuse wõsust täitsa mana hall emake saanud, kes juba keppi pidi tarwitama hakkama. Noorus oli suutumaks kadunud, ei wõinud seda iialgi enam tagasi saada, ei ka miski hinna eest. Sääl tuli siis wanapagan ja wiis teda põrgu, pani teda ühte tuppa, mis ümber ringi peegleid täis oli ja ütles: Waata, siin toas pead sa nüüd igawesti elama ja oma inetumad nägu waatama! Ma poleks seda ilmaski uskunud, ütles kurat paari aasta pärast oma wana« emale, et peegli läbi ka nii palju naistcrahwaid  minu riiki wõiksiwad tulla. Nüüd tuli meeste- kui ka ngisterahwaid igapäew ikka juure ja wana saadana riik kaswis silm nähtumalt, nii et inimeste puudust enam ei olnud. Mitme aasta pärast juhtus aga wanapaganale  ootamata äpardus, mis teda täitsa kurwaks tegi. Ühes linnakeses elas üks jumala kartlik sepp, kes igal pool oma auusa töö tegemise poolest kuulus oli. Kõik tööd, mis ta tegi, oliwad head ja tugewad, nii et ta tehtud mõekadega kiwid mõis pooleks lüüa. Ühel õhtul oli ta jälle omas aidas, kui üks üsna wana mehekene ratsutades tema poole tuli ja palus oma hobust rautada. Sepp tegi seda hea meelega ja palus wõerast päälegi kõigeks ööks oma juure, mis see ka heameelega tegi. Ta pidas oma wõera eest hoolega muret, söötis teda ja tegi pehme moodi malmis, kus wõeras puhkama heitis. See wanake oli Jumal ise, kes teisel