tulnud. Läbi räägitud saiwad sääl mitmed tähtsad asjad, mesilaste pidamisest, nii kui: mee müümisest Migas ja Riia randaS; õlg-mesi karmidest ja nende tegemisest; puust-mcc hoidmisest, mee wälja heitmisest kärgedcst, kõige paremal musil jne. Kcwadist koosolekut wõeti nõuuks tulema Aprilli kuu lõpul ehk Mai kuu hakatusel ära pidada, sest siis ci keela meel mitte percte heitmine kedagi mesiniku koosolekule tulemast. Wüi k en ewülj a s õ i t merc le ! 30. Augustil.- 30. Augustil, kui meie i armulise Keisri herra nime päcwal, jöudsimad ' Riia aurulaewad „Aleksander lk." ja „Konstantin"  Kuresaare alla. Laewad oliwad enesele püha päcwascd kuued ülle pannud. Mõlemilt poolt terwitati plagudega ja üks äralõpmata hurraa hüüdmine kestis sõitjate keskel. Häkitsclt kõlas riigilaul, mängitud Haapsalu suplejate munsikn-koorist, aurulaewa  „Alcksandri II." pääl; pea kuuldi ka aurulaewa „Konstantini" pääl riigi laulu laulmist. Nii söitsiwad kaks uhket kaema, laeneid wägewaSti oma eeS kahte jäuse jäutes, teine teisest mööda ja mõlemite püält tõusis püha riigi laul, meie Kõigekõrgema  trooni ette. Päält waatajad saiwad sest liigutud ja nii mõni kummardas mõttes oma Issanda ette, paludes, et ta meie kõrged riigi isa kõige õnnetuste eest hoiaks ja talle ühte pitka iga kingiks, kelle marju all meie siis meel kaua ühte rahuliku ja õnneliku elu elada wõiksime. Jumal Keisrit kaitse Sa! Mõne Kuresaarlase soowi pääle, tuliwad musekandid maale ja röömuStasiwad meidi oma mänguga parkis kuuni kellu 3. Kõigile tuli uus elu sisse. Sügise on kätte jõudnud ja sellega on ka meie lõbustuse koht park kui ära surnud. Aga nüüd häkitselt parkis muusik ja sellega ka kõik linn kihisemas za kahisemas. Jälle kõlab parkis teiste mängude  eesotsas ja lõpul meie kõrge riigi laul, mis päältkuuljaid märksalt waimustas. Aga et kõigil asjal ka oma lõpp on, nii pidi ka selle lõbule oma ots tehtama. Eks aurulaew annud merelt teada, et pea sõiduaeg  käes on; sellepärast katsuS igaüks laewa sülda. Wäikene aurulaew „Margarethe" sai inimestest täidetud, ühed kes oma sõpru läksiwad saatma, teised kes jälle lusti sõitma läksiwad. Kolmandamat korda helistati laewa pääl, köied saiwad lahti päästetud ja wäikene aurulaew hakkas liikuma. Lustilik  marsh kõlas sõitjate kõrwu; kurwalt ja kahetsedes jätsiwad süllale tagasi jääjad sõitjaid jumalaga. Suure aurulaewa ligidale jõudes, tõusiwad ja langesiwad plagud mõlemilt poolt teretuseks ja lõbusa mänguga jõudsime suure laewa juurde. Nüüd üks pakkide kandmine, sõber annab sõbrale jumalagajätmiseks kätt; mees muljub naist oma truu rinna najale; isa paneb õnnistates käe oma lapse pääle, keda ta wõersile saadab; silma pisarate kuiwatamine ja jälle hclisab kellu ja maenitseb minemisele. Weel üks suuandmine ja kurwalt pöörtakse armsamale  selga. Aga kuula! häkitselt kõlab jälle lustilik marsh ja uus elu tuleb kurwastatud  südametesse. Wäikene aurulaew sõidab kolm korda ümber suure laewa, mõlemilt poolt tõusewad ja langemad jälle plagud. Üks ninarätikute ja mütside lehwitamine,  üks hüüab jällenägemisele, sõber, teine, ela hästi, sõber Schulz ja Lehmann, „ei tea kas üks teist näeme weel?" Selle wahele kõlab jälle äralõpmata hurraa hüüdmine ja musekandid mängiwad ühte lustiliku marshi. Üht nöörimeest kuuldi suures waimustuses hüüdwad: „nüüd tahaksin  kas selle joonega t. sõita;" mõni jälle suures rõõmu tujus, ennast äraunustates wiskab oma mütsi meresse; teine seda nähes karjub, lass mull ka minna sõitjate auuks, aga sellegipärast tõmbab kohkutes oma käe tagasi, kartes, et ehk wiimaks palja peaga olles, omad juuksed ära külmab. Jah, kõik neid juhtumisi ei mõista mitte sulg üleskirjutada.  Nüüd on ka suur aurulaew oma ankru merest üles tõmbanud ja hakkab oma määratumat kiha liigutama. Weel ükskord on wäiksel aurulaewal ümber suure sõita, weel lehwitakfe ninarätikutega ja musekandid hakkawad ühte kurwa jumalagajätmise  laulu mängima, weel kõlab wile kolm korda mõlemilt poolt, weel näikse mõni üksik ninarätikuga lehwitamast ja siis kauwad laewad waatajate silmist. ... Ka meie rõõmsad Schulz ja Lehmann waikiwad. Suure jumalagajätmise läbi sai mõni iseäranis wäsitud, nii et wiimaks  igaüks enamisti omaga tegemist pidas ja seda praegu äraelatud weel ükskord oma waimu silma eest mööda laskis minna. Ka õhk oli wist laewade pääl wägew, nii et sundis mõnda waaruma, wõi oli see ehk üks teine wiga. . . . Aga jälle selle suure waikuse sees tegi üks noormees wähe elu selleläbi, et ta püüdis tõendada, et wäikene aurulaew olla 2 korda ümber suure laewa sõitnud, kuna teised jälle tõendasiwad 3 korda. Noormees oma raud peaga aga ei annud ka järele, waid tõmbas ennast wiimaks laewa kajuti tagasi, selle juure jäädes, et wäikene aurulaew  2 korda sõitnud olla. OlekS keegi „Meie wõttamc teid tänuga wastu", ütles kapten alt kulmu tema poole wahtides ja wõcralc kät andes, mida see ka waStu wõttis. „ Praegu peame teid küll sundiste wastu Võima, näete ise, et meitel praegu aega pole, wõcralc nii palju auu anda, kui tarwiS olckS. Warsi wöiwad chk Neegrid meite kallale tulla." „Sce ka just oli, mis mind siia ajas," wastas wõeraS. „Ammu slekS tahtnud ma nende keerdele kätte tasuda, mis nemad minule kurja teinud on. Nüüd leidsin parajad aega. Küll meie need koerad juba minema kihutame." „Tcie räägite wäga wõidurikkalt", ütlcS kapten, „aga mõtelge, ct Kaenlast rohkem km lada on ja meitel lacwa pääl paljast kuus meest." „Hm ! Ja kui teie kaheksa juure arwatc?" „Kaheksa juure arwatt? Kuidas teie seda anvatc?' Nak Klurc, Kaarel ja tüürimees waatastsad iM.eksMNNeS ühe teise otsa; wõcraS aga laskis oma silmad ühe päält teise pSSIe Kia. ~Se? asi ci ole mitte nii raske arwata," waStaZ urre ---.õ. Kaldal on mull Kes! seitse tc:u ... Kau ;a kui teie nende abi tahate, w".:c '.'ta 'art.:." Ta rääkis nüüd, et temc. ;a aa 'clrnm-.hed maa seest tulewad ja et nemad knllakacivazad olla. Tahtstwad nüüd aga UZstrZMMse minna, sellepärast, et nemad «SW szShe kulda olla leidnud. Ja kui nemad nüüd olid mere ääre tuksud, näinud nad, ei laem mustadest ümberpiiratud olnud ja PllkMxsft olid nemad nõuuks wõtnud, cm.a maa meestele abiks minna. 5 See on KppetaS ta oma juttu, ,mis Dissl teüele teada anda oli ja kui teie nüüd seitse tugcwad poissi tahate abiks saada, siis tõmbage üks latern neile märgiks üleS, siis nad tulewad." Kapten pidas tükki aega oma meestega nõuu, ja siis sai see käsk ka täidetud. Nüüd tahtis wõeraS kuiwi riideid saada, mis temale ka antud said. Kapten küsis, kuidas wõera nimi on. „Jemmi, kui sest küll saab", waStas küsitud peaaegu üSna wihatsi. Nüüd tahtis ta enesele ka sõjariistu saada. Kaarel läks temaga seltsis ja pakus temale enne ühe klaasi rummi, mis ka hea meelega wastu wõetud sai, tema jõi weel kolm teist klaasi ära ja palus siis tubakat, mis lõuga wõiks panna; tema ei olla mitmel nädalal seda enam saanud. Kaarel läks ülesse, saatis ühe mustaga tubakat, siis läks ta pead raputades kapteni ja tüürimehe juure ja ütles, kui Jemmi teised seltsimehed ka niisugused oleksiwad, ega siis suuremat abi loota ei ole. „Kui ka Kaarel", wastas Mak Klure. „Siin on meitel kahe kimbatuse seast wähemad malnscda. Ja see on Jemmi oma seltsimeesega.  Üks ropp rahwas on need kullakaevajad  enamiste kõik, aga eks nad ole ometigi ka Inglased. Mis oleks meitel ilma nende abita loota, kui Tsumbo öösel oma sõjameestega meite kallale tuleksiwad?" Kaarel oli mait ja kõik ootasiwad Jemmi seltsimeeste tulekud. Tüürimees oli treppi maha lasknud ja latern näitas wõerastele, kus kohtas laew oli. Enne kui need tuliwad, tuli Jemmi alt laewa ruumist wälja, kus ta ennast riide oli pannud ja läks nüüd sõjariistade juure ja hakkas säält seast sõjariistu wälja walitscma,  ilma et oleks teiste poole waatanud. Nüüd efite nägi Karles, et Jemmi ilma sõjariistata tulnud. Kui kullakaewaja ei wõinud ju tema maa seest ilma sõjariistata ära tulla. Ta tahtis seda praegu kaptenile ütelda, kui Jemmi seltsimehed laewa poole tuliwad. Warsi oliivad nemad laewa pääl ja nüüd nägi igaüks, mis mehed need oliwad. Kõikidel olid kollased wangi kuued üll. Need oliwad wangikojast ära karganud kurjategijad. 4. peatükk. Jemmi otsis weel sõjariistu ja nägi küll, et kõik laewa pääl olijad ära ehmatasiwad, kui nad wangisi nägiwad. Sellepärast wilistas tema waljuste, mis pääle kurjategijad  tema juure kargasiwad ja tema näituse pääle püssid kätte wötsiwad. Äraandmine!"  hüüdis Kaarel, kes kõige esiteks sest kohkumisest toibus. „Ärge laske neid sõjariistade juure! Siia Scipio, Hannibal ja Ben! Ajage nad tagasi edasi, edasi!" Nõnda rääkides tõmbas ta püssi palge ja tormas Jemmi seltsimeeste kallale, kes praegu Jemmi juure saiwad; kolm musta tuliwad küll selle hüüdmise pääle sinna, aga siis oli juba hilja. Mak Klure ja Mills seisiwad mõned silmapilgud weel üsna ehmatand; selle aja sees oliwad aga Kollased"  omale püssid saanud, mis enne juba lastud oliwad. Siis oli see päris rumalus nende kallale minna. ,/Tagasi!" müristas ka nüüd Jemmi Kaarelt!, kes julgest edasi tungis. „Mitte üks samm enam, ehk minu kuul lõpetab teite elu. Olete hull peast, meite kallale kui kiskjad metsaelajad tungida. Meie tuleme teid aitama, kas see on tänu selle eest?" „Meitid aitama?" hüüdis Kaarel meel täies wihas. „Arwate, et meie ei tea, kes U 38 Saarlane 1890