Saarlane M 9. Teisipäewal, 37. Wcbruaril 1890. VII. aastakäik. maksab: Ilmub igal ksiftpäo»V«»t. Kuresaares nr. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele, Kuresaares. Üleüldine Politilui njuleljt «i»> i« limlarllhmale. Sõbralik sõna noore rahwale. ii. Teine asi mis ma teiega tahtsin kõneleda, on, kuida meie endid oma rahwa seas peame üles pidama. Sageli on wanemate ja ka muude wanemate inimeste suust seda kaebamist kuulda, et noored inimesed ome wanemaid nõnda ei taha pidada kui nende kohus on, iseäranis kui poeg natuke kõrgemale on jõudnud ehk tütar enam haritud rahwa seas natuke peenemaid elukombeid on õppinud, siis ei taha nad enam ome wanemaid tundagi.  Püha kiri ütleb: „Sina pead oma isa ja ema auustama." Ja Eesti tark sõna: „Halli pead auusta, kortsus kulmu kumarda!" Sagedast on näha olnud ja ka kuulda, et poeg oma isale liiga teinud, mõnikord sõnaga, mõnikord teuga. See on üks kole asi, mis meie rahwa seas weel liikumas on. Meie esiwanemad ei olnud sugugi nii kõrgel hariduse järjel rai meie aegsed, aga siiski ei kuultud nende seas seda, et laps oma wanemaid ei auusta; sell ajal oliwad lapsed praeguse aja lastest hoopis alandlikumad.  Mõni ehk küsib: Kas siis häid lapsi praegus sugugi olemas ei ole? On küll! Aga hoopis rohkem on neid, kes ome wancmaid mikski ei pane. Näituseks üks tõesti sündinud lugu: Keegi noormees oli linnas teenimas ja tuli Jõulu ajaks kodu, kus ta aga kui härra tahtis olla. Isa tõi metsast Jõulu järge puid, kodu tulles läks wanakesel koorm ümber, ja läks poega appi paluma. Poeg ei tule, waid wastab: Oled sa rumal wõi mis su meeles on, mina pean nüüd sulle appi tulema ja oma riideid määrima; mine kutsu parem külast kedagi! Wanakesel ei jäänud muud nõuu järele kui pidi koorma uuest laduma, sest et jõud kasin oli. Mittu kord on ka nähtud, et poeg isat purjus peaga kaltsutab. —> Armsad noored inimesed ! see kõik on üks hirmus paha ja laidu wäärt kombe, mida iga mõistlik poeg põlgama peaks ja mida Jumal ka üks kord nuhllemata ei saa jätma. Juhtub teil wanemate inimestega midagi tegemist olema, ükskõik olgu ta teie oma wanem ehk ka wõeras, olge ta wastu lahke, ärge pidage neid halwaks, ei sõna ega tegude poolest. Tuleb sulle tee pääl üks wanakene, meeste- ehk naiSterahwas wastu, siis ära oota sa mitte, et ta sind teretama hakab, waid tea et sina kui noorem temale pead aun andma, ennem kui tema sulle. See ei wähenda sugugi sinu auu, waid iga mõistlik inimene kiidab seda. Mõni ütleb: Mull on häbi seesuguse wana raugaga tegemist teha! Ei armsad nõnda ütlejad, see ei ole mitte häbi. Teie jääte jo ka kord wanaks raugaks, kus siis elu muidugi juba kibe küll on; kui siis teised seda weel kerge meelega kibedamaks tegewad, oh sõber, küll on see siis raske kanda. Püha kiri ütleb: „Mis teie tahate, et teised teile peawad tegema, seda tehke teie ka neile I" Pidage seda sõna meeles. Aidake ja olge heameelega neile abiks, kes nõdremad on, olgu nemad wõerad ka, sellest pole midagi. Ärge ütelge: Mis ma sest saan? ehk: See ei ole minu isa ega ka koguni sugulane, mis mull selle wana inimesega tegemist on? Ma ütlen, et head teud saawad juba nii mitmele siin ilmas tasutud! Ja weel, teie ise tunnete omas südames ühte magust tundmist mis teid täidab ühe rõõmsa lootusega teie wanaduse päewades. Tark Elsa. 8 Tuline walu joon käis Elsa südamest läbi. Ja tema ei olnud oma arwamisega eksinud, tema armastas teda kõigest südamest! Oh Jumal, oh Jumal, mis pidi temast saama. Aga tema pidi seda tundmust maha suruma, maksku mis maksab. Ning kaS see ei olnud, kui õieti järele mõteldud sai, üks auuta tegu temast, ühele teisele neiule armastusest etterääkida, kuna tema auu ning kohus teda ühe teise külge sidusiivad ? ning nõndasama oli ka see häbemata tegu, et tema teda sundida tahtis oma salajamaid tundmusi temale üleS rääkida. See nurjatu inimene oli teda hirmsaSte petnud. Juba esimesest päewast saadik, oli tema oma wale mängu alustanud, seda äratundes, et tema neiule meelt mööda oli, jah juba esimesest päewast saadik oli Schlichting temal iseäranis meelt mööda olnud, tunnistas tema trotslikult  ise enesele. Ning nüüd pidi tema enesele ütlema, et see mees teda petnud, et kõik wale oli, mis tema temale rääkinud. Elsa katsus kõiki jõudu kokku wõtta, et temale õige külmalt tema eksiarwamist selgeks tehja, mis temale ka wiimaks korda läks. Tema sees möllas hirmus tundmuste torm, aga seekord läks temal ometi korda enese üle walitseda, et tema paalt näha jääkülmalt kosta wõiS: „Minu teades ei ole mina midagi teinud, et teid ses armumises kinnitada, ning üle selle pean meel teie meele tuletama, et täiesti wõerad üks teisele oleme, herra ülikooliöpetaja Schlichting." Mitte üht tähekest ei jätnud tema tema ameti ja auunimcdest ütlemata, see oli temal, kui oleks iga täheke seda müüri tema ning Schlichtingi wahcl kõrgemaks teinud, seda tema ju ka tahtis. Noormees wajutaS hambad huulde sisse ning otsis parajat sõna millega pääle hakata; seda tema ei ole kuulda saada lootnud. Mis oli neiul, et tema niisugust kostust andis? Oh üks sõna üks ainus sõna, ehk on siis kõik jälle hea! Sell silma pilgul astus aga Flitsner Elsa ette, ning ühte mitte wäga lahked pilku Schlichtingi pääle heites ütles tema: „Teie näitate oma tantsu ju istudes ära tantsiwad, armuline preili, kas tohiksin teid oma seltsis tantsu põrandale tantsima paluda?" „Wäga hea meelega," mastas Elsa pooles palawikus, ning astus Flitsneriga tantsijate sekka. Elsal ei tulnud meelegi ennast Schlichtingi ees oma wabanduseks, et tema teisega tantsima läheb, kuidas kombe seda nõuab, kergeste kummardada. Elsa pidi kaua aega seltsis tantsima, ning kui Flitsner teda wiimaks oma tooli juure tagasi wiis, ei olnud Schlichtingi enam sääl. „Kus siis teie herra Schlichting jäänud on?" päris Berliinlane imesteledes. „Kust mina seda teadma pean," kostis Elsa hooletumalt. Neiul oli nõnda kui oleks keegi tema kurku kinnipigistanud, ning tema süda tõmbas ennast kramplikult kokku. „Sellcl herral on tõesti peenikesed eluwiisid"  pilkas Berliinlane, ning et Elsa õiete aru saaks kui suur mahe Schlichtingi ning tema kombede wahel on, lisas tema, et ennast õige heast küljest näidata, juure: „Kas wõtate mind tema asemikuks wasta armuline preili? siis tahtsin üle selle ka meel ütelda, et mina täna kottiljoni just sellepärast ei tantsinud, et teid oma tantsijannaks  ei saanud." Elsa nikutas masina wiisil pead. Tema mõtles Schlichtingi pääle, kelle südant tema nõnda haawama oli pidanud, aga teisiti see ju ei läinud, tema pidi, et endid mõlemaid mitte õnnetumaks tehja, ühe hoobiga asjale otsa pääle tegema. Elsa tundis nüüd, kus tema läinud oli, selgesti, et tema mitte auuta inimene ei olnud, waid ainult kahjatsemise wäärt õnnetu, kui tema iseennast ka tundis olema. Elsa tantsis otse kui unes, tema naeris küll ka Flitsneri naljatuSte üle, aga temal oli, kui oleks tema ise kaugel, ning kui oleks see, kes Flitsneriga tantsis ainult tema wari. Paula von Sommeri küsimine: „Aga laps, kus sina Schlichtingi siis pannud oled?" äratas teda tema mõtetest. „Kellest sina rääkisid ?" küsis Elsa segaselt. „Kellest muust, kui tulewasest teaduse põllu Valgustajast tähest." Mina ei tea, kuS ta jäänud on," kogeldas Talurahwa komissari kohustest ja õigustest. Et nüüd meie Saaremaale kihelkonna kohtute asemele üks kommissaar säätud on, kes talurahwade kohtu asjade järele walwab ja wastu wõtab, sellepärast anname siin neid punktist ka teada, mida seaduse raamatust  wälja on kirjutud; see on: Palwed ja kaebtufed kantakse kommisarile  talu rahwa asjus ette kaS suusõnalikult  ehk kirjalikult, ja kirjad lähemad kätte palujate ehk kaebajate eneste käe läbi ehk ka posti teel. Palujad wõiwad suusõnalikult  ehk iseäralikult saadetud kirja tähega,