sai ära keelatud ja ajaleht „Kurski Listok" 4 kuuks seisma pandud. -- Säül olewat 3,000 inimest lumewedamise  töös. Detsembri kuul on 300,000 koormat lund linnast wälja weetud ja iga hobusemees on umbes 50 rbl. teeninud. Sääl hakatakse juba kewadeks kardetawa  koleea waStu walmistama. Wõeralt maalt saab hulgakaupa batsillustele surmarohtu  toodud, et seda kohe käepärast oleks, kui maakonna- ja linnawalitsusse poolt rohtu nõutakse. Nagu minewal aastal, nõnda peawad ka tulewal kewadel „terwisehoju  saatkonnad" kokku seatud saama, keda tarwitust mööda haigete hoolitsemiseks sinna ja tenna saadetakse. Igas sarnatscs terwisehoju saatkonnas on üks arst, kaks welskrit, kaks haiguse idudest puhastajat ja üks halastaja õde hhaigeid hoolltsew naisterahwas). Suurem jagu terwife hoju saatkondadest saab neisse paikadesse ette saadetud, kuhu kewadeks harilikult palju töölisi kokku tuleb. Kastmist. Siinse suitsuta pünrohu wabriku kuiwatamise kambris sattusiwad 19. Januaril 40 puuda püroksilini põlema. Plahwatuse läbi sai kuiwatamise kamber taieste purustatud, 3 inimest surmatud, 1 haawatud ja üks rusude alla maetud. Rosdowisr. Doni jõe äärel- Ühel talupojal warastatud sääl hobune ära. Kahtlus langenud kohe ühe tuttawa hobusewarga  päälc, ja kawaluscga saadud teda tunnistusele meelitada. Ta wiinud hobuseomaniku  sinna, kus warastatud loom marjul  seisnud, aga säül antud temale hirmsasti  peksa, et ta pool surnult maha jäänud.  Kuid sellest meel mitte küll. Mehed sidunud ta ühe paku külge kinni ja jätnud ta siis sinna külma kätte armutalt maha. Teisel püewal leitud ta säält tülmawõetult surnud. Sääl hakkas 25. jan. üks määratu suur hoone, milles umbes 600 inimest elawad, põlema. Kahju on 500,009 rbl. suur. Warsshawist. Poola grahw Mihael Plater, kes Monako mängupõrgus oma -varanduse 620.000 rubla ära mänginud, on nende päewade sees ennast maha lasknud. siis sündis üks kurb lugu, mis meie maja rahu hoopis rikkus, ja mäes? Hugole hirmsad järjed järel tõi. Asa, kelle sees ühe! päewal mana jahi-lust liikus, käskis metsawahti, üht suurt põdra-ajamist korda seada, ja kutsus kõik naabrid ja sõbrad selle LarmiS kokku. Et Hugo jahi pääl üheS olema pidi, oli iseenesest mõista; mina aga, meel maga noor, pidin sell õnnetuse päewal koju jäema. Lahtise akna wahel seistes, kuulatasin ma jahi mühinat. Ma kuulsin ajajate kära, püsside paukumist, walju rõõmuhüüdmist, kui kus!il üks hea pauk langenud oli. Häkitselt aga jähi kvikcs metsas ühe walju kohkumise kisa järel kõik mait ühte püssipauku polnud enam kuulda, keerde wali kisa waikis ning ajajate hüüdmine ja klaperdamine kadus koguni, in.m.nnuun hirm, aimamine, et kuidagi üks õnnerus sündinud, hakkas minuse kinni, ning ma ei wõinud üht tasast wärinat  enestst pcleradc, kes mu ihust läbi tungis, siiski jäin ma akna etrs seisma ja kuulatasin terawamalt kui enne, lootes, ci ükZ st.dm Mine jahti seganud oleks, ja c: :z uueSte pääle hakkaks. Nõnda laksiwad minul mõned pilkad minutid  mSLLa. Aga kõik jähi wait. Hakitsclt kuulsin ma hobuse kabjade müdinad, wastsin, wälja ja nägin mna isa. Aga see asemel ennast teda nähes rõõmustada, kohkusin ma tk ma ees. Tema tuli palja paüga, ta pale oli kahwatu kui surnul, segamini lendsiwad hallid juuksed ta kõrge kahwatu pea otsa umber, ja tema suured lõikuvad silmad  sznaisiwcd kangelt ja tuimalt maha. Jumala pärast, isa, mis on sümnud? hüüdsin mina. Polnud ta mu häält kuulnud, ehk ci armunud ta seda rvacwa mäcrt, ühe poisikesele, kui mina, wastust anda seda ma ei tea. Ta ratsutas lossi hoomi, aStus hobuse seljast, laskis teda priist jooksta, ilma, kui muidu ta wiis oli, üht teenrid hüüda, kes seda palawat  looma talli müks, ning läks siis, ikka tuimalt maha waates, oina kambri, mille ust ta lukku pani ja terwel pääwal kedagi inimest oma ette ei lasknud. Ma jäin hirmsas hirmus tagasi. Et' kuidagi midagi kurrus ehk hirmust asja juhtunud olema pidi, seda ei kahtlenud ma mitte, aga ometi ei Võinud ma kõige arwamiste ja mõtlemistega aru saada, mis siis õieti sündinud, mis sugune see õnnetus oleks. Pea saiu ma selle üle seletust. Üks jägu jahilifi tuli lossi pääle tagasi, kahmatud,  mait ja segaste nägudega. Ma küsisin ja sain miimaks teadust. Minu isa, kelle silmad mitte enam nii terawad polnud, kui tema nooruses, oli midagi puude wahel liikumas näinud, ruttu sihtinud ja tuld annud, ning õnnetuseks oma märki nii tera Ml wõtnud, et ta tasase hädakarjumisega  maha langes. Minu isa ruttab sinna ning näeb hirmuga mana metsamahti Knorringit, kellel tema kuul keskelt südamest läbi lcndanud on. Õnnetu oli juba surnud nurg uln jU 'Nurise vääle mitte enam mõtelda. E: selle önmtusc- ju luu:: issga  otsas oli, on iseenesest mõista. 5 gastud  kargas mu isa hobuse seiga - M lossi poole tagasi, kuni üks Mu Milistest  metsawahi surnu keha tema urajasse miisimad. Nii palju kuulsin ma sell päewal. Mis aga Hugost oli saanud, see üle ei wõinud keegi mulle otsust anda. Ta ei tulnud mitte tagasi, ja hiljem kuulsin mina, et ta oma sõbra Antoni juure olla jäänud, et teda selle tasumata kautse pärast trööstida ja waigistada, keda minu isa käsi tõeste tahtmata, temale teinud oli. Anton mõllaS kui meeletu. Ta oli oma isa wäga armastanud,  ning kõik Hugu sõnad oliwad tuulde räägitud. Jah, tema tõukas seda muidu hellast armastud sõbra enesest ära, temale neid kõmad sõnu waStu hüüdes, et ta kauemine oma isa mõrtsuka pojaga mingi tegemist ei taha teha. Hugo kannatas neid teutusi, nähes, et noor sõber järelmõtlemata  oli, ja lahkus esmalt temast kui pääw wäljas oli, et ta kosutust ja rahu oma tormiste mõttedele metsa tihnikus otsida. Esmalt lõuna poole tuli ta koju, ning sai siin seda teadust, mis tema waewalt waigistud südame tormi uuest möllama pani, teda mee! enam kannatamaks tegi, kui enne. Anton oli lossi pääl olnud, minu isa kambrise tunginud. MiS Ml mõlemate  wahel oli juhtunud, ei tea ma mitte. Arwata wõib aga, et ta minu isale wihasid  ettemiskamisi teinud oli; sest see oli -viha pärast meelest ära, käskis teenrid wihast wärisewa häälega, teda kinni wõtta, ning laskis teda, ehk ta küll kõigest mäest mastu pani ja needmist wäija ajas, lossi wangistuse wisata. Üks jahiline andis mu wenna Hugole sest wägimaldsest tööst teadust, ning läikimate silmadega, puuastand  palgega, wihasoon otsa pääl kõrgese üles paisunud, ruttas Hugo tormilikult isa kambri. Asjata katsusin ma teda palwete ja pisaratega tagasi pidada. Hugo tõukas mind wihaga omast ära, ja mandus, tema sõber Anton pidada priiust saama, ning ! peaks ta ka junnitud olema, oma isa kangema ! wihale mastu panna. Mrg tuleb.) Teised lehed. Toimetusele sisse saadetud kiri, millele palutakse  lahkest ruumi anda. „WalguS," see tubli Eesti rahwa „õiguste eest -võitleja" ja „rahwa kasuks" töötaja leht, ci leia -viimase! ajal oma,, Nalja Mardile" ja „kalja Pardile" mujalt enam materjaali kui Lul-ruse kiriku laulu raamatust, wist ses -valgustub mõttes, et need Jumala sõna ega püha kiri palegi. Osalt tõsi, osalt eksi-arwamine. Tõsi on, et need laulud Jumala suust pole tulnud, eksitus, et neil püha kirjaga midagi tegemist pole. Iga Luteruse kiriku laui ou ühe püha kirja salmi pääle põhjendatud: need salmid on EeSti keeli laulu raamatus  panemata jäänud, aga saksakeeli raamatus wõlb neid igamees näha, isegi ka auustud Walguse toimetaja härra. Laul, mida tema Lisalehes Nr. 2 numbris 18L3 aastal oma „Nalja Mardile" suhu paneb: „Nüüd pange hüüdma pasunad Ja pillid pääle sedamaid. Sest meie Tartu meStimecS, On juba jaama ukse ees" j. n. e. on Tema omas -valgustatud tarkuses, kiriku laulust Nr. 9. ära wäänutatud. See laul on: „Nüüd tehke kõrgeks wärawad, Ja uksed laiaks sedamaid. Sest auustuse  kunningaS Ja Päästja on nüüd tulemas" j. n. e. See laul on aga 24 taaweti laulu 7-ma salmi pääle põhjendatud, kus seisab: „Teie wärawad! tõstke omad pead üles ja teie igawesed uksed! laske endid üles tõsta, et auu kuningas wõib sisse tulla." Ehk märkab nüüd auustud „Walguö," et sellel Lutteri kiriku laulul ometi natukene püha kirja haisu juures on, ehk märkab ta nüüd, et ta Luteri kiriku lauluga ühes ka Taaweti laulu on poisikeste hirwitamiseks moonutanud,  sest keegi mõistlik meeS ei leia seesuguse „soga-laulu" juureS midagi naerda, küll aga niisugused,  kes öösse wihatud naabri aidas wiljapuud ära rikuwad, joobnud noored mehed, kes rahulise teekäija koorma kraami lökkawad, et naised ja tüdrukud lume sisse paiskawad ise sääl juures hirwitawad ja hooplemad, nagu oleks nad teab kui suurt kangelase tegu teinud. See on jo nüüd selge asi, et „WalguS" mind nüüd mõneks „baroniks", „pastoriks" ehk nende kannu-poisiks saab märkima. Ma pole aga ükski neist, maid olen igapäewane töömees ja rshwuse poolest Eestlane. Lõppeks pean ma meel paluma: Jumal kaitse mind liia walguse eest! Pimeduses katsun ometi kätega, kus õige rada on. —b.— „Wirmaline" teeb selle aasta oma lehega kaunis naljaka tembu ära. Ta trükib lisa-lehe pea-lehe külge, üsna ilma mõtlemata, kuidas seda säält ära wõtta, kui see ära leigatud saab, mis nägu siis pealeht wälja näeb! Igaüks laseb seda ju aasta lõpul kokku köita, mis jupiline  loomakene sest siis saab. Ei see küll kõlba. Kui tahetakse lisa lehte juure anda, siis peaks see küll iseäranis olema, siis saab mõlemist midagi. Seda nurinat kuulukse mitmelt poolt. 76 L Saarlane ILV-j