Postimees (Endine Pärnu Postimees.) )k 115. Tartus, IK oktobril Kolmasküm«estei«e aastakäik. ja on Tartus ja TMnnas saada igal teisipäewal, PoStignnaSt. 3r.— k. Ilma poÄita. oast. 2r.60 k. , V- „ 2„ „ . » 1 » . „ V- „ 1„S0„ „ „ -^„80„ „ kuus „ „ 3O„ Kvlmaekümnesteine aastakäik. TeÜimkji ja lva-iiu.l Mis on meie kirjandust ikalduse põhjuseks? kirjanduse käekäik on õnnetuks läinud. Kirjandusel ei ole seda kaswu, seda õitset, wärwi ega tuuma, mis tal aja ja mitmete teiste nõudele järele  peaks olema. Kust' see kurw nähtus tuleb, on juba siin ja sätil püütud seletada. Nähtuse otsekoheseks põhjuseks peetakse see: Rahwas ei osta raamatuid. Tõsi! Käi terme maa läbi ja kuula iga rohwa-liikme käest, palju ta on raamatuid ostnud, siis kuuled mustuseid ja armusid, mis sind nukrusega  täidawad. Miks pärast aga rahmas, kes ometi nii maga harimatm ei ole, nagu koolide arm j. m. m. seda tunnistab, raamatuid  ei osta, selleks jälle oma põhjuseid: 1. Rahwal on raamatukogud, kust iga raamat sadandest saab loetud. 2. Rahwal ei ole kõrgeandelist kirjanikkusid  ja selle pärast ka mitte häid raamatuid. 3. Rahwas loeb ajalehti, kus kõik politika, uudised, teaduslikud päätukid, jutud,  laulud, mõistatused jne. sees leida  on. 4. Need rahwa liikmed, kes wähe kõrgemat  haridust on saanud, loewad wõörakeele  raamatuid. 5. Rahwal ei ole raha. Küsime aga siin : Ons need ülemal nimetatud Põhjused kõik õiged? Wöi on nendest üks osa õiged? Wöi ehk on nad üsna maled? mitmel paol rahwa seas liikuda ja rahwa olekut raamatu,lugemise asjus tähele panna.  Selle aime järele, mis temas tähelepanekut  on sünnitanud, ci wöi ta mitte öeldud põhjuseid tõsisteks pidada-- Ühed neist on üsna waled; teistes on aga ainult üks osakene õigust. Nii: 1. Raamatukogud ei wõi mitte raamatute  ostmist takistada, sest et raamatukogude  kapi uksed, nagu näha, enamasti igal pool kuude kaupa kinni seisawad. Pääle selle on palju külasid ja maldasid, kus küll koolist saadud waimu-walgust on, kus aga meel mitre raamatukogusid ei ole; 2. Et Eestlastel kõrgeandelist kirjanikkusid  ei ole, on ka mõte, mis just täiesti tõeks ei tohi saada peetud. Wörrelgc Kreutzwaldi, Koidula jj. m. t. meie kirjanikkude)  elutingimisi wäljamaa kuulsate kirjanikkude elutingimistega, küll siis näeme,  kas ülendate neid kahte mitte. Kreutzwaldi kirjades peituwad philosophia mõtted, Koidula omades puhtad ülemad tunded.  Kreutzwald ja Koidula on suurewaimulised  inimesed. Aga ka nende töösid, mis wähesed ja wäikcsed, aga wäärilised, ei tunne rahmas, nagu ta ka teisi töösid ei tunne, mis wõõrast keelest meie keelde ümber on tõlgitud ehk meie eneste kirjanikkudest algupäraliselt tehtud. 3. Ajakirjad oina armu Poolest rikkad, aga sisu ja kuju poolest sagedasti wiletsad tõrjuwad küll rahwast raamatuid  eemale, aga need ei wõiks seda mitte täiesti ega kahjutegewalt teha. Mis üks nädali- ehk kuu-leht juttusid, laulusid jne. wõib pakkuda, see on wähe, ja wähe pole ju mitte „kvik," mis ajalehtedes üteldakse olewat. 4. Et jmõned) haritumad rahwa liikmed  wõõra keeli raamatuid loewad, on Mardiemata tõsi... See ei tee küll meie kirjandusele  „pai," aga see ei tee ka suuri takistust. Iga rahwa juures tuleb meie segawereliste, kadakasakste ja oraswenelaste taolisi isikuid ette, kes wõöraste lehekülgede Päält kulda tükiwad otsima, aga oma rahwa  kirjandusest, kust sed.asama leidub, mitte kui midagi ei tea. 5. Rahwal e! ole raha. See oli wiimane Põhjus, mis raamatuid sunnib poodidesse jätma. Ka temal ei ole kindlat alust. Õlle-pudelid ja wüna - klaasid, mis Eesti laudade pääl seisawad, tunnistawad selgesti, aga tõesti mõnel pool raha põud end suureks  näitab, siis ei tule see mitte sellest, et „raha ei ole," waid sellest, et raha ei söandata ega mõisteta temaga ümber käia, Arwa wõib uskuda, et meie põllumees steisi Ma ei nimeta) igal aastal nii waene on, öet ta mõnel aastal omale tosinat ehk teist wäiksehinnalisi raamatuid ei jaksaks o.sta. Nii ei wöi, ehk küll kõige kitsamalt on näidatud, nimetatuid pöhjusid mitte koguni tõsisteks pidada ega neid wastu wötta. Nende asemele Peame midagi teist otsima. Otsimine on kerge. Maksab aga rahwa seas ümber käia ja leitud saab: Meie rahwal ei ole raamatute lugemiseks arusaamist  ega tahtmist meie rahwas ci loe raamatuid, Waat, see on kirjanduse wiletsusesse jäämise pää-põhjus, mida meie aga ärwa oleme kuulnud, ja mida teiste põhjustega, mis alles temast enesest enam ehk rohkem järgnenuid, tahetakse kinni katta. Meie wõiks wahest suure arwustiku üles panna, mis selgesti nimetatud Põhjuse lõsidust  saaks näitama, aga meie ei taha niisugusel  aM, kus isegi „palju werd on walatud",  maakohtasid nende lugemise tuimuses  awalikult haawata, seda rohkem meel, et tuimus mitte kõigiti wabatahtlik ei ole. Tuimuse suuremaks sünnitajaks on see, et meie rahwast millalgi ei ole harjutatud raamatuid lugema, ega teda õpetatud nende  tuuma ja tulu äratundma; teiseks wähemaks see, et rahwa nõnda nimetatud  esimehed oma tülisulgedega niisugust  walju kära on tõstnud, mis rahu on ärarikkunud, rahwast pahatujuliseks teinud' ning rahwa sekka lõhesid sünnitanud. Raamatu lugemise tee walmistamine yoorsoo seas za madala erakondliku waimu eemal hoidmine temast on Eestlase suurem  hool, ki? ta oma' kirjandusele paremat edu ja kaunimat õitset tahab anda. On waim walgusc toidu järele ahnem harjunud,  walitseh üksmeel rahwa seas, siis nõutakse  sisukaid raamatuid ja siis ka antakse neid hääl meelel kirjanikkude poolt. Kuda lugemise teed noorsoo seas walmistada,  see on esialgul- ajalehtedele paätükk. Sellest kõneleme edespidi. Bü. Politika ringwaatus. « °Saksa keiser on oma lõunamaa reisilt  nüüd jälle kodus. Tema mastuwõtmine  Potsdamis on õige waikne olnud. Ta näitab aga nii püsimata olewat, et susugugi  paigal olla ei läbe: käesolewatel päewadcl läheb ta jälle Hamburi, kus selle tähtsa kaubalinna poolt suured pidusnüüd  endised priilinnad, mis seni ikka tolli asjanduses riiust lahns seisimad, täitsa riigi üleüldiste seaduste alla saawad ja sellega  wiimne wahe langeb, küll, nagu ei oleks just priilinnadel õige lahtine süda olnud, oma eesõigusi ära anda, aga raudne Bismarr nõudis seda ammu, ja siis pidiwad nemadgi wiimati järele andma ja weel lahke näo tegema, Säält läheb keiser wccl Leipzigi uue riigikohtu-maja nurgakiwi panemisest osa wõtma, Tema Rooma reisi kohta toomad ajalehed ikka otsata arutusi, mis aga wahel koguni lahku lähemad,'nimelt, mis tema paawstiga rääkimise  tohta käib. Mõned tahawad teada, et paawst kõigiti püüdnud, keisri poolt omale tuge paluda, mis aga as>ataks jäänud,  kuna teised ütlewad, et nende kõne ainult üleüldlikkudc asjade kohta käinud, Päewaraamatu protsessist ei tea muud kindlalt, kui et kohus ka seda õige on leidnud olewat. Mis trahwi Geffkenile  mõistetakse, on weel teadmata, mõned ootawad tema wabastamist keiserliku armuandmise  tee!, Jda-Asrika asjad kipuwad  ikka kirjumaks minema, Walitsus hakkab  ka neid terasemalt tähele panema, ka olewat ju meremäe juhatusega läbirääkimisi  olnud tahetawat esiti üht sõjalaewa sinna saata asja ligemalt läbi katsuma, et siis selle kohaseid teateid riigipäewals ette panna, Wõitlusc üle, mis Saksa söjalaewal  „Möwe" istaja!) Asrika rannas ju olnud,  teatab amrtlrk aruanne, et Saksa madrused maale moona otsima läinud, aga et siis nende pääle lastina hakatud, nii et nad tagasi pidanud pöörama. Teisel päewal  olnud seesama lugu, ja siis pidanud Jutunurk. Imelikud juhtumised. Eestistanud J. H. Wa h t r i k. (Järg.) „Waata, Holli, ma olen sulle Kõrri rahwa jumalust näidanud," ütles Hija pärast  lugemist. „Tõde oli nende ennemuistsete  inimeste jumalus, keda nad kumardasiwad  ja otsisiwad, ehk nad küll teadsiwad, et nad teda ialgi ei leia." „Ja meel täna päcwani otsiwad inimesed  teda ja ei leia teda mitte," wastasin ma kurwalt. „Ja ei leia teda ialgi, nii kaua kui nad elamad: olles pärast surma ilmutab  ta ennast." Ccda üteldes waatasin ma meel kord jumaliku  kuju pääle ja ci oleks raatsinud ära minna, aga teised kippusiwad magaista, sest nad oliwad teekäigust wäsinud. Mulle ei tahtnud uni pääle tulla, ehk küll aset laita ei wõinud, sest meil oliwad padjad ja riided kaasas. Ma mõtlesin kera  Pääle, mis Tõe jalgade all oli . . . Juba Kõrri elanikud teadsiwad, et maailm kera sarnane on. Teisel hommikul tõusime meie wara ülesse  ja pesime hallikal une silmist ära. Wesi oli wäga hää ja jahe, Hija tuli meile wastu  ja näitis wäga kurb olewat. Ta kurtis et ta pahasti maganud ja hirmust und näinud. „Wöib olla, et mulle õnnetust juhtub," ütles ta. „Armas Leo, kui ma täna surema peaksin, kas sa ootad mind siis ka nii kaua, nagu ma sind olen oodanud? Aga mis mulle küll juhtuda wõib I Hakkame ruttu minema, et meie täna meel sinna jõuame, kus elu hallikas wovlnb!" Warsti olime meie teel. Meie jõudsime linnast läbi, teisest wärawast mälja ja kraamist  üle ning sammusime orgu mööda edasi. Leol ja minul oli kahju, et meie waremcid kauem maadelda ei wõinud; Jobil oli üks hää kõik. „Amagaggerid arwawad," ütles ta naeratades,  „et Kõrri waremetes wiirastused ja tondid oma telgid üles lööwad ja neil wõib õigus olla, sest niina pole ialgi nii pahaste maganud, kui sel öösel. Aga wõib ka olla, et see minu mälestusest tuli. Sääl samas paigas oli ju minu Kallikrati surnukeha, mida ma sinna kandsin ja maha panin, kui ma wäsinud olin." ja järsku mäe juurde, „Nüüd alles hakkab meie kardctaw tee," ütles Hi>a raamist wälja astudes, Ma ei saanud sellest aru, sest edasi minemine näitis  mulle täiesti wõimata olema, „Meie läheme nüüd kolmekesti edasi," jutustas Hija, „teiscd kõik jääwad siia ootama,  Billali, sina waata orjade järele, wii nad sinna metsatuka sisse ja ärge tulge enne säält wälja, kuni meie teie silmist ka- dunud oleme. Homme lõunaks oleme meie siin tagasi." Job, keda Hija mitte hää Meelega kaasa ei tahtnud wötta, palus nii kangesti, et ta wiimaks luba sai meiega ühes tulla. Ta kartis hirmus wäga Amagaggerite juurde jääda, sest kuum pott ei läinud tema meelest.  Kui Billali orjadega metsa marju oli ära kadunud, hakkas Hija mäest ülesse ronima  ja käskis meid järele minna. Temal ci olnud midagi kaes, aga meil oli toidu kraam, wesi, lambid ja Jobil meel 16. jala pikkune laud kanda. Mägi ei olyudgi nii järsk, kui ta esiteks olema näitis. Meie ronisime kerge waewaga umbes 50 jalga ülesse, siis tuli kalju lõhe, mida mööda meie edasi sammusime ja siis pimedasse mäe sisse pöörasime. Meie panime lambid põlema  ja läksime ikka edasi. Imelikud lõhed ei olnud siin mitte inimeste käte, ivaid looduse  töö. Kui meie tükk aega käinud, jõudsime  meietmäe seest wälja. MriK.ees'oli pime sügawus, millest Hulk igawormilisi kaljusid  wälja ulatasiwad. Kui lai see sügawus  oli, ei wõinud meie mitte näha, sest meie üle rippuwad kalju pangad warjasiwad kõik, ka taewagi meie silmade eest ära. See koht, kus meie seisime oli umbes kuke kannust  woriniline toekamata kalju nipp, mis wäga kaugele ulatas. Seda mööda astus Hija edasi ja käskis meid järele sammuda. Meie olime nagu unenägijad ja läksime wastupanemata Tema järele. See oli wast kardetaw tee, üle sügawuse, kitsast kaljut mööda. Hija käis kergel sammul meie ees kord üht, kord teisi kätt wälja sirutades, et tasakaalu hoida; meie roomasime käpuli järele. Korraga tõusis kange tuul ja Hija mantel lendas nagu lastud lind plaksutades alla sllgawusesse. Alina hoidsin kahe kaega kiivist kinni ja ei julgenud edasi minna. Wiimaks andis tuul järele ja meie usaldasime  jälle liikuma hakata. Job käis minu järele ja Leo kõige taga. „Ruttu, ruttu, tulge tasa, hoidke kõwasti kinni ja ärge waadake kõrioale!" hüüdis minna. Kalju keel kõikus meie' raskuse all nagu suur leht. Hija seisis üsna julgesti äärekese Pääl ja näitas sõrmega oma ette sllgawusesse. Meie ei wõinud midagi naha, sest et pime oli. „Meie peame mõm minut ootama,,, ütles Tema; „warsti saame malgast." Praegugi ma weel ci tea, tust see maigus  tuli, aga ta tuli. Wõib olla, ei kalju  sees, mis meie üle seisis, auk oli, mille läbi õhtusse mincw päikene oma kiired meie kohia heitis. Walguses nägime meie, mis otstarbeks Hija laua kaasa wölta oli käsküljest  ulatas üks kalzukeel, peaaegu mijama  sugune nagu seegi, mille pääl meie sei-