mise eest kaitseda. RiigiwalitsuS oli tammide kohendamiseks  Brabantimaal, 33,000 guldnad pärinud, aga nõuukogu  ei olnud sellega ühelmeelel. Inglismaalt. Parlament on oma koosolekud alganud. Trooniköne kuulutas põlluseaduSte täiendamist lirimaal ja selle maa üksikute jägude (Grafkonsade) oma walitfust, oma koduse majapidamise asjus, nenda kuida se Inglismaal on. Ka saakfiwad seadused Parlamenti nõuupidamtse alla antud, mis ihunuhtlust söeawäe keskiS, maal ja merel kautakstwad. Transwaali asjus oleks nõuu wõelnd, söeawäge senna appi saata. Walitsusel oleks nõuu olnud, TranSwaalt rahwale suuremad omawalitsuft  anda, se peaks aga sennikS mahajääma, künni rahwas rahule sunnitud oleks. Kandahari linn AfghanistaniS  saoks Afghanistanile tagasi antud. Sel aeal kes ta wad aga wägiwald ja korratu olek lirimaal edasi ja lähemad jäult käredamaks. Prozess Parnell'i ja tema seltsiliste wasta kestab edasi, kuna nemad ise kui Saadikud  ParlameutiS istuwad, kus niikaua, kui koosolemine keslab, ükski nende külge puutuda ei tohi.  LiwerpnuliS  katsuti 22. Jõulukuu pääwal sadamad kiwiöliga põlema pista. Soomuslaewa ,Lord Warden" ümber leidfiwad madrosed torpeedost (lõhkumiseriistu). Arwatakse,  et ka need lirimaa mässajatest pandud on. Lõuue-AafrikaS on Transwaali talupojad ühe weike lahiugi  wõitnud, kuS 50 Inglast langefiwad ja teised mangi wõetud saiwad. Ka Derby linn on wastapanijate kätte langend ja Bellaari linn on nendest ümberpiiratud, kuS Inglased wähese moonaga seeS on, nenda et ennast allaheitma  peawad, kui mitte pea abi ei tule. Türgi -Greeka piire pärast kestawad nõuupidamised  edasi. Lepituse-kohut ei ole Türgi walitsus ega ka Greeka walitsus esiteks wastawötuud, Euroopa riigid loodawad aga ikka weel, et mõlemad järelannakfiwad ja Türgi poolelt olla ka juba lahkemad nägu näidatud. Et selle lepituse-kohtuga palju muud ei taheta, kui aga aega wenitada, se näitab selge olema. Greekamaa näitab ikka weel lootust, et Euroopa riigid wiimisel silmapilgul ennast Berliini konferenzi otsuse täitmiseks ühendaksiwad ja walmistab  ennast eksitamata sõea wasta. Konstantinoplis on arstide-koinmission nüüd ometigi Oberst Kummerau mõrtsukad, Weli Mehemed'i nodrameelelisekS tunnistanud. Turke stantsi tulewad sõnumid ühe lahingi üle Geok-Tete juures, kus mõni tuhat Wenelast umbes 30,000 Turkmeeniase wasta wõitlesiwad. Ustawad ligemad  sõnumid on weel tulemata. Jutu leht. „Armas tädi taewas!" ÜkS Jõulujutute. jEt pühade aeaks kohalise jutukesele aset saaks, jätame  vPeasüüd" lõpetuse tulema numre jäuuks.) Weikeses puhtas tuakeses, maja neljaudema korra peal, Kõmeral-uulitsal, kus enamist kasin waesuS aset wõttis; seal katuse all, ta ema ligemal, mida waesed nii wäga tarwitawad, kui ilmakoorm neid mitte koguni maharöhuma ei pea, seal elas üks noor lesk oma kolme lapsega. Hermann, wiie aastane poisike, puhta lahke uäuga ja pitka juukstega, mis kunstliko kombel kukla taha kääritud oliwad, Hermann kriipsutas kõiksugu kujutusi tahwle peale ja näitas selles oma aastate kohta kaunist osawust, kui oleks wana-isa waim tema peale laugend, kes omal aeal maaler olnud. Kvnrad, kolme aastane wirk poisike tallitses suure wahwusega oma nahk-hobust, kelle rebiud kõhust saepuru põrandale siriseõ. Liise oli juba seitse aastad wana ja oli üks nii kena neiu-puugake, kuida se iial kunstniku silma ees seista wõis. Liise kudus  wileda sõrmedega fukkakest, mida weike ratsamehel kibedast tarwis olema näitas. Noor ema kudus pitka puuwarrastega willast rätikud, kuida nõukamad naesterahwad  neid kaunawad. Kõik need neli, keda taewanõuu siin kokknpöimind oli, kõik need näitastwad nii armsad wälja, kuida üksi waga süda inimest armsaks teha suudab, aga ka nii kahwad kuida üksi kehwuS ja puudus inimest külma sõrmega kahwaks maalida wsiwad. JärSku laSkiS Komad oma hobuse lahti ja pööras mstteS teisele poole. ütles tema, ,anna nüüd wõidleiba eks anna, emake? " Waese lese kehast käis wäristus läbi. Meil ei ole seekord wõid, laps," ütles tema. „Ehk on Sinul siis mett, emake? Mettleiba armastan mina ka j Mis Sinul meeles on, Konrad!" ütles ema ja katsus  naeratada, kui ka kõigist jõuust pisaraid suruma pidi. „Mett ei ole nüüd kusagil." saab mett", ütles Liisa targa näuga. .Sügisel wõetakse seda linnupuudest. Aga kaS tead emake, minul oleks kõht ka õige tühi." „ Laste kõhud on ikka tühjad, aga emadel ei ole igakord  leiba," ütles lesk ohkades, Liise waatis suurel filmil ema peale.— Sinul ei ole leiba?" küsis tema. Waluga jooksiwad pisarad üle ema palgele ja oliwad sel korral ainus wastus. Kui ka laste mõistus ema südamewalu  mõista ei suutnud, siis tundis seda nende süda. Nägudest lõkeudas palaw armastus ja rääkis selgemine, kui tuhanded sõnad. Mõni silmapilk walitses waikuS weikeses tuas. ,Küll saame leiba," ütles ema. Mina lähen tooma, kui selle töö walmis saan." selle eest raha saad?" Küsis Liise tärkama mõistmisega. vJa lapS mina saan raha, kui selle töö kaupmehe kätte wiin." .Siis peame ootama!" kinnitas Liise. Kas kuuled Konrad sina pead ootama. Meie peame weel usinast tööd tegema." Suurema wiledusega liiknsiwad weiked sõrmed,  kui wõiks sellest ka ema tööle mõnu tulla. Mida ivaese lese süda tundis, seda ei suuda kiri kirjutada, seda suudab üksi süda tunda. Heleene Born oli juba palju raskust ja häda kannatanud,  nii noor tema ka weel oli. Paremast seisusest, kuida seda nimetakse, oli Heleene isa Asessor ühes kõrgemas  kohtus olnud, aga weikene palk ei tahtnud õiete seitsme lapse kohta ulatada. Puudus tuli waeulafeks ja wõitles nii wahwaste, et isa enneaegu hauda langeS; kurwastus wiis ema poole aasta pärast järele. Lapsi puhufiwad elutuuled kõiki ilma, kuida seda se suguste wiletsuste  juures sagedast küll näha on. Heleene, kui wauem, neljateistkümne aastane tütar, sai ühe rikka lese juure pealinna, kes kaugelt sugulane ja kellel üks ainus poeg, Huugo, oli. Paremad ema-asemikku  ei oleks Heleene leida wõinud, kui ema aset üleültse iialgi täita wõiks. Kui ka poeg muidugi ema südames efimise paiga peal seisis, siis sai waenelaps, kui lihane tütar waStawõetud ja peetud. Huugo oli kaswu-õest kolm aastad wauem ja käis weel kodulinna Gymnasiumiõ. Tema hooluS ja tema waimn - anded oliwad head, aga tema südame-lains oli suurem, kui tema anu-ahnus Noorte südamete wahel sigis suurem ligidus, kui seda õe ja wenna südame wahel just tarwis on. Se ligendus wõis seda rohkem kosuda, kui noored inimesed oma tundmise  ärkuse-aeal iga! pääwal kokku saiwad. Aeg jõudis pea kätte, kus Huugo suurkooli peale minema pidi, ja kui tema lahkumises Heleene kätt kauemini kinni pidas, kui seda igalpääwal nähakse, siis hakkas ema silm midagi märkama. Weel selgemaks sai asi, kui Huugo efimise suurkooli waheaeal koju tuli. Nii wäga wana praua ka oma kaswu-tüttart armastas, nii wähe mahtus se nende nõnudegu kokku, mis poja elukäigu üle tema südames seifiwad. Ainsast pojast pidi üks suur ja kuulus mees kul iial wõimalik, üks weike BiSmark  saama. Selle kõrge plaanile tuli nüüd enneaegne  armastus takistuseks ette. OmaS ainsas uhkuses, pidas wana praua omaks kohuseks, seda takistust poja elutee  pealt koristada. Pojale ei ütelnud tema midagi, Heleened  kutsus aga oma kamri ja seletas temale seda asja, nii heaste, kui tundis ja oskas, ja wiis teda fiis kaugele ära, riigi tagumise piiri peale, wähema linna sugulaste juure. Seal oli noor kergelane Wilhelm Born, kes headest  koolidest läbikäinud, aga iseennast tallitsema õppinud ei olnud. Oma õpetuse järge mööda oli Wilhelm Born ametisse antud, aga kerged meelt oli tema ka senna kaasa wõtuttd. Selle noore mehega soowis wana praua oma kaSwu-tütart paaristada, et poeg peastetud saaks, kuida tema arwaS. Kaasawara oli hea, Borni suguwõsa lootis, et kena noorik teda kergest elust wõerutaks ja Heleene tänulik  meel oma kasu ema wasta sundis teda, oma südame hädakisa soigutama. Sedawiifi sunniti noort õiekeft, mis pungast tungides, weel iseennast õiete ei tnuuud poolsurmatud  südamega ikka alla. Kaswu-emale tõi se raske eksitus, inimeste südameteed oma sureliku käega juhtida, kurwastust ja ahastust, mis wost tema eluga lõppeks. Takistust mõtles tema oma poja uhke eluteeZpealt koristama, oli aga tema paremad waimuwibu halwand. Huugo arwaS ennast omast armust petetud olema, kautas endist õppimise-hoolsust ja ema pidi pärast leppima, kui aga kõige kõrge lootuste asemel, üht keskmist ametid Postiteenistuses leidis. Naesterahwasugu wasta kargas noore mehe süda lukku; üksikus elus wenitas tema oma igawaid päiwi ja püüdis soja südame tungimist heategudega täita, mida saladuses tallitaS. Heleene käsi käis koguni sandiste. Born ei lahku nd kergelaste teest ja seltsist, waid libises wiltust pinda mööda alamale, künni tõsiseks tööks waimujõudu kautas. Wana praua kahetses oma läbemata tegu, millega kaht noort südant lahutanud oli, ja katsus eksitust jõudumööda tasuda. Heleene weike majapidamine seisis suuremalt jäult tema kulu peal jalal, ja kui weikesed juure figisiwad, fiis saiwad  need tema helde käe läbi kauniste kaetud ja mänguasjadega  rõõmustatud. Lapsed õppisiwad teda, kui abi tegijad ingled tundma ja ,helde tädi" oli nende lootus. Kurwastus koormas wana praua südant ja wiis teda waremalt  hauda, kui ettearwata wõis. KaSwutütrele oli kakStuhad  thalret päranduseks jäänud. Päritud raha pillas Born poole aastaga tuulde ja läks fiis wimiste riismetega üle mere, uudes mai lina janus uut /õnne' otsima; leidis aga selle asemel surma. Aasta pärast sai Heleene ametliku  sõnumid, et Wilhelm Born Uue-Orleangt lahe peal, ühe kaubalaewaga mere põhja wajunud oli. Noor lesk püüdis ennast ja oma wäetimaid käetööga toita. Hakkatuses näitas asi hädapärast kordaminema. Ühest peenpesn kaublusest anti käsulist Jõöd. Kaupluse peremees  oli aga üks nende meestest, kes oma töötegijate tööjõuuga ühes, ka neid ennast, nende hingega ja ihuga omale ostnud arwawad. Tema pungis silmad wahtifiwad tursa taud punasest näuust nii häbemata kombel kena noore lese peale, et se temale wiimaks seda õrna piiret seletama pidi, mille üle auutundmiue astuda ei luba. Toorus ei oska auu auustava. Tööandja kinnitas hirwitates, et temal  sesugustelle ella lillekestele tööd anda ei oleks. Kümme pääwa otsis waene lesk asjata tööd. Murkihutas  ikka jälle õnne katsuma, kui ka wäsind jallad keha kanda ei tahtnud. Heleene oleks omad silmad wäljanute und, kui selleks aega ülejäänud oleks. Aga tema ei tohtmd puhata ja pidi filmi tulemaks tööks hoidma. Wiimaks leidis wiletfa palga eest natuke tööd. Selleks oli aga ka wiimaue kibe käes; meie nägime kuida enam lastele leiba anda ei olnud. .Sina ei tohi nutta emake," ütles Herrmann ja muljus  ennast tema põlwe wasta. .Kai ikka nutad siis walutawad  jälle Sinu silmad, kuida walutasiwad, kui se suur kiri Ameritast tuli. Kas tead? " Liise ei mõistnud õiete, mis ema nii wäga kurwaStaS. Arusaamiseks kogus tema kõiki oma lapse tarkust. .Emake, kas kõik headinimised peawad häda nägema?" .Kuida Jumal tahab, Liiseke." > , .Sina ütlesid aga, ja siin minu raamatus seisab Sa : .Jumal kinnitab neid kes kurwad on." Miks siis Jumal - Sind kurwaStab, ja Sina oled nii hea? Eks Sa usu/et Jumal aitab, kui meie õiete palume?" .Jumal aitab kõiki, oma helduse järel," .Ja siis saadab Jumal meile omad inglid, keda meie küll mitte ei näe, kuida Sina ütlesid. Ehk saadab tema meile ka ühe, emake, ära nuta aga mitte!" ' > Ema tõmmas tütrekese oma ligi ja teised tungis!ivad' tema wasta ja ema hoidis kõige kolme ümbert kinni, põlewas, walusas armastuses. Se oli üks kuju, mille üle ennast inglid taewas rõõmustada wõifiwad. - Liise mõtted weuisiwad aga puhtas lapsewagad.useS, ülespidi, õnsate elupaikade poole, kust maailma lastele nende hädas sagedaste abi tuleb. : . .Taewas on nemad kõik nii rikkad",, ütles Liise ohkawa, aga ka kindla häälega; .ja meie helde tädi on. nüüd ka seal ülemal." Siis jäi tema waid; ema nägi aga tütrekese liikuwast näuust, et tema hing niisama elawalt tallitus, kui weiked' kaed. Kui ükski temale järsku midagi ütles, siis kerkis tema keha, nägu lõi punaseks ja mõnikord läikisi oad silmad,  kui oleks tema midagi tähtsad uudist leidnud. Sala-mõttes jäi Liise seisma, künni ema pärast lõunat wälja läks, wähefe tõöpalga eest leiba ja natuke ahjuküted muretsema, sest Jõulukuu oli käes ja ilmad oliwad külmad. Niipea kui ema läinud, kargas Liise laua ääre, kuS oma koolitööd tegi, wõttis paberilehe, istus maha ja kirjutas  natuke waewaga, sest käsi ei olnud weel õiete sulega harjund, need read paberi peale: i, Armas Tädi taewas! Et meie õige hädas oleme meil leiba ei ole ja emake sagedast nutab, fiis palun mina Siud, saada meile midagi. Sina oled nüüd inglite juures,  kes inimisi aitawad, kui armas Jumal neile luba annab. Mina tahan ka armsad Jumalad paluda, et tema Sinule seda lubab. Emake ütleb, et hea oleks, kui meie kartuhwlid ja soola saaksime, aga mis Sa arwad, armas Tädi, eks natuke wõid oleks ka õige hea? Tule aga warmalt, kas kuuled, õige pea. Meie .. . Liise pidi siin kirja järsku lõpetama, Hermann silmis juba tema tallitust ja trepi pealt kostis midagi. Wiledast  kirjutas tema meel oma niine alla ja lisas juure: j, Meie oleme nüüd uulitsal Nr. 81, neljandema korra peal". Siis murdis paberi kokku, nii heaste kui oskas ja kirjutas peale: „ Armsa Tädile taewas." Liisi pistis kirja põlle alla, lippas wälja ja katsus seda kirjakasti pista. Kasti suu oli aga natuke kõrges, weike neiuke ei ulatand õiete. Kogemata läks üks wana herra, pitka halli habemega mööda. Weike waatas pool kartlikult,  pool paludes tema peale. Oota, mina aitan", ütles wana herra. ?On siis selle kirjaga nii häda?" „Häda küll", kostis laps; on kaugel ja meil on leiba tarwiS."