saab just seeläbi oma alamate waimuharidust suurelt edendama, et tema rahu armastab. Teie teate isegi, auustatud kuuljad, et teadused ja kunstid, et kirjanjanduse  elu üksi selle würsti riikis wõib õitseda, kus rahu asub. Sealt maalt, kus tüli ja riid on ning kus sõda oma rauda wankril sõidab, lahäb ka kirjanduse  töö, kui õrn lind talwe külma eest pelgu. Tundkem siis oma Kõrge Riigi-Isa armu ja rahu meelt ja tehkem tema auuks ja Eesti waimuelu parandamiseks  hoolsaste, tasaselt ja tõsiselt tööd! Meie kroonitud wägewa Keisri eest aga palugem: Missugune kohus on iga inimesel kõige tähtsam tema oma elu kohta. Wanenmiie saalis peetud kõne J. Tülk. 11. Katsume nüüd lühidelt nende kahe tähtsa lause üle seletust teha, mis kuulus Sokrates fa Kartestus meile oma elu juhatuse kohta on ütelnud. Esmalt, õpi ise ennast tundma, see on töiste sõnadega, õpi oma elu halbust tundma ja paranda ennast neist! Küsime nüüd, kuidawiist õpib iga inimene ennast tundma? Wastus: Siis kui tema töiste inimeste mitmesugusid eluwiifist, tööst ja tallitust hoolega tähele paneb, nende hea ja kõlbliku elu talitustega enese elu ja tegusid otse kui ära kaalub ehk täielikult wõrdleb. Muidugi on mõista, et niisugune töiste inimeste elu tähele panemine seal wõib sündida, kus wõimalik on, töist tundma õppida. Kes Mitte oma küla ehk linna piiridest kaugemale ei ole jaksanud minna, sellel ei ole siis ka mitte wõimalik olnud, töist rohkeste tundma õppida, töiste inimeste ehk koguni rahwa eksliku ehk halwa elu kombedest omale juhatust leida. Kõik eksitused,  mis meie töiste inimeste ehk wõera rahwaste elust tundma õpime, on meile nõndasama kasulikud õpetused ja juhatused, kui nende head ja mõistlikud eluwiistd, nende korralikud tööd ja kasulikud elutallitused,  sest eksitused awaldawad meile alati elu kahju ja õpetawad meid ettewaatliku mõistuse ja teadusega ennast kahju eest hoidma. Head ja mõistlikud elukombed  kosutawad kasuliku elu ja aitawav selleläbi inimese meelt julgema tööle ja täielikuma elu tallitustele.  Niisuguse töiste hea eluwiifldest ja nende korraliku töö ja tallitusteft leiame meie siis omale eeskuju  ja kasuliku elu juhatusi, kelle järele meie oma kehwemaid tööst ja tegusi parandada ja uuOdada wõime. See on siis selle sõna Põhjus tähendus: „Õpi ise ennast tundma." Aga mis tähendawad siis need sõnad: See inimene,  kes oma eksituse ära tunneb ja neid mitte ei wabanda, see inimene, kes neist kitsaist piiridest, kelle wahele tema elu ja teadus loomuse poolest on seatud, aru saab ja teda mitte ei salga, fee inimene awaldab selget mõistust. Neil sõnadel on wistist sügawad ja selged tähendused. Iga inimene, kes oma eksitusi tunneb ja neid mitte ei wabanda, sellel on ka kindel tahtmine tõdeduse  jõuu ja nõuuga ennast neist eksitustest peasta, kellega ära tuntud nõdrus ja kehwus teda kammitsasse oliwad köitnud. Ta tunnistab awalikult ja julgeste oma eksitusi sellepärast, et ta tõdeduse wäge ja tõdeduse  auu kõrgemaks peab, kui ta seda tühja häbenemist  kardab, mis ta omale oma awalikult ülestunnistatud  eksituste läbi on sünnitanud. Ta on jo hakanud  neist täieliku seaduste sügawustest natuke aru saama, kellega tõdeduse wägi igawesest ajast saadik kõik neid walitseb, mis siin maa peal liiguwad ehk ilmlõpmata taewa lautuses oma igawest teed rändawad) sellepärast hakkab ta siis walet täiesti põlgama ja oma äratuntud eksitustest suure hoolega ennast parandama. Küsime weel: Mis kasu on inimesel sellest, et tema neist kitsaist  piiridest, kelle wahele loomuse wägi tema elu ja teaduse on seadnud, aru saab, ja kuida wiisi awaldab tema niisuguse arusaamise läbi selget mõistust? Iga inimene, kes oma elu nõdrusest ja tühjusest on aru saanud, see on lahke, armuline ja igat wiisi mõistlik töiste wastu, ta ei nõua ilmaski töiste käest rohkem head tegusi, kui neil wõimalik on, neid kergel wiisil täita, ta ei arwa töiste eksitusi, ehk nende wallatumat  meelt ja tegusid neile mitte liig raskeks süüks, sest et ta nende ja oma enese inimliku nõdrust ikka enesele meele tuletab ja siis mitte seda töiste käest ei päri, mis tall omal raske täita on. Temal seisawad alati silmade ees need kitsad piirid, kelle wahele loomuse  wägi tema elu, kõige oma töö ja lallitustega on seadinud, see teeb tema alandlikuks ja tema elu- kombeid sündsaks. Ta jätab kõiki uhkust, suurust ja hoopliku kiitust, kellega ennast mõned mehed õige rohkeste  ehitawad, enesest maha ja astub täitsa kindlusega  seda eluteed edasi, keda selge mõistus ja puhas meel teda käima sunniwad. Armsad kuuljad! neist kahest lausest, mis Sokrates  ja Kartestus inimese elu juhatuseks on ütelnud, on meil kauniste selgeks saanud, mis meie kõige tähtsam kohus oma enese elu kohta on. Kuida wiisi nüüd igaüks seda kohust täita jõuab ehk seda täita püüab, see on tema oma asi. Aga täiesti tõsi on ja ka ikka tõeks jäeb, et iga inimene, olgu tema mis tahte rahwasoost, wõtab enesele kõige tähtsama, auusama  ja ka kõige raskema töö käsile, kui ta oma eksitusest ennast peasta ja parandada püüab. Sellepärast  ütleb siis ka kuulus Saksa laulik Schiller: Wahwa ja tubli mees on see, kes lõwid jõuab sundida,  tublim see, kes Ama jõuab ära wõita, aga kõigest kõige tublim on see mees, kes ise ennast jõuab walitseda, see on, ennast oma eksitustest peasta. Kui meie nüüd, armsad Eestlased, neid kõige tähtsamaid inimese elu kohusid oleme tundma õppinud, siis wistist on see ka kohus, neid sõnu omal meeles pidada ja nõnda katsuda oma elu juhtida, kus temal juhtimist ja parandamist maja; sest iga üksikul inimesel on just nõndasama, kui iga suurel rahwal see soow, et töised, kas olgu nad wõerad ehk tuttawad,  temast ehk neist lugu peaks, ja neile seda inimlikku  aun awaldaks ehk tunnistaks, keda nemad arwawad  ennast oma elu kombetega, oma kasuliku töö ja tallitustega olla ära teeninud. Nõnda soowiwad Inglased,  et neist nende suure tarkuse ja kõige suguse tarwilise töö mõistuse pärast peaks kuulsaks rahwaks peetama. Just nõndasama soowiwad ka Prantslased, et neid nende kõige suguse peenikese ja kalli tööde, tähtsa tarkuse, armsa ja helde elnwiiside pärast töised rahwad peaks auustatama. Ka sedasama soowiwad Saksa rahwas, et nende laialiku ja suure teaduse warast, nende kuulsatest wõitjatest sõawägedest ja nende tõdeduse ja kindla meele pärast neist kõik töised rahwad peaksid lupu pidama. Wistist ka iga auusa Eestlase südames on see kaunis soow, et temast töised ka niipalju  lugu peaks, kui ta seda on oma elu kombetega, oma töö ja talitustega enesele jõudnud ära teenida. See soow on wistist auuwaäriiine, seda wõib iga mõistlik Eestlane ju.geste omas südames siis kanda, kui ta seda äratccn.n.ld on. Teame meie nüüd seda, et just selle läbi meie elu kõige kaunimine edeneb, kui meie oma elukombeid igat wiisi püüame parandada ja neid töiste wastu armsamaks ja lahkemaks muuta, kui meie igat õpetust, mis meie silmaringi laiust suurendab, terawa tähelepanemisega  omale omanduseks katsume teha, kui meie alati wahwad oleme, töiste wastu oma inimliku kohusid  täitma, ilma sellepeale waatamata, missuguse rahwa soost see inimene on, kellega meil tegemisi. Siis astume meie Eestlased tõesti seda teed edasi, mis meid sinna poole wiib, kus meile auustus ja lugupidamine ka töiste rahwaste poolest wastu tulewad.  Sedg teed saame meie siis tõeste leidma ja käima, kui meie neid kahte lühikest lauset püüame hoolega täita, keda Sokrates ja Kartesius inimese elu juhatuseks on mõtelnud ja ütelnud. Must siga. Mmstene jutt. Kirjutanud J. Schmidt. Wana endise kuulsa Sakala lossi waremete ääres elas möödanikul wrnas weikeses puu majakeses waene linna töömees, kellel peale ta kehwa peawarju muud waranduft ühtigi ei olnud, kui ainus must siga. Ühel päewal oli seegi omast laudast lahti peasnud, ning tegi seega oma pärandajale suurt muret. Õnneks  ei jäenud ta aga mitte kadunuks, rvaid tuli õhtu! täie kõhuga kodu, kus ta tallitajast ette antud sööki ei nuusutanudki. Järgmisel päewal sündis eilne lugu uuesti. Nüüd märkas aga waene töömehe naene, et seal üks iseäraline toidu koht peab olema, kus ta oma tühja kõhuga wõerusel käib. Kolmandamal  päewal wõeti nõuuks, seale silm-näul järgi minna, et waadata, missugune hotell seal wõerusel käimiseks walitatud on. Siga peeti kuni lõuneni ilma söömata kinni, ning lasti siis lahti. Muidugi teada, läks siga nüüd oma tutwat teed kohe edasi. Siga sörkis ilusat kruusitud jalg teed, mida mööda saksad ohtudel lossi mägedel jalutamas käiwad, ikka edasi. Aga ilma uhkuseta, iga wastu tulijale sai ka ikka röh, röh! üteldud, mis wist tere lõunat pidi tähendama, ning mille peale mõni kõrkusega „schwein" wastas. Lõpeks jõudsiwad must ja tema silmaja lossi mägedele,  kus ta ühest weel ammuli seiswast keldri august sisse pugedes waataja silmist ära kadus, seda tegi ka tema peremees, ning puges järgi. Sisse jõudes seisis siga rukki salwes ning täitis oma tühja kõhtu. „Hõis wälja!" käratas peremees. „Wait, sina kelm! kudas tohid sa oma siga minu nina peal lasta käia, et sa silmapilk mulle m'u kaks külimittu rukkid ära maksad, muidu sa oma siga kätte ei saa," ütles wana must mees raud kepiga salwe serwa wastu Põrutades.  „Auulik armuline herra!" palus waene mees, „ma olen wäga waene, ning pean oma kümne sõrmega kolm weikest last ja haiglase naese toitma, mull pole rukki teragi, waid ainult mõni rubla wõlga." „Kas tõeste nõnda waene oled? ma tahan sulle raha laenata, kui sa oma nimetse sõrmest mulle kolm tilka werd annad ja seega oma nime mu raamatusse  kirjutad, siis pead iga tilga eest sada rubla saama." Mees sai nüüd aru, et must meeS keegi muu ei olnud, kui wana sarwiline ise. Ta mõtles tüki aega; kolm sada rubla on hulk raha ei tee ma seda olen siaft.ka ilma; ning wõttis tingimise wastu. Raamat ja sulg toodi kätte. Mees wõttis sule ning kirjutas: „ Jumal isa pojuke, püha waimuke!"  „Kas see on sinu nimi?" küsis wana poiss. „lah see on minu nimi!" kostis mees. „Kas see on tõeste sinu nimi?" „Jah see on minu nimi!" „Kui see tõeste sinu nimi on, siis wõta see raamat ja raha ja mine!" käratas must mees walju healega, nõnda et keldri müürid mürisesid. Mees puges august wälja ning ruttas rõõmsal meelel kodu poole, kus ka siga peagi järgi jõuudis. Kodus waatas  ta raamatu läbi, ning leidis palju jõukate kaupmeeste  nimesid sealt seest suure läinu summadega. Nüüd oli kehwal mehel korraga õnne taewa luugid lahti tehtud. Nälga ei pruukinud ta enam karta, tal oli ju peale kolme saja rubla weel üks miljon rubla kasu kandmas. On ta seda nimetatud kaupmeeste  käest kätte saanud, seda ma ei tea, aga kui kokku saan, tahan seda järgi küsida. Mõnesugused sõnumed. Inimliku organis muse omandused. Täiskasvanud inimene kaalub keskmisel arwul 50—70 kilogrammi, kondikawa üksi 7 kilogrammi. Inimene on õhtu weiksem kui hommiku, ja tema keha pitkus muudab ennast ühe päcwa alguse ja lõpetuse wahel 26 millimeetrit. Suwel kaalub terwisel olew inimene IV2 kilogrammi wähem kui talwel. Inimesel on kõigist loomadest, kes tema suurused on, kõige suurem peaaju, see kaalub keskmisel arwul 2 kilogrammi 50 kilogrammi keha raskuse kohta, kuna ta 500 kilogrammi raskusel härjal aga V- kilogrammi on. Inimese kehas on 249 konti, nimelt 60 peas, 67 keres, 62 käewartes  ja kättes, 60 säärtes ja jalgades. Süda tuksub  ühes tunnis 4000 korda. Kõiges kehas olew werekogu on B—l 3 kilogrammi, see käib üheS tunnis 18 korda südamest läbi ja jookseb ühes minutis kõige wähemaft 40 meetrit ära. Keskmisel arwul tuksub inimese weri (see on lööb tema elusoontes) lapsepõlwes 120 korda minutis, mehe eas 84 korda ja wanas eas, peale 60 eluaasta, 60 korda minutis. Üleüldse on naesterahwal weretuksumine kiirem kui meestel. Inimene  hingab minutis 20 korda ehk ühes tunnis 1200 korda. Ta hingab 24 tunni sees 10,666 kubikjalga süsihapust wälja ja tarwitab selle aja sees 10,667 kubikjalga lMniku ära. (1 kilogramm on Wene mõedu järele 2 naela 42 solotniku ja 40 doli.) Esimesed ehk algused. Esimene. liikwva typidega trükitud raamat Euroopas oli piibel, mis Johann Guttenberg 1455 a. trükkis. Esimesed ajalehed  oliwad „Relationid" (teated) AugsburgiS ja „Newe Zevtmg" Wiinis 15. aastasajal. Esimene rauast r .lntrüki-press sai graaf StantspeK tehtud 1800. Efl/Ltw kiiruse-press raamatutrükikojas sai Friedrich König7st 4812 a. Londonis tehtud. Aur sai esimest korda raamatrükikojas Londonis ajalehe Times'i triikimise  masinad ajama pandud, 1814 a. Esimesed kuulutused  ajalehes ilmusiwad 1852 a. Esimese trükitud kalendri andis Georg von Purbau 1460 a. wälja. Esimene terassulg tehti 1830 a. Esimene kirjakuuwer ilmus 4839 a. Esimene telegraaf panti Jnglisemaal käima 1837 a. Esimene merealune telegraaf tehti Doori ja Ca lai linna wahel 1851 a. Esimene raudtee,  mis inimesi wedas, tehti Jnglisemaal Startoni ja Darlingtoni linna wahel 1825 a. Wastutaja: J. Kõrw.