Tallinna Sõber M 40. KuueS saskakäik. Tallinnas. 5. Wiina-knn pääwal IW. Kltiildi«t kealeht Eestirahvalt »s«l j« li«tsi«dts. Tuleb ükskord nädaliS wälja. Maksa» Tatiuua, Liu»far«'i plriate trkkimaja»: ~, ~ B rubla, 40 kap. paal», », 1 rubla 40 k»p «aju ehk pastig, saadetud: » r>lbla po«l-«a,ta, !. rubla 70 kap. Kuulutuse» maksa»»» iga rea ehk selle aseme peatt 5 »ep Uelltmifed wSetakfe »a«ta , Uallt»»»»: Liu»ser»'tptrt«t« trSlimaja». 7eter»«r,i», Z. S. Keela«»t, 0»»u«per», öt. Harta» - W. Kast. - Aakweres: L. Wattky. haides: A. SeidetSerZ. Kapsaku»: O. Kollverg. Liyulas: A. AüttnerU poodi». Wttjaudis: H. J. K«raw'i raamatupood. Kuuresaare» : Hh. Lange.—Maal: kuida is-ärani, kuulutakse. WaStaja redaktor: W. F. Eichhorn. Slab Balti«ii«, kirjad käiwad Balti,ki (Baltischport Ls-M<-M-110pr5.) Register k Sõnake rahwaelust. Omalt maalt. Tallinnast : Mälestuse phha. Eestimaa Maakoolid.  Käskümbcrwõiud  rahwa pärast. Aleksandrikooli asjust. Raelohtu otsns Heckeni asjus. ~Liuda" koosolek. Õnnetused ja pahateud. Tulekahju Anweres. Ilmad. Ohukotsust: Mõisaherra pulmad. Tartust: Eesti Üliõpilaste Seltsist. Wäljanäituse auupalgad. Wiljandist: Paistu uus õpetaja. Saaremaalt: Põllusõnumid, Riiast: Graf Todlebmi surnukeha ümbermatmisest, Peterburgist: Keisrite koosolekust. Mere-kaual. Wene kirikupääw. Kõlwatu tegu. Malsuta õpetus. Õnnetus. Moskmast - Kohus. j> Saratowist: Langenud mägi. Odessast: Kohtn otsus. Simferopolist: Suurwürst Aleksei. Jda-Wenemaalt: j- Ilmad. WSeralt maalt: Saksamaalt. Austria-Nngrumaalt. Prantsusmaalt. Kirja waStused. Sõnake rahwaelust. Eesti elu olla tükati haiglane, seda kuuleme siit ja sealt. Enamist iga leht keS EeStt rahwast tunneb ja tema elu ligemalt läbirääkimise alla wõtab, awaldab seda kaebtust. ,Eesti Postimehest" ja nimelt ,Olewikuft" heliseb see kaebtus enam üleüldse ja kindlamal kujul, kuna , Sakala", ,Walgus" ja ,Wirulane" seda mõtet üleüldise  elu kohta tagast tõrjuwad, üksikuis aSjuS aga isegi kaebawad, nagu siin ja seal tuima osawõtmise üle kirjandusest  ja rahwuSlistest asjadest, nurjatumast kõrtfielust j. n. e. Kõigist sellest näeme aga, et midagit olemaS on, miõ teisiti  peakS olema, mis parandust nõuab. ,Need wigad on seal, kuS rahwusline ärkamine, kuS waiinuhariduse walguõtawad kiired puuduwad", saamad ,Walgus" ja ,Wirulane" wastama. ,Olemil" aga teeb ka meie rahwuSlise elu haiglaseks ja wiSkab seega warju meie noore ärkanud rahwuse peale, seda meie et kannata. Teil wöib oma jagu õigust olla, arwan mina. Tõsi on, et , Olemit" siin ja seal selle asja poolest liiale läheb, aga niisama tõsi on ka, et rahwuslisel elul, niisamati kui igal heal aSjal, ka omad haiguslised nähtused, õigest rahwuslisest elust wälja kaSwanud paised on. Ja siis weel küsime: Wõime meie rahwuslist ja wooruSlikperekondlist  ja majapidamiSltsi nõudmisi ja püüdmisi, siis alati täieSte lahutada? KaS peame seda tegema? EkS ei käi need kõik käfi-käeS ja ei tueta üksteist! Õige rahwuSltk  elu kaSwab jo heast wooruslik-perekondlikust elust wälja, see on tema aluS. Kui wooruõlik elu wigaStatud saab, nagu näituseks körtstelu läbi, siis peab, see ka enam ehk wähem rahwuSlise elusse halwalt mõjuma. Minu nõuu on täna mõne rtaga näidata, kuida haiguSlised nähtused  meie noore sugu seaõ elu takistawad; enne tahan mina ka näidata, kuidaS need haiguslised nähtused  noore rahwa elus just meie rahwuslisest elust kui paised on wälja siginud. Iga wähegi mõtleja inimene on wist tähele pannud, kui suured sugulased terwe rahwaS ja üksik inimene on, kui ühte wiisi mõlemate elukäik (nooruS, õitse-aeg, «vananemine,  langemine) on. Seda ei ole minul siin tarwiS meele tuletada. Niisama selge on ka, et üksikute tnimeSte möttewtiS, eesmärgid ja eesmärgile wiidawad abinõuud, kui nad seda wäärt on, terwe rahwaste ajutiseks möttewiisikS, eesmärgiks j. n. e. saamad, kust naad siis nagu wägewakS  saanud puud, jälle teistringi üksikute mõttewitsi peale tagasi mõjuwad- Meie rahwas on ärkamas. Igal poolel ilmub liikumine  pimeduselt walgufele. lapsepölwest mehe-igasse, sulasewaimust  «vabadusele. Seda oma üleüldise edasipüüdmise mõtet on meie tähtsamad mehed rahwa mõtteks teinud. Ja see on õige ja on hea. Seesama üleüldine möttewiiS mõjub aga nüüd juba tagasi, üksiku rahwaliikete mõttewiisi, nende elukäigu peale. KuS seda kõrget mõtet mõistetakse, seal on ta üksikule tema elukäigu õnnistuseks ja mõjub jällegi heategewalt rahwuSlise elusse. Sagedaste on aga asi ümber pööratud. Iseäranis õrn on noor sugu kõiki uusi ja kõrgeid mõtteid üleS wötma. Ka meie noore sugu seaS on püüdmine tõusnud: Edasi! Lapse kingadest wälja! Kusagil ei sattu aga ka head ja õiged mõtted ennemalt  eksiteedele, kui noore sugu juureS, kus elutarkus, mõtteküpsuS pltuduwad. Nenda on siiS see meie auuS üleüldine edafitõttamise mõte ka mõne meie nooresugu liike elukäigu peale kahjetsetawal kombel mõjunud, on omale õige «veidra näu saanud: nemad tahawad lapsekingast wälja, enneaegu meheks saada. Seal juures ei tuletata aga mitte meele, et rahwa lapfekingad rumalus on, noore sugu lapsekingad aga noorus, millest wäljatikkumine  siin niisama suur rumalus ja loomuwaStaline afi on, kui see rahwa juures mõistlik ja loomuline on, et ta rumalusest  ja kammitsast wälja aStub. Sellega teeb enesele noor sugu, teeb ka rahwale ja rahwuslise elule suurt kahju. WaStawaidlejad hakkawad siin muidugi juba näitust nõudma, milleks neil ka tuline õigus on. Waatame fiiS ennast rahwa seaS ümber, kas leiame säärast püüdmist meie noore sugu juureõ. Kõiki näitust ei wõi mina siin muidugi mitte üleS lugeda, aga mina annan mõne tähtsa. AStume pühade aeal rahwa sekka ja waatame, kuida neid peetakse. Rahwa pühade pidamine on wäga tähtjas. Weel kümne aasta eest oli see meie poo! palju teisiti ja palju tcrwislisem, kui nüüd. Talude juure seati kiiged üleS, kuS noor rahwas  kiikus ja laulis. Palju ilusaid mängust mängtfiwad noored mehed ja neiud ühel meelel koos lõbustuseks, kuS juureS naesterahwaga kokkupuutumine, nagu ikka, auusaid kombeid ja õrnemat kõnewiifi kosutas. Kehajõuu ja osawuse  harjutust oli mitmetsugu, nii kui köite peal käimine, tedre-laskmine, kiisapüüd, rebase pael j. n. e. j. n. e. Kõik see tunnistas rikkumata noorust, rõõmust elujõudu. Nüüd on kõik need kombed meie pool kadumas. Mängust mängitakse ainult weel fiin ja seal tütarlaste tahtmise peale, aga muud ilusad aeawiited ja puhtad naljad on kadunud. Ja mikspärast? Kõik on liiga wanad ,lapsemängu"  jäukS. Tahad «nõnda wana wiisi üleS wõtta, siis «vastatakse «varsti: ,AH, mis Sa nüüd lapsemängu jahid!" Sealt näeme selgest, et nooruS enne-aegu kipub käest manaks minema. Onn on, et see nähtuS aga alleS paiguti on ja sealgi ka weel mitte kõikide juureS. Nüüd wõib temale ehk weel uue äratamise mõnul tõket ette punuda. MiS on nüüd nende wana rõõmupidude asemele astunud?  Wahest raamatute ostmine ja lugemine? Kui rõõmsa meelega waStaksin selle peale: ja! Aga paraku ei wõi seda mitte. Küll lueb üks hulk ka raamatuid, aga suurema wõimuse on oma kätte saanud tubakas ja Baieri õlut, need pea ,mehe" tundemärgid. Juba 15 ja 16 aastasel jõmpsikal ««aed papiroõst ja tubakajulga sagedast suuS ja „paar paiast" nina eeS. Mehed suitsetawad  jo, ja joomad, seda peab poisike ehk ebamehike ka tegema. Et sellega rahakopikat aSjata surnuks lüiakse ja termist rikutakse keS sellest wõib hoolida! Kuida niisugune raharaiskamine meie rahwuSlist elu suurel mõedul takistab, seda ei ole minul «vaja pitkalt ja laialt arutada. MikSpärast kaevatakse aealehtedes selle üle, et neil wähe lugejaid on, et kasulikku raamatuid ei oSteta, et trükkijad midagi enam ei usalda oma kulu peale trükkida, et kõik meie noor kirjandus selle all kannatab?  See on arusaadaw. Kui kopikad suuremalt jäult tubaka ja Baieri õlle eest ära lähemad, kust peab fiis raha tulema raamatuid oSta?! PeakS ast ometi kord nii kaugele minema, et noor sugu tarkuse poolest püüaks tugemaks ja ,meheks" saada! PeakS noore mehe tublidust hakatama selle järel mõetma, kui suur raamatukogu temal majas on, kuida tema inaja aSzade kohaldamisest osa wõtab, aga mitte selle järel, kui palju Baieri õlut tema ostab ja mitme aastaselt tema suitsetab! Kõik meie noor sugu peaks suitsetamise puhtaks  järele, Baieri õlle joomise wähemakS ja wanema igaduse peale jätma. Neid kopikaid aga, mida nemad nüüd selle eest wälja annawad, meie kirjawara kosutamiseks tarwitama. EeSnimetatud näitused mõjuwad fügawaõsc meie rahwa  elusse. OlekS meie noor rahwas paiguti mitte omale ülemal tähendatud «võõriti mõttewiisi omandanud, siis oleks meil nüüd palju wähem kaeblusi kurnawa kõrisielu üle; ei aStuksiwad inimesed mitte selle eksimõtte mõjuvusel  elusse, oleks meie rahwas oina kestis palju lepilikum.  Loodame, et meie rahwa tugsw elujõud ka selle wähikese haiguse ära «võidab, mille peale mina siin tahtsin tähelepanemist juhtida. TrooõtikS selles aSjaS wõib meile weel see olla, et ka teised rahwad sarnasest asjast on läbi käinud ja weel selles käiwad. Ka Saksa laulik Schiller kaebas oma aea noorusest: ,War eS immer wie jeht? Jch kann daS Geschlecht nicht begreifen. Nur daS Alter ist jung, ach! und die Jugend ist alt!" ,Oli ikka see nenda? Tundmata on see põlw mul. Üksnes wanudus noor, ah! ja wana on noorus!" Peakfiwad nähtused, mille üle mõne sõna olen kirjutanud,  kusagil mujal põhjendatud, ja mõnes kohas sugugi mitte ette tulema oleks mina wäga rõõmus, kui keegi seda awalikult näitaks. N. Omalt maalt. Tallinnast. Mihklikuu 29. pääwal sai Tallinna Ewang.-Luth. usutunnistuse kirikutes selle paäwa mälestus  tõfise ja südameliku lumala-teeniStusega peetud, kuS linn ennast 174 aasta eest Wene Keisrite «valitsuse alla heitis, kelle esimene hiilgaw aealoulik kuju, Peter Suur, Wene riiki tuhat-aaSlasest unustusest elule hüüdnud ja Euroopa suurriikide kcSkiS mõjumaks mäeks tõstnud oli. Mitte wägiwaldsel sündmusel et rõhutud Tallinna linna ja Eesti maad wägewa Wene kotka tiiwade alla, keS neid sel aeal esimest korda möjuwalt lehwitaS, maid wabal tahtmisel otsisiwad mõlemad seal kaitsema! warjupaika pttkaliSke sõdade, hädade ja wiletsuste wasta, mis tänine maad ja linnast laastanud oliwad. Sellest aeast saadik on Wene riik ikka wägewamaks saanud, meie kodumaa on pikkamisi aga kindlal sammul kosunud ja Tallinna linna ja Eesti maa auusad pojad on rõõmuga oma kohust wägewa  kaitseja wasta täitnud ja on, kus tarwiS, ka wabal tahtmisel oma suure isamaa kaitsemiseks, suuruse, wägewuse  ja hariduse kosutamiseks oma werd lahiugiteS «valada  lasknud ja oma waimu-annetega oma suurt isamaad tänuga teeninud, kelle WalguStatud Jsewalitsejad meid meie usutunnistuses ja meie iseolemises armuliku wägewusega  kaitseflwad kõikide wasta, kelle awalik ehk peidetud meel meie rahu ja meie efiwanemate pühitsetud päranduse peale mõlkuõ. Ja tuida meie kõikumata lootusega ka järeltulcwate pölwede kohta selle Köigearmulisema ja Köigewägewama  kaitsuse peale julged oleme, nenda jätame meie ka oma kõikumata tänu ja oma kõikumata truuwust meie järeltulcwate põlwede pühitsetud päranduseks. Jumal kaitsegu, kinnitagu ja õnnistagu meie Suurt Rahu- KeiSrit, Tema Kõrget Perekonda ja Sugutonda, meile jäädawaks kasuks ja waga elu täheks l —> ,Ristirahwa pühapäewa lehest" wõtame järgmise  kirja Eestimaa Maakoolide üle, aastal 1883—84: