Saarlane UL Ulcüliiiilr ida ajaleht maa- ja liaaarahmale. UM Teisipäewal, 27. Septembril 1888 V. aastakäik. maksab: Ilmub igal tsifi-PÄStVt»?. Knrcsaarcs Nr. l t. Jaani kihelkonda. Saaremaal. maksab Ä kop. Isamaalt. Kuresaarest. Käsuline nõuanne. Talwene aeg hakkab ligemale jõudma, kus pilkav õhtud igaühele enam wabadust aunowad, kui suisel ajal. Mul on see kord soow ühe asja pääle tähendada ja see on: kuida peaksime meie Kuresaare  noored mehed talwesel ajal pitka õhtust wabat aega kasulikult ära pruukima? Mõni ehk mõtleb mulle waStata, et meil Eesti seltsi maja on, kus juba seda küsitawat ülesannet täita wõida. Tõsi on see küll, aga siisgi ei jäksa üks seltsi maja meile igal õhtul seda pakkuda, mis noore inimese tulemase elu ülesandeks kohane ja täiesti käsuline oleks. Mina mõtlen siin ühe mäga tormilise meie aja nõuetama tarwituse pääle, mida linna noored mehed talwe õhtudel omale tulewiku kasuks wõiksiwad omandada ja see on wenekecl. Wenekeelt pcakflwad meie noored mehed omale õppima ja kes seda õppinud siis meel täiendama, seda nõuab aeg ja riigi tarwitus. Minu mõte on siin, et Kuresaares ka, nagu minewal aastal Tartus Wanemuise seltsis, wenekeele kursus wähemast  kaks ehk kolm õhtud nädalas wõiks antud saada. Mõned kooliõpetajad wõiksiwad tundide andmise oma pääle wõtta, küll ajanõuetaw sund noori mehi osawõtmisele kutsub, kelledel ka hulga pääle wõimalik oleks kooliõpetajate wacwa tasuda. Räägitaw ettewõte on küll nii tormiline ja tähtjas, et see Kuresaares nõupidamise alla wõiks wõetud saada ja toimetatagu tubli nõu noorte meeste kasuks ka pea eesmärgile. —t?. Kihelkonnalt. Ehitused. Kihelkonna kirikul ei ole torni, ning sellepärast pidas kiriku konwent nõu torni ehitada ja lubas selle tarwis kiriku kassast tuhat rubla. Meister on kiriku olekut käinud järele waatamas. ja oli kõlblikuks arwanud kiriku efimise wõlwi paale tonn ehitada. Toru ehitakse puust; kogudus muretseb omalt poolt l-0 kant sülda kiiva torni kanna ehituseks. Tallinna kontori Rotermanni herra, kes minewal aastal Pajumõisa metsa ara ostis, hakkab siin laewa ehitama; laema emapuu (keel)pannakse 22 sülda pitk; selle ehituse juure tarwitakse sada meest. Kaarmalt. Kurwastawad teated. Augustikuu 9. päewal leiti, et Kaarma kirikus oli waraS käinud, kes kõik kirikus olema raha olla ära wiiuud. Kuulu järele olla ka Püha. Waldjala ja Karja kirikus ja meel mõnes weuc kirikus sarnatsed ametmehed käinud. Augustikuus sai Kärla kõrtsi naise poolest J. Tang kinni wõetud, keda sillakohus taga otsis ja keda ka mõned wallad metsas otsimas käinud. J. Tang on siin ja sääl palju paha teinud ja nõrgematele halba eeskuju näitanud. Karjast. Wõlupe saia- ja suslalaat sai Septembrikuu 3. ja 9. päewal ära peetud. Saiadel ja suSlal ei olnud sel aastal kahe „w ähendus e" pärast mitte ..musta päewa" nagu iga aasta. 1. oli mähe rahwast. sest Jaanis oli neil päiwil hobuste lugemine wõi näitus, mis kahe ja neljajalgseid  keelis laadale minemast 2, oli saia mähe; ei mitte mähe maid mäikesed. Kopikane sai kaalus kolm kuni neli loodi, kunas aga kopikane sai siis kui nisu makk neli rubla maksab: seitse loodi peab raske olema. RahwaS tegi üsna õieti, et ta saiad tuldud teed jälle tagasi lasi minna. Saia tegijad wõtku õpetust et mitte üksnes „suur" maid wahest ka ..pisuke tükk" suu lõhki ajab. Liiwimaalt. Liiwimaa maakonna politsei ametnikkudeks on järgmised inimesed nimetatud: Tartu maakonda: maakonna peameheks parun v. Maydell, tema wanemaks abiliseks senine Tartu politsei-walitsuse kõrmalist ja Konstantin Bokownew; nooremateks abilisteks endine staabskapten Konstantin KesSler (Mustweesse) ja senine Riia Wene realkooli klasst-inspektori abiline kollegia-assessor Iman Meilhard (Arulasse); sekretäriks senine Tartu fillakohtu notar Robert v. Berg; lauaesinikkudeks nimetatud fillakohtu senine kantseleiametnik Ernst Schulz ja archiwari-abiline Rudolf Willmann; registratoriks (raamatupidajaks) GuStaw Hirt; Wiljandi maakonda: asetäitjaks maakonna peameheks parun Clodt v. Jürgensburg; tema wanemaks abiliseks Wiljandi fillakohtu notär cand. jur. Paul v. Mühlendal; nooremaks abiliseks: tagawarawäe ohwitser Arthur v. Bock (HelmeSse); sekretäriks senine Pärnu IV. kihelkonnakohtu notär Johann Mägi; lauaesinikkudeks senine Riia kubermangu-postkontori  wanem sorterija Victor Aleksandrow  ja Wiljandi fillakohtu archiwar JuliuS Närska; registratoriks kollegia-registrator Wassili Dunajew; Walga maakonda: asetäitjaks maakonna peameheks polkownik Jelaschewski; tema «vanemateks abilisteks endine Riia linnapolitsci 2 Regiina. Pingi pääl olija kuue aastane laps oli ka kahwatu ja kõhn. Tema suured mustad silmad läikisiwad nii iseäralikult kui oleks surm temal weel ligemal kui wanal raugal. Nende wahel seisis noor iluS kaheksateistkümne aastane tüdruk. Tema nägu awaldas sügawat kurbdust. Laps jäi rahulisemaks,  kui tuli sai üles wõetud. Õues oli pääle tuule ja mee kohina weel muid häälest kuulda. Hobuste tuhat nelja ajamist oli kuulda. Tüdruk kohkus. Tema heitis üht walusat waadet wana mehe ja lapse pääle. Tahtis keegi teisest küljest üle jõe tulla, siis pidi tema seda toimetama; tema oli nende kahe haigega üksi kodu. Mees, kes talle muidu selle juures abiks oli kui teda ennast mitte sääl ei olnud, oli kooljat wiima läinud. See mees oli nõdra meelega waikne inimene, kes juba kakskümmend aastat seS ametis oli. Pidi tema praeguse kange tormi ja hirmsa ilmaga kedagit üle aitama, kui pilkaks ajaks oleks ta siis haigid pidanud üksi jätma! Surma-aru wiimast oleks ta ometi weerand tunniga tagasi olnud. Toa uks sai rutusti aga mitte waljuSti lahti kiswd. Üks noor talupoeg astus tuppa. Tema lükkas märjad juuksed omast õhetawast näost tagasi. Temal oli üks rutuline küsimine keele pääl; aga tema ei teinud seda mitte, kui ta toas ümber waatnud oli. „On koolja juba ammu wiidud?" küsis ta osawötlikult. „Übe tunni eest," wastas manamees woodist. „Andke andeks isa Roose, mina ci wõinud teda saatma nunna, minul oli üks tungiw toimetus ees." „Minul oli kahju, et sina siin ci olnud Ferdinand." „Ka minul oli kahju. Ma olen sage!  daSti teda waewaS näinud. Ma oleksin ! teda hea meelega tema igawese rahusse saatnud: tema on praegu rahu sees." „Jah tema hingab omast raskest waewast." „WiiS aastat oli tema siin —" „Pea aegu kuuS. Mis keelas sind tulemast?" Noormees ei wastanud mitte. Tema pööris ennast tüdruku poole. „Regiina, oled sa kedagi üle jõe wiinud? " „Kahe tunni sees, ei kedagid, enne aga küll." „Kes need oliwad?" „Paar talu inimest, kes säält poolt tuliwad ja lähemasse külasse minna tahtsiwad." „Ja ei kedagi siit poolt jõge senna poole?" „Täna homikust saadik mitte. See suguse paha ilmaga jääb ju iga üks koju." „Keda sa siis täna homiku üle wiisid?" „Üht naist siit külast. Otsid sina kedagid, Ferdinand." „Kas teie siin siis weel midagi Prantslastest  ei tea?" „MiS sa Prantslastest räägid?" küsis manamees. „Teie ei tea siis weel mitte?" „Mitte sõnagi." „Wana isa Roose, oleks ometi surnud meel seda aru saanud! Kuulge: „Leiptsigi juures on Prantslased lahingi kaotanud. Nende walitsuS Saksamaal on seega lõpetud." Kõhn manamees oli ennast moodi istukile ajanud. Puna ei wõinud tema koolja karma kahwatanud näoSse mitte enam tõusta. Aga tema maimu sarnatsed silmad kiirgasiwad omas sügawateS aukudes kui tulised sööd surnu pealuu sees. „Meie oleme priid, ütled sina?" „Jah meie oleine priid, isa. Nende asi on läbi. Kõik Prantsuse söjawägi on lõpetatud. Nende keiser on üle Rheini põgenenud. Kes ta järele põgeneda wõib, teeb seda. Nemad on asja lugu nii kaua, kui see iganes wõimalik oli, rahwa eest marjule hoidnud. Eile õhtu saadi aga linnas sellest aru. Põgenejad soldatid tuliwad kärisenud ja pool nälginud senna.