Saarlane UM AleSldint pilltika ojalrht maa- ja lianarahwale. UM tts 19. Neljapäewal, 1. Juunil 1889 VI. aastakäik. maksab - Ilmub igal tsisipÄStV»?. ..Saarlase" toimetus ja «väljaandmine Kuresaares kaub «uulitsas ur. 17. Saarlase toimetusele, K uresaare. Kuulutuse riim ehk selle ruum Saaremaa metsad ja nende häwitamine.  Mets, sina Jumaliku looduse ilusam ilu, sina suure maailma õnnerikaS Litsemalt ehitatud mängumaia, kui wäga ilus on sinu marjus wiibida, kuidas lased sa elustawat  õhku enesest wälja lehwida, kui rõõmsaks saamad looduse lapsed su iludusest. Jah, seda näeme sest kõige selgemine, et metsa armastus iga inimese sees juurdub, kas peaks ühte maia leida olema, kuhu ep ole puid ümber istutud, sest ilma kaswawate puudeta maia ümber on kõik ümbrus tühi ja kole. Jah, ütlemata suur on metsa iludus, iseäranis ümber elatis-majade, ja ütlemata suur on tema kallis kosutaw puhas õhk. Iga üks on ju seda tähele pannud, et laiad lagendikud ja sood, igawad ja koled on elamiseks. Kes oi oleks küll metsades, iseäranis kewadisel ajal, nagu õnnemeres õiskanud, siis kui mets omas tuhande karwalises pruudi ehtes ilutses, ja kui tuhanded lauljad linnud omal rõõmsal häälel loojale kiitust lauldes metsa helisema panemad?! Mets hoiab õhu oma sees puhta ja karastama. Nõnda samuti, nagu mets inimese lapsi enese poole meelitab, nõnda meelitab ta ka omast ülestõuswa auru läbi õhumerest ülewelt wihma pilwesid enese lähedale, mis läbi jänuw maapind kosutust ja kastmist leiab. Metsas walitseb ütle- mata kiri elu. Sääl laulab õnneline linnuke oksa pääl oma rõõmu lugusid, sääl elawad mitmed sugu putukad põesa all roomates mitmes tuhandes seltsis keda kewadine soojus on mälja meelitanud, ja nüüd metsast omale toitust leiawad, sääl õitsewad ka tuhanded seltsi lilled oma õisi wälja aiades, mille otsast mesilane inimesele warandust kokku kannab. See paneb mõtleja inimese imestades seisma, kui ta metsa astub, ja nii mitmesuguseid kontsertisi igas toonis kuuleb. Ennewanast mühasiwad põlised metsad meie saarekese pinnal ja saatsiwad õnnistust ja kasu maale ja rahwale. Wana aegne rahwaS on mõistlikul kombel puid tarwitanud,  see on: nad on wähem ära pruukinud, kui loodus pääle kaswatada jõudis. Meie päewil on aga mähe ehk mõnes paikas mitte midagi neist mühawatest metsadest  järele jäänud. Kuhu on siis meie mõnusad männikud, tugewad tammikud, kenad kaasikud ja lõbusad lepa metsad jäänud? Aja woolul on nad uuema aja rahwa kerwe all langenud. Kõige suuremad  süüdi kandsiwad sest endised wiinaköögid.  Kui mitmed tuhanded süllad ei ole mitte iga aasta nende ohwriks langenud! Ja kas see läbi ei sünni aja jooksul metsadest lagendikud? Nüüd ehk küsib mõni: Sest ajast on ju hea jägu aega mööda, kus määratumad wiina-köögi korsnad meite isa isadest hoitud metsa suitsus taewa alla saatsiwad. Aga nüüd oleme ometi haritud aja sisse jõudnud, kus iga üks aru saab, et metsade häwitamine  rahwale ja maale kahju saadab. Ju nüüd metsasid enam saab hoitud? Mina ütlen see on wale. Waatame ühe paari kümmekonna aastat tagasi, mis möödul nüüd metsadega ümber saab käidud, kõige ilusamad palgi metsad saamad põletamise puiks ara saetud, ja laewadega ära saadetud. Mina mäletan meel kui Kuralased Kuresaare iga aasta puid tõid, aga nüüd on asi ümber pöörtud; iga aasta läheb arwamata hulk laewu puudega Saaremaa sadamatest ivälja, et aga raha saaks. Hale on kuulda ja näha kui suurel möödul meite ajal metsasid saab häwitud. Ilusad metsa rikkad maakohad saamad kõrbe sarnasteks lagedaks muudetud. Niisuguse töö järel käib tõesti Looja nuhtlus: sest metsade kautamise kahju on maale hirmus suur Kõige õitsewam maakoht  saab surnud kõrbe sarnasteks, sest lage maa kohutab meile kosutawad ivihma pilwed tagasi. Ei ole enam metsast, kust niiskus tõuseb, mis ülewelt õhumere niiskusega ennast ühendab, ja wihma pilwesid kokku meelitaks, sääl jääb ka põllumaa kuiwaks ja hooletumaks, ja seega wilja kasw tagasi. Nõnda samuti on metsa hoidmine ka wäike põllu pidajate juures kadunud, sest Köne. mis kooliõpetaja T- Undritzi herra Kuresaarc „E eS ti -sel t s i" aasta- ja alguspidu päemal 11. Detsembril 1888 pidanud. (Ots.) See oleks üks kõige suurem waimu waesuse märk, kui meie seltskond ja seltslik koosolek ka ilma tantsuta mitte kosutawat, päris tõsist õiget rõõmu leida ei suudaks. Sellepärast ütles üks tark noorele mehele küsimise p ääle, kas ta tantsida tohib: „ Tantsi, künni targemaks saad." See on taieste tõsi. Sest mida rohkem meri jahtub, silm selgib, ja tõsised ülesandeid, elu tõsidust tundma õppib, seda rohkem jääb tants körwaliseks asjaks, mida wahete wahel arwa mõne iseäralise rõõmu juhtumise korral, lõbusal perekonna pidul ehk ette tuleb. Päälegi hakkab iga tõsine inimene ka ära tundma, et tantsul omad warju küljed on, mille pääle meie mitte kergemeelselt waadata ei tohi. Waatkem lõpeks siis ka tantsu kahju pääle hinge kui ihu elu poolest Iga tõsine  inimene peab ka tantsu kohta enesele küsimised ette panema ja õige otsuse enesele andma: Saan ma selle läbi kõrgemale wõi madalamale tõmmatud? On ülematel wõi alamatel hinge jõududel sellest kasu? Olen ma oma kohuse täitmisele selle läbi südimaks,  tublimaks, wõi lõdwemaks, laisemaks saanud? Kas saamad ehk niisugused mõted ja ihad äratatud, mis hinges ei peaksiwad mitte tõusma? Ja kui niisuguste küsimiste pääle mitte puhta südamega head otsust anda ei wõi, siis tea, et tants su hinge hakkab wõrgitama ja hukatuse poole wedama. Iseäranis ei tohi sulle tants armsamaks asjaks ja ajawiiteks saada, mitte su ainsaks waraks, mille külges ka siis su süda seisab, ilma milleta sa enam läbi ei saa. Kiri ütleb: „Ärge armastage mitte ilma ja mis ilmaS on," ja „ilm läheb hukka oma lustiga." Kui mitme noore neiu südames ei tõuse mitte kadedus ja kaetsus oma õnnelikuma  õe wastu, kui ta tantsude juures istuma jääb, sest et tal mitte wahest nii kena kuju, nii kerge jalg ci ole, kui tema õnnelikumal õel. Ja kas ei lange teised edemuse ja liig julguse paeltesse, mille heaks nad oma ihu ja maimu jõudu ära raiskawad? Kas ei hakka teised mitte riide uhkust, ehtimist ja tühja taga ajama, mille pääle oma wara ja terwise kulutawad? Kas ei kau mõnigi noormees lõbu laantesse?  Asub kord kihwti seem südames, siis on raske teda juurtega wälja kiskuda. Kui mitu noort inimest pole mitte tantsulõbul  enne aega hauda langenud! Keha poolest kahjuliseks saab tants iseäranis, kui mitte piiri ei peeta. Juba tolmune tuba on kahjulik. Liiati ja ülemäära soojaks kihutatud meri on iga tuule ja külma wastu õrn; kui kergeste wõib siin haigust saada, kui külma juuakse, ehk külma käes soe keha jahutakse. Wigalise terwisega peab mõnigi hoolas tantsija pärast oma lõbuta, rasket elu ja mitmesuguse piina ja risti all hauani wedama. Elu on töö, mitte lõbu. Lõbu on ainult kosutuseks, karastuseks, aga kui mitmel korral saab meie ajal tants hoopis raskeks tööks. Siin juures on iseäranis ka meie tantsid süüdlased, need liignobedad keerutused, jooksu sarnased käigud, kargamised  ja mõõduta hüpamised pole ilusad silmale, ei terwed kehale, pole nendes ei luulet, ei ilu, ei midagi kõrgemat mõtet, maid on osalt otse inetud. Kord waatas suurt sugu Hindu Jndiamaa mees esimist kord EuropaS awaliku palli pidu päült ja ütles omale naabritele tantsijaid paalisid maadeldes, kes saalis oma pale higis töötasiwad. „Minu juures kodu lastaks niisugune rasketöö teendriteft teha." Tõsi see oligi, tants on osalt raskeks tööks saanud. Noored mehed saamad pallile mõnikord otse töötegijateks kutsutud. Neidusid tahetakse teinekord pallidel tanu alla saata. Kui palju õnnetust ja wiletsat abielu pole niisugune palli kosimine juba saatnud, kuS inimesed üks teise loomuga tundmata, silma pilgu ürituse järele eluks ennast ühendasiwad. Küll wõiks meel palju ja mitu aSja ette tuua, aga kõik ei aita. Nii kaua kui rõõm rinda paisutab, nii kaua kui ihu hinge täidab, nii kaua kui nooruse meri elamult