Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubaulitsas 10. ; „Saarlane" maksab: s < Saaremaal aastas 1 rbl. 30 kop., postiga saadetud 2 rbl. ) Saaremal pooles aastas I rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 23 kop. s Tuleb wälja iga pühapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  T kop. Pühapääw 6. Mail 1884. I. aastakäik. Passi säädus ja passi raha. (Urg.) MAuida seda kölwatuinat olikut parandada, mis meite rahwa hääd elukorda nii suurel mõõdul rikub seisab ülema walitsuse  meelewaldas wälja mõtelda, siiski! hää karistus wöiks ka oma jägu kasu tuua. Siia ajani ei ole passita mehele muud nuhtlust olnud, kui saab mangi wiisil oma kogukonda tagasitoodud. Wangi wiisil ära toomine on niisuguste kaua ümberhulkujatele  sagedaste suureks õnneks, nõnda kuida ma kuulsin kord ühe kõnelewat: Maailma ümberwaadates jõudsin ma wiimaks Odessa linna. Sääl tuli mull igatsus wiie aasta pärast kord oma isamaad näha saada, aga wa' raha kopik, na'gu ta ikka „tuli tulema ja wesi minema on," puudus mull. Sääl oli see nöuu kõigi parem, et trahteri isanda käest rümka wiina ilma hinnata ärajöin ja selle eest saingi prii küüdi künni kodusse." Kuida üks ajaleht täätas, saada nende nuhtlus suurendatud, kes üle piiri elawad ja oma elu kohast mitte tüädust ei anna. Nõnda oleks ka nende nuhtlus enam wäärt, kui wangi wiisil ära toomine. Ja iga kord kui passita mees on kinniwöetud, peaks saama ka järel päritud kus ta teenistuses on olnud  et see peremees ka kohaline wallawalitsus  tubliste trahwitud saaksiwad; sest neid on palju, kuida juuba ööldud, kes mitu aastat oma kasu pärast passita mehi oma juures teenistuses pidawad. Iga wallawalitsus  peaks selle eest hoolt kandma, et tema ringkondas mitte passita mehi ei oleks. Kuida näidata püütsin on kogukonna passiraha ka oma kohta enam hulguste edendaja, kui hää korduse kosutaja. Et tall sarnane tegewuse wöim on, siis loodan et lugejad weel kannatawad kui passi-raha algust ja selle otstarbet oma teaduse järele awaldan sellega, mojuwaid seisusi  kui sääl juures ehk puudust leida läbi rääkimisele äratan. Kogukonna passiraha sündimise koht on Saaremaal J. kihelkondas M. waldas. See oli 1863 aastal. Üks M. walla naine T. A. oli kaua aega N. linnas ospidalis haige olnud, nõnda et wallal tema eest 72 rubla maksta oli. Kohtumehed oliwad koos ja pidasiwad nöuu, kust see raha peab wöetud saama. Niisugused kulud maksu aluste hingede pääle ärajägada oli siia ajani pruugiks olnud; aga et passi pääl olijate eest sagedaste maksta on, olgu et na'd haiged, ehk matmise  wöi wangiwiisil äratoomise kulusid j. m. tuli pääkohtumees J. M. selle mõtte pääle, et oleks tarwis passi pääle olijatele üks kassa asutada, kust nimetatud kulud maksetud saamad, mõtte eesmärk oli see, et iga üks kes passi wötab peab selle eest maksma. Kui nimetatud pääkohtumees ome mõtteid  kihelkonna kohtu oli awaldanud, ütelnud  kohtu härra: „Ja waadake head nöuu mis üks talumees ka wöib wälja mõtteida!?"  Nõnda sai 1863 aastal kohuseks tehtud,  et igaüks kes passi wöttab mähet- Jututuba. Armastage oma wihamehi Jutustus Saksa keelest ümber pannud 0. X. (Järg.) See sõnum, et Augustin nende piiri ligidale pidi elama tulema, tegi metsmeestele  otsatu rõõmu. Päälik küsis, kus see koht olla, kuhu tema tahta elumaja ehitada ja Augustin tähendas temale seda maa tükki: Selle päüle kuuldi mandumist ja ähwardamist, mis Wenonda pihta käis ja Augustini! oli palju tegemist metsmeeste wiha waigistades. Sest nendel oli suur himu Tclawaarlaste seda kurja kõik kätte tasuda, mis Wenonda poolest nende kallile ja körgeste unustatud rohu-targale oli tehtud.  Nemad oleksiwad Wenondat maa alla tampinud. Kui nüüd külas ühtegi haiget enam ei olnud, ilmutas Augustin oma nöuu mana sõprade Telawaarlaste juure tagasi minna ja palus Pekoodlaste päälikut, et ta temale ühe teejuhi annaks, kes teda paksust metsast NN nniks. Päälik oli malmis Augustini soowimist täitma, kogus aga enne meel kõik oma söamehed nöuukogu-majasse kokku, et abitooja rohu-targale wiimast korda tema waewa ja haa teu eest awalikult saaks tänu antud. Tuli tehti üles, söamehed istusiwad  Ale ümber ja Augusti» panti päälik»  kõrwale istuma. Rahupiip käis suust suhu ja wiimaks tõusis päälik üles ja pidas järgmise sõbraliku köne: „Minu wend," ütles tema, „on üks mägew lausuja. Tema on üle mere tulnud  seda kurja maimu ära wöitma, kes meie söamehed ilma tema abita oleks surmanud. Walgenägu on tark, aga tema on ka helde. Pekoodlased tänawad teda ja paluwad tema sõbrust. Minu wend! Pekoodlased ei saa iial sinu wasta sõdima ega wihawaenu tõstma. Söakirwes olgu igaweseks ajaks meie wahele maha maetud. Kui wend meie abi soowib, saamad Pekoodlased tema kutsumist  kuulma. Nende söamehed on malmis  teda kaitsma ja tema eest surema. Wötku mu wend ika lahkeste Pekoodlaste pääle waadata ja ustawusega nende sõnu kuulda. Nende keel ei ole mitte kahe haruline.  Nemad armastawad walgetnägu ja räägiwad tõtt. See suur maim saaks wihaseks,  kui na'd iialgi oma tänuwölgaäraunustaksiwad.  Pekoodlased olgu walge menna sõbrad!" Weel mõned töised söaülemad töusiwad üles ja rääkisiwad sarnadsed sõnu Augustini  wasta, kui päälik oma köne oli lõpetanud  ja maha istunud. Augustin wastutas  ja tõotas meile oma sõbrust. Praegu pidiwad söamehed rahus ja ühelmeelel koost ära minema, kui äkiste üks walge-nägu nõuukogu-maja ukse ees ilmus ja Augustin  hüüdis Matti! kust sa siia said, mu sõber?" Ja tõeste, Natti ise ta oligi, kes nõnda äkiste metsmeeste sekka astus. Kahmatanud  näuga rääkis ta Augustinile oma lugu, kes kurwaks läks ja pääd raputades maha wahtis. „Need on õige pahad sõnumid, mis sa mulle tood," ütles tema. „Kui Wenonda wiha nii leppimata on, siis ei tohi meie muidugi Telawaarlaste külasse tagasi minna. Aga õnneks olen ma siin töisi sõpru leidnud,  kes meid kaitsta tahawad, kui see tormi otsaga pois oma taga kiusamist maha ei jäta." Augustin pöoris ennast nüüd Pekoodlaste  poole, wöttis Natti käest kinni ja ütles: „See mees on minu sõber. Tema annab ennast wapra Pekoodlaste kaitsmise alla, ja kui söamehed mind armastawad, saamad na'd ka temaga rahupiipu suitsutama."  ~Suure rohu-targa sõber olga terme tulemast!"  wastas päälik tõsise näuga. „Minu sõber ja mina otsime pääwarju Pekoodlaste majadest," rääkis Augustin edasi, „scst Meie ei tohi mitte enam Telawaarlaste  külla tagasi pöörda." „Olga walged-näud terwed siia jäämast," wastas päälik ja rõõm läikis tema siilmist, „On's Telawaarlased meie sõbrale meelehaigust  teinud?" „Telawaarlased on waprad ja auusad mehed," wastas Augustin. „Aga „note hunt" ulub metsas ja ihaldab walge-nägnd^