üks «aeStemaja asutatud ja nimelt walla liikme Lutinini  läbi, keS selle jauks oma kulu peal ühe kolmekordse  maja ehitab. Noworosstskist. Maa õli saak. Praegu on seal 50 maaõli kaemu ametis, mis päewaS 25,000 puuda puhast petroleumi Välja pumpawad. Hallikad on lõpmata; torud on 60 werSta pitkusmi pandud. Niisuguste tingimiste all ja et sadam lähedal on, wõiwad maaõli hallikad lõuna ja lõuna-õhtupoolse Wenemaale tarwilikku jagu petroleumi muretseda. Vatini maaõli hallikad saadawad oma petroleumi Wolga jõge mööda põhja ja põhja-hommiku poolse Wemmaale. Wõeralt maalt. Jsmailiaft. Arabi-pasha parteilased panwad jvogiwee torud kinni. Inglased lasksiwad 10 Kreeklast  maha, keda nad rõöwimise kallalt kinni tabafiwad. Londonist. Öhtu-ajalehed kuulutawad üht telegrammi  Aleksandriast, et Inglased Tel-el-Kebiri 2000 Vangiga on oma alla heitnud. Mõnesugused sõnumed. Weider Viiulimängija. Praegusel ajal on TriesN linnas Üks Viiulimängija, kes kõige raskemad ja kunstlikumad tükid ilma käteta wiiuli peal ette mängib. Wiiuli mängija on sündimisest saadik ilma käteta. Ta tuleb mänguplatsile, aga palja jalu, istub maha, teeb jalgega wiiuli kasti lahti, wõtab wiiuli Välja ja paneb ta healde; siis wõtab pahema jalaga kuue taskust ninarätiku, pühib poogna puhtaks ja hakkab mängima. Tema mäng on ilus pealt kuulda ja kuuljad saamad see üle wäga Vaimustatud. Muusika  tundjad kiidawad tema mängu wäga heaks. Suur pitksilm ehk teleSkop. Neil päiwil on Dublinis ilma kange pitksilm Wiini tähetorni jauks walmis saanud. Austria Valitsus tellis selle pitksilma juba aastal 1875 Dublini mehaaniku Grube juures. Sell määratumal riistal on kõige kangem kauguse jõuud. Tema raskus on 1500 puuda ja hind 80,000 rubla. Nüüd on aga Wene walitsuS, Inglis ajalehtede teaduste järel, Allon Klark'i juures Ameerika maal weel kangema teleSkopi tellinud, mille suurendamise klaas ainult 500 naela kaalub, ja mis tuleval aastal malmis saab. Sillaotsa kerjaja. Wilhelm Hauff'i järele J. Lill. X. is. Ühel päeval oli Fröben ühte Jean Pauli juttu ettelugedes lõpetanud. „Wäga SigeSte on luuletaja teinud," ütleS Zoosefe,  „et ta seda juttu nSnda lõpetab. Temal oleks ju võimalik olnud armastajat paari vastamata armastuse  waluS hukka laSta minna, vähemalt naisterahvast;  noore mehe kohtä poleks see küll mitte heaSte wõimalik olnud, sest tema polekS mitte kaua oma kullakesele  aSjata truuks jäenud, waid mõne töise neiu armaStuseS  oma südame haawu parandanud. Minu aru järele ei või ükski meeS, ilma et teda jälle armastatakse,  kaua armastada." „KaS tõeSte seda usute?" waStaS Fröben haledalt  naeratades. „OH kui pisut tunnete Teie meid mehi, kui wiletsad peaksime meie Teie meelest olema, kui meil mitte nõndagi palju julgust ei oleks, et selle lühikese eluaja truwiste armastaksime, kui meid ka mitte jälle ei armastata!" «Naisterahva kohta arwan ma seda võimaliku olevat," waStas proua von Faldner; „armaStuS ilma jälle armastuseta on suur õnnetus, ja naisterahvas on ju enam selleks loodud, et nad wagusat valu ja kurbdust eluaja võivad kannatada, kui Teie mehed. MeeS viskaks niisuguse ahastuse enesest ära, ehk kui mitte, siis hävitaks põlev valu tema elu lühikese ajaga ära!" M kumbagit mina elan ju alleS ja armastan,"  ütleS Fröben enese ette maha vaadates. „Tele armastate!" hüüdis Zoosefe nii imeliku healega, et noormees ehmatades üleSse waataS; ning kui nende silmad kokku puntusivad, lõi Joosefe omad ruttu maha; tema nägu läks esmalt tulipunaseks, ning fiis jälle lumivalgeks. „lah," ütleS Fröben, «mis Teie eSmalt nimetasite  on just minu lugu, ja ma armastan ikka weel ehk küll vaest Magusamalt, siiski nõndasama südame põhjast kui esimesel silmapilgul, jah, ma armastan pea lootuseta, sest minu südame armukene ei tea minu armastusest midagi, ja sellegipärast, nagu Teie näete, ei ole kurbduS mind weel mitte surmanud." „Ja kas tohitakse teada saada," küsis Joosefe usaldavalt, aga kuda Fröben märkas väriseva healega, «tohitakse teada, kes see õnnelik on, keda Teie armastate?" «Jah, vaadake, see ep see õnnetus ongi, mina ei tea ju mitte, keS ta on, kus ta elab, ja armastan teda fiiSki; jah, Teie saate minu üle naerma, kui ma Teile ütlen, et ma teda üksnes mõne korra nõnda ütelda poole silmaga nägin, et ennegi mõned ükstkud jaud tema näust mull veel vaevalt meeles on ja ma siiski ilmaS selle lootusega ümber uidan, et teda kord ülesse saan leidma." «Imeline," ütleS Joosefe, kuna ta järele mõteldes  tema otsa vaatas, «imeline; ma usun küll, et see, miS Teie ütlete võimalik on, aga siiski olete Teie selle poolest aruldane nähtavus meeSte seas, armaS Fröben; kaS Teie siis teate, kas Teie neiu Teile tmu on, kaS ta Teid jälle armastab?" «Mitte midagi ei tea ma kõigest sellest," waStas Fröben tõsiselt, „ma ei tea muud midagi, kui seda, et ma õnnelik oleksin, kui ma seda neiu omaks võiksin nimetada, ja aiman juba väga heaSte, et ma vist aSjata loodan ning iialgi täitsa õnnelik ei saa olema." Noormees ei avaldanud neid tundmusi muidu kellegi töise eeS, aga nüüd, kus see kord oli sündinud, nüüd võttis valu, kurva ning õnneliku tünnide mälestus  ja imeline haledus seda vägevam tema üle võimust,  nõnda et ta seda enam ei jaksanud varjata. Ta tõusis ruttu ülesse ja sammus lossi poole. Aga Joosefe vaatas talle ütlemata armastusega taga järele, Pisar pisara peale paisus värisevate laugude alt nähtavale,  ja alleS siis? kui nad nagu hallik üle põSke tema kauni käekese Peale maha langestvad, äratasiwad nad Joosefe ta unenägudest ülesse. Ja häbistatud, kui oleks ta iseennast sala süü pealt kinni tabanud, punetas ta ära ja rõhus rätiku filme ette. LO. Wana masinameistri ettekuulutus oli täide läinud, sest nädala viimse päevaga olivad ka kõik auruweSke masinad täitsa ülesse seatud. Baron, nõnda pahane kui ta efite ka oli, oli oma südame rõõmus, et esimene katse veskis õnnelikult korda läks. Ta oli wana meistri ja tema sellid rikka kingitustega ära saatnud, ning pühapäevaks kõik ümberkaudused naabrid wõerusele kutsunud, sest ta tahtis oma uut Vesket pidulikult sisse õnnistada. Nõnda õnnelik ja lahke,, kui Faldner täna omi wõeraid vaSta võttes ka oli, siiski ei jäenud Fröben'i vaatleja silma eest varjule, et ta vaest Jooseset  sadande käskude ja juhatamistega piinas, et see midagi tema tahtmise järele ei jõudnud teha. Kord pidi ta köögis olema ja tüdrukuid juhatama ning ise kaasa aitama, pea parandas baron ühte ja töist tema ehte juures, pea tahtis ta kannatusest katkeda, et Joosefe  mitte rutw küllalt trepist alla ei lindanud, et temaga ühtlasi tulejaid vasta võtta, pea tahtis ta söögilauda nõnda, kord tõisite seadida, kord tahtis ta aias, kord saalis kohvi juua. Ingli viisil, mis Fröben'ile arusaamata oli, kannatas Joosefe kõik ära. Tema oli igal pool, muretses kõige eest ja leidis veel silmapilguks aega FröbeMt küsida, mispärast ta just täna nõnda kurb olla ning teda töiste rõõmust osa võtma sundida. Majaperenaise virk talitus ja iluduS rõõmustas kõiki; mehed kiitsivad Faldner'i õnnelikuks, kellel sähärdune  ingel majas olla, ning mõned vanemad naisterahvas  awaldasivad oma imekspanemist selle üle, kuda ükS nõnda noor inimene maja töös ja talituses nii osav võida olla. «Kas Sa näed," ütles Faldner Fröben'ile kõrva sisse, «kas Sa näed, mis minu tubli kasvatus ja õpetus imet võib teha? Mina olen temaga täna läbikaudu õieti rahul, aga kui ma mitte igat pool ise salaja kõrvalt ei aitaksid kuidas oleks siis majaperenaise osavusega lugu! Aga küll ta läheb, ma ütlesin ikka, küll ta viimaks läheb." Üleüldine rõõmutuju ja vein vaimustasivad Faldner i ikka enam, ja viimaks oli aeg ammu käes söögilaualt ülesse tõuSta, sest Faldner ja mõned naabri herrad pruukisiwad juba nalja heites sõnu, mis igale õrnemale kõrvale haiget tegivad. Nüüd sõideti uue auruveSke juure, õnnistati ta naerdes ja naljatades sisse ning pööret! jälle tagasi, kus kõik imeks panivad kui kenaste ja siiski lihtsaSte Joosefe vaheajal tulijatele aiaS aset oli valmistanud. Tema ott seekord oma plaani järele julgenud aias suure ringPõesaStiku ehitada, kus kõiksugu kosutused WSeraid ootafiwad ja ühtlane MtuS kõikide suust tezi imet: baron ei saanud sugugi pahaseks, et ringPSesaStiku  ehituseks tema metsast noori puid oli wõetud ja tema plaan laudadest ja tekkidest telki ülesse lüüa kõrwale  oli jäetud. Ta andis oma prouale suud ning tänas teda tema osawa talituse ja toimetuse eest. Kirjus reaS võeti aset. MeeSterahwaS maitsestavad  hoolega majaperemehe vanu weinifi, ning peagi oliwad ksik lusti tujul. Mänaiti naljakaid mängust, ja kui meeSte waimuStus ikka suuremaks läks, ei põlatud  pandi mängustgi ära. Nõnda fiis tuli, et ka Fröben oma panti trahviga pidi wälja lunastama, ja Joosefe, keS trahvist pidi mõistma, käskis teda, ühte tõsist lugu oma elust jutustada. Kõik oliwad selle otsusega rahul ja kiitstwad teda heaks, ning baron lõi oma proua tarkust imestades käsa kokku, ning kui Fröben tõrkus ja järele mõtles, hüüdis ta: ?Noh, kas mina Sinu eest midagi pean jutustama?" (Järg jäeb tulema.) Õhulaewast. Kõne Eesti Ktrjam. Seltsi koosolekul 26. Veebruaril 1882 pidanud stuä. A. Sõrd. 11. Wesiniku tehakse õhulaewa pommide täitmiseks ikka enamiste weest. Pommi täitmise juures hoiswad inimesed pommi nööridega ehk raud-klammritega kinni, kuni „ lahtL" hüütakse. EnamiSte tõuseb pomm oma laewaga ennast keerutades  wiltu üleSse, kuS juures ta ka sagedaste maja korsnate, puude ja tornide külge puutub, ftiS aga tõuseb ta loodis otsekohe taewa sinise wõlwi poole 20—30 jalga ühes sekundis sõiteS ja saab õhust edasi aetud. Sõitjad ei tunne mitte, et nad ülespoole tõusewad,  waid arwawad ennast wagusi seiSwat ja maad oma all ikka enam ja enam alla poole langewat. Kui nad ka tuulest edasi aetud saawad ei tunne nad mitte tuult, sest et nad jo sessamas õhuwoolamises on. Sõitmise aegas waatawad sõitjad osawaSte oma instrumentide  peale, teewad omi tähendusi ja arwawad neist wälja kui kõrges nad on ja ttlhu poole neid aetakse. Nende ümber on tasane waikuS, 10,000 jala kõrguses kuulewad nad auruwankrite wiliStamist, 8000 jala kõrguses ka linnu laulu healt, kukkede laulmist ja laSte kisendamist. Kole on aga hulk aega läbi paksu pimedate pilwede  sõita; waatawad sõitjad maa peale, siis muudab ennast maa ikka enam ja enam wäljakS, mida kõrgemale  nad tõuSwad, kuni wiimati maa nende all kui mold wäljapaistab. Mägestikud kauwad ära, jõed muudawad ennast hõbe niitideks, linnad sulawad punktideks, kiriku tornid nõeladeks kskkt. Waatab reisija pilwede peale, mis tema all on, siis on walge mantliga kaetud pilwemägefi, orgusi ja künkast näha, sõitja arwab oma all suured mägestikud olewat. Ka näeb laewamees tihti oma warju pilwede ehk maa peal jookswat. RõemuStaw ja kena on näha, kuidas päike tõuseb ja looja läheb, ehk kuidas lugemata uulitsa laternate tuled põlewad, kes kui tähtede taewas alt ülesse poole särawad. Seda kõik wõib reisija rahuliku meelega oma ShulaewakeseS istudes tähelpanna, ilma et ta selle peale mõtleks, et ta taewa ja maa wahel mitme tuhande jala kõrguses lendab. Uuemal ajal on nimelt Prantslased  tihti õhusõitusi ettewõtnud ja mehed nagu: Flammarton,  Fonviette, Tissandier ja teised on seeläbi kuulsaks saanud. Pariisi ümberpiiramise ajal laSti Pariisi linnast 65 õhulaewa pommi üleSse; nendega sai hulk kirjast, kümne puuda kaupa riigitelegrammisi, kirjutust ja inimesi  Pariisist wälja teiste riigijagudesse saadetud. Sest et Pariisi linn nii kindlaste ümberpiiratud oli, et ka mitte rott sisse ega wälja ei peasenud, ei olnud muud wiist wõimalik teiste riigijagudesse sõnumeid  saata ja neist jälle teadusi saada, kui üksi õhulaewa  pommide abil; sell ajal saiwad just päris õhulaewade  postkuntorid sisse seatud. Raudtee jaama suurdes saalides istusid naesed ja õmblesid linaseid rihmu pommide jaukS kokku, madrused  Slitafiwad õmblufid wärnitse õliga, mehed punusiwad  mõrtsifi ja päevapiltnikud wõtsiwad kirjast weikselt  maha. Mida suurem wefiuikuga täidetud pomm on, seda raSkem wõib pommi külleS kslkuw laew oma prahtiga olla. Wefinikn tegemine on aga wäga kallis ja seepärast  tehakse pommid ta nii weiksed kui wsimalik ja