kus mitte süüd ust ci peeta ehk sellest ei hoolita. Ehk küll sääduö jöülu kuus walla asjade läbi katsumist nõuab, siiski et kirjutajal jöusu kuuS maksualuste meiSte raba-wölad ja ülejäädused kokku wõtta ja manast raamatust  uude kirjutada on, ja suuremates muldades selle toimetusega, kumu nimetatud kuu lõpuni aeg ära läheb, sellepärast oleks läbi katsumine nääri kuuS sündsam, selgem ja kergem olewat. Armsad saarlased, Muhulased ja Muulased:  Pidagem walla ametnikude walimises, mis nüüd ligi on, saadust ja sellega oma kasu ja auu ülemaks eesmärgiks. Walitage  talitajaks üks mees, kes mitte kui „ walla koer," kõrtsis wölglastega ei haugu, ega onla aun ja woli tühja sõnade kõlinaga  ei ilmuta: maid kes oma walla ralimast,  kui isa lapsi: armuga, aga kui tarwis ka säädusliku waljusega  walitseb.  Walla kirjutaja walimises olgu see rahwa sõna tähele panna: „Need kõik ei kõlba kokkadeks, kes suppi kectwad." t. t. sc'.'. aja! kais sagedasti üks barra meie jaar.s kes minu wõcra isale iga tsrd rae kg": uste raba lükkisi '.lsa rõi. leia ei -tõi mine ilma jälcsu  stea m-aa ruae aeeuelda. Ta oli üks staar rstk. kesteeliae kmmetaud mees, wähikesae  ristal. kalli silmadega. Minust näitis ka i'e aranes luga ridamai. Ta kiitis iga kaak mi aa stuerast. mii'akai olemist, ilust na aa 'a laula. Tarani mind oma volwe auale isuama. ekk küll uks ilma tabamata mlesras miud temast eemale sundis: ta mu'ueus mind a.u.u.u kilast boolimma ja kuus mustmmala: kaks cbk kolm aastad meel. st es cled malmis. Belle vrohmeealila  mu kuulmast juures nmrstmad '.stad mõstmad m.kmu mõerailaga. stlstm miieteistkümnendamal MdtMise räämal 1.:..s ua.r.u möcras ila mule: st.ua.e. stestrrae st:l ei ole mitagn, st', ei eue nudagi:, mina ci mmm wle medagst. —aua ei laka sinu kaust ka midaaia.  mai au auist kolmest raäbcmast juviist ka., e -.r-.sa.t i'ee oli mu kdest jääb sinu astuule mammuks: mis st:l oa, ste nuuste lau.a. stda al-d ia um käest saanud, ja 'ee -aar 'ale st: elu üles pidanststs asiks alem.a e uääu stllc uumb Pariisi onu fi»d armast raua majaust' mõstu.' . Tauau rauk" küsisin ma imeks rcnncs, 'st ' -st du u u.a.daad ma midagi: ichcst „Jah, Pariisi onu" andis ta maotuseks „tema wöib iga pääw tulla." Teie wõite arwata, kuidas ma ennast rõõmustasin, sest on juba kolm aastat teed, aga meel täna seisab see tund nii elawalt mu mõttes ja meeles, nagu oleks see eile olnud. See õnn, kurja wõera isa majast mälja saada, oma onut, kes mu paale halastab, naha ja Pariisi saada, kus ma kõige kenaduse ja iluduse pesa arwasin olcwat  tegi mind taieste joobnuks; iga kord kui üks mankri hääl lunida oli, waatasiu  ma mälja, kas ehk wabest mitte onu ei tule mind oma riiki miima. Biimati sõitis ühel õhrul üks ivunker meie maja ette. „see on sinu onu," hüüdis isa; mina lippasin wälja, lautasin omad käed oma päästja wastu laiale aga hirmus pettus! See oli see samma mees, kes mu wöcra isale sagedaste oli raha toonud." Ma olin peaaegu meelest ära sell silma pilgul, siiski ei unusta ma seda kuratliku rõõmu ilmaski, mis tema silmis hiilgas, kui ta mind pitkaks kaswanud leidis; weel praegu kolab mul ta kagisew hääl kõnvade ees, kui ta ütles: .Nüüd oled sa Minu tuikene, nüüd tahan ma sind laia maailma nuia!" Ta kargas ühe käega minu küljest kinni ja teise käega wiskas ta ühe raha kotti laua päõle; kus juures rahakott  lahti lsks ja üks hiilgawatc hõbeja kullatükkide sadupõrmandalelanges; minu kolm wenda ja söfart isaga lohistasiwad pörmaudat mööda edasi ja tagasi ja noppisiwad  hõiskades kuldtükka kokku, see oli minu müüma hind!" Järel tulema! pääwal läks meie teekond juba Pariisi poole. See pitk lahja mees, ma ci wöi teda mitte onuks nimetada, maalis ühte puhku oma kena kõnedega mule ette, kui anus ja hiilgaw mu amet ja toimetus tema suures majas edespidi olema saab. Ma ei wõinud ennast mitte rõõmustada, mure ja kartus oliwad mule mu tulewiku õnneröömu asemele astunud.  Uhe suure walgustatud maja ees pidas wanker kinni: meie olime Pariisis. Kümme kunui kaksteistkümmend ilust, köigcarmsamat  tüttarlast hiippasiwad laiast trcppist alla meile wastu. Nemad hakkasiwad mu ümber kaela, andsiwad mulc musu ja nimetasiwad  mind: „ödc Kiscppama küsisin selle mehe käest, kes mind tõi: LnS need kõik teie tütred, mu härra?" „Jah, need on kõik minu head lapsed," ütles ta naerdes, kus juures kõik tüdrukud ja rohke teenrite hulk ühes eledastc naerma hakkasiwad. Wörg jääb tulema.) Isamaalt. Knresimres. Saaremaa mõisnikud on see aastase Maapüäwa pääl lubanud all nimetatud asjade edenemiseks oma poolt järgmisel musil abi anda: Saaremaa põllutöö seltsile kolmel järel tulema! aastal põllutöö wälja näituse heaks 500 rub.; Kuresaare Gümnasimni kooli nõukogule Koolidirektori maja kõrma kooncde ehituseks sOtt rub. ilma kasuwötmata laenata; Kaar:::.: :aall::llstri:e Scminaarile 200 rub.: mercbädalisti. päästja seksile 50 r. aa:::s: :::::a'.:.:re priitahtkku tulekaitse Kllllll rr.a: .mangeliumi lutheruseusu aaa::b::s:a aa: laa talle Wene riikis 150 rub; ! Saaramaa ärra:Kare kassale 100 rub. aas- l tas; liuna müügimeestele 7W rub. aastas; ewangeliumi lutbcruse kiriku koolidele 1375 rub. aastas. Kerlalt. T ühi jutt. Armas Saarlane  ! Sina pead ka oma rahwast öppctama ja karistama. Täna toon ma su ette ühe karistuse wäärt asja, sellepärast wõta wits ja täida oma isa kohust. Mis asi see siis on? See on maletamine ja tühja juttude tõstmine. Tosinate kaupa puhutakse juttusi linnas, külades, waldades,kõrtsides ühest kõrwast teise, mis selged puhtad waled on. Näituseks tahan ma ühe niisuguse rahwa juttu ette panna, mis hilja aegu mitmes kihelkonnas kui ühte tõeste sündinud lugu räägiti ja kuuldi: S. maldas jäi üks mees haigeks ja suri ära. Kui teda hakkati kirstu panema, tõusis ta häkiste üles ja kargas üles parsile.  Parsil oli walge kass. Selle püüdis elaw koolja kinni ja hakkas teda ära sööma. Kass karjus surma hädas hirmu wiisil, naa ei aitanud midagi; koolja neelas ta liha, naha ja karmadega ära, nõnda et wiimaks aga kassi küüned meel ta hammaste  mahcl kabiscsiwad. Siis tuli mees parsilt  maha ja istus sea sulbi keha otsa. Sääl ta pööritas silmi ja löksutas hambaid,  nõnda et kõik percrahwas wäga ära kohkus. Wiimaks tõi üks noor mees püssi ja tahtis teda maha lasta, aga teine keelas ära ja ütles: seda ei tohi sa mitte ilma Silla kohtu lubata teha, selle eest mõistatakse  sulle süüd. Sellepärast saadeti üks mees Silla kohtusse küsima, kas tohiks niisugust hirmust inimest püssiga maha lasta, kes surnust üles tõusnud ja kassi kõige ihu hingega ära söönud? Silla kohus ci olewat aga seda luba mitte annud. Mis mehest kõige wiimaks saanud, ei tea keegi ütelda. Nõnda käib see rahwa jutt meite pool. Niisugusid juttusi on tosinate kaupa rahwa seas liikumas. Wanemad ja lapsed kuulewad neid suure himmuga ja jutustawad  neid suure rõõmuga edasi. Suur hulk rahwast usub neid weidraid ja rumalaid juttusi nagu ewangeliumi sõna. Mis sest asjast tuleb arwata? Sest asjast tuleb arwata, et rahwa seas meel wäga palju tükkis harimata inimesi on. Kus wähegi haridust on, sääl ei leia niisugused tühjad juttud mitte uskujaid, sääl katsutakse õppetliku  juttudega aega wiita. Sellepärast tuleb aga ka meel seda arwata, et rahwa seas üks wäga paha waim on elamas, mis ristiusu rahwale mitte kiituseks ega auuks ei ole. Sest need liikuwad juttud ei ole ju mitte paljad tühjad naljad loud ja kenad luuletused, waid on enamiste laimamise ja teutuse juttud ligimese auusa nime wastu. Ulewal nimetud koolja jutt on ka ligimese auu teutaja, sest et sellega ühe inimese nimi sai suust suhu wcetud ja rahwa seas naeruks tehtud. See on tõeste nurjatu ja rumal. Kes teise inimese nime hirwitades oma hammaste wahele kisub, on üks auuta mees ja rahwas, kes niisugusest ligimese nime teutusest rõõmu ja lõbusat ajawiidet otsib, on auuta rahwas. Wargus on üks jõle patt, aga nimeteutus kümme kord jõledam. Kadugu see inetu paha waim Saarlaste seast! Selle paha maimu kautamiseks tahan ma omalt poolt natuke head nõu anda. Uks maim -peab teise maimu wälja ajama. Paha maim peab hea maimu eest taganema, hea maim tuleb aga heast õppetust. Head õppetust andwad head koolmeistrid ja head raamatud. Koolmeistrid ei wõi mitte igas peres ega saunas õppetust andmas käia, raamatud aga wõiwad seda küll. Sellepärast  muretsegu rahwa kaswatajad ja koolitajad selle eest, et igal inimesel mõimalik  oleks häid raamatuid kätte saada ning