nõrk termis olnud, aga see läks karskuse pidamise läbi palju tublimaks. Tema hingamine  öösel oli rahuline, ta ülestõusmine homikul rõõmus ja töötegemine lõbus. 2) Seltslinc tunnistus. Kaarli! oli õde, kes wenna käekäigust sügawalt osa wõttis. See noomis teda csite, ja jäi siis ka minnaks osawõtmataks ja lahkus temast täiesti ära. Õde oli taie mäga armas olnud see kõik oli nüüd kadunud. Mihklil oli wend, kes ta waStu külmust oli awaldanud. See wend pani nüüd tema clukombet tähele, leidis seda mäga meele püralise olewat ja lugupidamine kasmis. Wiimaks hakkas ta Mihklit jälle armastama ja aitas oma wenda mitmel wiisil, mida teine inimene ilmaski ei oleks teinud. 3) Rahwa tunnistus. Kaarel oli ühe tähtsa ja auufa seltsi liige. Ühel päewal läks ta purjus peaga senna ja sõimas kirja toimetajat mitmet moodi; sellepärast heideti teda ühel meelel seltsist wälja. Mihkli korralised kombed äratasiwad ta peremehe tähelepanemist. Ühel päewal ütles see oma sõbrale: „See noormees kõlbaks kõrgema aineti pääle." Kaupmees pidas seda meeles ja wõttis teda esimesel parajal juhtumisel oma teenistusse. Ta ülendas teda ühest heast ametist teise, ning sagedasti küsisiwad ka rikkad ja wägewamad i tähtsamais asjuS Mihkli käest nõuu. - 4) Se adu siine tunnistus. Kaarel ! komberdas sellest seltsi majast wälja, kus ! teda nii häbistawalt wälja heideti. Ta ! lõi ühte meest uulitsal ja läks wiimaks ilma ! rahuta, nagu ta oli, tühjasse paika. Kõigest hoolimata rööwis ta ühe teekäija ära. ! Teda wöeti kinni, wiidi kohtusse ja mõisteti ! wangina tühjale maale. ! Mihklist könclesiwad ta kaaskodanikud alati head. Teda waliti linna .volinikuks. Pärast sai ta wcel kõrgemasse ametisse ja mõistis ka oma kooliscltsiliscgi üle kohut, keda aeg ja kurjus nii muutnud oli, et ta teda enam ci tunnudki. 5) Usuline tunnistus. Wangi kojaS ja selles lacwas, mis Kaarlid kaugele maale wiiS, oli ta rahutu ja tulema nuhtluse  kartuse pärast alati mures. Üks wihane ja kättemaksja Jumala wõim seisis tal alati mõttes ning iga päew sai tale kibedaks selle jumaluse olemuse ees. Mihkli tulewiku mõtted oliwad rõhulised ja rõõmsad. Ta tundis Jumala enese ligi ja oli alati selles kindlas teadmises, et hoolsa ja Jumala kartlikule wiimaks kõik hästi läheb. Suur oli see hea mõju, mida ta oma ümber wälja lautaS ja suur oli õnnistus, mis sellest wälja kasivas. Nüüd armsad lugejad näete üZna selgesti, kui suurt õnnetust teeb wiina pruukimine ja kui suurt õnne toob ta sellele, kes seda mitte ei pruugi. Wiina jooja on alati haigene ja tusane, kunas teine alati jälle lustilik ja rõõmus on. Kui sa õhtul purjus peaga magama heidad,  siis oled sa homikul üsna haigene ja roidund, nii et sa isegi ei tea, kus ja missugune liige sull walutab. Peaks sellest ülewel seismast lookesest nüüd palju inimesi õpetust wõtma ja ennast parandama, ma ütlen, et siis tunnete ennast üsna tcnved ja lustilikud olewat. KaS minu päälkiri ei ole nüüd õige? Mis meil puudub? Meil puudub cnamist kõigil termis ja miin on, kcS meie termist päew päewalt ikka ära kurnab- Jätke miin maha, siis olete terwed ja siis olete ka rikkad, ei mitte umbeS raha, waid ka südame rahu poolest. „Sina, Scppi?" hüüdis Kristjan imestades.  „Mis siis sind ka waewab ja piinab? Mina ei saa sinust aru. Mis sind siis õnnetumaks teeb?" „Mina armastan Kadrid juba ammu aega," ütles Joosep, „ja mina tean, et tema mind nõnda samma armastab kui mina teda. Aga sellegi pärast ei tohi meie ialgi selle päälc mõtelda, teine teise omaks saada." „Aga miks siis mitte, Seppi? Kes teid siis keelamas on?" „Ema mitte, temal ci oleks midagi Kadri wastu, ehk see küll waenc on. Aga ema ütleS mulle, et isa seda ialgi sallima ei saaks, et üks waene minija tema majasse tuleks. Mis talu wäärtusest, kui ta kord meie kahe wahel peab jagatud saama, kaduma läheb, seda pidada naise wötmine jälle asemele tooma. Koha jagamine, ilma uut asemele saamata, tehje waeseks ja selle eest pidada tema ome järeletulijaid hoidma. Nüüd saad sa isegi juba aru, mis lootust mul õnne pääle olla wõib." Kristjan waatas tumedalt oma cttc maha. Wiimaks pani käe wenna õla pääle ja ütles iseäraliku pehme häälega: „Ära kaota julgust ega lootust, Seppi, kõik wöib wee! heaks minna. Koha jagamisest  ei ole weel juttugi, kes teab, kaS ialgi, sest mina . . . Mine Seppi, ära kurwasla, Sellest on küll, et üks meist õnnetu on!" Süäl juures hüüdis ta Joosepile weel: „Ela hästi" järele ja kadus wähe aja pärast kaljude warju Joosepi silma eest ära. Ka Joosep hakkas pilkamist koju poole sammuma ja läks tuldud teed mööda tagasi. VI. Erkude, ilusate kcwadiste päewade järele tuliwad tonnised ja sajused päewad, mis üksikut elu siin ülewel koledaks ja igawaks tegiwad. Suuremate karjaplatsidc pääl siin mägedes elasiwad enamiste kaks ehk kolm karjast, kes sarnatse paha ajaga pärast tehtud päewa tööd lõbusalt tule ümber kooS istusiwad. Üksikul Wellisalpi karjasel ci olnud aga ühtegi lõbusat ajawiidust, waid pidi ilma segamata oma minewiku üle järele mõtlema. Joosepi siin käik oli teda uuesti erutanud ja kõik need walusad juhtused tuliwad temale jälle kibedalt ette. JgawuS, mis temal enne siin nii meelt mööda oli, hakas teda nüüd piinama ja rõhuma. Isamajas, kus tema ülesse kaSwanud, oli tema wäiksest põlwest saadik palju inimestega  harjunud. Sagedasti oli tema küll omas pahades tundides üksi ja kõikidest eemal igatsenud olla; aga mis see tähendas tõesti kõikidest, keS temal lähedal seifiwad, lahutatud ja ei kellegiga rääkida ega ühegi inimese nägu näha, seda ei olnud tema enesele ialgi nõnda ette kujutada wõinud. Ilusad kewadised ilmad, mis siis oliwad, kui tema siia ülesse tuli, oliwad temale hakatuses üksiolemist kergemaks teinud; praegu  aga, kus wihm ja torm tema talitusi õues raskendasiwad, tundis tema päcw päewast rohkem oma wiletsat seisukohta. Wäikest poisikest, kes wahete wahel üles tuli, terwitas ta iga kord suure seestpidise rõõmuga. Tema tuli ju ometi kodusest orust ja oli üks saadik isamajast. Igatsus omakste järele kaswis tema sees ikka suuremaks,  ehk ta seda küll iseenesele tunnistada ei tahtnud ja see tundmine tegi teda weel kurwemaks ja nukramaks. Tema oli enese meelest kui üks ilma süüta kannataja, keda kõik maailm põlgas ja wihkas ja sellepärast teda enesest äralükas, et see tema ülekohut waikselt ära kannatada ei tahtnud. Nõnda istus ta ühel õhtul jälle knrwalt oma urtsiku lahtise ukse ees. Taewas oli selgeks löönud ja maha meerew päikene kuldas kõiki tema ümbrust. Pilwed piirasiwad ümber mäe latwadc ja warjasiwad kõik madalamad orud tema silmade eest. Määratumad kaljud ja walged hiilgawad mägede ladwad näitsiwad nõnda wälja nagu ujuksiwad nad pilwede ja udu pääl ja ci puutuks maa külgegi. «Lahutatud ja üksi kui minagi," ütles Kristjan tasa, lumega kaetud mägede poole waadates. Pilwed piirasiwad ka wahel tema ümber ja matsiwad teda udu sisse. Mõttes olles wõttis ta wäikse wiiuli, mida Madis siia jätnud, hakaS tasakesti poognaga selle üle tõmbama ja meelitas kurwad toonid mängu riistast kuuldawale. Wiimaks mängis  ta pooltecd une näos üht lihtsat haledat laulu wiisi ja laulis walju häälega ise neid sõnu seltsi: Arm on mul otsas, clanb kurbduses; Su armas pilt on weel mu ainus rõõm. Kust wõin weel rahu leida omas hinges. Kui südamest on kadund wiimne õnn? Oh magus arm, mis südamel teeb walu. Ja une sees mull' waikselt rõõmuks on; Sest kadund on mu paradiisi elu. Ja südamest kõik rahu rõõm ja õnn. Siin seisan ma nüüd murtud südamega. Ja waatan nuttes, troostita su pool; Mu haamad ei wõi ial paraneda. Mis südamesse rängast löödud mul. Isamaalt. Kurcsaarest. Pühapacwal, 22- Oktobril, mängiti Eesti-seltsis jälle paar näitemängu, nimega: „Üks eksinud inimene" ja „Teie käsu pääle, herra leitnant." Esimine oli kurblik mäng, aga see ci tee meie rahwale suuremat nalja. Ka oli maga nobe õppimise aeg mängijatel olnud ja mõned ka nende seast astnsiwad cfimist korda näitepõrandalc, millepärast mäng siis ehk just mitte soowimist mööda ei läinud. Teine oli naljamäng ja päältwaatjatele enam meele järele. Ka oleks see wäga soowida olewat, et päältwaatajad mitte liiga waljust ja palju ei naeraks, sest see teeb mängijatele wäga suurt takistust,  nad ei saa kuidagi wiisi etteütlejast aru, millepärast see ka liiga waljust peab rääkima ja see aga mõne waatjale wiga otsimiseks põhjust annab. Kui suur puudus see on, et seltsi näitepõrand  wäga wäikene on, sest see alandab ka ligi poole jäu mängu mõnu ja iludust maha. Mitte ühtegi nägusat pilti ei wõi sääl ette tuua. Wäga soowida oleks, et kui selts wcel näitemängu eest hoolt tahab kanda, et siis natuke suuremat rõhku selle ilustuse päälc paneks ja jäält wiga parandaks,  kus seda näha on; siis wõib ka suuremaid ja ilusamaid tükkisi etendada, mis mängijatele rohkem himmu ja päältwaatajatele rohkem rõõmu saamad tegema. Rahwa elust maa kohal. Sügisesed  pitkad ja pimed õhtud on meilgi ka jälle kätte jõudnud, kus kõik pererahwas omadest sui majadest ära, kambritesse ehk tubadesse koliwab ja ka juba kolinud on, kus nad kõik ümber lambi ehk küünla walguse ome talwe töösid toimetawad.