Sakala 4>. Wiliaodis, tt. Owbrikm PSewal Mv. UI. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Mõni sõna meie wolikogudele. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandist: Ei tule. Wiliandi maakonnast: Tulekahju. - Pärnumaalt: Uued prohwetid. Tartust: Kuidas Eesti Postimees waletab; Eesti Postimehe poliitika; näitus. Tartumaalt: Jälle tükikene kõrtsielust. Tallinnast: Wana laewa waremed; hull koer. Rakwerest: Uus Saksakeele ajaleht. Harju maakonnast: Kuusalu kirikust; Keiserliku Majesteedi kroonimise püha pühitsemine. Saaremaalt: Hirmus lugu. Riiast: Maapäew. Moskwast:  Meie wallawalitsustest; Öjsipow'i kalewi wabrik pankrott; ebausk. Twerrist: Hirmus õnnetus. Tsherniigowist: Metsawargus. Wõeralt maalt. Austriast: Keisri lahkus; Poola würsti kingitus.  Belgiamaalt: Kiriklaste töö Egiptusemaalt: Niiluse jõgi. Intressi rahapaberid. Kauba hinnad. Kirja wastused. Kuulutused. Lisaleht. Isamaa ja armukese eest. VII. Muhamed ja tema usk. IV. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Mõni sõna meie wolikogudele. ?lüttd on see aeg käes, kus wolikogud, nagu igal aastal, oma waldade uued päärahad ära maärawad. See asi on üks tuttaw toimendus ja meil ei oleks midagi  temast rääkida, kui mitte tänawune aasta üks iseäraline  aasta ei oleks. See aasta on üks juubeliaasta,  kus meie seda rõõmuga meele tuletame, et meie armuline Keisri Herra juba 25 aastat meie Riigi- Jsa olnud, mille õnnistatud aja sees ka meie wallawalitsused  ja wolikogud elusse ärkasiwad, meie rahwas sell kombel oma enese jalgade peale sai ja mõisade määramata woli alt lahti peasis. Selle juubeli-aastaga  pühitseme ka oma wabaduse tulemist, sest mis armuline Keiser Aleksander I. alustas, seda on meie praegune Riigi-J sa tõeste elusse kutsunud: meie Eestirahwa wabadust. Kui meie nüüd seda kõik omal praegusel juubeliaastal  meele tuletame, siis ei ole imeks Panna, et oma rõõmutundmist ka seesuguses teus awaldada püame, mis meie rõõmu wääriline on. Terwe Eestirahwas on uõnuks wõtnud, seda juubeli-aastat sell kombel mälestada,  et ta seda rahakorjanduft iseäranis jõudsalt edendab, mis meie oma MM Aleksandri-kooll asutamiseks käsile oleme wõtnud ja kümme aastat oma weikse jõuu juures waimustamisega edasi oleme ajanud. Juba on meil oma päris maja, mis ligi 30,000 rubla wäärt on, ja meie korjatud rahasumma on ka juba peale 40,090 rubla suur, aga meil puudub ikka weel hea summakene, enne kui oma ülemat kooli elusse wõime kutsuda. See kool on praegu üks tähtjam tükk meie rahwa elust ja tema edenemisega tuksuwad meie were sooned elawamalt. Meie ei ole aga mitte rikkad ja meile ei tule kusagilt muialt abi, kui iseenese käest. Aga omi weikseid palukesi kanname selles rõõmsas lootuses kokku, et wiimati ommeti järjele  jõuame ja omast kordaläinud tööst rõõmu ja kasu saame näha, nagu seda meie parema Eestlaste süda taga igatseb. Kui meie nüüd selle peale mõtleme, et meie wolikogude  liikmed enamiste kõige auusamad ja paremad mehed meie waldades on, kes waga heaste teadwad, missugune tähendus meie tanawusel juubeli-aastal kui ka meie Eesti Aleksandri-kooli asutamise ettewõtmisel on, siis julgeme küll siin seda palwet neile ette panna, et nad tänawuse pääraha arwamise juures meie walulast, meie Eesti Aleksandri-kooli, mitte ära ei unustaks. Kubernäri herra poolest on see luba autud, et wolikogud  pääraha juure Aleksandri-kooli heaks maksu»wõiwad  lisada, kui nad tahawad. Kui iga wald kümme kopikat näituseks maksja hinge peale Aleksandri-kooli heaks maksu pääraha juure lisaks, siis ei teeks see kellegile  maksjale palju raskusi, aga meie kooli heaks tuleks juba hea summakene kokku. Meie arwame, et meil mitte enam palju sõnu tarwis ei ole rääkida, waid eesseiswast tähendusest meie wolikogudele küllalt saab olema. Wisi ei saa mitte üht wolimeest meie maal olema, kes mitte kõigest südamest  ei soowiks, et ka omalt poolt meie juubeliaasta herrandamiseks ligi wõiks aidata. Aitage siis ligi, Teie wõite seda teha! Tehke oma seisusele ja wolimehe nimele  auu ja ärge laske tänawust pääraha arwamist mitte mööda minna, ilma et meie juubeli-aasta ja meie kõige kallima Nime, meie Aleksandri nime, ja meie Eesti Aleksandri-kooli peale mõtleksite, millega meie seda kallist Nime auustada tahame. Kui meie wolikogud  kõik ja meie abikomiteed ka igaüks weel kõigest jõuust wiimast paar kuud selles aastas mõnusaste tarwitawad,  siis saame ehk aasta lõpetusel nii kaugel olema, et oma Eesti Aleksandri- kooliga pea rõõmsat alustust wõime teha. Seda ettewõtmist õnnistagu Jumal! Poliitika ringwaatus. Türaimaal läbeb taewas jälle ikka enam ja enam pilrve.' 'Türklane oli Euroopa suurteriikidega wale mängu mänginud, aga nüüd on ta oma päris kujul awalikult ette astunud. Türklane on nüüd näidanud, et ta Eüroopa suurteriikide ühendusest mitte suurt lugu ei pea. Tema arwab, et ta seda ühendust  ei pruugi karta, sest tema arwamise järele laguneb see ühendus kohe ära, nn pea kui tegu ähwardamise jälgedel peab käima. Seiemaale näitas  ta ikka weel, nagu tahaks ta järele anda, Berliini lepingut täita ja nimelt Dultshinjo linna Võimalikult pea Montenegro kätte anda. Seda ta lubas küll suuga, aga tema mõtted oliwad töised. Selle aja sees, kus suured riigid ovtasiwad ja temaga kannatasiwad, on ta omad sõawäed walmis seadnud, ja nüüd ütleb ta korraga, et ta Dultshinjot mitte ei wõida ja ei saada ära andma. Riza Pashaa aga, kes Türgi piiri ääres ja Dultshinjo juures Türgi sõawägede pealik on ja oma sõameestega Albaanialasi pidi sundima, ütleb, et ta Konstantinoopolist ei olewat  käskufi ja eeskirju saanud, ja sellepärast saada ta igaühe wasta wõitlema, kes Dultshinjo ligidale julgeb tulla. Nn on siis nüüd asi selge. Türgi keiser ütleb, et ta Eüroopa suurteriikide tahtmist ei wõida täita, aga tema sõawägede pealik, kellel Võimalik  oleks, asju õiendada, ütleb, et temal eeskirju Konstantinoopolist ei ole tulnud, ning sellepärast pidada ta kõikidele wastu panema, kes Dultshinjo kallale julgemad tulla. Ühtlasi aga koguwad ennast Albaanialased  piiri ääre ja nimelt Dultshinjo ümber ja sisse kokku ja teemad omad seisukohad sõa wasta kindlaks. Nn pea kui Türgi walitsuse ja tema ülema sõapealiku  Riza Pashaa seletused ja otsused tuttawaks saiwad, sünnitasiwad nad igal pool suurt kihinat ja kahinat. Kõige pealt oli see MonteueHrolastele suur löök. Nemad oliwad arwanud, et nad Albaa- nialastega Võideldes nendega pea malmis saaksiwad saama. Nüüd aga astusiwad ka Türgi sõawäed nende wasta ja seks ei olnud nad ennast ette Valmistanud. Weel suurema lopsu sai suurteriikide ühendatud laelvawägi. Suuredriigid oliwad arwanud, et sellest küllalt saaks 'saama, kui nende laewad ette astuksiwad ja et siis Türklane kohe järele annaks. Seda ei teinud aga Türklane mitte ja nüüd oli neil paha lugu käes. Sõamehi neil laewade peal ei ole, ja peale selle ei Võinud nad ka midagi enne käsile Võtta, enne kui oma Valitsuste käest uue seisukorra kohta uut otsust oliwad pärinud. Nõnda pidiwad nad siis wahtima jääma ja seisawad seal praegu weel, kuna Türklane ennast rõõmustab, nagu oleks ta juba suure lahingu Võitnud. Suuredriigid peawad oma wahel nõuu, kuidas ennast edespidiste sammudel weel ühendada wõiksiwad. Saksamaa ja Austria pidada tahtma tagasi lüia, ka Prantslasel ei pidada lusti olema, omi suuritükka Türgimaal paukuma panna. Selle wasta aga räägiwad Inglismaa ajalehed nagu ühest suust, et see Inglasele kõige suurem Leutus oleks, kui ta poole tee peal seisma jääks, sest Inglaste  nõuu peale oli ühendatud laewawägi Montenegrole  appi läinud. Ka Wenelane ei taha taganeda. Kas need riigid aga Montenegrole sõawägesi appi saamad andma, seda ei ole weel teada. Kui aga seda peaks sündima, siis küll sõda Dultshinjo ära Võitmisega üksi lõppema ei saaks. Nii on siis terme maailma silmad praegu weikse Dultshinjo linna poole pöördud ja kõik ootawad kärsitult, mis aeg saab tooma. Nüüd peame küll ka selle peale waatama, kui suur see Türgi söawägi õiguse pärast on, et ta suurteriikide wasta nii suurelt wälja julgeb astuda. Seda sõawäge tähele pannes, leiame teda nii waeseS olekus olewat, et Türklane tema pärast küll mitte nii julgeste ette ei saaks astuma, kui ta mitte suurteriikide  ühenduse lagunemise peale ei loodaks. Türgi sõawägi on kõige Vaesemas olekus, mis wõib olla, sest juba mitu kuud on mööda läinud, kus riigiwalitsus  oma suure rahapuuduse pärast sõameestele mitte kopikut palka wälja ei ole maksnud. Soldatid kui pealikud peawad omale sell kombel ise päätoidust teenima, et kõige halwemad tööd ära teemad. Palju soldatid on omad sõariistad ära müünud, et aga eluülespidamist saaksiwad. Riietega on weel waesem lugu, sest suurem jagu soldatite ülekonde on paljad närud, ning hulgakaupa on neid, kellele sukki ega kingi jalas ei ole ja kes kuue asemel jahukotta seljas kannawad,  kuhu käte ja pää tarwis kolm auku sisse on lõigatud. Üleüldse ei ole Türgi sõawägi praegu suurem, kui umbes 160,000 meest, kellest 60,000 Aasias on. Umbes 100,000 meest on Eüroopas, nende seas 5000 ratsameest 426 suuretükiga. Sadatuhat  meest on meie ajal üks nii weike sõawägi, et sellega midagi ei saa tehtud, pealegi weel, kui suur rahapuudus sõaministeeriumi käed kamitsasse paneb. Wiimasel ajal teemad Armeenia lased Türgi Valitsusele palju pääwalu. Nemad päriwad ka oma õigust, sest seiemaale on nad Türgi riigis nagu töiste talluta olnud. Eüroopa suuredriigid on küll ka Armeenialaste  peale mõtelnud, aga seiemaale ei ole Türklane  nende põlwe weel sugugi parandanud. Selle