Sakala 43. WiliandiS, Oltobritm Mcwal 1883. m. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Eesti Postimees. I. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandist: Warane talw. Tallinnast: Wiinawabriku  omanikude ühendus; inetu tegu. Riiast: Rahukohtumccste jauskonnad.  Peeterburgist: Keiserliku Kõrguste teekond; krahw Loris- Melikow ; õndsa Keiserina Majesteedi pärandus; Hiinamaalt sõnumed; Eesti ingrutid: Walitsuse Teadustaja kulud; riigipaberite trükimaja töö; pääraha-maksjate arm; iuurekooli õppijate arm; protses; leiwahinnad; põllutöö kongress. Moskwast: Julge mees. Nowgorodist: Murdjad elajad. Saraatowist: Raudteeõnnetus. Sus dalist: Hull mõrtsukas. —W õ era lt maa lt. Austriast: Keisri teekond. Saksamaalt: Kölni toome pühitsemine; kui palju Saksu lugeda ei mõista. Kreekamaalt:  Walitsuse nõu. Prantsusemaalt: Bonapartistlased. Kirja w. Lisaleht. Isamaa ja armukese eest. IX. Lindudest. 11. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Nalja tilgad: Eestipoiga ja Baltipapa 11. Eesti Postimees Postimehe poliitika seisukoht on iga Eesti ajalehe-lugejale küllalt tuttaw. Niisama on ka tuttaw, et ta oma päris poliitika põhjusega mitte ei armasta päewa ette astuda, nagu seda näituseks meie wastalistest  Tallinna Sõber küll auusal kombel teeb, waid ta püüab omale rahwa ees ka ikka seesugust kuju anda, nagu seisaks ta ka rahwa poole. Kui sellepärast  Eesti Postimees oma poliitika tõsist olekut neis kirjades oli awaldanud, kus ta oma Baltia rahwast ja Baltia maast rääkis mis ta nii ütlemata waimustawalt  tegi, et igamees elusalt ära tundis, kui wäga temal siin tõsi taga oli —, siis nägime natukene hiljem sellesamas ajalehes üht kirja ilmale sündiwat, millega ta korraga iseennast nagu pää peale seadis. Sakala on aga omas 35. numris näidanud, kuidas ka seegi kiri mitte rahwa kasuks ei ole kirjutatud, waid tema kahjuks. Meie ütlesime, et Eesti Postimehe poliitika seisukoht  igamehele tuttaw on, kes Eesti ajalehta loeb. Igast reast, kus meie maa ja rahwa õiguste külge puudutakse, paistab see seisukoht wälja. Näituseks tahame paljalt praegust tüli Wene ja Saksa ajalehtede wahel nimetada, kus Wene ajalehed tänuwäärt kombel selle meie maa tooruse ja waMõimu wasta womewad, mille all7ga"aüus Eestlane, kes ülejooksik ja roomaja ei ole, ütlemata walu tunneb. Omal kawalal kombel nimetab Eesti Postimees neist wõitlemisteft omas 37. numris ka natukene, aga tema otsus on see: sugused tülid algawad ikka esmalt wäikese tühja asjade pärast ja lähewad aegamööda suuremaks, iseäranis seeläbi,  kui wastastiku rahwusega kiusu ja kadeduse pärast seda ehk töist arwatakse sündinud olewat, mis tihti koguni nõnda ei ole." Et üht sõapealikut toore töömeeste riisumise alla antakse, et waeseid inimest metsa puude alla lastega elama saadetakse, et noori inimest ja lapft jõleda ihunuhtluse alla selle eest heidetakse,  et nad Jumalat paluwad need ou kõik Eesti Postimehe silmas „weikesed tühjad asjad." Ja et mõned Wene-, Eesti ja Läti ajalehed neid asju oma päris nimega nimetawad, see on Eesti Postimehe silmas „kiusu ja kadeduse pärast" laimamine. Seesugune on Eesti Postimehe poliitika seisukoht igas meie koduses poliitika asjas. Aga Eesti Postimees on suur leht, mille trükkimine  Palju raha maksab, ja ta tahab ommeti ka elada. Kui temale ka ühelt ehk töiselt poolt abi antakse paar tuhat rubla ei tähenda weel seesuguse suure lehe kohta midagi, kui temal mitte oma teadaw hulk luge- jach ei ole. See lugejate hulk on aga wiimastel aastatel nii suurelt kahanenud, et nagu öeldakse  mõnel mehel karmad ihu peal püsti tõusewad.  Praegu on Eesti Postimehel seesugune lugu käes, et kui tema lugejate hulk ka tulewal aastal nii weiksels jääb, kui tänawu, siis ta enam praeguses suuruses wälja ei wõi tulla, o!gu siis, et temale kusagilt  muialt nii palju abi tuleb, et seda seeläbi wõimalik  on teha. Et tema lugejate hulk nii suurelt kokku on sulanud, arwab ta nimelt ka Sakala süüks, kes oopis töise seisukoha peal seisab ja selle seisukohalt igal korral Eesti Postimehe wasta wälja peab astuma, kui see rahwa kahjuks tööd teeb. On ,siis Eesti Postimees  juba endistel aastatel igal korral enne uut tellimist  „Saksu" silmakirjaks natukene wihelnud, siis ei ole ta seda ka tänawu mitte tegemata jätnud, ehk küll seks enam kahekordseid numrisi wälja ei ole pruukinud  anda, sest et tema seisukoht „sõprade" juures juba liig tuttaw on. Tänawu tuleb aga weel see asi juure, et ta oma sõprade abiga Sakalat tosinate kaupa awaldatud  kõige sopasema kirjade alla ära püüab matta, kirjadega, kus asjalikust seletusest ja waidlemisest enam juttugi ei ole, waid kus kõige sopasemaid laimdusi ja mudapillumisi abiks wõetakse, nagu seda seiemaale Eestirahwa  juures weel mitte nähtud ei ole. Meile on nõu antud, põlates waitolemisega neist laimamistest mööda minna, mis meie aga mitte ei arwa õige olewat.  Kui neid laimdusi ikka edasi ja edasi korrutatakse,  seal juures kõige jõledamaid sõimusõnu tarwitades,  siis peame emb kumba, kas kohtu teel seesuguste laimduste wasta abi otsima, mis meie mitte teha ei taha, ehk laimajate sopast tegu awalikult silma ette seadma ja ette näitama. Omas 39. ja 49. nummertes on Eesti Postimees  jälle ühe kirja Sakala wäljaandja wasta awaldanud,  mille kirjutuse kombest ja sopaste sõnadest kohe ära wõib tunda, et ta sealtsamast wabrikust on tulnud, kust esimesed sarnatsed kirjad, see on Harry Jannseni  sepikojast. Kirja kirjutaja püüab küll näidata, et ta Wiliandimaalt on ja ehk ka pealegi weel talupoeg,  kes ka sealt kirjameeste seltsi koosolekule on sõitnud, aga siis räägib ta jälle sellest, mis „kõik Saksa lehed pilgates" pidada rääkima. Kirjutaja oli komödijandi mundri ümber wõtnud, aga ära unustanud,  et jo mitte igal talupojal ka „kõik Saksakeele ajalehed" nii laua peal ei wõi olla, nagu Harry Jannsenil. See kiri on aga nii täis kõiksugu laimdusi  ja sõimusõnu, et meie teda natukene lähemalt tähele peame panema. WM Eesnimetatud kirjaga ei ole Eesti omale weiksemat püüdmist eesmärgiks seadnud, kui seda, et näidata, kuidas „ Jakobson sugugi meie Eestis rahwale oma Sakalaga tõsiseks auuks ja kasuks" ei ole, waid olla „kümne- ja sadakordseks häbiks, teutnseks ja kahjuks." Neist sõnadest näeme kohe ära, kuidas selle kirja kirjutaja  hoolega Saksakeele ajalehta on uurinud, sest need on seda Sakalast ja tema wäljaandjast juba mitme kuu eest tagasi nendesama sõnadega tunnistanud. Aga Eesti Postimees ütleb weel edasi, et Sakala wäljaandja igas numris awaldada: «niisugust tooremeelelisi ässitusi ja üleskihutusi, mis läbi Jakobson weel rahwast kõigesuguse nurjatu ja auuta meelejärjele alla püüab awateleda, äritada, meelitada ja wedada." Ja kõik seda teha Sakala  wäljaandja sellepärast, et „tema üksi oma Eakalaga  kõige ja kõikide üle, seda nii palju wõtmas ja saamas oleks, mis süda igatseb raha!" Need laimdused seisawad esimese poole kirjas 39. sees. Suuremaid ei wõiks jo küll mitte enam olla, sest kui üks ajaleht, kellele iga aastaga paar tuhat lugejat juure on tulnud ja kelle lugejate arw üleüldse ligi roiis tuhat on, kui seesugune ajaleht „häbiks ja tentuseks" rahwale on ja paljalt „raha igatseb kätte saada," siis on sellega ka rahwas hukka mõistetud, kes seesugust ajaleht loeb. Sellepärast ütleb Eesti Postimees  sealsamas kirjas edasi: „Wähem mõistlikud ei ole weel mitte kawalast pettusest täieste aru saanud." Meie wiistuhat lugejat on siis need «wähem mõistlikud,"  kellele Eesti Postimees oma mõistliku lugejate raha abiga omas suures ajalehes ära tahab seletada, kui wähe mõistlikud mõned inimesed on. Ja kuidas wiisi seletab ta seda ära? Missugused on need tunnistused,  et Sakala „meie rahwa häbiks" elab ja tema lugejad, kui Eesti Postimehe kaks wäljaandjat maha arwame, need „wähem mõistlikud" on? Need peawad ommeti hirmsad asjad olema, kust seesugust süüd wälja arutatakse! Eesti Postimees ei jäta tunnistust ka andmata. Need kolm temast nimetatud asja, milles Sakala nii hirmsaste eksinud on, et ta rahwale «häbiks ja tentuseks"  saanud ja tema lugejad «wähem mõiftlikute" nime teeninud, on: Aleksandr^?p^l, LinlbusektW ja Tallinna lugejad kohkuwad » ära. PoNunees juba nii raskeste langenud, et ta Sakala wäljaandja wõitlemist nende asjade eest, mis jo meie lugejad kõik tunnewad, rahwa teutuseks ja häbiks wõib nimetada, ja ka rahwast selle eest «wähem mõistlikuks" sõimata, et ta ennast Sakalast neis asjades ärksama tööle on lasknud äratada?! Jah, nii raskeste on Eesti Postimees tõeste langenud! Omas wihatujus kõikide nende wasta, kes ennast temast mitte Eesti õige radade pealt kõrwale ei lase wedada, ei näe ja ei kuule ta enam midagi tema jampsib. Aga ta saab sellest une-jampsist pea ärkama oodaku ta aga weel paar kuud edasi! Esmalt: Eesti Aleksandri kool. Eesti Postimees ütleb, et igamees selgeste ära wõida näha, kuidas «pääkomitee  eestseisja kõige auusama meelega ja kõige elawama armastusega selle kooli elule äratamiseks tööd teeb," aga meie olla siiski oma Sakalaga Hurti rahwa ees «kahjulikuks tunnistanud" ja teda rahwa eeS «närinud ja pilganud". Mis meil Hurdiga/M. on olnud, seda teadwad meie lugejad wäga heaste. sakala wäljaandja kahetseb seda olnud tüli kõige enam, aga ta trööstib ennast selle teadmusega, et tema mitte tüli alustaja l ei Aga mis on selle tülil Aleksandri kooliga tegemist? Ega ommeti Eesti Postimees ütelda ei taha, et pääkomitee president Aleksandri kool on, kelle wasta ülesse astudes Aleksandri kooli teutakse. Sakala wäljaandja on niisama pääkomitee liige, nagu Hurt, ja on ka selle kooli kasuks nii palju tööd teinud, kui tema jõud kandis. Tema saab ka edespidi selle Aleksandri kooli eest nii palju wõitlema, kui jõud annab, sest see kool on ka tükk tema ihust ja werest. Ja kui ta selle kooli auu ja wabaduse eest ka terwe