J. Jürgenstein ei ole iialgi Sakala redaktor olnud, ega pole seda ka praegugi mitte, ning ei saa see ka ilmaski olema. J. Jürgenstein on küll mõnda aega Sakala toimetuses tegew, aga mitte kui wastutaja ja toimetaja, waid kui kirjutaja, kes teeb mis temale mõjuwalt kohalt ehk kohtadelt kätte ette juhatatakse. Wastutaja ja toimetaja poolest on Sakalal ise-jumalad.  Sellepärast ehk saab Sakala edespidika wõima poliitika asjus kindlat wärwi ja sihti näitama, kui temal üks wastutaw ja tegew toimetaja saab olema. Nõnda palju on Saksa lehtede sellekohasel sõnumel õigus, et Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsil J. Jürgenstein'i  wastutamise all luba on, ühte uut trükikoda omas majas asutada Nõnda palju õienduseks. I. Jürgenstein. Wiljandi maakonnast. Wastus. „Eesti Postimehe" 31. on üks kirjatükk pealkirja all: „Tänuawaldus õp. Helme kihelkonnast Oldre wallast ära trükitud. Alla on 18 nime kirjutud. Waatame seda „tänu awaldust" wähe lähemalt. Kõige pealt kaebatakse seal „südamewalu ja kurbtusega", et Hurt'i tahetawad wägise kõrwale lükata ja Aleksandri kooli pääkomitee presidendi ametist lahti teha ja olewadgi  „seda tehtud." Peale selle kui Hurtki tegewust  tubliste on kiidetud ja mõni sõna „walewennadest"  on räägitud, kes küll wõitu saanud, aga tõde ometi ei jõudwad ümber lükata, ütlewad „tänu awaldajad"  edasi: „Kõik Eesti rahwas ootis ja lootis, et Al. kooli töö pea pidi wilja kandma hakkama. Iga üks andis kopiku ehk kaks ehk nõnda kui kellegi jõud kandis. Näitemängud, näitemüügid ja kontsertid tõiwad  raha Al. koolile. Kus rahwas iial koos oli, seal räägiti ikka palama armastusega Aleks, koolist, ning ühine armastus selle kooli wasta tõi iga aasta hea kauni summakese juure, aga mis teewad nüüd inimesed  tihti, kui nad koos on? Ei muud kui kiusu ja jonni, wiha ja waenu Kopikaid Al. kooli heaks andmast peab igaüks nagu ilmaasjataks, see toob koolile  suurt kahju." Wõi nõnda? Wist ei ole „tänu awaldajate" silma alla peale „Ristir. pühap. lehe", „Kündja" ja „Tallinna Sõbra," kellest wiimane „kõige parem Eesti ajaleht" olewat, nagu mõned neist allakirjutajatest  kinnitawad, ükski muu Eesti leht juhtunud,  sest muidu oleks nad pidanud ometi nägema, et arwa seda ajalehe numbert juhtub olema, kus mitte Al. kooli heaks peetama „näitemüügide", näitemängude"  ja „kontsertide" kuulutusi sees ei oleks. Iga õige Eestlane on rõõmus, et nüüd inetumad Lülid ehk Al. kooli rahule saawad jätma ja wõtab uue jõuuga tema heaks tööd teha, aga Helmes on selle asemel ainult „kiusu ja jonni, wiha ja waenu" kuulda. Peale selle, kui Hr. Wesket on „kõigesuuremaks süüdlaseks" tunniStud, kaebatakse et Hurtil ei olewad aega antud iseenese eest kosta ja süüd olewad sealt otsitud, kus teda mitte leida ei ole. Siiski ei wõi „tänajad" mitte salata, et õp. Hurt „oma wabandusekS  pika kirja" „Eesti Postimehes" ja „Olewikus" awaldanud. Kuidas ei antud siis Hurt'ile aega iseenese  eest kosta, kui ta oma wabanduseks enne otsust tegewat 23. Juuni pikku kirju wõis kirjutada. Kui Hurtki juures mitte süüdi leida ei oleks olnud, siis ei oleks vr. WeSkel mitte kordaläinud tema wabandusi  tühjaks teha. Õp. Hurtki pikk wabanduse kiri mõjus rahwa eeS küll tema auu alanduseks, aga ei Vabandanud teda mitte, mis ka 23. Juunil nähtawale  tuli. „Hurti lahtimõistmine on tujuline, kõlwatu  ja ilmaasjata töö," ütlewad „Länu awaldajad". Mis seaduslikud Al. kooli abikomiteede saadikud ametlikul  pääkooSolekul suure healte enamusega otsuseks teewad, on „tujuline", „kõlwatu" ja „ilmasjata töö". JluS loogika! Külap wist mõne „Kündja" ja „Sõbra" lugeja sõgesiku mäng on enam korraline, auus ja asjalik  töö? Oma kirja lõpul ütlewad Oldre mehed: „Meie soowime pääkomitee presidendi Hurt'ile kannatust,  et ta truuste oma ametit edasi peaks. Hurtki toed on õiguS, auus meel ja Eesti rahwa kasu, millest  meie enne kui pärast oma armsale isamaale ja Aleks, koolile kasu loodame tulewat." Kirja alustusel  üteldakse, et Hurt lahti olewat tehtud ja lõpul kästakse teda „truuste oma ametid edasi pidada." KaS wõib halenaljakamad tembutamist weel olla? Keda tahetakse siin üleskihutada? Kas Hurt'i wõi Eesti rahwast? Kui Hurtki toed „õigus, auus meel ja Eesti rahwa kasu" oleks, siis annaks ta ennast ka rahwa tahtmise alla ja ei seisaks mitte oma sõbradega käte-jalgadega selle wastu, mis isamaale ja Al. koolile  kasu asemel tüli, waenu ja mitmekordsed kahju saadab. Rahwas on seda ära tunnud, on Hurt'i kohta oma otsuse teinud, ja sinna ei aita Hurtki wastupanemine ega ta sõbrade „soowimine" midagi. Tahetakse Hurt'ile ta endise mehise tegewuse eest tänu awaldada, siis jäetagu sealt kõik wiimase aja segadu- sed ja mässulised jampsimised kõrwale, mis õpetaja Hurt'ile auuks ega ka Al. koolile kasuks ei ole, küll aga „tänajaid" naeruwääriliseks teeb. Niisugune mõtete wassimine on ka kõnes olew „tänu awaldus". Kahju küll, et „Eesti Postimees" oma lonkama poliitikaga  sarnaste eba-awaldustele oma ukse lahti teeb. Al. koolile wõib ainult mehine töö kasu saata, sellepärast  jäägu kõik nääklemised ja tülid kõrwale, kes muidugi kaua on kestnud ja astugu ilus, õnnistusrikas  töö asemele! Armsad Eesti Vennad ja õed! Olgu meie maimustaw tegewus Aleksandri kooli heaks wastalistele kõige paremaks wastuseks! —n. Põltsamaalt kirjutatakse „Eesti Postimehele": Uue Põltsamaa mõisas oli kärnali poiss rohuaida wahtima pidanud, aga et öösel oma talituse juures julgem oleks, tellinud ta omale sugulase käest püssi. Riist olnud aga laskmisele kõlbmata, sellepärast wiinud ta selle püssi sepapoisi kätte parandada. Kui wiimane puudumad asjad oli korda seadnud, siis tahtnud  ta ka katsuda, kas püss juba laseb. Ei ole aga muud laskmise materiali käepärast olnud kui üks mana tong. Sellegi pannud tema püssile peale ning sihtinud  nalja pärast eesolewa poisi peale, pööranud aga siis rauaotsa kõrwale, et ehk tongi tükid ka wahest kahju teemad. Et just mõisa lõunaaeg olnud, puhanud  sealsamas üks noor mees, kes alles hiljuti abielusse  oli heitnud. Seda tahtnud sepapoiss nalja pärast tongi plaksuga üles äratada. Aga mis sündinud?  Päris püssipauk käinud (sest püss olnud laengus, ilma et seda kärnali- ehk sepapoiss teadnud) ja trehwanud magajat puusast nõnda, et see paari tunni pärast surma suhu langenud ja oma armsa noore abikaasa ja wanemad leinama jätnud.  Niisamuti  sündinud töine sarnane lugu jälle Põltsamaa ligikaudu. Seal tahtnud keegi katsuda, kas rewolwer  wärawa lauast läbi laseb. Surmariist olnud ka tõeste nii tubli: Kuul lennanud laskja eesmärgist, see on wärawa lauast läbi ja tunginud meel ühe noore katalsepa-õpilasele, kes wärawa taha oli juhtunud, kolm tolli sügawasse kintsu sisse. Haawatud noor mees peab praegu suures waluS maas olema. Siiski on loota, et ta wist surma ohwriks ei lange, sest tohtril  on see õnn olnud kuuli kätte saada, ehk see küll esimesel katsel ei ole korda läinud, waid töisel korral ja päewal. See on jälle uus kui ka wäga mana õpetus, et kes püssiga ümber tahab käia, peab wäga ette waatama ja pealegi meel mähe harjunud olema, sest see riist ei tee nalja. Iseäranis on seda wäga laste wanematel tähele panna, et mitte oma lastele surmariista ei lubaks. Mina nende ridade kirjutaja olen ise seda mitu korda näinud, et ka niisuguste kätte püss antakse, kes aga seda hädalt kanda suudab. Kui pea ei wõi niisugune oma armastajaid wanemaid  leinama jätta, aga kes siis wastab? Ei püss küll mitte. Pärnust. Mis „Olewikust" ja „Eesti Postimehest"  ka mujal arwatakse, näeme Pärnu Postimehest.  See kirjutab: „Mis mõne nädala eest ette kartsime, on õige suurel mõõdul tõeks läinud: Tartu Eesti keeleline leht „Olewik" laimab auusat Eestipoega  prof. Koeleri, et tolm taga! Professor Koeler'iga ühes ei unustada aga ka rahwast laimamast, keda tuisulasiks ja tont teab, milleks weel kõik nimetatakse! Selle wastu wõime küll nimetada, et kui „Olewiku" toimetaja oma pädagogiumi juure oleks istuma jäenud,  ega oma ninakest mitte poliitika lehe sisse toppinud,  mille juhtimiseks tall kõige wähem, ehk mitte sugugi omandust ei ole, siis oleksiwad kõik riiud, kõik kisad ja kärad, mis praegusel ajal Eesti weikest ajakirjandust  täidawad, tulemata jäenud. Näitab lugu, nagu tahaks „Olewiku" toimetaja omale lõhkumise, laimamise ja Leutamise teel kuulsat nime ära teenida. Osast wõib ta ehk ka nõnda oma märgile jõuda: Oli ju omal ajal üks Kreekalane seega kuulsust ära teeninud, et ta kuulsama jumala templi ärapõletas! „Olewiku" ridade sambad nõretawad praegu otsast otsani'laimdusist, ning nõnda tuleb üks number töisest  alatum wälja! Kas see laimamine kõik pädagogia  teaduse põhjusel „Olewiku" külgesi täidab, mida La toimetaja ennast piiri taga kiidab õppimas käinud olewad, seda teab hra toimetaja ise muidugi kõige selgemine. Eestirahwas ei taha aga sest piiri tagusest tarkusest midagi teada; nad on „Olewiku" ja ta toimetaja  peale hirmus pahased, et ta seesugust wõerast laimajad waimu nende sekka külwab. Nad kirjutawad tale, et ta oma lehte neile mitte ei peaks saatma, raha, mis lehe eest juba maksetud olla, kingiwad nad - „Olewiku" Pariisist toodud trüki masina jauks, et kui seal peal enam „Olewiku" ei trükitaks, siis omite masingi hra toimetajale haledat asjalugu meele tuletaks!  Herra toimetaja ei hoolida aga neist kirjadest ühtegi, saata oma lehe siiski, mida kirjakandjad keela- jatele kodu kätte wiia ja nõnda seal mitu korda pidada pealt waatama, kuida „Olewiku", kui patusiku, waese ketseri nuhtlustega nuheldawat: Teda heidetawat tulise ahju, kus on hulgumine j. n. e., j. n. e. Ka „Eesti Postimehe" toimetaja peast ei nähta meel Aleksandri kooli wing lahkunud olewat! Kui meie ka selle lehe ega ta toimetajaga pitkemalt ei tahaks tegemist teha, siiski ei wõi meie siin nimetamata  jätta, et õrna neiude kiri, mida nimetatud leht ühe oma numbrisse on ülesse wõtnud, weel enam kui lapsik on. Nagu sest imelikust kirjast näha, ei soowi peened neiud sellepärast näitemüügi jauks, mida mõninga  halastaja suguwenna ja õe poolt õntsa Jakobsoni  lese ja waestelaste heaks tahetakse elule kutsuda, korjandusi ette wõtta, et näitemüügi elule kutsujate seas ka Sõrdid olla, keda neiud kui kurja tõbe näikse kartwat! Lapselisemaid mõtteid, kui nimetatud kirja fees, ei ole Viimasel ajal küll naljalt kusagil lehes leida olnud, olgu siis wana Jannseni ajal E. Postimehe eneses. Selle kirja awaldamisega tunnistab E. Postimees, et ta aga oma kasu pärast ennast õntsa Jakobsoni nimega Varjab, nimelt sellepärast, et ta mõlemaist parteidest kasu loodab! Meie soowiksime küll, et E. Postimees õntsa Jakobsoni asjus paksu waipa all ennemine uinuks, kui et ta oma kahepaikse olekuga õntsa kangelase mahajäänud lese ja ta waeste lastele kahju sünnitaks: Oli ju nimetatud leht esimene,  kelle mõtte järele õntsast järele jäenud koht peaks müüdud saama, aga ta abita jäenud õnnetumatele  weiksemaid summast korjuSteel kokku pandama, millest nõuuandja armul waestel küllalt olla! E. Postimees püüab wiimati ikka enam näidata, et pastor Hurti lahti mõistjad Aleks, kooli peakomitee  presidendi ametist, mõned üksikud rahwa liikmed olnud, keda Sordid üles ässitanud olla, aga mitte kõik rahwas! Ka need E. Postim. ütelused on täitsa wõltsid ja ümberpöördud. Meie elame rahma keskel ning tunneme nende mõtteid wäga heaste; sellepärast  wõime ka tunnistada, et pastori tagasi mõistjad  mõningad üksikud inimesed oliwad, kellel oma tahtmisest sugugi juttu ei wõi olla. Siin Pärnu maakonnas  tunneme neid paigale hüüdjaid kõiki, meie wõiksime neid sõrmi peal ülesse lugeda, kui seda tarwis  oleks. Mitmed nende seast on oma healed Tartus  pastor Hurt'i paigale jäemiseks küll annud, rahwa ees puhuwad nad aga koguni töist pasunat. Endla tegi otsuseks „Olewiku" enda seltsist wälja tõugata. Seltsi kirjatoimetaja sai kõwa käsu, nimetatud lehe toimetusele kirjutada, et ta seltsile „Olewiku" mitte enam ei peaks saatma. Pärnumaalt kirjutatakse meile: läheb endisel Viisil edasi. Kvige suuremat tugi leiab ta Lihulast sisserändajate prohwetite ja ettelugejate juurest, kes mõne kuu järele siia tulewad ja uut Vaimustust  ligi toomad. Üks neist Lihula prohwetidest, ameti poolest rätsep, kes hiljuti Aesoo külasse tuli ja ettelugemist pidas, milles ta juba mi kaugele läks, et ta juba wooruslikkuid püüdmist ära hääwitada püüdis, on nüüd Pärnu Sillakohtu käju peale kinni seutud ja Pärnu Viidud, ta olla selle ärritama kirja juures, mis Lihulas usu asjus segadusi sünnitas, tegem olnud. Elajate muhutõbi on küll juba Vähemaks jäenud, aga nüüd on ta inimeste külgeS sarnast haigust sünnitanud,  mille Vastu maewalt abi leitakse. Enamiste lööb haigel peal pool põlme reie peale suur muhk, mis Valu teeb ja kui abi ei saa, haiget suretab. Selle haiguse läbi on juba mitu inimest surnud ja mitu on weel haiged. „Olewiku" Vihatakse ja põlatakse siin wäga, et tal ühtegi auutundmust rahwa paremate püüdmiste ja tema auusamate poegade Vastu ei ole ja mõlemaid omas rumalas wihatujus pöörasel wiifil kardetawaks püüab teha." Tartust. Uus Tartu koolikonna kuraator salanõuunik  Kapustin on juba oma uude ameti paika jõuudnud. 18. Augustil oliwad teda Tartu professorid  ja studendid aula saalis teretamas. Hiljem sõitis kuraator Kapustin Riiga ja mujale koolisid läba waatama ning loodab ta paari nädala pärast Tartu tagasi jõuuda. Tartumaalt. Puhjast. Ilus ja wäga armas on see kuulda, kuidas meie rahwas ikka kord korralt laulus ja mängus rohkem edasi jõuab. Täna tahtsin ka mõne sõna Puhja laulu koori üle kirjutada. Puhja laulu-koor ei ole küll Veel kuigi Vana, aga seda pean tunnistama, et selle lühikese ajaga on ta oma osawa juhataja all rutulise sammudega edasi astunud. Tänawu suwel, 1. Mail, oli siin kirikus waimulik  kontsert. Kontserti lauljad oliwad enamiste kihelkonna kooliõppijad, tütar- ja poislapsed. Lauldud sai segakooris, meestekooris, soolohealtes ja oli weel