Tallinna Sõber O 35. Kolmas aastakäik. Tallinnas, W. Lcikusekuu paäwal M. Uleiildne aealeht Ces-tirahmale maal ja linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas LindforS'i päriate trllkimajaS: aastas S rubla. 40 kop. pool-aaStas t rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetud: aastas s rubla pool-aastas ! rubla 70 kop. Kuulutused maksawad iga rea eyk selle aseme pealt S kop. Tellimised wöetakse wasta; Talliunas: LiudforsU päriate trükimazas. Keteröurgis: J. G. Scelundt, OamusxouuL 54. Hartus - W. Just. peruus: K. Audewiita. Itakweres: L. Wattky. 'Kaides: K. Seidekõerg. Kap kalus: H. A. KoWerg. Kuresaares: Hst. Lauge. Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. WaStaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Baltiskis, kirjad köitvad Baltiski (Baltischport RegiSter : Ebawaimustus ja cbarõvmustus. Omalt maalt. Tallinnast: Liuuasaadikute walimiscst.  Petri-Realkool.  Raudtee õuuetuS. Õnnetus könc läbi. C. R. Jakobsoni wiimane kõue. ..Sakala" ja Pastor Hurt. ..Eesti PoSiimeeS" ja „Perno Postimees". jWolmarist: Liiwimaa Syuod.  Tartust  : Studeulide hulk. Peterburgist - Keisri Majestäti nimepiiäw. K. K. Suurwürst Konstantin Niko- lajcwiishi jubileum. Uus Minister. Lojuksetõbi. Taskuwargad. Goldingist: Õiendus. Wolga maakonnast  : Alanend mesi. Njosanist: Wihmasajud. Astrahhanist - Tülikihutajad. Swirast : Rumal kadedus. Wöeralt maalt'. Saksamaalt. Austria-Ungrumaalt. Itaaliast. Spaaniast. Türgimaait. Ameerikast. Uuemad sõnumid: G. W. P. v. Weegebarlh -s. Jutu leht.- Kalamehe tütar. Kiriku teadused. Ebawaimustus ja ebarõõmustus. Meie wõlaraamat lõpp'ku, Lõpp'ku wiha ilma Pealt! Schiller. Seda salmikest, mida fiin oma järgmise kirja juhtsõnaks  wötnud oleme, teda leiame meie kuulsa Saksa luuletaja Schilleri kuulsas rõõmulaulus. Selge rõõm kuida se üksi haritud inimese, pealegi aga Ristiinimese'kohaline  on, lükkab kõiki wiha ja waenu ja wastatikmst  wõlgade arutamist südamest Välja. Mis aga Ristiinimese kohaline on, miks se ja aina ükfise ka Eestlase  kohaline olema ei peaks? Need mõtted ja ülemal ülespandud kuulsa luuletaja sõnad tuliwad meie meele, kui seda laulu lugesime, mida Viljandi laulik selle rõömupääwa mälestuseks luuletand on kus Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi maja nurgakiwi  pandud ja se tähtjas ehitus flsseõnnistatud sai. Se laul seisab ,Sakala" Nu. 32 Lisalehe seeS; meie ei wõi aga pärida, et se leht igal lugejal käepärast oleks; selle pärast paneme seda laulu fiin söna-svnalt üles: Mis otSwad Sakalamaa pojad Siin lausa, laia taewa all? Neil rinnus wabadufe ojad Näis kecrutawad kohinal, Neil silmis särab taewa tulda Za rohkeid rõõmu pisaraid, Nad õnnistawad musta mulda, Kus wahwad isad hingawad. Sakalamaa! on kihla tunnid, Tall mõrsja kosja kindaid toond, Siit ära lõpmas orja sunnid, Siin priius uusi aegu loob. Vaat ühendus ja truudus kandwad Maailma ette enda wäed Ja seltslik arm ja sõbrus pandwad Siin naerataies kokku kaed. Jo wäga wanal hallil ajal Seis' mõrsja-pslweõ Sakala, See aga lõppiS katku kojal Za ta jäi leseks leinama. Ja aastasadad lese toitu Ta wõera nurgas nuttes sõi, Nüüd jälle ärkab talle koitu: Kas ta ei rõõmus olla wõi? Siin, kus nüüd seiswad wennad, õed, Uut elujõudu, julgust täis, Siin jooksid wabaduse jõed, Siin rahwas muiste seltsis käis. Ja seltsi läbi Eesti rahwus Sai kuulsaks üle mere, maa; Kus kõlaS kalewite wahwus, Seal kõlaS auuga Sakala. - Kui aga Meil läänest tuld ja tõrwa tõid, Kui kodu piuna murukünkad Ta laste head ja jõudu jõid, Siis ühendus ja truudus pelfld Ka unerüppe enda pead Ta kindlusega warmekS hertsid Kõik rahwa lõkked, leegid, head I Koik isa isad panid mulda Pead selle lootus-mõttega. Et wabaduse koidu kulda Kord lapsed weel saaks nägema. Ja waata, nüüd jo päike pead Meil tõstab pime pilwe wööst Ja hüüab: ärkama tõest pead Sa Eestimaa nüüd une ööst! Jah Sakala so rahwa päike On ime suurelt ärkanud, Maailm so elu laine läike On kahetseks märkanud: Ei laula üksi hallid waimud So wabadusest tuule hoos; Waid Eesti lapsed, Eesti kaimud On ühel meelel ilmsi koos. So Põllumeeste Selts ja maja Ou hiilgwaks täheks tõeste. Et rahwas tunneb mis tal waja Ja lesepõlw jäeb kõrwale. Sest selle nurga kahju nähte Ei unusta ma elusalt So uue elu koidu tähte Näen selles tulisärawalt. Ja seda elutähte pannud On Aleksander hiilgama, So orja öösse walgust kannud, Oh täna teda Eestimaa! Weel saawad idataewa tuuled So püha pinnal lehwima, Sest hüüdwad rõõmsast minu uuled: Oh õitse Selts ja Sakala!" A. Reinwald Waimustusega on se laul rõvmupääwa mälestuseks  luuletud ja se on hea ja on õige, ja sel pääwal oli Vaimustuseks asja küll ja oli rõõmustuseks asja küll. Aga luuletaja on Vaimustuse sisse põlewad ja psletawad tõrwa, ja on rõõmustuse sekka sappi kalland, ja se ei ole mitte hea ja ei ole õige, ja selleks ei olnud ka koguni mitte asja. Võtame meie kuulsa mehe salmikese: Meie Võlaraamat lõpp'ku, Lõpp'ku wiha ilma pealt!" Gelge ja puhta rõõmu mõeduks, kuida rõõm üksi haritud  inimese ja Ristiinimese kohaline on, siis peame tunnistama, et Viljandi lauliku rõõmulaul sellega koguni mitte kokku ei mahu. Mitte häwttamist ja wõlgade unustamist ei püüa se lau! rõõmsate südames äratada, waid ,rõõmulaulu" luuletaja lööb wõlaraamatu lahti, tähendab wõlgade peale ja ärritab neid meeles pidama.  Sellest ei sigi aga mitte seda selged rõõmu, mis südant puhastab ja mis Ristiinimese kohalisest Vaimustusest  tõuseb; se sigitab ebarõvmu. mis südant roo jastab ja mis ebawaimustuse täht on. Aga Viljandi laulik teeb weel rohkem. Tema näitab rahwale üksi lahtilöödud wõlaraamatu üht lehekülge, kus üleeland wõlad ülespandud on, ja peidab teist lehekülge, mille peal wõla tasumised seisawad. Ja laulik läheb weel eemale, paneb raamatu wslalehe peale wõlgasi üles, mida wõlglased teinud ei ole. mida nende esiwanemad  teha ei wvinud, sest et kuuljate esiwanematel neid ülespandud asju koguni mitte ei .olnud. Rõõmulaulu luuletaja ei ärata ja kosuta mitte kuuljate ja lugejate puhast rõõmu, waid ärritab nende wiha, segab ja lämma- tab nende rõõmu, sest rõõm ja wiha ei mahu ühes südames  elama. Viljandi laulik kirjutab: ,3a seltsi läbi Eesti rahwus Sai kuulsaks üle mere. maa; Kus kõlaS kalewite wahwus, Seal kõlas auuga Sakala. Kui aga pimed pilwerünkad Meil läänest tuld ja tõrwa tõid, töid, Kui kodu piuna murukünkad Ta laste head ja jõudu jõid. Siis ühendus ja truudus peifid Ka unerüppe enda pead; Ta kindlusega warmekS heitsid Kõik rahwa lõkked, leegid, head!" Koorime meie seda mis siin seisab natuke luuletuse ehtetest Välja, siis tähendaks se igapääwafes keeles umbes niipalju: Eestlased, nimelt aga Sakalased oliwad üks suur. wagew ja kuulus rahwas, kindla linnadega ja kõrge Vaimuharidusega kindlusega Varemeks" , lõkked, leegid, head"). Läänepoolt tuliwad aga toored Sakslased (xpimed pilwerünkad") lshkufiwad nende kinlad linnad, häwitasafiwad nende kuulsa nime ja wägewa wöimuse, ja lämmatafiwad nende kõrge Vaimuhariduse. Herra luuletaja.  puudub Teil aealou-teadust, puudub Teil tõe-armastust,  wõi puudub Teil julgust tõtt rääkida? On se tülikihutuse waim. mis kui paha tuul läbi meie noore kirjanduse puhub, Teid täitsa omaks orjaks sundind, wõi arwate Teie, et tõega üksi Eestlaste rõõm ja Vaimustus äratatud ja ülespeetud saada ei wõi? Teie eksite ja eksitate siin mitmewõrra ühekorraga, kuna Teie kui awalik kõneleja ehk kirjutaja teadma ja meeles pidama peaksite, et eksitus kellegile suuremat kahju ei tee. kui ikka eksijale enesele. Teie wapustate rusikast möödaläinud aeakäigu  wasta, kindla aealou wasta, kuida se ennast Jumala sõrme juhatusel ja sündmusel korda saalis, ja se on halpus ja on isemeel ja on patune ülemeel, on üleslöömine astla wasta. Teie segate aealou-teadust oma suguwendade  ärrit miseks, ja se on üleko h u s. on ülekohus? niisamati sugnwendade wasta kui teiste, wasta; ja ülekohus  teaduse wasta; sest wihale ärritud südames ei wõi õnn ega selge ja puhas rõõm elada, ja teadust ei tohi kellegi heaks ega kahjuks solkida. Teie ärritate meie kodumaa teisest kanuust wösund kaaskodanikkust. ja se ei ole mitte tarkus, sest nende sõbrusest saawad suguwennad suurt kasu. nende wihast ja kiusamisest, kui se kord ülesärritatud oleks, saaksiwad suguwennad kahju. Viljandi laulik tõstab kaebtust selle üle, kuida ,läänest"  tulnud ,pimed pilwerünkad" Sakalaste ,kindlust waremeks" lõhkuud, nende wäge ja wvimust häwitanud ja nende ,lõkked, leegid, head" kustutanud ja lämmatanud oleksiwad. Jätame siin aealou uurijate hooleks, seda suurust, wäge ja wsimust wäljauurida. mis Soomlaste suguarudcl ,wäga wanal hallil aja!" oli, kus se rahwas Põhja-Lääne Euroopad kattis; selle üle ou palju waieldue ja waieldakse edasi. Niipalju op aga selge ja kindel, st sel aeal, kui Sakslased tuliwad, suurest Saomerahwad/ selle rahwa wäest ja wöimusest, ,kindlustest" ja Vaimuharimisest  enam juttu olla ei wõinud. Nendest Puumajadest ja nendest mullast ja kiwipurust kokku aetud kantsidest, „ maalinnadest", mida meie weel tänapääwal Warbolas, Watlas, Mihklis ja teistes paikades näha wõime, nendest