Saarlane UM Kleiildiiik paiitika sjalkht maa- sa iimiarahmale. UW K° SS. Neljaspäew, 29. Detsembril 1888 V. aastakäik. maksab: —s>- Ilmub iga! tsistp»o»Vcrs. Kurcsaares ur. I?. -- "Mis arwad sest?" - "Mis peame tegema?" III. sõbralik kõne Kihelkonna koguduse õpetaja L. Masing'! herraga!) Koolmeistrid peawad rahwa elukorra parandajad meistrid olema, see toimetus on nende peatoimetus nende ameti esi- mine ülesanne. Koolmeister peab puhta ja laitmata eluga rahwale auusaks eesmärgiks  Koolmeister peab enesest seda oll'.' Hhlaskma wälja paista, et ta joomist ja joodikuid, halbdust ja halbdnse tegijaid põlgab. Meie koolmeistritele lubatakse  aga nii laialised piirid, et need —: kellel enesel mitte oma ameti kohalist omadusi  ja tundmust ei ole, rahwale mitte eesmärgiks waid pahanduseks elawad. On minu ütelus koolmeistrite kohta wale, siis oleks see meile auuks, aga on see tõsi, mikspärast algame siis rahwa elukorra parandamist joodikute ja „lakkujate" juures, pääle ja mitte nende juures, kes selle toimetuse tööriistad on. Meie rahwapidud on, nagu isegi minema  aastases kirjas tähendasite, sarnatseS olekus, et üks kasinuse armastaja neist mitte ei wõi osa wõtta, ometcgi peawad koolmeistrid rahwaga üheS pidusid; see ei peaks mitte nii olema. Kutsutakse üht koolmeistrit, wõi mõnda teist kasinuse sõpra rahwa pidule, siis peab ta kutsujale julgesti kostma: Ma täidaksin hea meelega sinu soowi, aga ma ei wõi mitte, sest et sääl mitte minu meelelisi sõpru ei ole; ma ei leia teie piduliste hulgas omale mitte meelejahutust ja armast ajawiidet. Niisugusel  tõe tunnistusel oleks ka kena tagajärg.  Meie rahwa hulgas on ikka suurem osa niisuguseid, kcS oma koolmeistriga sõpruses püüawad elada. Teab ja tunneb nüüd keegi, et koolmeister teda sellepärast põlgab, et ta joomamccS on, ehk liigjoojatega sõpruses elab, siis parandab ta ennast, sest ta püüab koolmeistri ja seda mööda ka kirikuwanema ees auuS mees olla. Koolmeister  peab mõistlikul wiisil rahwa hulgas nii tööd tegema, et ta oma meelelisi sõpru walmistab. Nii asub siis iga koolmeistri ringkonda üks kasinate seltskond, keS rahwale auusaks eesmärgiks on, ja liigjoomise wastu mõistlikul kombel wvitleb. „ Kuidas peawad siis koolmeistrite ja muude kasinuse sõprade wiina- ja õllejooma piirid olema?" nii küsitakse ja mõeldakse küsida mitmete poolt. „Ära joo sina ei ühte tilkagi, ei wiina ega õlut, ei kõrtsis ega kodu," ütlete Teie. See on kena ja käsuline nõu. Ka mina olen selle mõtte läbi elanud; olen soowinud ja selle otstarbeks tööd teinud, et neid märgasid mitte tilkagi ei joodaks, aga meie üleüldise rahwa kohta ei ole see nõudmine pracgus mitte weel ajakohane; ka kasinuse sõpradel, kes meie rahwa hulgas elawad, ei ole kerge sarnatses piiris elada. Teie elate ühes seisuses, kus joowastajad märjad ja nende armastajad sõbrad Teid ei tülita, aga ilmaliku- ja alama seisuse inimesel on see wäga raske, ei kumbagi märga „mitte tilkagi" pruukida. Millest ma kõnelen, seda olen läbi elanud. Kergem on sündsas Ingli kellad. Kõttki (OtS). „Kelle laps see on?!" hüüdsiwad inimesed hirmunult. „See on Linda pime iüttar Anna ainult!" Sell silmapilgul tungis üks naine mehe jõoga läbi inimeste hulga kalda poole. Koju tulles ci olnud tema Annat eest leidnud ja kui tema naabri naise juurest teda otsima läks, ööldi temale jääl, et Anna nende lastega jää paale läinud olla. Rahutult oli tema järele ruttanud. „Anna, mu laps!" hüüdis tema ahastades ja ringutas meele äraheitlikult käsa. Kes päästab teda? Keegi ei wastanuo midagi. Wiimaks ütles üks hääl. „Linda see on ilmaioõimata. Sest koormast saab Sind päästetud!" „Koormast? Mina tahan teda päästa ehk surra!" karjus ta meelt ära heites ja tormas selle koha pääle, kut tuletorni juures üks paat kettidega kinni oli. „Tagasi! meeletu naine!" müristas siin mehe hääl talle wasta. Suurte segaste silmadega waatas Linda Kaarl Januseni otsa, kes praegu pitksilma. millega tema kaugele wahlinud oli, oma sinise kuue tasku pistis. St ta cvasiujuwat jää tüki kui muSta täpi kaugel meel näha mõis. läks ta paati lahti päästma ja wiskaS kimbu päästckvit sisse. „Kaarl sina tahad minna?" hüüdis Linda imestades. „Mik»pärast siis mitte? surm on täna õhtu kerge leida, näitab mulle mida ma mitte ette arwata ci oleks wõinud, et ta mulle nii pea tee pääle wastu pidi jooksma!" Linda mõistus läks korraga selgeks ja tema kohkus selle mõtte üle, et Kaarl ennast tema pärast saaks hädaohu sisse andma! . . . „Jää tagasi Kaari, ma palun sind," ütles tema maitselt, „kui see Jumala tahtmine on, et ma teda kautama pean . . Hääl jäi temale kurku kinni, tugcw naine wankuS ja ähwardas maha kukkuda. i „Mine koju ma toon su Anna tagasi," ! ütles Kaarl trööstima!! „Surm on igal pool ma ei pruugi mitte teda säält otsima minna!" Selle pääle astus ta paati ja juhtis teda kmdla kaega liikuma jäetükidc mahelt läbi mere poole. sees jälle elule. Kaarl mõistis tuule ja laenetc wastu wõidelda kui ei üksgi muu. Pncwa walgus kestis meel ühe tunni ja ilm oli waikseks jäänud. Ehk kingib Jumal mulle ometi meel üht rõõmust jõulu püha, raske kurwastuse järele ja annab mulle mu täpse elawait tagasi. . . Nii mõteldes ruttas Linda koju õhtust sööki merelt tulijatele walmistama. Kui tema kõik nende wastu wõtmiseks malmis pannud oli, ruttas ta jälle randa tagasi. Aga oh häda! päewasc sula tuule järele oli pärast pääwa looja minemist paks udu tulnud, mis iga tuimad asja tundmataks tegi. Kuidas pidi meel lugu mere pääl olema? Ta oli mere ääres ülcsse kaswanud ja teadis, et udu laewameestel kõige kardctamam waenlane on ja täna oli ta wüga paks. Waewalt leidis tema paksust udust läbi teed lahe ääre, säält waatas ta tuletorni poole, mille suurt tuld tema siin lühikese maa pääle waemalt näha mõis. Hinge kinni pidades kuulatas tema mere poole, ühtegi aeru lööki ei olnud kuulda. Ja ometi oleks Kaarl pidanud selle aja pääle lapsega tagasi olema, Jumal halasta! kui mitte meri nendele hauaks ei saanud! Meil on silmapilkusi, kui meie terme mõõda läinud elu meie maimu silma ette astub. Nii sündis see ka Lindal. Ta nägi kuidas Kaarl temaga lapse põlweS ranna ääres mänginud oli, kuidas tema pärast poole kui tugew noormees tema truu waikselt armastaja olnud, ning ka igal ajal tema uStaw sõber kuni selle tunnini, kus ta teda tagasi saatis. Jlmasgi ei olnud ta omas südames lõkendawat, palawat armastuse tuld tema wastu tunnud, nagu kord Jaani wastu. Aga Kaarli südame soojus oli temale ikka meele järele olnud, ja praegu oli see soe armastaja süda tema pärast ehk juba surma läbi külmaks jäänud! Imestamise wääriline oli see, et tema, keS tema ometi armastuse pärast Anna wastu, Kaarli kosimist tagasi lükanud oli, nüüd, kus mõlemate elukaalu pääl seisis, rohkem Kaarli kui Anna pärast wäriseS. Et tema midagi nende päästmiseks ligi aidata ei wõinud, tegi tema südame wacwa meel suuremaks. Sääl tuli temale kui Jumalast saadetud üks mõtte! Paar wcrsta tuletornist eemal oli ranna kirik, mis Weddewarvcni ja Jsomi külade päralt oli. See oli üks ilus kirik kõrge torni ja walju kelladega. Kcllahääl mõis läbi öö pimeduse ja paksu udu tungida ja seeläbi tee juhiks saada! lil. Anna wäikeseS saanis ei aimanud midagi ähwardawast hädaohust. Ta sai peagi aru, et ta üksi jäetud oli ja hüüdis kannatamatalt ome seltsilasi. Siis nutis ja karjus ta waljuste ja katsus ülesse tõusta. Aga esimese sammuga libise» ta jää pääl ja oli seega tagasi ronima sunnitud. Suure waewaga ronis ta jälle saanikese sisse ja nõnda sai tema nägemise puudus tema päästjaks, sest muidu kui ta näinud oleks, oleks ta ennast oma ärapäästmise katsete läbi õnnetuse saatnud. Nutust wäsinud uinus tema wiimaks magama. Kui ta jälle ärkas, kuulis ta Kaarli häält enese juures. „limrl>lsl" telliumc on alganud. Tellimist palutakse pea ära toimetada. M Lehe hind on: IM Saaremaal aastas ... 1 r. 50 k. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Kroonu postiga aastas. 2 „ „ Kroonu postiga pooles a. 1 „ 25 „ Tellimisi wõtawad waStu: Kuresaare linnas „Saarlase" toimetus, kaubauulitsas nr. 17 ning maal: kirikuõpetajad. Rohkem tellijad saamad iga kümne lehe kohta ühe ilma hinnata ehk 10 protsenti lehtede hinnast.