jooksiwad talupojad pommi juure. Talupoegadele oliwad  mungad ütelnud, et see pomm üks suur imeloom teisest maailmast maa peale saadetud olla. Seda teada saades paniwad koosolijad palwetades pakku. Julgemad  mehed aga wõtstwad enesega heinaargud, kirwed, rehewarred kaasa ja läksiwad siis selle suure hirmsa looma kallale, haawasiwad teda nii, et wesinik wäljawoolas;  sest suurest wõidust joobnud raiustwad nad fiis ärawõidetud looma puruks, stdusiwad hobuse saba külge ja wedasiwad teda tema teutuseks üle põldude ja nurmede. Prantsuse riigiwalitsus andis kohe peale selle talupoegadele  ja mungadele iseäralikult teada ja õpetas neid, et see loom mitte taewast ei ole tulnud, waid Pariisi linnas tehtud ja seatud on inimestele kasu saata. Inglased armastawad ikka midagi uudist Valmistada,  misläbi nad teistele kuulsaks saaksiwad; nii walmistasiwad  nad ka ühe ime suure pommi niinega „wang". Ta oli 37 meeteri kõrge ja ta seestpidine ruum 312,000 kubikmeetert suur. Pommi ümberus kaalus 6160 naela, tema õmblused ühe teise otsa seatud oliwad V" geografia penikoormat pitkad. Tema kandis 3000 naela ballasti ja 28 reisijat. Kui ükskord Pariisis pomm tühjalt kogemata ära - lendas, jäi ta metsa puu külge rippuma. Talupojad jooksiwad siuna kokku teda omastama, üks noormees ronis mõrtsi, aga sellsamal silmapilgul tõusis pomm kõige poisiga taewa poole, noormees hüüdis kõigest jõust appi, inimesed aga ei wõinud aidata. Warst peale selle langes pomm ise õnneks jälle maa peale, kus isa oma poja surmast peastis, poja peastmise juures oli aga isa oma jala murdnud. Naaber pani oma hobuse sadulasse, et lähemast linnast arsti tuua, ajas pimedas hobusega wastu wankert, mis risti põigiti tee peal oli, nii et hobune surnud sinna sama paika pikali jäi ja ratsasõitja ka oma jala murdis. Mõlemad haawatud hakkasiwad pommi omanikuga protsessima ja kahjutasumist pärima, sest et õhusõitjad ikka kõik kahju tasuma pidiwad, mis nende laewa ankur aasadele ehk nende randa läinud laew nurmedele ja tegi. Ehk küll õhusõidu juures sõitja wäga ettewaatlik on, siiski juhtub, nagu juba ülewal nimetud, tihti õnnetusi. Kui Zambeccari aastal 1803 kolme sõbraga keskööl Bologna linnast ülessõitis, wõttis külm taewa all nende sõrmed ära, torm ajas neid Adria mere peale, pomm wajus, laew ujus wee sees ja reisijad oleksiwad uppunud, kui mitte kalamehed neid näinud ja surma hädast peastnud ei oleks. Sest õnnetusest hoolimata wõttis Zambeccari 1812. aastal jälle õhureisi ette. Tee peal puutus puuoks laewa külge, õlilamp kukkus ümber, laew läks põlema ja Zambeccari kukkus hirmsaste haawatud maa peale, tema kaasreisija aga oli ühest puuoksast kinni hakkanud ja seeläbi oma elu peastnud. Ülewal nimetud õhusõidud on meid rohkeste õhu elu ja oluga tutwustanud. Taewa pool on õhk õhem ja kergem. Kui õhusõitjad suures kõrguses weepudeli pealt korki tahawad ärawõtta, siis hüppab kork, sest et õhk pudeli sees tihi ja raske, wäljaspool aga kerge on, suure jõuga pudeli pealt ära. Ohukihtidel taewa wõlwi all on igalühel iseäraline woolamine ja soojus, nõnda et uks kiht pilwesi õhuwoolamisest lõuna-õhtu poole, teine selle kihi all ehk ülal pool olew kiht aga õhuwoolamisest jälle õhtu-lõuna poole aetud saab, kuna kõrgemas õhuwoolamises olewad pilwed wakka seiswad ja niisama ka maa peal waikne ilm on. Ehk küll õhk meie ainus elualalhoidja on, meie tema keskel elame, ilma temata meie mõne minuti sees surema peame, tema meile lõpmata palju head teeb, meie eluvyifisi, Lhukatteid, söökifi, elumajade ehitamist, meie tööd, ühe sõnaga kõik meie elu ja ülespidamist meile ettekirjutab, siiski oleme meie õhu elu ja oluga ülepea liig wähe tuttawad, sest et meie üksnes tema alumist  kihtifi õieti tähelepanna ja tundma õppida wõime. Ehk küll meie õhu-laewadega ka ülematesse Shukihtidesse tungida wõime, siiski ei ole meil mitte wõimalik, nendega  ligemalt tutwaks saada. Ohk täidab taewa wõlwi all olewat ruumi; mis ülepea ruumi täidab, sellel peab ka raskust olema, ja seepärast rääkisin mina ka õhuraskusest. Millel aga raskust on, see peab ka ühe teise tema all olewa keha peale suruma. Ehk küll üks liter (1 liter '/loov kubikmeter) õhku 770 korda kergem on kui niisama palju wett, siiski surub õhk Meie peale, kes meie suure kõrge shuokeani  põhja peal elame, 30,000 naela rasklsega. Herschel'i arwamise järele kaalub kõik õhk üksi niipalju kui jagu maakerast ehk niipalju kui üks wask kuul, kes keskelt läbi mõõta 100,000 meetert juur on. Ka on looduse uurijad teada tahtnud, kui kõrge Shuwõlw ülepea on. Et mitte wõimalik ei ole, õhulaewaga  kuni õhu piirini sõita, fiis on looduse uurijad ükst arwamise järele õhukõrgust wäljaarwanud. Niisugused  arwamise otsused on aga mitmesugused, nad wankuwad 6V-, 27 ja 5862 penikoorma wahel. Enamiste  arwawad looduse uurijad, et meie õhuwõlw 9—lo penikoormat kõrge olla, 9V- trillioni naela kaaluda, palju trillioni kubikpenikoormat enesega täita ning temast maailm 2'/- millioni aastat weel elada wõida. Kui meie niisuguseid numrid nimetud uurimiste kohta loeme, siis ei pea meie mitte arwama, et need ka õiged, waid et nad uksi arwamised on. Ohuwõlwi raskusest, 30,000 naelast, peaksime meie kokkusurutud saama, kui mitte õhk ise meid selle ei hoiaks. Sest et õhk meie keha kõigest poolt mitte üksi ümber ei piira, tõstab, kannab ja hoiab, waid ka õbku kõigis meite organides, nahas, lihas, kõndides, weres, soontes j. n. e. leida on, sest ei tunne meie ka mitte õhuwõlwi 30,000 naela raskust. Meie tunneme õhusurumist üksi tormide ajal, jooksu peal ja kui meie mäest ülesse läheme. Ohk hoiab werd soonte sees, wäheneb aga õhusurumine nagu ülewal pool õhukihtides, siis jookseb werd kõrwadest, ninasõõrmedest  ja silmadest, ülewal kerge õhukihtides on inimene nimane, wäsinud, joobnud ja minestab ka tihti ära. Kõige loomuse elualalhoidja on õhk. Wäga kasulik  kõige loomusele on õhujaud: nõnda imeb taim suure igatsusega inimesest ehk loomast wäljahingatnd õhku, süsinikku, enese sisse, ilma temata ei wõi taim sugugi mitte elada; inimesele ja loomale on süsinik aga nii halw ja kahjulik, et surm kohe käes on, kui teda rohkeste  sissehingatud saab. Sest et hapnik inimese ja looma eln päris alalhoidja on, nimetame meie teda ka „eluõhuks". Hapnikku ei ime taim mitte enese sisse; et meie hapnikku sissehingamisega hapnikku kopsusse ja weresse wiime, seeläbi elame ja terwed oleme, siis on taimed ja puud meil wäga kasulikud, seepärast leiame meie ka jalutamise paikades puid, keS õhku puhastawad; tuuled toowad meile ka peaaegu sedasama kasu, sest et nad terwisele kahjulikku õhku ärawiiwad ja laiali ajawad. Sumbund tua õhk on inimese terwisele wäga kahjulik. Wärske puhas õhk on esimene tingimine, kui meie terwed olla tahame; kus õhu sees palju niisket soojust on, nagu meie troopikus seda leiame, seal on tihti soojahaigused,  mille läbi suured maatükid inimestest surma läbi äralaastud saawad. Et meie terwed oleksime, peame meie tihti oma tubadesse wärsket puhast õhku laskma, ja et meil tubades rohkcste hapnikku oleks ja kahjulik süsinik kauks, peame meie taimest omas tubades kaswatama;  suwel peame meie tihti puiestikudes jalutamas käima. Teekond Krimmi poolsaarele Aprilli k«« lõpul ja Mat luu algusel 1882. Kõne, mis Tartu Eesti Põllumeeste Seltsis pidanud president M. Mitt. 111. Samruki küla ümberkaudse maade peal lagedal, see on õhtu pool Alma jõge, oli Inglise sõawägi laagris  olnud ja kuulsa Krimmi sõa ajal siit Wene wäe peale tungides kaks tähtjat sõaülemat lahingis kautanud.  Kummagi haua peale on suur mälestusekiwi sõa ajal pandud. Üks haud on õhtu pool Alma jõge kaugemal  lagendikul ja teine hommiku pool jõge kalda all mäe rünka peal. Umbes kümmne aasta eest oli Inglise troonipärija  neid hauakohte waatamas käinud. Siit edasi ja üle Alma jõe minnes Musta mere ranna äärt mööda jõudsin ma Mail õhtu Katst jõe ääre, mis ilusa istanduste ja lõpmata suurte wiinapuuaedade wahelt läbi merde jookseb. Jõest on siin mitmed weekraawid wäljalõigatud, kelle läbi siin wiljaaedasid kunstlikult niisutakse.  Niisugusid seatud kohte on Krimmis rohkeste leida. Kuni Katfi jõeni on weel kaunis jagu head põllumaad,  aga siiski juba mägilisem maa. Jõe ääres orgus on siin Ta tarite külad. Mina olin siin ühe Eesti mehe juures ööd, kes wiinamäe isandal walitsejaks oli. Tema ütles, et seesama koht olla just Krimmi sõa ajal üks kangem wõitlusekoht olnud, kust sõewäed wastastiku kõrgelt  kallastelt suurtükkidega üle jõe tõinetõist lasknud. Katsi jõest Sewastoopoli poole minnes alustab mägiline maa, mis paekiwirünkaid täis ja suuremalt jault tammemetsasid kaswatab. Maa on kruusakas sawine, aga põldudeks ülesharimiseks Krimmimaa kohta mitte enam kasulik. Katsist Sewastoopoli on 12 wersta. Selle wahe peal on Bellbeki jõgi. Siit edasi on kiwistikum mägestik,  mis siiski weel tammemetsa ja kibuwitsu kaswatab. Orgudes kaswawad aga ilusad tammed, üle mitme töiste pnusugude on siin üks wäga okasline põesastiku sarnane  puuselts, kelle nimi döring, keda seal ka sagedaste  maad tasaseks teha äkke asemel pruugitakse, mis sell wiisil tehtud nagu laiale lautatud hagade kubu tüwika otsast wäädiga kokkupalmitsetud ja nõnda hobuse taha nööride külge nagu äke on kinnitatud. Neid wõsusid raiutakse pika warte otsa seatud kiinidega maha, tõstetakse heinahanguga wankre peale ja sealt maha, sest et keegi loom ega ka inimene tema terawa okaste pärast tema ligi ei mõi minna. Teda pruugitakse ka aia asemel mõnes paigas kui istutatud tihi põesastiku rinda; töises paigas aga seatakse temast maharaiutud wõsusid madala kiwiaidadele katuksewiisil peale; nõnda ei ole siis kellegil loomal lusti, sarnatsest  aiast üle ega läbi pugema hakata, kui ta meriseks kriimustatud ei taha saada. Enne kui Sewastoopoli jõuame, näeme wassakut kätt wastapaiftmas ühe lõpmata suure kabeliaia ja seal sees marmorikimist ehitatud kabelikiriku. Kabel on kui ilus kunstpuiestik kena uulitsatega, kirik aga nagu määratu  kuhja sarnane neljakandiliselt maast ülessetõusew ja libamiste ülesse kokku terawaks minew torn, kelle wäljaspidine kuju juba üht lõpmata sügawat leinatundmust  südamesse majutab. Mälestusehauakimide kui ka nimetatud kiriku mäljas- ja seespool olema kirjadest saame mast selget aru, et siin paigas meie tugemast Wene mäest langenud sõamehed oma miimist und puhkamad,  kes rohkem meerandsada aasta eest kuulsas Sewastoopoli lahingis waenlaste wastu seistks kui Mahmad wõitlejad isamaad kaitstes auusat sõamehesurma olimad surnud. Ka minule anti siit mälestuseks lõuna maa puuoksa kest ühes tuua. lJärg jäeb tulema) Nalja Mart ja Kalja Pärt. Nalja Mart (lueb laua ääres „Tallinna Sõpra"). Kalja Part. Tere ka, Mart! (hüüab) Tänu olgu Jumalal! Nalja Mart Kas soögipalwe kodus lugemata jätsid wõi mis Sull on? Kalja Pärt. Mis mull on? Rõõm, selge südame rõõm mull on! Nalja Mart. No, mis üle Sa siis nõnda ülemääri rõõmustad? Kalja Pärt. Oh, armas Mart, meie pole tükil ajal enam kokku saanud; seal on siis wahe ajal mõndagi juhtunud, mis mu südame rõõmu pärast hüpama paneb. Nalja Mart. Noh, jutusta siis neist juhtumistest  mulle ka, et Su rõõmust wõin osa wõtta! Kalja Pärt. Oh, meie partei on palju wõitnud!  Supp'i eksam on läikiwalt „wälja kukkunud" ja meie külaprohmessoritel on nüüd ka rektor; „Kündja" on juba ilmunud, tõisa meie meeste lehta on weel juure loota j. n. e. j. n. e.! Ma ei jõua Sulle kõik neid rõõmustawaid asju korraga ette lugeda! Ja mis mind praegu sundis Jumalat tänama, oli see, et Sina.w'a patukott ka juba oled meelt parandanud. Nalja Mart. Ja millest Sina siis minu meeleparandamist  ära tunned? Kalja Pärt. Kas paremat tunnistust weel tarwis!  Sa pole mind täna weel kordagi wanal jumalawallatumal  wiisil pilganud, mis küll wist sellest tuleb, et Sa kallist „Tallinna Sõpra" lued. Kuida näen, oled selle auusa lehe päris oma enese adressi all tellinud. Lue teda aga hoolega edasi; ta harib peagi Su meelt ja keelt ning Su wana pilkamise himu wõerdub ära. Nalja Mart. Soo, wõi nõnda! Aga kas tead ka, Pärt, kui naljakal wiisil mina „ Tallinna Sõbra" lugejate seltsi sattusin? Kalja Pärt. Ei tea! Eks Sa jutusta seda mulle ka, olgu naljakas ehk mis taht. Peaasi on ikka see, et „T. S." Sind meeleparandamisele aitab. Nalja Mart. Waata, läksin hiljuti baroni herra käest lupja ostma. Saime warSLi kaupa. Baroni  herra tegi ajalehtest juttu ning küsis, kas ma ka mõnda luen. Wastasin, et mina neist midagi ei tea ja et mull waesel talupojal selleks raha ei ole. Seal lubas baron lubja waka 5 kop. odawamaks jätta, kui ma omale „Tallinna Sõber" telliksin. Mõtlesin järgi: 5 kop. wakk odawam, teeb wiistõistkümmend rubla wälja ning „Tallinna Sõbrast" saan 52 poognat  pakimise paberit. Wõtsin baroni pakumise wastu, tellisin T. S., ning kes teda poomiseks, põletamiseks ehk uputamiseks tarwitawad, neile lasen warsti kuulutada,  et iga nädalal ühe numbri selleks ära wõin anda. Kalja Pärt. Jäta järele! Mu rõõm oli asjata! Oled ikka alles wana parandamata patune! „ S a k a l a " 56 S 4. IBBS. Wastutaja: J. Körw