Postimees (Eudinc Pärnu Postimees.) lk 104 Tartus, IF> septembril ZBBB. Kolmasküwnesteine aastakäik. Ttiüek Z natlakis rvükja Tellimise hind on: " Postiga aaSt. 3r. !, Ilma postitabast. r, k. .'/. .1. bO. . „V. „-„80„ „ kuus —t, 60„ „ „ kuus 30,, Kolluaskümnesteine aastakäik. Grenzstein,Sachs, Vares, Schmidt,Kuuse, T a l l i n aas: kobson , Kluge Strõhm, Naftal , Wasscrmann, Pärnus: Treuseldt, Jakoby.^Wiljau^dis Vielrosc, Walgas: Rudolfs. Põltsamaal: Leih Lang. JSHwis! Haho, KeNas: Maaberg, Seelandt, Leopas, Mattisen, Kas ja kudas wõime meie endid rõugetõbe eest kaitseda? ~ (Järg,) jääwad niisama ka kõik rõugepanemise  juures haiguste, saamise wõimalused, kui rõugete panemiseks seemet igapidi terme ja tenve wanemate lapse päält wöetakse. On kellegile abirõuged Pandud, siis hakkawad nad esimese 3—4 päewa jooksul punetama ka paistetab nende ümberkaudne enam ehk wahem üles; siis hakkawad endid  aegamööda wcikcscd rakukesed näitama, niis selge, läbipaistwa «vedelikuga täidetud on ning «viimaks üheks suureks «villiks kokku lähemad. 6 —7 ehk 8. päewal on nad kpige„ilusamad ja on stis kõige parem seemet  rõuge raku sisse nõela- ehk sulenua otsaga  auk tehtokse, kust siis selge seeme ise wälja tuleb. Et chk rohkem sceinct saada, ci tohi mitte rõuged pitsitada, nii et ehk enam seemne wedclikku wälja tuleks, mis juureS hõlpsasti ka natukene werd wälja tuleb, mille sees, nagu meie näinud oleme, haiguste seemned on, kui neid olemas on. Et kaheksamäl päewal just nädal rõugete panemisest mööda on, siis wöetakse, et see päew kerge on meeles pidada, enamasti sell Päewal seemet. Juba ühelsamal päewal  on see aga segaseks ja Mädaseks läinud ja ei kõlba siis enam. Et wõimalik ei ole igakord ühe inimese päält teisele panemiseks seemet wõtta, siis wõib edasipanemiscks ka seeme, kellele natukene  Glyocrini sekka wõib panna, kas kahest  otsast kiuni sulatatud wöi kirja lakiga kinni pandud klaas tõrukeste sees ehk ümberringi  iittiga kiuni pandud klaaside wahel alles hoitud saada. Kus kohta rõuged panna tulcwad, see on ükskõik, kuidas keegi ise soowib. Enamasti  saamad nad aga ikka käewarre pääle pandud. Parem on, kui nad wcikestel lastel hää käe pääle pandakse, sest et nad pärast, kui chk juba tööd peab tegema, kura käe Pääl nii ei tillita. Peenikesed saksa mamselid, kes käewarrede pääle armisid  ei taha teha lasta, lasewad omale rõuged mujale panna, kust neid wälja ei Paista, teisest kaugele, kolm wäikkst kriipsu lõigatakse,  aga nii et pcn sugugi werd wälja ei tnlc ja siis nende haawade sisse seemet pandakse. Nii kaua kui seeme haawade pääl ära on kuiwanud, hoitakse riided päält ära. Rõugepanemiseks kõige sündsam aeg on wäikcste laste >uures 3—4 kuu manuses, kui nad terwcd on, on nad aga hädalised, wõib ka kauem oodata. Aasta aja järele on kõige sündsam aeg kcwadc chk sügise, kus mille ilmad liig külmad ega liig soori—ole!—Dn  rõugehaigus kusgit ktgt^- korras liikumas, siis on parem täna kui homme abirõugcte panemise läbi nende Hiljaks jäänud aga ja abita on abirõugcte  pancniine, kui juba pärisrõugcte seeme keha sees on, ka pärisrõugede eest nüüd julge «võib olla. Et rõugepanemise juures see ehk teine «viga on «võinud ette tulla, peab mõne nädali pärast neid jälle uuesti panna laskma. Pikal abirõugcte panemise kestmise ajal on enam kui llndiaks saanud, kui kasulikud nad on; et nüüd iga riigiwalitsuse kohus on, ka rahwa tcrwisc eest hoolt kanda, kui ehk ka üksik inimene arusaamatuse pärast selle ehk teise nõude wastu peaks olema, siis on, kus sec «võimalik näitas oleivad, ka abirõugete panemine mitmes riigis juba seaduslikult kohuseks tehtud. Kõige enne sündis see Baierimaal, ja on nüüd ka Igale ühele saab seatud eluaastal, kas ta tahab ehk ei, abirõuged pandud. Selle seaduse kasu on juba küllalt näha. Et meil Wcne riigis mõned ususeltsid rõugc märkide läbi endid igawesti usuwad kurjale  äraantud saamad jä kõigiti selle wastu  on, siis ei ole meil ka meel üleüldist seadusliku sundi, küll on see sund aga mitmesgi kubermangus, nagu ka meie kolmes Lääne mere kubermangus olemas. (Lõpp tuleb.) Elajate taltsutamisest. <Järg,> Esiotsa sündis ka eesli taltsutamine ainult toiduse muretsemiseks, neid peeti tapaloomadeks tihti suured karjad; alles pärastpoole hakati tähele panema, et teda ka wäga hästi koorma-kandjaks tarwitada wõib. Wana-Egiptuse riigi mälestus-märkide  pääl on juba eeslid koorma-kandjatena näha; aga kui sääl ka suured karjad, tuhat wata, et neid ikka meel enamasti liha pärast  peeti, päälegi et eesli liha manal ajal kuulsaks toiduks arwati. MiNl epam aga eeslit töö-loomaks tanvitama hakati, seda enam wähencs tema liha söömine, nagu see ka teisiti ei wõinud olla ja juba harimata  rahwad teemad seda mähet. Missionär  Liwingstone nägi Zambesi rahwa juures,  et nad küll eeslit koduloomaks pidasiwad  ega tema liha ci söönud ja kui ta selle põhjust päris, wastati temale: „Eesel on ju alaline inimese seltsiline, tema liha söömine oleks niisama põlastaw kui enesesuguse  söömine." Europasse toodi ecscl esiotsa Wäike- Asiast ja siin ci ulatanud tema asupaigad kunagi kaugemale kui Mustamere ümbruseni. Kui Kreeklased juba põlluharimises kaunis osawad.oliwad, kündfiwad nad wecl weistega, millest näha on, et neil eesel tundmata oli. Tunti teda kord aga Kreekamaal,  siis wiidi ka säält kohe edasi Jtaliasse, siis Galliasse ja HispaniaSse ja nii sai ta peagi tcrwes Löuna-Europas tähtsaks  koduloomaks. Kamel on juba oma loomuse järele kuiwade kohtade ja laiade lagendikkude ela- jas ja sellest on asja arwata, et kuum Arabia kõrbe tenia esialgune asupaik on, kuna teda praegu kusagilt enam metsloomana  ci leita. Tema taltsutamisest ei ole ühtigi teatust, aga arwata on, et sMgjal, kui rändajad rahwahulgad siit läbi Egiptusesse  tungisiwad, ta weel koduloom ei wõinud olla, muidu oleks teda kaasa wöetud.  Pärast aga sai ta Arablasele wäga tähtsaks seltsiliseks, kes tema liha ja piimaga  ennast toitis, tema sõnnikut põletamiseks  tarwitas ja ratsasõiduks ning koormakandmiseks  tema abi pruukis, Arablaste juurest sai kamel ka lähedal clawale Juuda rahwale tuttawaks, aga sääl peeti neid mähe, mida Baabelist tagasi tulejate Juutide loomade armust selgesti näha on, sest nendel oli 6,720 eeslit ja ainult 435 kamelit. Osalt tuli see küll Juuda rahwa kameli liha söömise keelust, Dst teda peeti sääl tarwis. Ka teiste rahwaste juures leiame pruuki, et kus kamel täitsa tööelajaks oli saanud, sääl tema liha söömist Muidugi ei tehtud seda mähet mitte igal pool, päälegi  kus kehmus seda õieti ci lubanudgi, sest Afrika kõrbes tarwita takse weel manaks jäänud ja ärakarwanud elajaidgi söögiks, Afrikassc on kamel alles hiljemal ajal tekkinud;  umbes kolmandal aastasajal meie ajaarwu järele nähtakse teda esite Afrika põhja-rannas ja säält lagunes ta ruttu laiemale, nõnda et teda nüüd igal pool, pääle mee rikka Suudani, kasulikumaks koduloomaks  peetakse. Teine kameli tõuug, kaheküüraga ehk nõndanimetatad Baktria kamel ön just niisama  Kõrge-Asia Mongoli sugu kolijate juures kodu-loomaks, kui ühe küüraline Arabias ja Afrikas; säälsamas ka tema kodumaa otsida, Kehwad Kalmuklased ja teised säälsed rahwad elawad enamasti kameli  waral ja söömad tema liha, kui oma armsamat toitu. (Järg tuleb,) Jutunurk. Imelikud juhtumised. Eestistanud J. H. Wah tr il> (Järg.) Lõuna ümber läks palawus liiale ja halb soo hais kaswis selle läbi nii suureks ja wängeks, et meie arsti rohtusid pidime pruukima. Tuult ei olnud ftigugi ja selle palamuse juures ei wöinud sõudmise pääle mõteldagi. Meie jäime kaldale puhkama ja ootasime palamuse wähenemist. Wümaks hakkas päikene õhtusse langema ja meie pidime  jälle edasi aerutama, kui korraga teine pool kaldal tore suur hirm ilmus ja jooma  hakkas. Leo kahmas oma püssi kätte. „Waata, et sa mööda ei lase," ütlesin ma temale tasa ja wötsiu ka oma püssi kätte. Põmm käis ja hirwel polnud miga ühtigi; ta pani wäledaSti jooksma. Leo teine kuul ei puutunud temasse ka mitte; mina sihtisin rahuga oma püssi otsa põgeneja  järele ja tõmmasin tiitlist. Suits lahkus meie silmade eest ja meie nägime, kuda hirm maha langes. „Waata Leo, seekord olin ma sinust osawam,"  hõiskasin ma rõõmuga, mis ainult igale kütile arusaadaw on. „Jah,nagu näha!" wastas Leo wihaselt ja tõmbas kulmu kortsu; warsti aga naeratas  ta lahkesti ja ütles: „Onu Horaz, Teie lasete ju kui jumal ja mina nagu koh- ! metanud karu." i Meie sõudsime teise kaldale, korjasime i oma saagi ära, leikasime ta . lõhki, puhastasime  ja wõtsime paremad tükid endiga paati. ! Siis sõitsime meie edasi ja pöörasime ühte ilusasse kahesse sisse. i Juba oli taurs pime. Meie jäime kesk s lahte ankrusse, sest kaldale ci julgenud meie külma-tõbe kartusel ööniajale miima; meie wõtsime õhtu einet ja tahtsime magama gedad ja ligitoppijad. Tubaka suits ei mõjunud nende kohta kõige wühcmatgi. Nad näitasiwad walge inimeste werd suureks maiuseks  pidawat. Metl ei aidanud muud, kni mässisime endid tekkide ja rätikute sisse, istusime paadis, kratsisime endi nägusid ja sõimasime. Karraga kuulsime nieie hirmust möirgamist, mille pääle teine wcel waljumalt ja hirmsamalt inastas. „Nced on löwid," ürles Leo Pääd teki seest wälja pistes. „Wist paar armastajat  lõmi oma südame armukesega. . . Hää, et ineie kaldal ei ole! Kuda sina Job arwad? Sinul ju nüudg, wist nagu hirmsa wõitu? Aa?" julgelt ja jäi oma waiba sisse paigale. „Eks meie wõi oodata, ivõib olla et saatvad," naeris Leo. Mina p.din juba magama jääma, kui korraga Job karjuma hakkas! „Jssand Jumal! waadake herra, waa> dake I," Ma kargasin jalule ja waatasin kolda poole. Kuu paistis nii selgesti, et kõik näha wõis. Kaks suurt musta kogu lukusiwad  mööda wett rutusti meie poole. „Mis see on?" imestasin ma. „Eks need ole lõwid," hädaldas Job. „Nemad tulewad tõesti ja saawadgi meie juurde." Ma waatasin hoolega ja nägin, et Jobil  õigus oli; - need oliwad lõwid ja nii ligi juba, et ma nende kiirgawaid silmi selgesti  näha wõisin. Nad ujusiwad wist meie toidu haisu tundes meile wõõraks, aga wõib olla, et nad meid endid maitseda tahtsiwad. Mul oli püss palges. Ka Leo oli ülesse karganud ja pussi kätte wõtnud. „Ära lase weel, las' nad tulewad ligemale,"  sosistasin ma temale körwa. Meie sihtisirne ja pidasime hinge kinni. . Umbes kümme sammu meitest eemal oli pisukene  saarekene. Emane lõwi jõudis enne sinna, raputas ennast ja möirgas koledasti. Sel silmapilgul laskis Leo püssi kuke maha; kuul lenda-, nagu meie pärast näha wöisime, looma suust sisse ja kuklast wälja. . . Lõwi ümises aga ja kukkus maha. Sel ajal jõudis ka wana isane lõwi, hirmus suur elajas, saarekese juurde ja ronis  juba esimeste käppadega kuiwa maa pääle, aga sääl sündis midagi arusaamata asja ivesi laksatas kord, lacnetas ja läks segaseks, lõwi röögatas hirmsasti ja kargas saarekese pääle, oma taga wedas ta üht pika musta keha, „Allah!" hüüdis Mohamet; „lõwi jalga on krokodil kinni hakanud." Nii ka oli; meie wõisime selgesti ropu ! kahepaikse Pikka keha ja hirmsaid lõugu ! lõwi jala küljes näha; meie ees sündis ! waatemäng, mida täielikult kirjeldada wõi!  aiata on kirjelduse järele wõib tõsidust ainult pisut aimata. Kõige hirmsama wöir- gamisega, mis kõik ümbruse wärisema Pani, i kargas löwi krokodili Päha kinni ja kiskus, nagu meie pärast näha saime, tema silmad paäst wälja; krokodil laskis silmapilguks lõwi lahti ja wiskas ennast seljali, lõwi aga kargas ruttu tema päälc ja hakkas hammastega krokodili kõrisse kinni; mõned minutid weeretasimad mõlemad wastased üksteist saarekese pääl kui kerasid ümber; meie ei wõinud hirmsa wõitluse iga liigutust  tähele panna, aga wiimaks nägime, et krokodil oma hambad löwi kõhu sisse wajutas,  kuna see aga krokodili rinda ja kõri küüntega lõhkus; krokodil ahmis elajate kuninga-' Mm hirmsate lõugade wahele, raputas teda nagu koer jänest raputab, aga löwi kiskus rägisema möirgamisega tema kõri tükkideks; nüüd jäiwad mõlemad waenlased korraga rahule wõitlus oli lõppenud, wastased laNgesiwad üksteise kõrwa maha. Nagu meie teine päew nägime,  oli lõwi peaaegu pooleks hammustatud,  kuna krokodili kõhu ja kõri külles Nõnda wiisi lõppes see imelik kahewõitlus  Afrika maa- ja wec walitsejate