Saarlane Üleüldine polilika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja waljaandmine, Kuresaares, kaubauulitsas X> 10. „Saarlane" maksab: Saaremaal aastas 1 rbl. 30 kop., postiga saadetud T rbl. Saaremaal pooles aastas 1 rbl. kop., postiga saadetud tl rbl. T 3 kop. s Tuleb wälja iga esmaspäüwal. Kuulutuse rea ehk selle ruum makj  sab S kop. 11. Esmaspääw 18. Märtsil 1885. 11. aastakäik "Kus mõistad laita, sääl tule aita " 11. Ka Saaremaa walla kirjutaja palk on nii wähike, et jällegi oscnvad mehed seda ametit palga pärast ei himmusta. Kirjutaja  amet saab suuremast osast oma maja toimetamise juures körwa asjaks peetud, ehk küll suuremates waldades nii palju tegemist on, et iga pääw üks mees selle jaoks peaks olema. Päälegi on kirjutajal oma ametis meel ilma asjata raskust, mis nõu pärast mahendatud wöiks saada. Kirjutaja  peab iga aasta uued hingc-maade ja wilja raamatud kirjutama, see tarwitab suurdes waldades ära arwamata aega ja waewa. Wäga soowitaw oleks jälle, et tarwilikud walla raamatud trükitud saaksiwad,  nii et kirjutajal muud ei oleks, kui nimed ja numbrid kirjutada. Sellepärast kutsun ma Saaremaa waldade kirjutajaid ja muid asja tundjaid mehi, kes oma rahwa kasu omaks eesmärgiks peawad  tegewusele:  et wilja ja raha maksu proowi raamatud  saaksiivad wälja arwatud. „Saarlase" redaktor kes ühe suure osa Saarlaste hariduse edenemise tööd oma pääle on wõt- nud saab ehk nii hea olema et ta need proowi lehed wastu wõtab, et iga üks „ Saarlase" trüki kojas neid näha wõiks; weel parem oleks, kui need trüki läbi awaldatud saaksiwad. Tulema sügise (1885) wöiksiwad Saaremaa waldade kirjutajad ja mõned muud kirjanikud Kuresaares üht koosolikut pidada, läbi waadetud ja räägitud wõiks saada, missugused raamatud  kõige kasulikumad ja paremad oleksiwad  et need siis trükitud saaksiwad. Mina juhin asja tundja meiste mõtteid selle pääle, et üks walla wilja- ja raha raamat siis tähtjas oleks, kui see ühede nimedega mitu aastat pruugitaw wõiks olla. Et meie waldades weel sarnatsid raamatuid ei ole, sellepärast on mitmes kohas jälle segadust olnud. Kirjutaja ei jõua õigeks ajaks uut raamatud malmis, siis kirjutab wana aasta numbrite sekka; ka mõnes maldas olla lehtede pääle kirjutatud, mis aga kergeste wöiwad kaduma minna; nii on siis korratumad raamatud ka segaduste pesa paigad. Kõige tähtsam walla asjade korduse abinõu  on: sääduse täitmine. Säädus nõuab kordust; säädus nõuab, et walla ametnikud auusad ja tublid mehed peawad olema; säädus nõuab ka, et walla wolikogu iga aasta jõulu kuus walla asjad peab läbi katsuma, aga kus waldas saab säädust täielikult täidetud? Enamiste on lugu ikka nii olnud, et kui walla ametnikudel „suur-tükk suu lõhki ajanud on" siis wolikogu nõuab asjade  selgidust, aga siis on kõik hilja. Ja mis weel meie Saares sääduse silma all wõib ette tulla: Alles mööda läinud aastal nõudis kuskil walla wolikogu walla asjade üle otsust, aga peakohtumees, talitaja ja kirjutaja lükkasiwad selle nõudmise põlgdusega  tagasi. Nüüd, kus iseäraliku äkilise  juhtumise läbi nimetatud walla sisekord arutamise alla tuli, ei jõua ühegi sureliku suu ega sulg awaldada, kui korratumaid asju sääl ette tuli. Jah nii on mitmes wallas enne olnud ja saab weel olema, Jututuba. ZZicdnetti. MiUc» järel juttuStakud. (Järg.) Uskuge mind, kui ma uksi ühe haige juures istu», kui ma scestpidist hinge soont rahutumalt pekswad kuulen, kui ma haa»» siduda püüaksin, mida keegi ei näe, Ml saan ma imelikul wiisil haige sõbraks ja ih» ja hinge salajust täis kokkuhoidmine  «aitab ka ses asjas omalt poolt aitawad."  „Wnda see on", raaks lauljanna, usaldawalr  ivbtri kaest kinni hakkates; nõnda see on," ka minu hing on üht arsti leidnud.  Teie peate wist wäga palju minu eest tegema. Wcib olla, ct teie ka kohtudes minu nimel mu asju saate toimetama. Kui teie iibele Vaesele tüdrukule, kes muidu üsna ilma abita on, oma poolt üht nii suurt odwrit tahate tuua, fiis ei jäc mule muud nõu üle: kui teiele koik omad sta acgied ialaduied walja puistata. * „Mina taban kõik teha," rääkis sõbralik muna mec-S. tema kätt muljudes. „Aga mõttlege ometi heasti järele; Maailm cn minu auusa m»e ärarüsußud, ta kaebad mu pääle, mõistab «NSk kohut M meisiab mind hukka. Kui «ad «üüd ka Uie paale põlgduscda mötlewad, et teie ühe põlgdud lauljanna ja auuta Jtaalianlasenna  poole hoiate? Kas teie saate seda ära kandma?" „Mina tahan seda," hüüdis tohter tõsiduse  ja kindlusega. „ Rääkige aga!" „Minu isa", rääkis lauljanna, „oli Antonius Bianetti, üks kaunis wiiulimängija,  kes teile teie noorepõlwe aastates wist mitte tundmata ei wöinud olla, ta oli kontsertide läbi, mis ta fuurdcS kohtades ja linnades andis, kuulsaks saanud.  Ma mäletan teda oma kõige noorema lapse pölwe aastatest, kus ta mule oma wiiuli pääl üht laulu wiisi ette mängis, mida ma juba kolme aastasest, üsna õieti järele laulsin. Minu ema oli omal ajal üks tubli lauljanna olnud, kes isa kontsertides  tema abiks mõnegi laulu ette oli laulnud. Mina olin neli aastat mana, kui mu isa reisi pääl ära suri ja meid waesuse sisse järel jättis. Minu ema pidi laulmisega meile elu üles pidamist muretsema. Ta wõttis ühe aasta pärast ühe muufikandi omale meheks wastu, kes teda eesotsas wäga meelitas ja awatles, pärast tuli aga mälja, et ta mu emat paljalt  tema ilusa hääle pärast omale oli wötnud. Tema sai musiiktircktoriks W. linnas, üks wähike linn Prantsuse riikis, ja sääl hakkas esiteks meie waewa elu päälc. Minu emal sündifiwad wecl kolm last ja ta hääl i kadus nõnda ära, et ta pea aegu midagi ei ! saanud enam laulda. Seega oli aga minu wõeraisa kõige suurem raha hallikas kinni toppitud, sest tema kontserdid oliwad ainult minu ema läbi kuulsad ja rahwaga täidetud.  Tema ivaewas sest ajast saadik mu ema hirmsaste, mule ei tahtnud ta sugugi enam süüa anda, kuuni ta m'uga minnaks nõu leidis, kuidas wiisi mind pruugitawaks  teha. Ta piinas mind pääwa läbi ja mängis mule Mozarti, Glukr, Kosini, ja Spontini kõige raskemad tükkiv oma muuliga ette, mida ma siis pühapääwa ohtudel suure rahul olemise ja kättelaksutamiscga  ära laulsin. Minu talent oli mule õnnetuseks. Ta jõle inimene laskis mind pääwa läbi laulda, ta peksis mind piitsaga, ei annud mule pääwa kohta süüa, kui ma mitte oma häälega  kõiki käünatuse ei wöinud õieti ära laulda; ema aga ei wöinud minu waewa mitte kauem wälja pidada, ta elu nähti iga püäwaga waikses silma pisarates wähenewad, kuuni meie teda ühel ilusal kewadise pääwa hommikul surnud leidsime. Kõiki minu waewa ja piina, mis nüüd paale hakkas ära rääkida, wiidaks ilma asjata palju aega. Ma olin II aastat mana ja pidin nüüd terwet maja toimetama, wähikcsi wendi ja sõsaraid kaswatama  ja saal körwas wecl kontserdi tarwis laulust õppima! Dh, see oli tõeste üks põrgu wacw!