Sakala M » Wiljandis, 19. Januarikuu päewal 1885. VI». aastakäik. Zl««b iM laupäewal. Kuulutuste korpusriba maksab 5 kop. Eesti seltsidele poole hinnaga. Toimsndufe adrefs: ..Sakala" toimendusele Wiliandis. Wene keeli: Lk pe^ai:ail« »b nili.. „ Sakala" aaStahind pooltõist poognat: Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. 60 kop. Poole aasta hind: Postiga 1 rbl. 75 kop., postita I rubla 50 kop Weerand aasta peale tellimisi wastu ei wöeta. Iga tellsia, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata. Adr ess id palutakse selgesti kirjutada. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobson': pärijad. Ajawaim. 11. sünnib ikka isandate eneste seaS. Siin piab ta omale linna ja kandsi ehitama rahwast. Partei pead ütlewad, see waim ei ole mitte meie oma, maid ta on rahwa tahtmine, rahwa kasu, ajawaim on ta :c. Ja see waim sündis sellepärast, et üks seltskond toist rahwa abil tüssata, walitseda, näpu wähel hoida wõikS. Mõtelge isegi, mis sellest suur hulk ommeti piab, kui keegi ütleb: „Teie piate meie pilli järele tantsima," ehk: „ Teie piate meie põhjused Maks tunnistama." Seega oleks ju otse kohe asi surnud olema, aga kui see ilus nõianeitsi laul rahwakasu, rahwa tahtmine j. n. e. kõlab, ja näitab, et nagu tahaks üks mees ennast hulga kasuks ära ohwerdada ja nagu käiks tema kõige paremate  põhjuste järele, waat siis tuleb Ants ja Jüri ning ütleb: Jah, see on meie mees! Just sellepärast piame meie aga ajawaimu ja parteiwaimu kui tuld ja wett lahus pidama, nemad käiwad sagedaste just ükstõise  waStu. Pidagem seda ikka meeles: Partei on üks jaukene ehk üks jaukeste weike kogu ühest rahwast ehk ajast; ty ei ole millalgi üks terwe rahwas ehk ajaiga ise. Ajawaim on äga nende põhjusmõtete ja eesmärkide  summa, kelle järele ühel määratud aja'gal terweS  kultuura maailmas mõteldakse ja elatakse. Nii nimetakse siis usuparandamise wõi reformatsioni ajaia waimu üheks usuliseks ajawaimuks. Sellel ajal ärkas igatsus selle tõde järele, mis Jumalast on, niisuguse jöuuga ja üleüldsusega Eüroopa rahwaste seas, et keegi teda enam kinni katta ei wõinud. Nagu kohisew jõgi tungis ta Saksamaast, Inglismaast, Prantsusemaast, Itaaliast läbi. Nagu wersta sambad seisiwad selle kohisema  ajajõe ääres mõtete kangelaste ja õiguse eest wõitlejate  põlend ehk ära teutatud kehad, aga see jõgi ei jäenud mitte seisma, waid tungis ikka neid puuriitasi ärakuStutama, kelle peal õiguse jüngrid põletati. Ehk waatame meie oma isamaal ümber. Õnnis Aleksander  astus trooni peale ning temaga ühes see waim, mis priiust nõuudis. Miljonid wabastati ihulikust wangistusest,  sellest hoolimata, et mõned küll arwasiwad, et kui niisugune kogu priiks saab, siis lõpeb kõik seaduselik elukord otsa. Aga kartlikud saiwad peagi näha, et selle wabaStamise seeS niisugune õnnistus oli, kes kedagi paha sündida ei lasknud. Tuhanded ja tuhanded koolid asufiwad  wabaStatud ihu waimu wabastama, ning meie eneste silma all teeb seesama waim weel imet. Nagu nüid iga headuse kõrwal ka paha sünnib, nii jookseb ka meie praeguse aja kõrwal nagu hirmutaw koer üks ajaeksitus,  üks walewaim, s. o. mässaja waim nihiliSmuS. Kui meie aga seda waimu ajawaimuks nimetada tahame, siis ei ole see õige. See paha waim sigineb paljalt seal, kus õnnetumad inimesed weel mitte nii kaugele ja kõrgele ei mõista waadata, kui meie haritud  rahwaste koguwaim seda nõuab. Nende sõnadega saime ehk selle sisu kätte, mis ajawaimul on, aga üks asi on meil weel läbi katsuda, s. o. kudas saab siis see- ajawaim, kudaS ta sünnib, kudas ta ilma tuleb? Kust need põhjus- ja juhtmõtted tulewad, kes maailma rahwaid walitsewad ja juhiwad ja siis jälle töistele põhjustele ja mõtetele ruumi annawad,  ja kust need mõtted Me mõistatuse wäärilise jõuu rahwaste) suguharude ja iche ajajärgu üle wõtawad? See sõna ajawaim ütleb meile ju ise, kudas see waim saanud on; aeg on selle waimu sünnitaja; tema emalikus süles oliwad need mõtted warjul, sealt on nad õigel ajal walgelle tulnud ja sellepärast nad nii üleüldised  on. Aga kas see, igapäewane seletus on ka õige? KaS see siis töeste/nii on, et üks aeg wõi ajajärk  mõtete läbi wõib sünnitatud saada ja töiselt poolt jälle, et aeg ise wõib mõtteid sünnitada? Niisugune rataskäik wõib küll rumala inimese rahuandja olla, aga mõtleja ei ole temaga sugugi rahul. Aja süles ei ole midagi warjul, mis inimeste elukorda wõiks muuta ehk tema teed tõisite saata; ajas ei ole midagi loojat wõimu. Meie ei wõi ajast muidu sugugi aru saada, kui meie inimese peale ei mõtle. Üks aja järk, kelles inimesed midagi on teinud, sellest wõime meie ütelda, et ta aeg on ju sellel ajal ka siis oma lugu, ajalugu. Aeg, kelles inimesed midagi pole teinud, ehk kus meile inimeste tegemisest midagi tunnismärki ei ole järele jäenud, see aeg ei ole ka meie mõttele ega arumisele muud midagi kui see, kellest usuõpetus ütleb, et aeg on ..rahuta liikumiste  muutmata seadus," üks raudne sund, kelle järele üks kõik kus meie elame ehk oleme, sündimise peale suremine, istutamise peale maha raiumine, otsimise peale kautamine, õitsemise peale närtsimine tuleb, et tema sees mitte meie tõsist õnne ega rahu ei ole. Selle, wõi niisuguse aja seest ei wõi meie küll üht iseäralist ajawaimu leida. Ajawaim wõib üksi inimeste eneste läbi, kes priiuselle on loodud, kellel jumalik mõte ja terawus sees on, sünnitatud saada. Inimese priius ja jumalik juhtimine, need sünnitawad asju ja aegu, kellel kas inimeste nõder ehk jumalik wägew waim sees on. Aga kas siis kõik inimesed selleks kutsutud on, ühele aja järgule tema waimu loomu ja karma andma? Kas pole nende seas mitte mehi, kes mõtte sünnitawad  ning selle siis kui ehituse materjali töiste kätte annawad, kes sünnitawad, kuna töised wastu wõtawad,  kes tulukese üleSse wõtawad ja lambid töiste kätte walguStada annawad? On küll nii. Suured ajalu'ulised  inimesed, suured mehed, waimu kangelased, need on need ajawaimu õhutajad ja ühelt poolt tema sünnitajad.  See, mis niisugused suured mehed oma waimu jõuu, sisemise puhtuse, meeleauususe ja kindluse läbi oma elu ajale ja järele tulewale ilmale südamesse on rääkinud  ja õpetanud, sünnitab need mõtted ja põhjused, mida terwe kultuura rahwaste hulk waimustusega, sagedaste wiimase were tilga juures kaitseb ja kosutab, nagu oleks nad nende omad köikumatad ja mõõgaga wõidetud warandused  olema. Niisuguseid ajawaimu isasid on hulk, nagu Peeter 1., Napooleon 1., Widrik Suur. Ühe aja suured laulikud on ajawaimu isad. Kui ajalu'u kirjutaja  maha istub ja nüid möödaläinud aja ja tema meeste peale waatab, siis on see küll üks isesugune tundmine, kui ta ütleb: see ehk see mees on sellele ehk sellele ajale töise waimu annud. Ajalugu kirjutaja Dittmar lõpetab oma kirjelduse Napooleon I. üle järgmiste sõnadega: Ilma waidlemata on Napooleon üks neist kõige suurematest  nähtustest ajalu'us, kelle käigi sisseaStuma ta kui wägew töö riist jumaliku nõuu täitmiseks määratud oli, nii et tema läbi sündinud ilma elu muudatuste tähtuS ja töö kaugele edasi pidise aja peale maksma jäeb. Ei ole see aeg meel mitte tulnud, kelles selle iseäralise inimese  ajalugu, keS kõik endisest ajast päritud kombed ja mahe seinad maru tormi jõuuga maha murdis ja maailma  uute tiikumiSte teele nnSkaS, wõiks kõigiti ja erapooletumalt  kirjutatud saada. Mis annab siis aga niisuguste meeste õpetuStelle ja põhjusmõtetelle nii palju wäärtust ja mõjuvust, et nad miljonidest waStu wõetud ja elu põhjuseks tõstetud  saamad, et nad kord silma pilguga, kord alleS aega mööda omast lähemast ringist Välja lähemad ja aega ja rahwaid ära wõidawad? Üteldakse: Noh, kes muu, kui nende mõtete eneste suurus ja sisu? Just see üleüldine walitsuS, mis nad oma kätte saamad, on kõige parem tunnistus, et nad õiged piawad olema. Meie piame aga omalt poolt natuke tõisiti ütlema. Sagedaste ei ole nende mõtete sisu mitte see, mis maailma rahwad kuulama ja imestama  paneb, maid arutihti on suurtel meestel oma ettewõtmiste  juures palju õnne, et palju wälimisi asju nende käikisi õnnistawad. Seda näeme Napooleoni juures. Tema läks enam mahakiskudeS, kui üleSseehitades ilmast läbi, aga õnn ja osawus tõstsiwad tema mõtted siäees llgpaleomeimes) troonile. Ka Peeter Suure juures näeme meie, et tema ilma õnneta mitte Wenemaad ei oleks wõinud maailma suurte riikide kõrwa tõsta ja keisri krooni omale pähe panna. Aga et õnn ülepea iseenesest midagi ei ole, (kes oleks näinud, mis nägu tal on?) sellepärast ei wõi meie teda mitte ka üheks sünnitajaks faktoriks pidada ega ajawaimu saamist tema 'tööks pidada. Siin on see jumalik juhtimine, kes kord õnne kord õnnetuse läbi suuri asju sünnitab. See juhtimine saadab ka suured mehed rahwaste sekka. Niisugused jumalikud saadikud sünnitawad ka oma tegude läbi selle ajawaimu. Niisugused mehed leiawad oma rahwa ja töiste rahwaste seast need mõtted ülesse, kelle läbi nad omi mõtteid kõige rutemine ja suuremine laiali lautada oSkawad. Niisugust mehi on igal rahwal. Kui need mehed ka mitte kuningad ega keisrid ei ole, aga suured mehed on nad ommeti, kes oma rahmast ajale järele kihutawad ja äratawad. Ka Eesti rahwal on niisugust mehi. Aga jäegu siin nimetamata, missugused nad on. Iga ajajärgu maim sünnib seega ikka suurte meeste õpetustest ja töödest, keda nad jumalikul juhtimisel toimetawad  ning neist maailma sündmustest, mis nende õpetuste  ja tegude tagajärg on. Kui meie ajal mõned asjad meel seie juure tulewad ja seda ajawaimu sündimist  rutendawad, nagu: suured kaubalinnad, ajalehed (suured ja weikesed, parteilehed ja erapooletumad lehed TartuS: J. Tülk Kirjameeste Seltsi majas, Sachker'i raamatupood ja Räpina paberiwabriku kontor bürjo«umfse majas; Tallinnas: Tho ma s Jakobson':, Busch'i ja Kluge Ströhm'i raamatupoed, kaupmees Naftal; Haapsalus: G. F. Hallberg; Lihulas: kaupmees T. Büttner Pärnus: „Gndla" Seltsis ökonom Must ja E. Treufeldt'i raamatupood; Narwas: M. Põder; RakwereS: J. Kuus'i raamatupood ja A. Heraklides pikauulitial 51. Põltsamaal: kaupmees T. Puchk ja Leihberg; WoruS: Vielrose; WalgaS: Rudolf; PaideS: Seidelberg ja C.Aerfeldt; PeeterburgiS: K. Leopas, llevcmö npoen. Aoisi, LO ja N. Mattis sen Hescuiü uxoen., x I:a3anen. uoe-ra, Xü 28/21. WiljandiS: F. Feldt.