arusaamine, et ta õnnetu naene hirmsa male ja laimduse ohwriks oli saanud. Ta waikis. Ühtegi healt ei tulnud üle tema huulte, aga südames töutas ta hirmsat kättetasumist)  ta veri kees ja woolas soontes nõnda kangeste, et rinnad talle kitsaks jäiwad. Ta nagi nüid selgeste, et see kuri inimene tema naest tema kahtlus-meelele oli ohwerdanud ja mandus temale mõrtsuka nuhtlust. Sellepärast saatis ta wiibimata oma õnnetuse alustajale teadmist, aga nagu tuleks see tema naeselt, selle sisuga: tema kahetseda maga, et ta tema soowi tagasi olla lükkanud  ja oodata teda uuesti seal kohal, kus ta seda temale awaldanud. Meelitatud mees läks mõtlemata lõksu. Ta jättis õhtul, kui. looja läinud päikene mägede harja! punetas, oma maja maha ja ruttas rõõmust tuksuma südamega teatud kohale. Kui tema sinna oli jõuudnud, märkas ta widewikus inimese warrju kuristiku kaldal, ta arwaS seda oma armaSwse wastaniku olewat, ruttas tema juure ja lendas järgmisel silmapilgul üle pea-kaela sügawusesse alla. Tema surma hirmu karjatamise peale mastas kohtumõistja kole naermine, kes ennast pimeda neelu-augu üle kummardates kõiki kurje waimusid wandega palus, selle mehe hinge, kes tema maja õnne ja rahu häwitanud, igameste piinata. Kuna Hindustani naese tundmuse küllus ja armastus  sagedaste maga walusal musil omalt mehelt tagasi tõrjutud saab, seda awalikumalt ja palawamalt pöörab see oma laSte poole. Sellest annab R. W. Kannter oma Indiamaa kirjeldustes järgmise liigutama näituse: Ühel hommikul sõitsin ma ratsa ühe Gangese jõeharu kaldal, kui ma ühte noort, ilusat India naesterahwast nägin, kes oma, umbes kahe aastase lapsukesega süleS, jõe ääre suplema tuli. Ta pani oma kalli koorma kalda peale ja läks ise mette. Hiljase mihma pärast kõrgeks paisunud jõgi oli maga käre, iseäranis kaldal, kus ta ka meel kaunis sügaw oli. Noor ema pesi praegu oma musti läikiwaid pikke juukseid, kui üks eemal seisjatest suplejatest ehmatuse healel karjatas ja sinna poole waatas, kuhu pärast tulnud naene oma lapse oli jätnud. Ema märkas waewalt meel üht meikest wirwet mee peal. ja sellest oli õnnetuse arusaamiseks küllalt, mis tema kõige kallimat ähwardas. Oma märrgi juukseid selja peale wisates, kukutas ta surmast hoolimata julgusega ennast keerlema laenete sisse. Pia nähti teda jälle mee peal seal kohal, kuhu ta laps kadunud oli) uueste mee alla heites, tuli ta tükk maad eemal jälle nähtawalle ja kui kaldale oli jõuudnud, wäherdas ta hirmsas walus rohu peal maas. Kui tema seltsimeeste trööstimised tema malu nähti suurendawat, jäeti teda üksi. Mõne tunni pärast oli lapse surnukeha leitud. Õö kui päew nuttis õnnetu ema selle juures kibedaid malu pisaraid, künni lapse keha enam muud ei olnud, kui tundmata mädanenud  kogu. Selle peale jäi ta ist palawikku haigeks ja suri. Isa ott oma lapse õnnetuse üle palju wähem kurwaStatud, kui ema. ülepea käib Indu meeS, mitte ükst oma naesega, waid ka oma lastega sagedaste wäga külmalt ja ilma armastuseta ümber; ta Piab nende üle ainult määramata  ülemat Valitsust. Isa tahtmine on seadus, mille alla lapsed, naene ja nende seltsilised endid tingimata alandawad; keegi omane ei tohi tema seal olemisel ilma lubata istuda. Sellega ühte sündides on India perekonnas  wanad seadused, eessündimise õigus olemas, ja ükski noorem Vend ei tohi enne oma Vanemat abielusse  heita. Wiimaks tahan weel Jndiamaa laste müimisest ja laste Vargusest paar sõna rääkida. Midagi pole Indias igapäewalikum, kui lapfi müia ja osta. Wiletsus ja nälg on selle põlastaVa kauplemise pea põhjused. On perekondastd, keS ainult sell teel abi leidwad oma elu peasta. Hind on iseäranis nälja ajal wäga weikene ja aaStal 1883, kus hirrmus puudus Indiat laastaS, läks niisugune kauplemine Indias wäga laiaks, et läbistikune hind lapse pealt 10 Mõtu (fihr) Vilja ehk raha peale umbeS 3'/2 rubla oli. Ostetud lapse eest kantakse aga köigipidi wäga hoolt, kui tema jõukama mehe majasse saab. Temale õpetatakse võeraid keeli, rehkendamist ja ratsa sõitmist; ta saab maja lastega ühe vääriliseks pee»tud  ning ülepea ei saa midagi unustatud, mis kasvandikku  selle perekonna külge tänu sidemetega köita võiks. On ta täiskasvanud, fiiS avaldab maja isa, kui teda seks väärt arvab olevat, temale- sedq saladust. Niisugusele lapsele jagatud hoolekandmine rajab ükst sell põhjusel, et temast truud, alandlikku teendrit tahetakse üles kasvatada. Sellepärast ei leita seal kunagi ühte maha jäetud last, kelle hoolekandjaks ennast mitte mitu perekonna isa 'poleks pakkunud. Tuleb ka sagedaste seda põlastavat nähtust ette, et ahnus kurje inimest ajab oma ligimese ainust last varastama ja lapse vargad on seal nõndasama kardetavad, kui taskuvargad Londonis. Laste wargad ei pruugi seal oma ettewõtmistes mitte suurt osawust. Mõned maiuse asjad, ise ka mõni tühi kannikene on selle tarwis küllalt mõjusad, wäljawalitud ohwrit wõrku tõmmata. Mõnikord pruugiwad nad selleks ühte uimastawat rohtu dalagu'ks nimetatud, mis last sügawaste magama paneb, mõnikord ka rohkemal mõedul wõetud, surma toob. Wargad warastawad enamiste ikka waeste perekondade lapfi, sest et nende ärakadumine mitte nõnda suurt tähelepanemist ei sünnita. Muidugi on ka rikaste perekondade lapsed niisuguste kiusatuste osalised, enamiste nende kalliste ehete pärast, mis nad kannawad. Wargad hukkawad niisugused lapsed peale riisumist ära ehk wiskawad nad kaewude ehk jõgede fisse, et awalikuks ei wõiks tõusta. Üks kõige suurematest laste kiusamistest Hindostanis, on laste ohwerdamine jumalana Kali wõi Durga'le, keda Zndu usuõpetuse järele paha maimude liiki arwatakse. Sellega oleksime, fiis mõnda tähtsamat külge Indu rahwa perekondlikust elust lühidelt kujutada püidnud ja rõõmustame, kui see mõnele uudiseks on olnud. Kuidas tuleb lapsi wooruselle õpetada? Kõik head, mis meie ühest täiskaswanud iniznesest, kui inimesest pärime, piawad juba nooruses tema südamesse  istutatud saama, et nemad wanaduses wilja kannakstwad,  mis Jumala ja inimeste meele järele on ja inimese kogu elu juhikstwad. Nooruses on inimese waim wäga õrn, kõik wastuwõtma ja eneselle omandama, mis tema iganes näeb ja kuuleb, õlgu headus ehk kurrjus; laps ei tea ju nende wahel wahet teha. Sellepärast on laste wanemate ja kaswatajate ülem püid: headust lapse maimusse  külmata ja kurrjust, kus nad iial nähtawale tulewad,  juurteni wälja kiskuda ja ära rikkuda. Sõna ei mõju niisugusel korral mitte ikka nõnda lapse peale, kui tegu, kui eeskuju. Sellepärast on laste wanemate ja kaswatajate kohus, kui nad omast tööst head wilja tahawad  näha saada ja inimese sugu elu järge parandada, nõnda elada, et sõna- ja tegu ühte sünniwad, et tegu Sinu sõnale igakord kinnitust annab. Mis Sina last käsed ja mis Sina temalt nõuad, seda tee ise ees, fiis töötad Sa õnnistusega. Ära saa millaski nende jõledate sarnatseks, kes ütlewad: Laps on rumal, tema ei mõista Meel midagi tähele panna. Ei mitte, laps on wäga teraw tähele panema, mis räägitakse ja tehakse ja mis ta meeles on pidanud, seda ei kisu enam ükski wägi ega wõimus tema seest wälja. Seal idaneb ta, kaswab ja kannab wiimaks wilja, mille üle kaasinimesed kurwaStawad  ehk rõemustawad. Eeskuju mõjub kaswandikude peale wäga suurel mõedul. Oled Sina, kooliõpetaja, omas elus lastele halwa eeskuju annud, olgu ka kõige wähemas asjas, siis wöid Sq julge olla, et lapsed seda järele tegema saawad; on nad alles wäga noored, fiis sünnib see teadmatult, «vanemalt aga terwe meelega ja selle tagajärg  on: õnnetu elujärg ja oma õpetaja halwaks panemine.  Oled Sa kümme korda käskinud ja ühe käsu waStu ise teinud, fiis on Sinu head õpetused wooruse kohta, kõik tuulde läinud ja Sa ei tohi fiis mitte nuriseda, et lapsed Sinu käskust enam ei täida) Sa oled ju neid seda tegema ise õpetanud. Sinu käest nõuetakse kord nende hingest, siis auna wastust. Ma tunnen laste kaswatajaid, kes ülemate wastupanekuga lastele paha eesmärki  andstwad. Laste mõistus on weikene, et nad olekstwad  aru saanud, et wastupanejal õigus oli, nad pidafiwad  ainult wastupanemist meeles ja näitafiwad seda juba koolis sagedaste. Laste ees on kooliõpetaja ilmeksimatu  ja igas asjas eeskujulik, sellepärast piawad nad ka kõik õigeks, mis see teeb. Õpeta oma lastele tarkust; seda teed Sa, kui Sa neid asjade tõsist seisukorda ja nende wäärtust tundma õpetad. Sest õige otsustamine aSjade ja sündmuste üle, on kõige wooruse õige põhi. 'See on wäga iluS, mis Vives selle kohta ütleb: „Tsfine tarkus on see, asjade üle õiget otsust teha, et meie igast ühest seda piame, mis ta ka tõeste on, et meie mitte tühjade asjade järele ei jookse, kui olekstwad nemad palju wäärt ja mitte seda ära ei Põlga, mis tõeSte kallis on; et meie seda mitte ei Ma, mis laituse wäärt on, ja seda mitte ei laida, mis kiitust on ära teeninud. Sest wõeriti otsustamises on iga wiga ja eksituse algus ning põhi. Midagi ei ole ilmaS inetum, kui õiguse wiltu kaänmine. Sellepärast piab juba nooruses selle eest hoolt kannetama, et inimesed asjadest ja juhtumistest õieti mõtlewad. Selleks piad Sina, laste-õpetaja, laste mõistust nõnda teritama, et nad iga nähtust kohe tõeks ei pia, waid efite sügawamalt järele uuriwad ja sell teel tõtt kätte saada katsuwad ja sellepärast piad Sina mile ütlema, et inimesed kadedusest ja Vihast oma ligimese peale sagedaste waletawad ja inetumaid  laimu kõnesid tõstawad. Hea poole püidmises ja kurja põlgamises piab laps üleskaswama, et Viimaks harjumine ikka õigust teha, temale koguni töiseks loomuks saab. Õpeta lastele parajust söömises ja joomises, magamises, töötegemises, puhkamises, kõnelemises ja Vaitolemises.  Tuleta neile ikka uueste meelde, et fiin just see sõna: mitte liig palju, kuldawäärt on. Inimene, iseäranis noor inimxne ei wõi muidu igas aSjas parajust eneselt pärida, kui ta mitte iseenese üle Valitseda ei mõista. Ühegi elama asja üle ei ole nii raske Valitseda, kui iseenese  üle ja kes seda wõib, seda Võiksime juba stin „hädaorus"  õntsaks nimetada. Iseenese üle Valitsemiseks ja enese ära Võitmiseks on wäga palju Lugemust ja kindlat tahtmist waja. Et inimene igal aja mõistust enese tegufi piab juhtida laskma, selleks piad Sina, lastekaswataja, sõnas ja teus head eeskuju andma. Õpeta neid oma himust taltsutama, kui nad üle seatud aja ümberjooksta ehk mängida tahawad; õpeta neid enese wiha üle Valitsema.  Ja seda kõik wõiwad nad alles fiis, kui nende mõistus nõnda teritatud on, et nad midagi äkilise meelega ei tee, ega ette ei Võtta, Vaid külma werega ja ettewaatusega.  Iga ettewõtte juures küsigu ta eneselt, mis, miks ja kuidas see korda saata on, et tööst ligimesele ja enesele õiget kasu saada; kes nõnda teeb, see on oma tegude üle taieste kuningas. Et lapsed nooruses Veel mitte nõnda kaugel ei ole, et iga sõna üle, mis nad räägiwad ja iga sammu üle, mis nad astuwad, enne järele mõtlekfiwad, selleparast piawad kaswatajad neid õpetama iseeneste üle Valitsema, nad piawad neid õpetama,  oma tahtmist kõrwale jättes, ülemate tahtmist heameelega  tegema. Kes last tahab õigeks inimeseks kaswatada,  see harjutagu teda, tingimata sõna kuulma. Kui suured lootused ei ole mitte nendega ühendatud, kes inimeste  segadusi, mis illma täidawad, parandada wõiwad, kui neid õpetatud on kõik järele mõtlemisega ettewõtta ja korda saata. Õiguse tundmist Spiwad nemad, kui nad ühelegi ülekohut  ei tee, walct ja pettust põlgawad ja oma kohut truuste täidawad. Selleks piab neid juba nooruses kooliõpetaja  ja lastekaswataja juhatama, et nad ükstõisele ühtegi ülekohut ei tee, ei mitte sellepärast, et neid kooliõpetaja  seda keelab, Haid põlgdusest ülekohtu, ja armastusest  kõige headuse wastu, et nad õigust teewad õiguse enese pärast, ei mitte et nad selleks sunnitud on. Kt inimesed juba lapsest saadik ükstõise ligidal elawad ja et nad kui inimesed, sõna õiges tähenduses seda teekfiwad, ei mitte nõnda, kes mõtlewad, et nemad ükst ilmas elawad,  kes üksi oma kasu taga ajawad, sellest hoolimata, kas ligimene selle all kannatab, ehk mitte, sellepärast piab neile juba wara meelde tuletatud saama, et ilm mitte ükst nende päralt, nende soowide täitmiseks ja nende himude waigistamisekS ei ole; nad piawad õppima kaasinimestega, olgu nad ülemad ehk alamad inimlikult elama. Ärgu lasku keegi lastekaswataja lapst oma pead ümber hulkuda ja laiskleda, antagu neile ikka midagi talitust, olgu see ka lapsemäng, sellega harjutawad nad endid tööle, mida nad heameelega ja raskuseta teewad. Ka mängus ja naljatuses  wõib inimene midagi õppida, mis temale edespidises tõsises silmapilgus kasu tuua. wõib. Nõnda kui kõnelemine  kõnelemise läbi õpitud saab, nõnda ka töö tegemise läbi. Töö armastus saagu lastele juha wara harjutatud,  sest tema ei ole mitte inimese sugule nuhtluseks, waid õnnistuseks. Töö armastus juurdugu nõnda sügawalle  inimese fisse, et see tema töiseks loomuks saab, fiis läheb Seneka sõna tõeks: „Auusaid waimust toidab töö. Üks ära rikutud inimene armastab üksnes iseennast ja sellest isearmastusest sunnitud, pärib ta, et üksnes teda piab tähele pandama, tema soowisi täidetama ja et kaasinimesed  kõik tema kasuks piawad elama, kuna töiste õnn ja õnnetus temale ükspuhas on. Liig suur isearmastus on mitmesuguste wigaduSte hallikas inimlikus eluS, et igaüks üksnes enese kasu peale waatab ja üleüldist kasu, ehk rahwa kasu koguni kõrwaliseks asjaks teeb. Ma tunnen mõnda meest, kes oma kasu taganõuudmises nii kaugelle lähewad, et nad, ehk mõned nendest küll jõuukad inimesed, isegi omast abitarwitawast wennast halastamata preestri kombel mööda lähewad ja kui see oma weikest wõlga kohe ära maksa ei jõuua, siis temalt oksjoni teel tema natukest warandust ara wõtawad, õnnetumat kõige suurema kibeduse sisse jättes! Sellepärast piab juba nooruselle elu ülesanne,  mitte iseeneselle üksi, waid ka Jumalale ja ligimesele  elada, õpetatud saama, et noorus juba iseennast üheks teenijaks liikmeks suure hulga kohta, piab. Kui see ükskord nõnda saab olema, et kõik käsi käes, üks kõige ja kõik ühe eest seisawad, siis ou parema ja õnnelikuma aja ettekuulutaja koit tulemas. AK 32. Sakala. 1885 Wastutajad: J. Kõrw, Jaan Lipp.