Sakala »o. Wiljandis, 2. Augusti-kuu päewal 1886. V. aastakäik. Ilmub igal laupäewal. Kuulutuste korpusrida ehk selle ruum maksab wiimse lehe külle peal l kop, lehe ees otsas ltt kop. Sagedamalt kuulutajad saawad odawamalt. Koimendufe adrejs: toimendusele Wttiandis. Wene keeli: Li. klMu. vi. ~ Eakala" aastahind (üheS poognas): Postiga 2 rbl. 70 kop., postita 2 rbl. Poole aaSta hind: Postiga I rbl. 50 kop , postita ! rubla 20 kop Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata ehk 10°/<). Adressid palutakse selgeste kirjutada. Poliitika, kirjanduse, põllu- ja käsitöö ajaleht. Wäljaandja ja wastutaja toimetaja J. Peet. » zcr svcrstit: TartuS: Sachker': sa Vares'e raamatupoed; Taltumas: Thomas Jakobson' i, Busch'i sa Kluge Ströhm'i raamatupoed sa kaupmees Naftal; KeilaS: J Maaberg; Lilmlas: Tschernow ja kaupmees T. Büttner; Pärnus: „Endla" Seltsis ökonom Must ja E. Treufeldt'i raamawvood; Narwas: Grigoriew. RakwereS: J. Kuus ' i raamatupood ja A. H. Treumann pikauulittal F» 51. Põltsamaal:  kaupmees T. Puchk sa Leihberg; Wörus: Vielrose . Walgas: Rudolf; Paides: Seidelderg ja C. Aerfeldt; PeeterburgiS: K. Leopa 8, Heneaiü apoen. žtvõ X» 80 ja N. Mattissen HeveuiS lipaka., üaaaaea. uoera, .rauk. X» 28/21. WiljandiS: F. Feldt'i raamawpood, Põllumeeste Seltsis ölonom Winter, Sakala trahteripidaja A. Peet ja trahteripidaja Kiis. Wanemad ja laps. On lapS eeSpool juhatatud abiga heaks inimeseks kaswatatud, on talle „Hea süda" sisse harjutatud, siis piawad ka wanemad suure hoolega selle eest muretsema, et nad oma last elama õpetawad. Elada piab lapS ka mõistma, kui ta inimeseks kaswab, muidu on tema südame headus üksipäini weel jõuetu temale head elu Valmistamas. Laps piab aegsaSte juba weiksest pärast majapidamist õppima; ta piab oma weikese Varandusega harjuma kokkuhoidlik aga siiski mitte kitse ega ihnus olema. Waadake hoolega selle järele, et lapS oma kogutud Varandust ehk õigem ütelda, teilt saadud Varandust mitte ei pilla. Pillamine on laiduwäärt. Kaswab laps weel teie oma silma all, küllap siis isegi teda oskate waol pidada; läheb ta aga teie silma alt ära, siis katsuge asja nii moodi seada, et ka tema siis omale antud kopikaga weelgi teie ülewaatamise  all on. Kõige esimene koht, kuhu teie lapS teie silma alt kõige enne ära läheb, on kool. Kooli saates käiwad wanemad oma lastega wäga mitmel wiisil ümber. Ühed ei anna oma lapsele mitte kopikutki raha juurde, waid teemad koolmeistriga kauba ära, et lapS tema käest kõik saab, mis ta koolis tarwitab, ning maksawad siis ise pärast ..rehnungi" ära; töised aga annawad oma kallikesele" niipalju raha juurde, et ta ise kõik omale osta wõib, mis ta tarwitab, ning peale selle üle jäänud raha eest endale ka weel saia wõi muud maiuse asja muretseda wõib. Kodu minnes ei küsigi wanemad tema käest, kui palju tal raha ära on läinud, waid annawad aga uut jälle juurde, kui nende ..armas laps" küsib. Kolmandad aga annawad oma lapsele kül natuke raha juurde, aga ainult ka jälle selle tingimisega, et laps kõik miimse kui kopiku ülesse märgib, mis ja mille eest ta selle wälja on annud. Küsime nüid, missugused wanemad  on oma last kõige mõistlikumaks majapidajaks  kaswatanud, siis ei ole meil, kui wähegi järele mõtleme, selle peale sugugi raske kosta. Need, kes raha annawad ja selle üle jälle kindelt aruannet nõuawad. See laps, kellele kopikutki raha juurde ei anta, ei õpi ka raha Väärtust sugugi tundma. Tema wõtab koolmeistri käest kõik wõlgu, temal ei ole nagu selle eest kopikutki maksta ning ei mõista siis ka oma asjadega hoidlikult ümber käia. Ta on nad just kui muidu saanud ning on ka siis paberi, tindi, sulgede ja pliiatsitega hoopis odawam ümber käima ta raiskab neid. Ta näeb aga ka, et tema kaaskoolilastel raha on ning nad mõnigi selle eest mõndagi maiust ostawad, mis temal aga koguni wõimatu on. Ta tahaks kui lapS ka midagi maiust omale osta, aga ei ole raha. Seal on lapse jalad korraga libeda peal ning ta eksib. Ta mõtleb,  mõtleb, otsus on käeS, kust ta raha laab; ta wõtab koolmeistri käest, kui see mitte hästi teraw järele uurima ei ole, natuke rohkem kooli materjali ja katsub töistele lastele seda mõne kopiku waStu ära Vahetada ning raha ongi käes; töine aga läheb weel kaugemale  ja warastab omale natuke. Need on muidugi suured eksitused, mis laps teeb; Jumal hoidku selle eest, ega need kergelt enam ei parane! Kui ka laps neid eksitusi mitte ei piaks tegema, siiski on ta pärastses elus, kui ta juba ise omale raha saab, rahaga ümberkäimises  üSna pime, temast wõib kergeste pillaja saada, sest koolis on ta harjunud rohkeste kooli materjaliga ümber käima, nii tahab ta nüid ka täies ias igat asja omale tubliSte Muretseda ning kulutab nii rviisi ka tühjade asjade eest palju raha ära; temast wõib aga ka ihnuskael saada, need omadused on aga mütemad kõlwetumad. Kuidas käib aga selle lapse käsi, kellele raha ula juurde antakse? LapS ei tea weel mitte, kui palju waewa raha saamise juures nähikse ning ei mõista ka siis mitte raha kalliks pidada. Tema harjub raha wälja andma iga asja eest, mis tal ilus wõi magus näitab olewat; tema raha üle ei küsita järele ning, et ta kui laps igat asja himustab,  annab ta ka palju raha wälja. See wiga jääb talle ka edespidi juurde ning ta ongi pillaja. Kolmas aga, kellele raha aru järele juurde anti, harjub koguni töist wiisi eAma. Ta teab, et tal jao pärast raha juures ok, et ta seda mitte ula iga tühja asja eest wälja ei tohi pilduda ja et ta ka pärast wiimse kui kopiku eest wanematele aru piab andma ta õpib siis ka wähäga läbi ajama ja rahast lugupidama. Et just teie wanemad lapse esimesed kaswatajad  olete, siis anname meie teile tungimast  seda nöuu: Kui teie lapse kooli saadate, ehk kui teie ka teda kodus piaksite kaSwatama, siis andke ikka natuke raha ka oma lapse kätte, aga ühtlasi ka weike walge raamatuke, kuhu sisse ta karwa pealt kõik üles piab tähendama, mis ta ostab ja mille eest ta raha wälja annab. Nädali lõpetuses wõtke lapse kassa ja raamat ning waadake need järele, kas on ka kõik ilusaste korras. Leiate teie korras olewat, kiitke last; on aga kuskil wiga, näituseks,  kui wähem raha on, kui raamatu järele olema piab, siis on laps muidugi midagi üleS tähendamata jätnud, mis eest teda tarwis noomida on. On aga laps midagi ostnud, mis tal just mitte waja ei olnud, siis tehke talle see selgeks ja näidake, et raha hoopis kallim on, kui see tühi asi, küllap laps seda sõrme näitust piagi tähele paneb. Kui lapS ka piaks kopiku eest saia ostma, ärge sellepärast temaga nurage, kuid ülesse piab ta kõik ilusaste  märkima. Kui teie last niiwiisi õpetate rahaga ümber käima, siis wõite julge olla, et tast mitte pillajat ega ka ihnuSkaela ei saa, waid kokkuhoidlik, mõistlik inimene. Teie näete kül sellel wiisil natuke rohkem waewa ja tunnete muret, aga ega teie ka muidu wanemad ei ole, kui teie oma lapse eest mitte waewa ei taha nähä. Tehke kõik, mis teie ial suudate, aga kaswatage oma lapsest mõistlik  majapidaja. Ärge oma last ka töiste seas mitte liiaks toredaks püidke seadida, aga puhaS olgu ta igal ajal. Lapse riie olgu lihtlabane oga puhas, uhkus ja edemus lapse riide juures on kölbmata, see harjutab lapse hälbiks. Nõudke raudse kindlusega, et lapS oma käed ja pale alati puhtaks peseb ning juuksed siledaks kammib.  Juba noorest pärast muretsege oma lapsele  üks iseäralik koht, kus ta oma weikse waranduse kasti paigal hoiab, ning waadake tihti järele, et laps oma asjad ka kõik korra pärast ritta säeb ning mitte lohakile ei pillu, siis harjub lapS korda ja ilu armastama. Meil oleks teiega, wanemad, laStekaSwatamise  aSjuS küllalt weel kõnelda olewat, aga et meie selle tarwiS juba küllalt oma lehe ruumi oleme ohwerdanud, siis piame sellel korral warsi juba lõpetama. Iga wanem pidagu aga alati oma silmad lahti, kui ta oma last õiete kaSwatada tahab; õppigu elu ja selle nõuudmifi põhjani tundma, siis saab ta isegi juba seda kõige paremat teed leidma, kuidas ta oma lapsest mõistliku inimese wõib kaswatada. Tehke seda wanemad, siis on meil warsi üks kari ja üks karjane! Lõbu ja teaduse jagu. Waba süda. Klara Pause järele jutustatud. V. Tohtri juurest ära minnes läks Bergheim õnnetuma  JaaritS'e waese majakese poole. Siinset häda ja wiletsust ei suuda ükski sulg üles tähendada ning ta täidab iga inimesesõbra südant walu ja kurwastusega. Kes niisugust wiletsust  nähes ehk teades weel lustiliselt elada saab, see on tõeste üks ilma südameta ja halastuse tundmata  inimene. Peale selle kahetõistkümne aastase tütarlapse, kes õhtu Bergheim'i palumas oli käinud,  oli weel kolm last, kaks poega ja üks tütar selles majas, mis waewalt elumaja nime wõis kanda. Kammer oli laudseinaga kahes jaos. Esimeses  nuutsusiwad lapsed nurgas ja nende kahwatanud  nägude pealt wahtis nälg ja wiletsus wälja. Kui Bergheim sisse astus, tuliwad lapsed arglikult nurgast wälja Bergheim'i lähedale ja andsiwad ta käele suud. Ta rääkis nendega lahkeste ja küsis wanema õe käest, kas nad täna ka süia on saanud. Haleda healega ütles ta „ei"! ja kõige noorem kaebas walusalt, et ta kõht wäga tühi olla, mis peale Bergheim neile oma kodust kaasa wõetud toidu ära jagas. „Sina piad oma õndsa ema asemel talituse ameti nüid oma peale wõtma, Hänni," ütles ta wanemale tütrele. ~Kas Sa juba sööki oskad keeta?" Kui tütarlaps ütles oskawat, andis Bergheim talle niipalju raha, et ta midagi toidu wara osta wõis. Siis ta küsis isa järele ning sai wastuseks, et ta kambris surnud ema juures istub. Bergheim astus üle ukse taha poole. Siin nägi ta surnu wiletsa õleaseme peal maas olewat ja Jaarits'e seal ees pengi peal istuwat ja palet mõlemate kätega kinni katwat. Bergheim astus talle ligemale. „Olge mees, Jaarits," ütles ta ja pani käe talle õla peale. ..Kantke kindlaste kõik ära, mis enam töiseks muuta ei wõi. Matke oma lahkunud abikaas ilusti maha ja mõtelge oma laste peale. Elage nende tarwis!" Raske, sügaw õhkamine paisutas õnnetuma rinda; aga pääd ei tõstnud ta mitte ülesse, maid jäi wanawiist istuma. ..Wõtke see wastu, Jaarits," ütles Bergheim ja tahtis talle kaunis suure raha piosse pista. ..Matusse ja mõne muu tarwilise asja eest saan mina hoolt kandma." Äkitselt kargas Jaarits tooli pealt püsti, lükas Bergheim'i käe rahaga tagasi ja karjus: „Kas Teie oma neetud rahaga seda ülekohut meel heaks teha tahate, mis Teie minule ja minu omakstele olete teinud?! Oma wereimejate läbi olete minu mu kohast wälja ajanud, olete mind Viletsusesse tõuganud,  mind ja seda waest naist, kes sellepärast nüid surnud on. Mis tahate Teie meile selle hirmsa wiletsuse ja häda eest anda, kuhu Te' meid saatnud olete! Kas wõite surnud weel elamaks teha! Aga kätte ma tahan maksta enese ja oma õnnetuma naese pärast. Mitte puhata, mitte oma silma kinni panna ei taha ma enne, kuni ma sellele, kes mult kõik on riisunud, kes selle koleda õnnetuse  mu peole on saatnud, kuni ma sellele kõik olen kuhjaga tagasi tasunud. Pangu nad mind siis mangi, hukaku mind ära, mul on ükskõik, sest wiletsamaks nad mind enam teha ei saa, kui ma juba olen. Kui õnnelikud meie siis meel olime, kui alles oma weikses majakeses elasime, ja Sina, mu Hänni, olid nii hea laps, olid mul nii armas; ei ole ialgi Sinu suust ühte santi sõna ma meel kuulnud, ja nüid on kõik mööda! Mööda! Mööda! Mööda!" Südant lõhkuwal walukisal langes õnnetu mees surnu peale kummuli ja nuttis kui laps. Bergheim tundis suurt haledust, ka tema südant täitis walu. Ta ei seganud mitte Jaarits'et tema mälus, maid laskis ta oma haledust nutta, mõteldes,  et pisarate oja ehk tema meeleäraheitmisest lõhutud südant tröösti ja kinnituse tarwis wastuwõtlikumaks  teeb. Kuidas oli see wõimalik, et see, kelle süi läbi kõik see hirmus wiletsus nende peale oli tulnud, weel rõõmsaste elada mõis! Kas ei tulnud ühte kordagi kahjatsus tema südamesse? Kus jääb siis igawene kohtumõistmine, millest nii sagedaste  räägitakse. Ega see esimene kord ei olnud, et niisugused ja sarnased mõtlemised noore preestri südamesse piinawat kahklemist heitsiwad ja teda koguni kiriku ja tema põhjusõpetuste kohta leigeks teha püidsiwad, kuna ta ennast ometigi tema sõnakuulelikuks  teendriks oli pühalikult tõotanud. ..Jaarits, kas Teie tahate minu sõnu kuulda?" küsis ta maheda südamest tulema ja südamesse tungima  healega. „Teile on kül ütlemata rasket ülekohut  tehtud; aga kättetasumise woli ei ole mitte Teie käes. Mis saaksite Teie ka sellest? Selle poolt, kelle peale Teie kaibate, on täieste seadus ja Teil ei ole oma kaebtuse kohta sugugi kindlaid tunnistusi ega mõjuwaid tõendusi. Ega kohtumõistja  läbinägija ei ole; ainult selgeks tehtud süidlast wõib ta karistuse alla tõmmata, aga mitte seda, kes oma ligimestele ülekohut tehes ikka seadust  on osanud silmas pidada. Tahaksite aga Teie oma kätt tema wastu tõsta, siis langeksite kohe seaduse kätte ja haawaksite iseennast, ilma et temal wigagi oleks. Ja kas Teie mitte iseenese ja oma laste peale sugugi enam ei mõtle? Läheksite Teie sarnase teo juures kimpu, siis olete oma auu ja südame rahu kaotanud ja Teie waeste õnnetumate laste käest oleks wiimne tugi, nende isa, wõetud! Ärge ennast oma mihast mitte pimedaks teha ja wedada laske, Jaarits. Unustage see asjatu mõte ja elage oma lastele!" noomiwad sõnad näitasiwad koledat wõitlust õnnetuma mehe hingesse sünnitanud olewat. „Minu lapsed!" tungis nuutsuw heal tema suust ja õnnetult sasis ta oma wärisewate kätega oma halla juukseid. „Jah, mu waestel lastel ei oleks siis mitte enam isa. Aga kas ta siis ilma piab jääma, suutumas ilma selle eest, et ta mu õnnetuma  naese enneaegu surma on saatnud?" „Laske tema sisemine kohtumõistja tema ülekohut  karistada!" ütles Bergheim tõsiselt. „Ja kui ta oma himude ja tigeduse hullustuses selle heale on eluks ajaks mõistnud ära lämatada, surmatunnil  saab ta seda waljumine tema üle kaebama. Warju kate, millega ta oma südame healt on mõistnud  maha suruda, saab siis langema ja müristusega saab ta siis kõike ülekohut ja süidi, mis ta oma hinge peale on ladunud, tundma. Kui see ka kül nagu inimlik oleks, süidlasele kõik kätte maksta ja hüida: ..Silm silma ja hammas hammast wastu!" siiski toob aga andeks andmine, puhas, tõsine andeks andmine, meile jumalust lähemale!" Selle kõigutamata igawese tõsiduse aimamine, mis noore preestri sõnadest tema sisse tekkis, tegi korraga mõjuwat tööd õnnetuma hinge sees. ..Mina ei tasu talle mitte kätte; sähke selle peale mu käsi, õpetaja härra," ütles ta liigutatult aga kindlalt. Sttdamlise rõõmuga wõttis Bergheim pakutud käe wastu. „See kindel otsus toob Teile ja Teie lastele õnnistust," ütles ta rõõmsalt; „ärge ka nüid enam pikemalt wastu pange, waid wõtke minu antud abi wastu. Seda wõite Teie julgeste teha, sest minu käsi on kõigist ülekohtust puhas ja selle weikse anniga ei taha ma mingit ülekohut lepitada, kül aga Teile tehtud ülekohut osaltki meelest ära ajada." Selle juures pistis ta raha tema peosse. Jaarits wõttis selle wastu ja tahtis tänada, Bergheim aga ütles: „Teie ei ole mulle mingit tänu mõlgu, Jaarits. Kui Teie mulle aga head meelt teha tahate, siis Teie teate juba, mis Teil teha ja tegemata jätta tuleb. Waigistage oma walu oma laste pärast!" Nende sõnadega jättis ta Jaarits'at ja lapsi, kes tänades tema kätele suud andsiwad, Jumalaga ja hakas minema. Kodu minnes juhtus tee peal vr. Stromer Bergheimile wastu, kui ta parajaste wabrikust tuli. „Tuhat ja tuline," hüidis wa paks tohter juba kaugelt suure rõõmuga Bergheimile wastu; „see on jo päratu kena naisterahwas, see proua Eliise Stein. Kui ma kakskümment aastat noorem oleksin, ega ütelda ei wõi, et ma tema wõrku siis ei langeks.