Et rügiwalitsus oma tahtmisi riigipäewal mitte enam ei uuendanud, nagu seda esimese paragrahwi tagasilükkamise  järele wõiS oodata, pidi asi täitsa läbiräägitud  saama, mis ka sell wiisil sündis, et paragrahw paragrahwi järele tagasi lükati. Belgiamaal on senatis ja rahwa saadikute jauskonnas uusi walitusi ja muudatust ette wõetud, kus juures wabameelelised kmklaste üle täieste wõitu saiwad. Kõigest kiriklaste waStupanekust hoolimata, ei ole wabameeleliste healtepaljus mõlemates jauskondades  mitte üksi sekssamaks jäeinch, waid ka suurendatud  saanud. Belgia oli ammu juba kõiges õhtupoolses  Euroopas kiriklastele kindlaks pesapaigaks, mispärast  wabameelellste wõidul seal nüüd seda suurem tähendus on. Prantsusemaal on rahwa wolikogu kohtunikude  walitsemise ja ametisse seadmise üle nõuu pidanud  ja wana seaduse, misläbi kohtunikud, kes kord selle ametisse oliwad heitnud, künni oma surmani seks pidiwad jäema, tühjaks mõistnud ja ära kautanud. Itaalias on Garibaldi matusepühitsemine ja surnu auuks käsile wõetud tallitused ja toimetused terwe nädala kestnud. Rahwa kurbdus ja leinamine oma wabastaja ja kuulsa poja surma üle, on üle- Adme; isegj kiriklasid ei julgenud selle wgsta awalLkult  rääkida. Mõned sarnased katsed musta partei poolt äritasiwad rahwast nii wihale, et kiriklased hirmuga  oma suud pidiwad kinni sulguma. lirimaal on asjad wiimasel ajal nii kirjuks läinud, et lepingu peale, mis mõlemate parteide wahel taheti korda saata, enam pole mõteldagi. Hiljuti on ühe suure poliitika mässamise plaani jälgile saadud, mille otstarbe, kuida kuulda, kõige lirimaa walitsuse tähtsamate liikmete ärahukkamine peab olema. Ameerikast  olewat suur hulk abimehi juure tulnud, kes mässajat parteid rahaga tahtwat aidata, millest wiimasel  ajal nappus käes olnud. Ühtlasi tehakse ka maaühenduse seaduse kallal tubliste tööd. Egiptuses on segadus wäga kardetawaks läinud.  Mässamisest Aleksandria linnas tulewad ikka uued teadused. Tapluses langenud Eürooplaste hulk olewat 115. Kui palju pärisrahwast surma on saanud,  ei ole weel teada. Ühe wäljamaa ajalehe sõnumisaatja  kirjutab selle üle ühe pealmaata ja jutustuse järele järgmisel wiisil: „Tapmine ja riisumine oli hirmus. Eürooplaste l löödi pääd Wksta uulitsa kiwa puruks. Mitmed saiwad nii jäledal kombel piinatud ja surmatud, et kellegi sulg seda ei suuda üles rääkida." ÜkS teine pealtnägija räägib kolme Eurooplase tapmise üle ka sarnase! wiisil: „Eürooplastel pekseti pääd niikaua  wasta kiwa, künni surnud oliwad ja siis riisuti surnukehad riietest paljaks. Ühe Inglis ajalehe kirjasaatja  teab uue segaduse üle Aleksandrias! jutustada: Hirm ja ehmatus oli Eürooplaste seas suur. Korraga kuuldi igal pool hüüdmist, et Araablased Eürooplaste kallale tahtwat tungida. Majade uksed pandi kinni ja inimesed pugestwad warjule. Ja tõeste oli ehmatuseks asja küll. Weike tüli, mis mõne Eürooplase ja Araablase wahel uulitsal oli tõusnud, oleks peagi suuremat mässamist ja tapmist wõinud sünnitada. Õnneks tüliwad Egiptuse soldatide salgud appi ja lämmatasiwad tüli weel õigel ajal ära, enne kui seeläbi  suurem õnnetus oleks tulnud. Ei jõua Inglise ja Prantsuse walitsused segadusi Aleksandrias mitte selgitada, siis wõiwad asjad Egiptuses niisama kirjuks minna kui lirimaal. Omalt maalt. Wiliandis. Wiliandi Eesti Põllumeeste Seltsi Aprillil peetud koosoleku protokollist 1-882. 2. Koolmeister M. pidas kadunud ja unustamata  presitendi üle mõnusa kõne, kus ta nimelt ütles et üks neist kõige heledamaist Eesti taewa tähtedest kustunud on. Kodumaa kõige tugewam tamm on närtsinud. Meie oleme selle, ära kaotanud, kes meid mõtlema õpetas, siis meid mõistusega põlluharimisele juhatas; kes meis Eesti waimu äratas ja ülendas, ning igapidi truuikS, sõnakuulelikuks ja mõistlikuks Riigi alamaks püüdis kaswatada; tema'p oli see, keS meile elawalt meie palawaste armastatud, nüüd Jumalas hingama Majesteedi head teud ja püüdmised alama rahwa elukorra parandamiseks meele tuletas, ära seletas ja silmade ette kujutas ja meid seeläbi kõige kõwema kütkedega, armastuse, auklstamise ja tänuliku meelega, jäävamalt wägewa Weneriigi auujärje  külge köitis; see mees on meist lahkunud. Töine rääkija tuletas jälle kadunud presitendi luuletatud  laulu meele, mis nõnda algab: „Mul isa lapse põlweS rääkis" ja siis nende sõnadega lõpeb: „Rüüd magab isa MAhlgS, ja meheks tõusnud ma, Ei enam kurbtus-keelel ei taha kaebada." Rääkija ütles, et selle laulu järele peame ka meie nüüd ütlema: „Meie õpetaja ja isa on nüüd mullas, aga meie oleme ka tema kaswamise läbi juba ise meheks tõusnud, sellepärast ei pea meie ka mitte Aksi kurbtus-keelel kaebama, waid peame isa asemele gStuma ja kindlal waimul tööd tegema: isa waim olgu meile nüüd juhatajaks, tema waim hingagu täieste meie peal!" 5. Preester Rajewskp rääkis talupoegade laenukassa  üle, mis Põllumeeste Selts suureks põllumeeste kasuks wõiks asutada. Rääkija tuletas nimelt meelde, kuidas talupojad oma raha wöiwad küll laenu peale anda pankadesse panda ja kaupmeeste kätte kanda, aga ise ei saa nad häda ajas kustkiltki. Pealegi niisugusest  laenu peale antud rahast on kerge praegusel ajal ilma jääda, sest et talupojal selle üle mingitsugust  teadust ei ole, kuidas selle ehk töise panga wõi kaupmehe asjadega lugu ou. Aga kui Põllumeeste SeltS laenu-kassa asutab, see on siis niisugune, et talupoeg raha igal ajal sinna anda ehk sealt saada wöib, ja mis weel kõige ülem asi, on see, et iga laenu peale andja teab, kuidas on. Selts lubas edespidi selle asja Ale tõinekard pikemalt nõu pidada. 7. Preester Teppaks rääkis, mis õle katustega tuleb Lehja, et tuli mitte nõnda kergeste nende külgi ei hakka. Wenemaal olla nimelt järgmine nõuu üles leitud: katukse õlgi tuleb tegemist sawi leeme sisse kaSta. Sell wiisil minna õled hästi littu ja katus kuiwada nõnda kõmaks, et ta sugugi põleda ei wov! Ka weel teine kergem-nõuu olla: kaks jagu sawi, üks jagu hästi haudunud sõnikut ja üks jagu liiwa tehtawat  weega wedelikuks, ja selle wedelikuga walatawat fiis katus üle. Sellest kumab siis kooruke katukse peale. A. Grenzstein kirjutab omas Olewiku 23. numriS Eesti ajalehtede ühendusest ja lubab kõige Eesti meelsete ajalehtedega käsi käes käia. Kui meie rahwa endised tigedamad waenlased, nagu Grenzstein, ' kes mullu kõik Sakala tükid, mis rahwa kasu eest wõideldes meie lehes oliwad awaldatud, tühjaks püü-- dis teha ja äraanda, ja ka meie Eesti saadikutegi märgukirja wasta Baltlaste poolest kes teab kui mitu legiooni wastu-punktisi ähwardas saata: Kui need mehed nüüd teisiti mõtlepad, siis on see asi tõeste suure tähelepanemise MäH. A. Grenzstein aga on oma lehega tõeste nüüd rahwa poliitika meelt näidanud  käia tahtwat, ja sellepärast lõpeb, kui Olewik rahwameeleliselt teelt tagasi ei astu, Sakala ja A. Grenzsteini  wahel wastastikku poliitika waidlemine ja wõitlemine  ära, nagu see juba Eesti Postimehe ja Sakala wahelt tänawu uue aaSta algusel ära kadus. Kõnekäänude  asjalikku õiendust saab meil siiski ehk wahel olema, sest et Grenzstein oma „Olewikuga" natuke kisawal toonil sõnu tarwitab, mis iseenese kiitusega helisewad. Kui see ka „O!ewikust" kaob, siis on wistist  täieline ühismeel ka kodustes ja asjalikus pooles wõimalik. Siis wõime meie Otsmikuga tema enese sõnade järele, nagu kõigi töiste Eestimeelsete lehtedega » käsi käes käia, isamaa ilu hoieldes, waenlaste wastu wõideldes. Leiame ühest ajalehest, kas Olewikust ehk kust tahes, tähtsa mõtte, wõtame ka meie ta üles! Meie ei taha tähtsaid mõtteid mitte ainult awaldada, waid ka nende täitmist kätte saada. Ka meie wowime:  Ärgu meie mõtete awaldamine, kui ehk tema tõsidus ka mõnele kibe peaks olema, mitte meie Eesti lehtede wahel ühendust ja ühist meelt wälise wastase kohta rikkugu. Seda nõuab meie praegune aeg õige Lungiwalt. Seda teemad ka Sakslaste ajalehed isekeskis.  Seda soowib terme Eesti rahwas, ja Eesti rahwal on selle kohta nimelt ütlemist, sest rahwas on ise nimelt kõige enam minewal aastal ja tänawu Kirjameeste Seltsis ja muial igas kohas tunnistanud, et ta kisajatest hoolimata oma teed õiguse ja hariduse  poole ühisel meelel edasi astub. Rahwal ei ole nende meestele, kes nüüd oma meelt on pöörnud,  kui nägiwad, et muidu enam neid ei Eesti wend neid wennaks ega isa neid lapseks ei nimetaks, midagi tänu wõlgu. Sest rahwa sundimise waral on nüüd Eesti meelsed lehed kaswanud ja Tallinna Sõber ja RiStirahwa pühapäewa leht üksi endisesse Baltia laagrisse jüenud. C. R. Jakobsonile, kelle põrm nüüd juba mullas hingab, jäeb aga Eesti rahwas,  jäewad Eesti ajalehtede lugejad igaweste tänu wõlgu. Sest see mees käis oma kaastöölistega rahwa soowimise ja Eesti tõsiste püüdmiste järele auusal wõitlemisel nende eesmärkide poole, kuhu nüüd ka tema wastased peawad tulema, tahtku ehk tahtmata. Ja et see lugu ka „Olewikuga" nõnda on, ning et meie õpetatud meeste wahel jälle ühine isamaa poliitika  tegewus, Weneriigi ja rahwa kasu püüdmine ülem sihtmõte on, see on, nagu meie ju hakatuses ütlesime, wäga suur ja tähtsa asi: Meie rahwast ei saa keegi enam senna poole awateleda wõima, kuhu need enne silmitsesiwad, keS meie eneste seast C. R. Jakobson': wasta wõitlesiwad ja tema kasulikku töösi kõigesuguse jesuiit: kiusamisega takistada püüdsiwad. Wiliandi MMlt. Pildikene noorerahwa elust maal. Sagedaste räägiwad meie rahwa Vastalised meie noorerahwa elust, ja püiawad luuletuse abil maalitud  piltide näitusel ära seletada, kui ropp ja harimata  ta olla' ning kõige nimetatud paha asjade ees otsaS seisab ikka „öösene ümberhulkumme." Aga et lugu mitte nõnda ei ole, kuidas mõned pajatawad, seda tahan mina siin tõe põhja peal natuke seletada. Mina ei raagi mitte seda, mis ma olen kuulnud ehk kuda ma arwan, waid ma räägin seda, mis ma olen näinud ja kuidaS ma ise olen elanud. Meil on kahte moodi perewanemaid; esimesed walwawad kangeste  noorte inimeste üle, nõnda et need kunagi, iseäranis  weel õhkudel, kodust wälja ei pea saama, waid et nad ikka kodus peawad olema ja ilma mingisuguse seltsieluta, ilma mingisuguse rõõmuta ja lahutuseta maha rõhutud ja wangistatud maimuga oma kaunimat elukewadet ja õitsewamat Siekuud mööda saatyla. Aga -töised wabama meelega perewanemad ei keela oma noortel inimestel kokku-käimist mitte koguniste ära, waid nad tunnewad selgeste, et priius ja seltsilik elu loomulikud asjad on, ja et nad nõnda inimeste waimu sisse on loodud, et inimene ilma nendeta mitte elada ei Või; ja igaüks teab ommeti, et noored inimesed, kes põllutööd teemad, päewa ajal iialgi niipalju aega ei saa, et nad mõnikord suuremas seltsides kokku wõiksiwad  saada, sellepärast peab see ikka õhkudel sündima. Kes seesugust kokku-käimist iialgi oma silmaga ei ole näinud, see wõib küll arwata, et seal muud ei tehta, kui paljalt roppe ja inetumaid tegusid, aga et see arwamine oopis wale on, seda tehku üks näitus tõeks, mis ma oma enese elust räägin: Nädal otsa tegin ma igapäew rasket tööd, ja ei saanud kellegi sõbraga kokku ehk küll shtudel, kui tööst lahti olin ja wälja Suue läksin, siis sagedaste kange igatsus seltsielu  järele minu rindu tõusis, nõnda et ma hea meelega  mõne sõbra juure oleks läinud ja natukesegi aega lõbusat juttu ajanud, aga öö oli nõnda lühikene, et ta enesest mitte ei lubanud niipalju aega ära wiita, sellepärast heitsin siis, kõik lootust laupäewa õhtu peale jättes, igakord puhkama. Noh, see oodetud õhtu (29. Mai) jõudis ka ükskord kätte. Sell päewal olin mina iseäranis rõõmus, sest minu lahke peremees küliS minule palgaks üks wakk linaseemneid hea maa peale maha, keda ma ise rõõmsa lootuse ja palwega mulla sisse kündsin. Kui päewa töö tehtud oli ja õhtu weel soojas  saunas kõik nädala higi ja waew maha wiheldud, siis ei wõinud mind enam keegi kodus kinni pidada, waid ma panin puhtad riided selga, wötsin oma wiiuli kätte, ja läksin kui tuul lustilikult mängides ligidale tuikamasse talusse oma kahte sõpra waatama. Sinna jõudes leidsin sõbrad juba õuest suure kasepuu all istumast  ja mind ootamast, seal teretasime suure rõõmuga  ükstõisi nõnda kui need, kes mitme aasta järele korra kokku on saanud. Kui sea! natukese aega istusime ja nõuu pidasime, kust suuremat seltsi saada, siis kostis korraga ligidalt wainu pealt üks ütlemata armas, lahke ja südamesse tungiw laulu heal meie körwu. Iseenesest ja ilma sündimata meelitas see heal meie jalad käigile,  nõnda et meie peagi lauljate juure jõudsime; need lauljad oliwad kolm tuttawat ilusat neiut, kes halja metsa marjus õitsi tule ümber istusiwad ja hobuste järele waatasiwad ning ööpikudega wõitu oma ilusat laulu healt öö Vaikusesse lasksiwad kõlada. Meld nähes tegiwad neiud esmalt küll natuke kahtlase näu, aga kui meie auupaklikult luba palusime ka nende tule ääre maha istuda ja nende laulust osa wõtta, siis oli kõik kahtlus kadunud ja andsiwad kohe lahkeste luba. Siis istusime  ka meie maha, ajasime esmalt lõbusaste juttu, siis hakkasime laulma, laulsime mitu ilusat isamaa ja õhtu laulu, kahe ja kolme healega. Neiud awaldasiwad aga selle üle kahju, et meid weel wäga wähä oli, nõnda et meie kedagi suuremat mängutegemist ette ei wõinud wõtta; siiski katsusime ka mõned ära, kuS Vähema inimestega läbi arwasime saawat, mis ka ilusti korda läksiwad. Siis mängisin mina ka mõne tantsutükk  ning minu sõbrad tantsisiwad neiudega mõne keeru üle halja muru. Nõnda oli aeg juba seni ära läinud, wni Koidu neitsi juba ammugi Wanataadi tagant selja Amariku kaela oli hakanud ja palamas armastuses suud annud, ja hoidsiwad juba jälle häbelikult ükStõisest eemale, sest suur walge oli wäljas. Nüüd oü aeg koju minema hakata. Laulsime weel mõne hommiku laulu, nõnda kui „Ju kulla kiirel tõuseb päike" ja „Kui kena oled päikene" j. m. m. ja siis jätsime lahked neiud Jumalaga, kes meid weel tänasiwad, et neile seltsiks olime tulnud, ja hakkasime koju poole minema.