Tallinna Sõber AK 21. KeljaS aastakäik Talliiniaõ, U. Lchekm pääwal IBBZ. KltSlditt aealelit Eestirahiiiale >»«! ja liunades. Tuleb Ükskord nadalis walja. Maksab Tallinnas Li»dforS'i päriate trükimajaS: aaStaS 2 rubla, 40 kop. Pool-aaStaS 1 rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetud: aasta? 3 rubla pool>aastas 1 rubla 70 kop. Kuulutused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt s kop. UeMMsW »V»taks» wa«»a, Wk««»i KMs»r»'k AUWaias. WtkkrVUi,N->; ). K,ea«»t, SsnWpv»»» M bt.-.U«t,w s A. I«st. - M««« A. NaÄ»»«»k A. M«Wy. ?aw«S! A. SM«Vna. H. A. Hyko?r§. A««s««S! M. M«W. >- M«l; kuida istäroiu» kuulnmd saab. WaStaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab BaltiMs, kirjad Nivad Ballini (Baltilchxart SMiikorik-IIvMN.) Register : Meie wabadikud ehk popsid. Omaalt maalt! Tallinnast: Senatori käsk ; Nelipühi kased. Dr. Karelli ametipüha. Uus plaanitud maks. ..Wirulane' . Seltside püüdmistest. Wene keel Eestimaa Maapääw. Wargus - Warane teinalegu. Tartost- Eesti Põllumeeste Seltsi saadikud. Näitusest. Uus Aivppijate ühendus. Mustwetelt: Sõprus. Riiast- Maa wolikond. Senator Manaffem. Saaremaalt: Mängukoor. Salakirjad. Liiwi- ja Knuramaalt: Meelesegadused. Pelerburgist: Keisri perelõunast. Uus püha. Kroonimisest. Kokkuhoidmisest, Kohtu otsus. Turjengew. Moskwaft ! Raitus. TulekahM. Shlobmist Tulekahjud. -- VssstlitWift; Tulekahju. Orenburgist: Segased asjad. Valtast: Hooletu mnrtM. MarinpnW: Kurjad jutud. Aoeralt maalt: Saksamaalt. Austria- UngrumaaN. Prantsusmaalt. -- Inglismaali. Itaaliast. -- Eghpiusest. Jutu leht: Suu. kellele aus anda tuleb. Kirja wasiused. Kirik, itadustd. Meie wabadikud ehk popsid. I. KeS wiimasel aeal meie kodumaa aealehta lugenud on, see wõiks ehk arwata, et meie selle kirja peale oleksime kirjutada wõinud ehk kirjutama pidanud: Meie wabadikude  küsimus. ' Meie jätame seda esiteks weel tegema» ta. .Küsimus' nimetakse seespidises ja wäljaspidiseS, weikemas ja suuremas politikas neid asju, mis harjund teel ja iseenesest enam korrale ei weni, waid üht eranõuu ja eraabi tarwitawad, kui nendest mitte üleüldist häda sigima ei pea. Mõnelt poolelt on küll katsutud, meie wabadikude asju wäga hädaliseks tunnistada, küsimuseks üleS puhuda sa eranõuu appi kutsuda, aga meie arwame, et seda rohkem üleüldise politika liikumise pärast, kui wabadikude pärast tehti. Mis nõuu nendel meestel oli, keS nii järsku meie wabadikust laia rahwawainu peale rebisiwad, seda ei ole nemad meile küll lausa suuga jutustanud, waid seda peame meie nende säsistest kirjadest ise wälja kerima, aga üks salanõu oli neil ikka, muidu ei käänaks nemad nüüd niisama järSku kõrwale ja ei puhuks pasunat, mis nende wäge tagafipidi koguma kutsub. Aga jätame erakondlaste falanõuud sel korral arutamata ja räägime wabadikudest, kuida muidugi juba ammu teha tahtsime. Tähelepanemist ja hoolekandmist tarwitawad meie wabadikude  asjad ikka, kui nendest mitte oma! aeal üks .küsimus'  sigima ei pea, ja seda ei ole tarwis. Kui õpetatud mehed ühe aSja üle kirjutawad, siis seletawad nemad esiteks aSja ennast ära. Katsume meie ka õpetatud meeste kombel kirjutada ja küsime hakatuseks: Mis ja kes on wabadikud? Hakkame nimest peale, ehk aitab see meid natuke jälile. Nimi ,wabadik' ei näita tänasel pääwal sugugi enam nime kandja kohaline olema. Wabadik, see waene meeS on sagedast nii wäga igaühe lükata ja tõugata, et üksi pilkajad teda ,wabakS' nimetada wõikflwad. Kust aeast saadik tema seda nime kannab ja kas see enne tema kohalisem oli, selle üle ei anna aearaamatud otsust. Seda peame mõnest märgust arutada katsuma. Kas meie aga seda arutust kui waidlemata tõtt turule kanda tohime, seda ei wsi täie julgusega kinnitada. Katsugu teised meie kirja läbi ja parandagu asjalikult asjalikust puudusi ja wigadufi. Wabadiku Saksakeeli nimi on ,Lostreiber.' See tähendab umbes üht meest, kes ilma kindla ametita, elupaigata  ja seltsiliku sidemeta oma elupäiwi edasi ajab. Kui meie sellest aga arwata tahaksime, et meie wabadikude seisuslikud efiwanemad otsekohe hulgused oliwad, siis teeksime neile ehk ülekohut. Nii puuduslised meie kodumaa aealou raamatud ka on, nii palju teame meie ikka, et sel aeal, kui Saksa ritred Ristiusu wäljalautajate kaitsemiseks seia tuliwad ja maad oma alla sundisiwad, et sel aeal hakatuses mitte kõik maarahwaS pärispõlwe alla ei langend. Kes Ristiusku  waSta wõtfiwad ja selleS kindlaks jäiwad. nende wabadus jäi puudutamata. KeS wasta wõetud Ristiusust taganefiwad, need langefiwad sundmuse alla, mis niikaua kestama pidi, kui rahwa kõikuw meel kestis. Kas see Ristiusu wäljalautamise wiis just õige oli, seda et taha meie mitte kinnitada. Kui see aga mitte õige ei olnud, fiiS ei taha ega tohi meie selle üle siin kohut mõista. See oli nüüd kord selle aea wnS ja inimene ei ole mitte üksi oma maa kodanik, waid tema on ka oma aea kodanik. Meil ei ole õigust inimese käest pärida, et tema ühe elu» wiifi järel elama peaks, mida tema ega teised tema aeg sed inimesed ei tunne. WabakS jäänud rahwaS hoidis ennast edaSpidi oma uue usuwendade poole ja wöttles nendega üheS ustmata rahwa waSta. Sel aeal ei tuntud ega tehtud rahvuslikku wahet; sel aeal ei tehtud fiiS ka wahel SakSlaSte ja Eestlaste wahel, maid üksi Ristirahva ja Paganarahwa wahel. Usk wcnnaStas sel aeal, mitte aga suguwm. -- Wanal aeal ja keskaeal oliwad kõik need sseamehed kes wabad oliwad ; nenda oli afl ka siin. Tähtsamad mehed waba maarahwa keski st saiwad Saksa rikete sekka üle? wõetud, õppifiwad nende keelt ja sulailmad nendega kakku. Suurem hukk wabast maarahwa st jäi muidugi lihtlabaseks sõeamehekS. Wõitlemised ja sõead, ustmata maarahwa waSta ja wägewate naabrite waSta jäiwad alaliseks. Piiskopid ja Rittreseltst ülemad palkastwad Saksamaalt sõeamehi korraliseks palgaliseks. Waba maarahwas wsiiles  nende tvrwas, oma tahtmist mööda, ilma kindla fidemeta.  Meie mäletame üheS wanaS kodumaa aearaamatuS lugenud olema, kuida ükSki wäepealik nii ja nii palju meeStega (Mannen), see on palgawd sseameestega ja nii ja nii palju .wabadikudega" (LoStreiber), see on priitahtliku maarahvaga vaenlase waSta läks. Hiljemini oleme meie seda lauset küll otsinud, et ole seda aga Mi, ne weel leidnud. WaStapanijate waStapanemisid saiwad aegamööda lämmatatud, maarahwas heitis RtStiuSku ja jäi lindlaks, Sõead naabrite waSta keStasiwad aga edafl ja nendest wõtfiwad üksi wabakS jäänud maarahwas osa, kuna teised maatööle ehk põllutööle hakkasirvad. SõeameeSte üleöpi. damine pidi muidugi Põllumeeste käest tulema, sest sõeameeStel  ei olnud aega tööd teha, ja kui neil aega oli, fiiS oliwad nemad tööst wõeru katud ja töö oli nende meelest halwaks läinud. Põllumehed langestwad keskaeal läbi kõige Euroopa päriSpolwe fisse; uenda ka flin. Põllumehed pidiwad tegu tegema nende möisade peal, mis keskaea kombe järel riltretele antud ehk .laenatud" oliwad. Põllumehed pidiwad maksust makSma ja koormaid kandma ehk .taluma". Sedawiifi figistwad fiin kaks seisust: wabadikude seisus ja talu rahwa seisus. Muidugi oli waba rahwa ehk wabadikude seisus hakatuses esimene ehk ülem seisuS. Aead muutfiwad ennast ja asjad muulsiwad ennast. Rittreselts langes ja lagunes ja meie kodumaa langes muist Poolariigi, muist Rootfiriigi külge. Neil riikidel oliwad oma enese sõeawäed. Meie kodumaa rahwast ei usaldanud nemad ega tarwitanud nemad. Sellega oli fiiS ka kodumaa .wabadikude" tähtsus kadunud, nii palju sellest ehk weel Rittreselst wiimasel aeal üle jäänud oli. Talurahwa kätte oliwad aga wahe aeal kõik põllumehekohad  langenud. Wabadikud ei leidnud põllubarimlseks maad ja pinda, ehk nemad oliwad ka põllutööst ja tööst üleüldse woerutatud. Nendel oli omal endisel tähtsuse aeal sellest küll olnud, kui neil majake oli, milles lühikcSteil  raha aegadel sõeasaagist elada wõistwad. Nüüd elafiwad  nemad seda oma endist .waba" ehk lahtist elu edafi ja tottfiwad ennast kaS jahist ehk muust korrata ja sidemeta teenistusest. Muidugi pidi sedawiifi waesuS nende peale tulema. Nemad pidiwad häda aeal mõiSntkude juureS ehk ka talurahwa juures abi otsima. Kes aga teise juures abi otsib, selle wabadus seisab nõdra jalge peal, kui see Vabadus  ka kümne tunnistuSkirja läbi kinnitatud oleks. Sel aeal ei olnud aga ka mitte kirjutatud tunnistusi alama rahwa suguvõsa üle. Ja kui neid ka olnud oleks, siis et oleks neist ühel aeal palju lugu peetud, kuS seadus ise nii nõdra jalge peal seisis, kuS meie kodumaa ühe riigi ja walitsuse alt teise alla weereS. Kui meie kodumaa maarahwa põli aegade käikuS ikka rohkem ja rohkem ihulise päriSpolwe näuulisekS heitis, nimelt pärast suurt Põhjamaa sõda, nälga ja kalku, siis sai küll ka wiimane wahe wabatrahwa ja talurahwa wahel unustatud. Endist harjund wiist mööda nimetati aga ka edaSpidi neid talumeheks, kes korralise kohtade peale asusiwad, tegu tegiwad, maksust makstwad ja koormaid  kandsiwad ehk tMstwad Wabalmehe nime alla jäiwad need, keS endivte wabadikude kombel maata ehk weik, maaga majade» elastwad, keS korralist koha järel määratud tegu ei teinud, ja keS awalikufi maksust ei makSnud, juba ka sellepärast mitte ei maksnud, et neil midagi anda ja maksunõundjatel nende kaest midagi Võtta ei olnud. Meie kodumaa talumehed ei ole iialgi täides thulikkuS päriSpslweS seiSnud, waid nemad on ikka üksi seda tegu teinud ja seda naksu makSnud, mis nende kohtade peale määratud oli. Nemad oliwad ükst koha pärisid ja kohaga ÜheS mõisa ja mõisa omaniku pärisid. Nendanimetatud päribpõive aeast. ehk .orjuse aeast", wida endise aea käredad hukkamõistjad seda utmetawad —on meil mitmed malcdlused za ka rahwalaulud järel. miS tnnniStawad et talumees, päriSpõlwest hoolimata, ikka oma koha peal peremees oli. Näitusiks: .Hans oli wana Hansu poeg, TätS adrameeS ja aidad täiS" j. n. e. Tema oli Peremees ja temal oli oma erawaranduS, ja tema tegu oli tema koha suurusi .adra" järel määratud, IhuteeniStust ei seiSnud tema peal mitte. Teine lugu oli päriõpölwe lõpetuse aeal endise vabadilnga.  Kui ka endine wabadik meie maa pruugi järel seesuguse ihupäriduse all ei elanud, et tema thnifand tema enese eest ihu ehk .hingeraha" (oäpour.) wõtnud oleks, kui tema wäsiaSpidiseS teenistuses seifis, nagu see näituseks  Wmemaa sttvpidiSKS kubermangudes oli; stiSki sai iga .lahtise" inimesi peale üks tegu määratud. Põhjustatud  oli see tegu küll sellega, et ka need maast ja pinnast oma tarvitust. nimelt ilma maksuta ahjukütet saamad.  kellel maad koguni mitte saha ega vikati all ei ole. Aga see tegu oli oma kohta ikka suurcm kui tegu korraliste maakohtade pealt ?a wõiö sedawiifi läuult ihumaksude sekka arvatud saada EndiSlel wabadikndel ei olnud siis wabadnsesi muud üte jäänud, kui paljaS nimi. mille täbeudusist aru ei saadud, kuida selle tähenduse peale ka koguni mitte ei mõteldud Wabatrahwas oli pärisemakS saanud kui talnrabwaS ; esimesed oliwad wiimasekS saanud, nagu seda muidu ka siin ilmas sagedasi näha on. AaStal 18K1 hakati meie kodumaa talurahwa wabadust ette valmistama ja aastal 181 g sai wabaduS Eestimaal, aaõtal 1819 Liiwimaal kuulutatud. Kaubategemine iga koha teureudi üle sai küll kanbakegijate hooleks antud, aastal 16K-1 tehtud vakuraamatud jäiwad aga pruugitavaks  ja nende järel tegi Eestimaal iga wabadik mõisale uädalis kaks päawa jala. kaS temal maad oli ehk mitte. Täuapääwasi aru järel oli see tegu küll õige raSke ja meie võiksime arvata, et ükSki seesugust wabadikukohtasi ei tahtnud. Asi oli aga koguni ja täitsa teisiti. Kuida ka lagajärrl vanSpõlwe aega ehk .orjuse" aega sõimatakse, ja kuida seda ükski heaks kiita ei või ega taha, üht head peah sellest aga siiski tunnistama: Armastuse fide