Tänulik poiss. Saksa keele järele J. L—n. VI. Brütel waatas liigutusega poisi otsa, kes valmis oli tema eest oma elu jätma; ta> tõmmas teda oma rinnale ja musutas teda soojemalt kui sõber sõpra lahkumise tunnil; Rüdeli hakkas rõõmu pärast nutma. „ Armsam sõber," ütles noormees liigutatud, „ma ei wõi tõisiti, kui üksi Sinu nõuu järele teha. Lase ennast täna ööse, kui waenlased tulewad, kartuseta  kinni wõtta, Home saab Sull muidugi raske olema, neid eksitusse viia. Aga Jumal ei jäta meid mitte maha ja tema abiga tahan Sulle ükskord kõik kätte tasuda. On homne päew möödas, siis ei ole enam ühtegi karta. Jumalaga, mu noor sõber  rõõmulikku  jällenägemist andgu Jumal!" Rüdeli istus weel kaua aega pärast Vrütli ära minekut pimedas üksilduses ja nuttis rõõmu pärast. „Seda kätt," ütles ta nuutsudes, paremat kätt südame peale pannes, „seda kätt on see tubli herra Brütel pigistanud ja Sind seal juures omaks sõbraks nimetanud  seda ma ei taha iialgi ära unustada, kui nad mind ka tükideks peakfiwad lõhkuma. Ah, kui ta ära peaseks, fiis tahaksin ma rõõmuga surra." Rüdeli jäi sügawasse mõttesse; omas südames palus ta Jumalat,  et tema nende ettewõtmist korda laseks minna. Juba mitu tundi oli ta koopa suu ees istunud, nagu rebane omas pesas. Külm wali tuul tõi musti pilwesi laiali ajades alt külast kella paukusi, mis praegu kümme lõi, üles koopasse. Ikka ei olnud weel midagi kuulda; juba arwas Rüdeli, et tema kartus ilma asjata olnud. Seal kuulis ta korraga enese kohal kalju peal tasast astumist ja siis püssi plaginat, mille laad natuke liig waljuste kalju pinda puutus. Rüdeli naeris niisuguse ettevaatamatuse üle; kõige vähemat hirmu ei tunnud ta; ta süda oli rahul, kui magaks ta kodu sängis. Uueste kuulis ta jala astumist, aga üsna ligidal. „Nüüd - aeg," mõtles Rüdeli ja kargas välgu kiirusel älja ligida võsasse; sellsamal silmapilgul  r e joon ja kuul vilistas läbi võsa südar likav hädakisa täitis ümbrust ja sundis põg ma jäema. „Appl - ma suren," rögises üks heal. „See on uu ütles Rüdeli hirmuga, „see on tema heal." Mõlemilt wad kütid latri tuledega häda kisa peale ligem. . Rüdeli ei mõtelnud enam Põgenemise  peale, waid ruttas hädalist waatama. Siin lamas metsawaht lume sees, ta rinnust jooksis mustjas  punane were joon alla; sureja kõrwal seisis kommissar,  ennast tühjaks lastud püssi najale tuetades. „Ma nägin kedagit koopast wälja kargawat, aga ma lasksin ilma teadmata ja tahtmata töist, ütles tema waewalt kuuldama healega „ Jumal on siin kohut mõistnud." Ehmatusest wärisewad kütid tahtsirvad metsawahti üles tõsta. „Laske mind," ägas ta, „mull on nüüd küll, wiige mind koju, kodus tahan ma surra." „Jookse poiss," ütles üks kütt hirmust wärisewa poisile, „jookse külasse ja too abi Sinule ei sünni küll midagi paha enam üks töine kohtumõistja on siia wahele tulnud." Metsawaht sai peale pool ööd raamiga koju kantud.  Surres kõneles ta, kommissar olla teadnud, et noor Brütel tema rahawargust tõeks teha wõib ja sellepärast tahtnud ta teda hukka saata. Metsawahile lubanud ta head palka, kui ta temal abiks oleks; raha olla teda kurjale kihutanud. Surma ingel ei annud tale rohkem aega, waid sulgus tema suu igaweseks kinni. „ Sinu teed, oh Jumal, on imelikud aga õiged," ütles waimulik surnu silmi kinni surudes) „ ilmsüütust oled Sa nõrga kae läbi peaflnud ja kurjategijate peale neude eneste läbi kohut mõistnud. Halasta nende peale!" „Amen," ütlestwad ümberseisjad liigutatud ja mõnigi kuri mõte wõis Jumala kohut nähes kaugeneda. Kommissar sai kohtu läbi oma ärateenitud palka. Brütli taga-ajamise peale ei mõtelnud nüüd keegi enam. Oma sõpra häda sees ei unustanud ta õnne päewil mitte ära. Waesele perekonnale andis ta omas elumajas asupaika ja kaswatas Rüdelit ja Mareilet inimesteks,  keda igaüks armastas ja auustas. (Lõpp.) Mõnest meie maa kihwtisest taimest (kaswust). Kirjutanud: J. Kunde r. 11. 4. Surmaputk ehk koolapntk*) maeulstum). See taim on sarik- eh? putkekaswude kvrae) sugukonnast. Tal on sile, haruline, weikeste pitkjoontega wars, mis punaste täpidega nagu weretilkadega  kaetud on. Lehed on mustjas rohelised nagu oseks nad ära kõrwenud. Lehed on kolm kord sulgilised,  lehewarred õõnsad. Tolmukaid on wiis, seemne putkeid kaks. Õitse on walge. See taim õitseb Juuni kuust kuuni Oktobri kuuni ja kaswab 3 7 jalga kõrgeks. Surmaputk kaswab aedade, tee ja madalate põllu kraawide ääres, madalates saarikutes j. n. e. Kui tema lehti õerutakse, siis on neil iseäranis wänge hais. Kõik taimejaud, iseäranis maapealsed, on kihwtised. Apteegis walmistatakse surmaputkest kanget kihwti, kette nimi »Conmium« on. Selle surmaputke kihwti anti wanal ajal neile meestele juua, keda surma mõisteti; nad pidiwad „kihwti karikast jooma," n. n. Kreeka tark Sokrates j. n. e. 5. Mürk (vieuta virosa). Mürk on ka sarikõislaste sugukonnast. Ta on meie maa kõige kihwtisem taim. Wars on sile ja 2 5 jalga kõrge, haruline, seest õõnes, juure poolt walkjas ehk punakas. Juur on koguni jäme ja seest lülide kaupa õõnes. Ühel ja sellel samal taimel on sagedaste mitu jämedat juurt. Õitsme sarikad on kera moodi; õitsme ehk krooni lehed on walged. Mürk kaswab mäda järwede, tiikide, kraamide, oja ja mäda soode ääres. Ta õitseb Juuli ja Augusti kuul. Selle taime juured on juba rahwa seasgi kõigil pool oma kurja omanduste läbi tuttamad. Elajad ja inimesed,  kes neid söömad, surewad ära, kui aegsaste mõjuwat abt ei anta. Temast saadakse kihwti, mille nimi »eieutm« on. Ka on selle taime seemned kihwtised.  Abirohud õnnetuse korral on stin needsamad, mis juba enne nimetasin. 6. Peni-putk ehk kaera-pütsit (uotusu eunttpjum). Seda taime kutsutakse ka ka era-p eeter siliks, sest et ta würtfi ehk keedu peetersiili magu on. Wars on sile, haruline) lehed kaks ehk kolm kord sulgilised. Lehekesed terawate otsadega ja pealt poolt läikiwad. Taim on 2—3 jalga kõrge. Õitsmed walged. Koera peetersil kaswab aias ja põllul aherwarte ümber. 7. Rukiluste, pöörituse hein, hull-luste teillulentulli). Hull-luste on heinakaswude (Aramivaceae) sugukonnast.  Ja on üksik kihwtine hein; kõik töised heinad on kihwtita. See hein kaswab nisu, kaera ja ruki seas. Ta kõrs on ümargune, püsti ja ilma lehteta juure kohal. Pungas seiswad lehed on kokku rullitud. Õitsme peakesed pitkerkused) ka õiesõklad on pitkerkused, juurest karwased ning pitkemad kui õitsmed ja okastega. Lehed on pealt poolt karedad. Peakeses on 6—B kollakas-rohelist õitset. Pitkus 3—4 jalga. Õitseb Juuni ja Juuli kuus. Tema seemned on kihwtised, panewad oksele ja liikmed wärisema ning teewad silmad kirjuks. Õllele annawad nad jvowastawa  omanduse. „Luste leiwast" räägiwad weel nüüdgi mõned wanemad inimesed. Luste jahu olla ilus kollane olnud, nagu „mesi leib." Sellest jahust tehtud  mõnikord karaskit, mis küll heasti maitsenud, aga kõhus olnud tal sarwed peas. Sööja tuigerdanud siis nagu purjus inimene ja ei wõinud otsekohe millalgi  sinna poole minna, kuhu ta tahtnud) wõtnud ta ette aida poole minna, siis wedanud jalad wägisi lauda ehk kapsta aia poole. Luste seeme wõib mitu aastat mulla süles seista, ilma et ta oma idanemise jõuu ära kautaks. Mõnel märjal suwel tulla neid siis nii otsata hulk mulla Pinnast wälja, et rahwa jmt sest juba sündinud, mille järele wili end mõnel aastal süsteteks muuta ehk nendeks nõiutud saada. 8. Nasin, näsiniin, naesteniin ehk kiiwits (äspkne me^ereum). Seda taime kutsutakse näsakaswuks leaeeae). See taim õitseb juba Märtsi ja Aprilli kuus; õitsmed tulewad ennem wälja kui lehed. Ta Putk - pütsik on õõnes ja lülilise warrega taim. Penipütsik, pärispütsik:c. on põõsaskasw; koor on hall ja käsnaline. Wars 2 —4 jalga kõrge. Oitsmed on lõhelised, punased  ehk lillad, magusa haisuga; marjad on punased; lehed terawad ja lühikese hõlmlise warrega. Nafin kaswab metsas, nii hästi kuiwematel kui ka niiskematel kohtadel. Ta on üks meie kõige kangematest kihwtiseist  taimedest; köit taime jaud on kihwtised, tombakud kohe rakud naha peale. Seemnetest saab kihwtist õli, mida niisamuti kui tema koort hobustele ja weistele naritse panemiseks (Haarseil) tarwitatakse. Oksad ja lehed wärwiwad kollaseks ehk pruuniks. Marjadest saab punast maalmeistri wärwi. 9. Surmasibul (eulellicum auetuwvsle). Surmasibulal on noatera moodi nüri otsadega lehed. Ta ajab sügisel lühikese õiswarre wälja, kelle otsaS üks ehk kaks punast õitsmet kaswawad. Sibul on mulla sees. Talweks jääwad lehed maa põue, tulewad alles töisel kewadel ühes seemnekapslitega, mis mullas paisunud, wälja. Wili saab siis Juni kuus walmis. Kaswab niiskete wainude peal. See taim on wäga kihwtine. Teda ei leita meie maalt mitte palju. Kambja kihelkonnas kaswada ta kõige rohkem, kuhu ta Leedumaalt wist juhtumise korral seemnete läbi jõudnud. Lõuna Saksamaalt on neid mõnikord peale heinaniitmist tuhandate ja tuhandate kaupa leida. Ka Rakwere linna lähedalt olen ma ise mitu korda seda taime leidnud. Kuuramaal leitakse  teda wäga sagedaste. Kui seda taime joodawa wiina sees leutatakse, siis olla see wedelik hambawalu waStu hea. Ei wõi ma seda kiita ega laita. Kes katsub, ärgu wedeliku mitte ära ja lasku järele waadata, kas suunaht terwe on, et taime kihwt mitte haawa kohale kahju ei teeks. Surmasibula kihwti kutsutakse »eoleliiew«. 10. Mets-salat ehk kihwti ohak (laetuea Zeareola). Mets-salat on kõrwõislaste jeoiupoÄtae) sugukonnast;  leitakse arwa meie maalt teede äärest ja muda hunikutelt. Õitseb Juuli kuust Augusti kuuni. WarS 2—3 jalga kõrge, püsti, haruline, alt poolt okkaline, ülemalt sile, pärust õõnes. Lehed munamoodi ümargused,  noole sarnase sõlega. Leheroots karwane, leheäär  hambuline ehk loogeline. Kollased õitsmed kuhja taulises pvöruösas. Sellel taimel on halb hais, tema sees on kange, mõru ja põletama mauga piimawedelik. Temast saadawat kangel rohtu, kutsutakse „laetueill". 11. Sõrmkübar säiKitaüs Araüäiklora ja ä. purpurea ) Mõlemad taimed kaswawad kui ilukaswud meie aedades. Esimest leitakse sagedamine metsast kui töist. Töisel jaul on ilusad suured punased õitsmed, mis kui rippuwad sõrmkübarad wälja näewad. Mõlemates on kanget kihwti ja arsti rohtu leida. Meie wäga kihwtiseist aialilledest on weel nimetada:  Raudkübar (aeoniwm kollaste öitsmetega; Tuulekübar (aeonitum nupMus), siniste õitsmetega, enamiste igas aias leida. 12. Kärbse seen muBearillB). Kärblase seen on igal mehel juba tuttaw, sellepärast  ei ole meil tarwis teda fiin iseäranis laitma ehk kiitma hakata. Teda loetakse looduse õpetuses kaapseente seltsi. Kaswab 5—7 tolli kõrguseks; punase, walgetäpilise selja ja walge, õõnes warrega. Noorespõlwes  on ta kera nägu ja koüakaspunane. Kaswab enamiste lehtmetsades. Kui teda, peenikeseks, lõigatud, piima sees leutakse, siis on ta kärbsetele surmaks. 13. Seinaseen ehk „wamm" (weruliuB laer^manB). Seinaseen on kui nahatükk puu-palgi küljes; mõnikord on ta mitu jalga pitk ja lai. Ta on lihane, roostekarwa kollane, alt poolt nagu samet, natuke lilla karma, wiltis wälksa äärega. Esiotsa on ta hallituse  moodi, pärast poole on paljalt äär weel narmline  ja hallituse moodi. Seene kehast tilgub mesist leent wälja, kellest jälle uued seened sünniwad. Mõnes majas sövb see seen seinad nii moodi ära, et nad maha langemad. Tema hais peab inimese terwisele (Hufeland'i  arwamise järele) mäga kahjulik olema. Ta kaub ära, kui teda weega medelaks tehtud witerjoli õliga kastetakse. Sigineda ei wõi ta aga mitte, kui puud ja palgid ehituse juures asfaltiga ära määritakse ehk ehitusmaterjal ülepea soolamedeliku ehk lubja leenega  täis joodetakse impragneeritakse). 14. Küüsida ehk näljaiwa (Leeale earimtum). Seda käsmu kutsutakse ka: soehammas, ema-, härja- ehk mustida, ruki küüs, nälgwili, „S a k a l a" 14. 188».