Nende Eestlaste talulise jökonomia) järje pääle waadates peame tunnistama, et se e hä ä l ko rr al on. Kes wähagi enese eest hoolt kannab, sell Pole midagi wiga, Kudas on aga kombelik kord jn . waümcharidus kub. (s?stln,S:e seas^. Paraku ei wõi ma Pet. kub. Eestlaste kombelikust korrast ja «vaimuharidusest sedasama  tunnistada, mida ma nende talulisest  käekäigist ütlesin. Kombeliku korra poolest on Eestlasi kaugel nendest taga, kelle keskel nad elawad, see on Wenelaste ja Soomlasteluga.P et. kub. Eestlasteeluwiiside üle on otsata palju kaebata. Kudas teada, rändawad sagedasti just niisugused kodumaalt  «välja, kel teiste inimeste seas elades kombelik elujärg hääle läbisaamisele takistust  teeb. Ma ütlen sagedasti, sest ülekohus  oleks, kui ma kõiki Pet. kub. 'Eestlasi  pahade elukombetega inimesteks tunnistaksin.  Wäljarändauud «vendadesees on häidgi  inimest, aga paha ometi rohkeni kui hääd. Need siis, kell kodumaa jalgade all palamaks  läks, need tuliwad Pet. kub. uut töö .põldu otsiina. Ja nad leidsiumd. Nad tõiwad pahad kombed kodumaalt kaasa ja siin wõõraste hukstas elades lagunesiivad Pahad kombed ühe hiljem nimetatama põhjuse Pärast «veel õige laiali. Nimelt lautasiwad Eestlased o.ma sisscrändamisel  wa rguse laiali. Enamasti igal pool, kuhu need ilmusiivad, tekkis «vargus  päcmakorrale. Enne Eestlaste tulekut oli «vargus Pet. kub. kaunis aruldaue, aga nüüd ei kuule sa muud kui Margust, hobusewargust  ja mis kõige warguste nimed on. Otsegu külgehakkaw tõbi on «vargus nüüd maad wõtuud. (Järg tuleb.) „Mina käisin täna oma isa juures; ta Ütles, et ma tema sugule häbiks olewat. Mina ei taha aga mitte ühe isa poeg olla, kellel minust häbi on!" „Jah, jah. Teie isa on hirmus inimene! Temale on kõik hääd inimesed häbiks! Tema  põlgab oma ainsa poja ära, tema salgas  oma tütre ära - oma tütre salgas tema ära! . . . tütre Elli! Jumal nuhtleb? aga niisugust isa? sest ta on nuhtlust teeninud, hirmsat nuhtlust!" Mölder rääkis erutult, ta nägu punetas,  hää! oli ühetooniline wali ja tcraw. Nüüd oli ühe ütelnsega te na saladus awalik,  Elli o!i baron Albert von Liudowi tütar,  Oskari õde. Oskar kahwatas, ta arwas isa Martini meeled wiimasle erutuste läbi segaseks olewat  jäänud. ~Jsa Martini" hüüdis ta kohkunult „minu isa on oma tütre ära salganud? Elli on tema tütar, õiAisega minu õde? On see wõimalik? Räägite Teie tõtt?!" „Jkka tõtt! Elli on Teie õde! Tema isa on teda ära salganud; ka Teid on ta ära põlganud. Olge minu poeg, niisama, kui Elli mu tütar on!" „Olge minu poeg, niisama kui Elli mu tütar on" kõlas baroni südames wasta. Äkiline puna lendas üle ta kahwatanud näo, ta huuled tuksusiwad kramplikult. „Ou sind su isa tõesti ära põlganud?"  sosistas  hä/il ta südames, aga teisel silmapilgul sosiZkas seesama hääl- „Tema on oma tütre ara põlganud, sellest on küllalt! Ka .ei ole ta sind ialgi armastanud I" „Teie olete mulle ikka nagu poeg armas  olnud" lausus mölder. „Ma arwasin  sel korral, kui Teid pahandasin, et Teie oma isa sarnane olete. See arwamine liikus wiimsel ajal mu pääs, ehk ma küll ise uskusin, et ta wale oli. Ma teadsin ka, et ma Teile ülekohut tegin, aga see tuli nii. Tahate Teie mu poeg olla? Aga mis ma räägin I Ei, ei, ei, Teie baron —" „Jsa Martin! Mu isal" hüüdis baron ja mölder ja hoidis teisel silmapilgul esimest korda poega oma rinna wastn, , Waiküs kestis kaua. > > , „Mul on nüüd kohus, Teile pikemalt kõik ära seletada" ütles wiimaks Martin „kui Teie wahest mitte liig wäsinud ei ole." „Ei sugugi! Palun rääkige!" „Minu rääkimine on üks walns mälestus!  Ala oliu juba Teie manana juures teener, pärast Teie isa juures. Alul oli üks tütar, mõni aasta noorem, kui lootus, sest mu abikaasa suri warsti pärast tema sündimist. ' Ma kaswatasin teda armastuses  ja õrnuses, olin talle isaks ja emaks. „Teie wanaisa suri; Teie isa läks pääle tema surma reisima, kus ta käis, seda ma pärast mitte wõimalik oma tütart waatamo minna, kes sel ajal Riias ühes rikkas perekonnas  koolipreiliks oli. „Ligi aasta pärast tuli baron Albert reisilt  tagasi, ja heitis warsti abielusse. Ala tahtsin Riiga oma tütart waatama minna, aga baron ei lubanud kirjutas mu tütar, et ta Riiast ära olla läinud. Ala olin tema Pärast mures ja tahtsin temale kirjutada, et ta kodu tuleks; ta ei andnud mulle aga oma elukohta teada, ütles ennast sakstega ühes reisiwat, mida ma tema kirjade  järele ka uskusin, sest need oliwad wahel  Saksa maal, wahel Poola maal ehk Riias kirjutatud. Wnmnks ei saanud ma ligi kahel aastal temast midagi teatust ega kirja. „Ma olin waga kurw, arwasin teda surnud  olewat, ehk mõne muu õnnetuse ohwriks  saanud; mu pää läks halliks mure pärast.  Ammugi oleks ma teda otsima läi- ma, muidu oleks ia ju seda teatanud. „Omtt! wiimaks, kolm aastad oli siis juba baroni pulmadest mööda sain ma oma rüire käest jälle ühe kirja; ta olli jälle Riias. Ta kiri oli segane ja imelik, siisgi rõõmustas ta mind otsata, sest ma teadsin nüüd, et mu tütar weel elas. Ma kirjutasin  talle kohe, saatsin ühtlasi ka raha ja käitstn tal ruttu kodu tulla. .Siisgi läks we.l ligi kais aastat mööda, enne kui ta tull. lllladaudas eunnst nii ja teisiti, küsis ulme ja taist tühja asja; wiimases kirjas kogunisti, kas baron tõesti abielus on." Marun pidas wahet, tõmbas enesel kaega vilkal? üle näo ja silmade, pühkis wist salaja  vtsaraid silmist. Baron wahtis enese eite ta kuulas teraselt möldri jutustust, kes jälle cdast rääkis. „Sec oli iidel «vihmasel sügisesel päe. mai, kui üks porine kahe hobuse post-wanger  Walista baroui trepi ees kinni pidas. Dea ruunsin harjunud wiisil wõõrastcle irasiu. Asis nnain ma aga trepist alla rntaus talgi ei wõi ma seda pilku unustada  minu tütar tuli wankrist wälja; la nägu oli kahwatanud ja kõhnaks jäänud, me ci olnud enam minu Sitsew tütar!' Wae-vakt wöisin ma teda «veel tunda. Süles  kandis ta ühte wäikest tütarlast; ma ehmatasin enam kui rõõmustasin ja wajusin nõrgalt irepi istute pääle. „Papa!" ütles ta „kas Sa Pead mind meel omaks tütreks?!" Oh, missugusel  Käälel rääkis ta neid sõnu. Ma ei jõudnud mitte ulessc tõusta mõlemad käed sirutasin ma talle wastu. Ta ulatas lapse minu poole ja ütles ei, ta sosistas paljalt- „Minu tütar!" „Mu lürar!" wöisin ma waewalt ütelda „miks Sa nii tuled!" ..Mina tulin Sutte näitama, kes Sinu tütre on ära häwitauud," ütles ta murtult. Sääl tuli baron, ukse pääle. Minu tütar läks temale last süles hoides wastu. „Petja!" hüüdis ta südamesse lõikama!  häälel baronile „mina tulen Sinult  oma õigust ja auu, mida Sa jalgade alla tallasid mina tulen neid Sinult nõudma!" Baron taganes kohkunult tagasi, minu tütar läks talle järele, mina läksin ka sisse. „Laural" kogeldas baron. slstina mõistsin silmapilk, mis nende wahel oli sündinud; nüüd oli mul selae miks baron alati tusaseks sai, kui ma Laurast  jutt» tegin. „Sina oled mind hirmsasti petnud! Sa oled abielus ühe teisega, keda Sa niisama  õnnetuks oled teinud! Häda Sulle!" hüüdis Laura baronile. Laps hakkas tema süles nutma, ma wötsin teda oma sülle, ta sirutas oma wäikesed käekesed minu  kaela ümber ja nimetas mind papaks. Baron oli kui aimatud; ta seisis mait olles ühe paiga pääl rema waitolemine Mistis teda hukka.. Laura pööris ennast minu poole, ja ütles wacwalt kuuldawal häälel- „Jsa! see mees on mulle abielu tõotanud, ta on mulle mitu korda oma armastust oma truuduse  wandega petnud, minu õnne, anu ja ilu riisunud! Mina armastasin teda ja andsin ennast mõtlematult selle õnso tundmuse  kätte, mis minu hukatuseks on saanud! ,?Si« on, tema ja minu tütar ! Sinu tütar I hüidis ta meeletumalt baroni ette astudes. „Mine'l Kasi siit! Mina ei ole Sind ialgi tundnud!" hüüdis baron kahisema häalcga. Tema olek awaldas, et ta maletas. Kaheksas aruanne 25, Juulil 1888 SS, H, i k Puh ja k i helkolinast Suu- Z?! Kooliõpetaja J, Ainson Paistu ki> krabedust küll. , öö. Noorik Kata Leppik Paistu kihelkonna  st Kaarli wallast: 6 wana lau l (poolteist kirjutuspoogirat). Täname «väga. weel tuletvikn põlwcdeie paistab 99. Kooliõpetaja M. Neumann Nissi kihelkonnast Nurme wall ast: 50 ivana kesi näiteid A>nbl a ja siis Nissi kes l epildiks'  läheb läbistiku kaks kirjntuspoognat käsn 100. Koollõpetaja J. SüitsWõnnu kihelkonnast  Kastre wallast: 7. wana (2 kirjutuspoognat)" Jutud on ühtlasi keele-101.  J. Leppik Paistu kihelkonnast  Holstre wallast: 140 wana sõna ja 3 wana laulu. Järg tõutab pea järele tulla. Täname praeguse ja tulemase korjanduse eest. . Näikse, ei ses esimeses korjanduses Tallinna keele lauliku käest saadud? Anus saatja saab tvistist : sest lahkeste aru tegema. 102. Suh ku m-Ka lee st Kaukasia maalt. ! ühe postpoogna wanu sõnu, mis Tartu maalt : pärit. Täname suguwenda, et ka kaugelt maalt meie ühise isamaa töö pääle on mõtelnud. Olgu eeskujuks mitmele omal maal. 103. Neiu Helene Masen Palamuse kihelkonnast:  terwe kirjutuspvogna wana rahwa usku, 10 wana mõistatust ja 12 laulu. Täname,  et lahke saatja ka omas kihelkonnas hakaosawõtjaid  ärataks. Laulud on suuremalt osalt kõik uuema aja salmikud, mis mitte wana wara hulka ei käi. Palamuses saab «vististi ka ivana laulusid olema. Wäga soowitaw on, et neid saaks üles kirjutatud. 104. Kihelkonna kooliõpetaja G. Oiis Puhja ulu° i« m^õ ist atu st (I^- mis nemad hää tahtmisega ette wõtnud, rohket Karl Moks Põltsamaalt kuus postpoognat ärakirjutusi manu st raa matuist  Eesti keele lõunapoolsel murdel. Täname lahket saatjat osawõtmise eest, aga see ärakirjutus  ei kai sugugi wana wara hulka, nii et meie keda mitte pruukida' ei wSi. Ka keelemurre" ei ole Tartu ega Wvru murre, waid segatud keelepruukimine  rohke wigade aruga. Palume auusat saatjat, et ta waewaks mõlaks, el awat keelemurret  rahwa suust näituseks omast sündimise  kihelkonnast üles kirjutada ja kirjutamise materjaliks rahwa suus liikuwaid juttusid ehk mälestusi walida. See kaswataks meie praegust l? allasp o o l i k Wändra kihelkonuast  Lelle wallasti kaks postpoooguat mana 111. J. Pint Estonka külast Samara kuberiV.  H. Sok r a de s Rapla kihelkoneest.  H. Pra u t s Sc t u maa l ti IS3 mõista- Kõiki osawõtjaid ja wacwa nägijaid tänab ja tcrwitab südamest vr. J. Hurt. Politika ringwaatus. Türgi walrtsirse wastus Wene walitsuse  k-rja pääle, milles "talle ta mölamaks  mi s t meelde tuletati, oa nüüd nud/ Selles wastuse kirjas aga tunnistab  Türgi malitsus ennast niaksuwõimetuks. Wiüiijete! aastatel ei olla üksgi asi Türgi maal õnnistanud, lõikusesaagid olnud wähesed, selle juurde tulnud weel mõned looduse jõudude  läbi ära häwitamised, nii et üksikud maakonnad  oma maksusid walitsuscle ära ei ole jõudnud maksa. Üht /asja aga tunnistab  Türgi walitsus oma waStuse-kirjas tõeks, ja see on nimelt see, et Wene walitsuse mõlanõudmine küll õige olewat, Weue walitsus ei tahta aga paljalt selle õiglase tunnistusega mitte rahul olla, waid mõtelda oma wõlanõudinist karedamalt käsile wõtta. Saksa maalt, nimelt Schlesia maakonnast  tulewad jällegi kohutawad sõnumid suure weehäda kohta. Suured wihmasajud on kõik mägstikkude jõed Meega üle kallaste täitnud, nõnda et kõik madalikud wee all seisawad, Häda on suur. Kardetakse weel suuremat weehäda. tulewat, kui 1883 aastal oli. Mõnes kohaslm tuletõrjujad weehädalistele  abi andma?, Palju wiljawäljasid on suur wesi ära wiinud ja häwitanud. Greifeubcrgist teatatakse: „Hirmus suur weeuputus,  Wee seis on kõrgem kui ialgi enne, Kahju on ilma arwamata, Wihma walas kui oawarest järgimööda üheksa tundi maha," Niisama kannatab Põseni maakond kangete wihmasadude ja tormide käes. Sarnane kohutaw sõnum tuleb ka Poola maalt, kus wihma ja rahesajud maakondade kaupa wilja põldusid on ära häwitanud ja käimist» teede pääl takistanud. Ka Schwe i t si maal on suure werhadaga hirmsat wõitlemist, ja isegi Inglis maa ci ole sel aastal weepuuduses,  Woodfordis ja ümberkaudsetes kohtades  on ütlemata suured wihmasajud kõuemüristamisega  olnud: teed seisawad täitsa wee all ja käimine selle pärast linna otsa wõimata,  Roodiuge jõgi on üle kallast? jooksma  hakanud ja peenikoormatc kaupa orgu suure wee alla mainud. Iseäralist kahju on igal pool wiljapõllud kandnud; mahaniidetud  hein ujunud wee pääl. Bismargi ajaleht „Nordd, Allg, Zeig," ajab seda „Volks-Zcitungi" sõnumit waleks, et Saksa keiser Fretmaurerite seltsiga ühendusesse olla astunud. Seda sõnuniit olewat ka palju teisi Saksa ajalehti waleks tunnistanud ja wõida „N, A, Z," niisama tõendada, et ta iseäralisel wiifil kusgilt olla „leitud," Voulangeri elu läheb Prantsuse maal ikka koledamaks ja wiletsamaks, leks tema kõige südimatest eestvõitlejatest, tuttaw Nõuuküsimised ja nõuuandmised. Küsimised. Palun asjatundjatelt õpetust elajate marutõbe wastu, kuda seda haigust etteiulewal korral rawcheda.  85. Postimees. 1888.