jõuawad saata, ehk Saksamaad paljalt meel ühe partei poolest rikkamaks teinud on. Saksamaa ühendusega näikse ka wäga waene lugu olewat. Hilja aja eest tagasi, see on 26. Augustil,  pidas Baierimaa üht 600 aastast juubeli püha, mis WittelSbach'i juubeliks hüüti, sest et praeguse kuninga perekond (Wittelsbach'i sugu) juba 600 aastat Baierimaal walitseb. Seal oli siis Müncheni linnas üks ajakirja Väljaandja Baieri walgesinise lipu kõrwal ka ühe Saksariigi lipu lehwima pannud; aga seal kogus rahwaS whandate kaupa selle maja ette kokku, kes „maa-äraandja" ja muid sõimunimesi hüüdsiwad, ning ükstõise õlgade peale tõustes seda Saksariigi lippu maha püüdsiwad kiskuda. Wiimaks tõmmati mõlemad lipud aknast sisse, aga ka sellega ei olnud rahwaS rahul, waid nad kisendasiwad nüüd: „walgesinine  lipp wälja!" ja ei jätnud enne järele, künni Baieri lipp üksi jälle wälja lehwis. Seal, kus sell kombel Saksariigi lippu põlatakse, ei wõi mitte ühendatud  Saksariigist suur rõõm rahwa juures olla. Chk küll juba kümme aastat Saksariik ühendatud on, päris ühenduse waimu ei ole seal mitte suurelt leida. Seesugust  ühenduse waimu siginemist keelawad ühelt poolt kiriklased ära, kes ikka iseenese kasu kõrgemale seadawad,  kui riigi ja rahwa kasu, ja töiselt poolt würsti Bismarki seestpidine poliitika, kes kõik tagurpidi wanameeleliste  waimuS käima paneb. Austria wäliSte asjade minister Haymerle käis hiljuti JaUMgi riigikantsleri würsti BiSmarki juures wõerusel, mis igal pool kui tähtsat poliitika juhtumist tähele on pandud. Austria ajalehed räägiwad palju sellest teekäigust ja loodawad nimelt, et ta sõbrust Saksamaa ja Austria wahel kindlamaks on teinud. Austria Raguusa sadamas koguwad ennast praegu kuue suureriigi sõalaewad kokku, kes ennast seks ühendawad,  Türgi wasta wälja astuda, kui see mitte suurteriikide tahtmist ei tee ja Monteneegro ja Kreeka piirist Berliini konwerentsi otsuse järele ei õienda. Isegi on mõista, et kui suuredriigid juba nii kaugele on läinud, nad fiis ka enam poole tee peal seisma ei tohi jääda, kui ennast teutada ei taha, waid Türklast  ühel ehk töisel kombel nii kaugele saamad sundima,  et ta järele annab. Et Türklane tõeste seesuguse ühendusele wasta jõuaks panna, seda ei ole mitte uskuda. Laewade arw RaguusaS on nelitõistkümmend. Neist on Inglasel, Itaalial ja Prantslasel igalühel kolm, Austrial ja Wenelasel igalühel kaks laewa ja Saksamaal üks laew. Ülemkommandör pidada Inglismaa  wiitseadmiral Seymour olema, keS seal kõige wanem kommandant on. Bõömiamaal ei lõpe Sakslaste kära enam kisa on sünnitanud, et Praaga ülemmaakohuS  ühe kreiskohtu käest, kuhu üht uut kohtumeest  pidi Valitsetama, nõudnud oli, et uue kohtumehel  mõlemad maakeeled selged peaksiwad olema. See oli ommeti üks mõistlik pärimine, sest seda ei wõinud jo keegi kiita, et Böömiamaa kohtumehed paljalt  Saksakeelt mõistsiwad. Nüüd nõueti kord Saksakeele  kõrwal ka Bõömia keele tundmist, aga selle üle teemad Sakslased jälle nii hirmsat kära, et terme maailma kõrwad huugawad. Böömia Sakslane tahab küll BöõmiaS kohtumees olla, aga Böömia keelt õppida  see on liig pärimine. Prantsusemaal on riigiwalitsusel palju Jesuiitidega  PNkkNtta piiskoppidega Võitlemist, kuna alamad kirikherrad ja preestrid enam riigiwalitsuse poole hoiawad.  Praegu on Klärmönti piiskopi ja tema alamate preestrite wahel tüli lahti, kus preestrid riigiwalitsust omale piiskopi mäewõimuse masta appi on palunud. Mullu aasta tegi parlament otsuseks, et abipreestrid, kelle palk wäga weikene oli, igaüks 100 pranki palka juure pidiwad saama. Nüüd aga on piiskopid iga abiõpetajale 100 pranki maksu aastas peale pannud, mis need piiskoppidele omast palgast pidada maksma. Seda maksu lasewad piiskopid sinodidest kinnitada, kuhu nad üksi ülemaid kirikherrasi kokku kutsuwad, aga abiõpetajaid mitte. Nii on siis ka Klärmönti piiskop üht sinoodi pidanud, kuhu ta abiõpetajaid mitte ei olnud kutsunud, kelle arm 800 künni 900 on. Igale ühe abiõpetajale on aga ka oma 100 pranki piiskopi rahakasti täiendamiseks peale pandud, mis aastas  kokku 80 künni 90 tuhat pranki wälja teeb. Hea summakene piiskopile, mille eest juba natukene „ Issanda nimel" tööd maksab teha. Wäljajäetud abikirikherrad on aga nüüd kultusministrit palunud, et piiskoppi sunniks seadust pidama, sest ilma ministri lubata ei tohi ühtegi seesugust sinoodi kokku tulla. Seesugust luba ei ole aga Klärmönti piiskopp mitte palunud ja saanud. Nii on siis Prantsusemaa waimulik riik iseenese  mahel tülis, mille üle ennast iga wabameelne meeS aga rõõmustada wõib: kus sell kombel preestrid ise mäemõimu ja ülekohtu waSta enese seas wälja astu- wad, seal ei wõi ülekõhus mitte wõita ja kasu langeb kiriku ja õige ja tõsise waimuliku elu poole. Inalismaa parlament on 7. Septembril omi istumisi peale selle lõpetanud, kui weel Afghanistaanist rõõmsaid sõnumeid oli saanud. Inglased on Roberis'i all Ajub-Khan'i sõawäe 31. Augustil ja 1. Septembril täitsa pelgu löönud, tema käest 32 suurttükki ärawõites.  Inglaste langenud ja haawatud meeste arw on 248 meest. Ajub-Khan olewat aga nelikord nii palju mehi kautanud. Belgia suured rahwause pidud on nüüd ärapeetud7"lMlle  läikust ja toredust kõik maailm imekspanemise  ja suure osawõtmisega pealt waatas. Seal pidas üks rahwas oma pidu, keS 50 aastat järjeste edasi oli tõtanud ja omas waimuharimises kõrge oleku sisse jõudnud. Türklasel ei ole praegu mitte kerge põli. Ühelt sunniwad suuredriigid teda omi kohuseid Montenegro ja Kreeka wasta täitma, töiselt poolt ei kuula Albaanialased enam käsku. Wiimaseid pidada sellepärast Türgi walitsus sõawäe abiga tahtma sundida.  Ühtlasi tuleb Konstantinoopolist sõnumeid, et seal mässamist sultani wasta ettewalmistatakse. Sala kirjad käiwad ringi, kus nõutakse, et parlament jälle sisse saaks kutsutud. Kuidas Türgi walitsus ennast sellest raskest olekust wälja rabeleb, seda saab tulemil näitama. Omalt maalt. WLliandi maakonnast. Wihm ja õnnetus. Pitka põua aja järele oli meil siin Wiliandi maakonnas 21. Augustil jälle Natukene wihma ja 24. Augustil kaunis mõnusat kõue wihma. Aga sell wiimasel päewal sündis Suure-Kõpo wallas ka suur õnnetus, kus wälk talusse lõi ja peremehe Juhkamsoni ära tappis. Peremees  seisis püsti korstna lähedal, kus tuulutamise auk lahti oli. Ka tõisi inimesi oli toas, aga neile ei sündinud midagi paha. Peremees jättis naise ja neli weikest last maha. Tänawu on sarnatseid õnnetusi «Lige rohkeste igalt poolt kuulda. Ä Tartul wastus", selle pealkirja  a?"täldab „  numrist  kolmandama wälja paistab, kui tuli wihane Harry Jannsen Sakala  wäljaandja peale on. Sellest kirjast oleks muidu raske aru saada, kui mitte tema kirjutaja sissejuhatuseks  ise selgeste ülesse ei tunnistaks, kuidas lugu temaga kirjutamise ajal oli, kui ta ütleb: „ Inimesi, kes surmahädas ja hinge heitmas on, ei arwata wist mitte kostetawaks selle eest, mis nad eneste wiimsel tunnil segasest pääst palawiku piinatust all weel jampsiwad;  seda ei panda pahaks ega tõsiseks asjaks, waid teatakse, et kui mõistus metsa läinud, siis inimese waim ennast loomulikult ülesnäidata ja awaldada mitte ei wõi." Need on ainsad mõistlikud sõnad eesnimetatud kirjas, mis Harry Jannsen, wist oma haiget olekut mõnes tohtri raamatus järele uurides, sealt raamatust wälja on kirjutanud. Sellepärast ei maksa sellest kirjast mitte pitka juttu teha, waid tahame paljalt paar kohta tema seest oma lugejate ette panna. Nalja peab ka wahel olema, muidu läheb elu igawaks ja meie kuulsamad Baltiamaa mehed Pärt Suia ja Puuratz ei ole juba kaua midagi meie meele jahutuseks  ette toonud. Kõige pealt tunnistab Harry Jannsen, et ta mitte „ tubli wahwusega" Sakala wasta wälja ei olewat astunud, nagu meie ütlesime, waid „ üsna kartes Sest „ sestsaadik" olewat tema Saksarahwa  ees laitmata ja puhtuse armastaja mees olnud, aga „Jakobsoni õhuringi sisse" astudes olla La ennast nende silmas kartnud „määrimise kätte anda." Wist kartis siis Harry Jannsen, et Sakala'ga waieldes  midagi wõiks ütelda, mis tema armsaid „ Saksu" oleks pahandada wõinud. Saksa ajaleht „Zeitung für Stadt und Land" nimetas Sakala wäljaandjat jo kord „meelest segaseks", ning sellepärast kirjutab tema kaitsetaw poeg Harry Jannsen nüüd: „Ühe mehe wasta waieldes, keda mina ise ja nii mitmed mõistlikud  suguwennad ei auusta ega meelemõtlejaks inimeseks  ei arwa, pidin ma jo wägise kartma, paha jutu alla jääda ja oma nime kimpu satutada." Et Harry Jannsen eespool ise ka tunnistab, et ta „Eesti Postimehe" juhikirja „Eestlastest ja Sakslastest",  millest omas 35. numris pitkemat seletust tegime, kirjutanud olla, sellepärast ei wõi keegi sellepoolest  kaksipidi mõtelda, kus need tema Mõistlikud" Saksa suguwennad on, kelle pilkamist ta oma auusa nimele kartis osaks saawat. Kui wäga segamine kõik märgud Harry Jannseni pääs on, tunnistab see lugu, et ta waidlemise ja wastuse wahel wahet ei arwa olewat ega wahet ei mõista teha. Meie olime omas 28. numris ütelnud: „Meie põlgasime ära, temaga waielda, ja tema arwab, et meie seda mõistnud ei ole." Harry Jannsenil on aga sõnad „waidlemine" ja „wastus" ühemärgulised, ning sellepärast käänab ta meie sõnad ümber ja kirjutas: „Ma ei olegi wastanud, ütleb ta, ma ei ole musta ega walget lausunud," n. n. e. Ei, wastanud oleme küll, aga waielnud ei ole meie Harry Jannseniga,  waid oleme teda omas waStuseS 16 seeS paljalt pildis rahwa ette seadnud. Edasi kirjutab Harry Jannsen: „Ma olen lausa tunnistanud ja kõige selgema ütelustega tõendanud, et mull ei mõisnikkude wabameelelise erakonna ega Jakobsoni hobusewargadega mitte mingisugust tegemist ei ole. " Et Harry Jannsenil  nende hobusewargadega midagi tegemist ei ole, keda meie peaaegu igas numris kuulutuste teel aitame  otsida, see on wäga rõõmustaw tunnistus temast. Meie loodame, et Harry Jannsenil ka „ Eesti Postimehe"  hobusewargadega midagi tegemist ei saa olema. Seda meie aga aru ei saa, mikspärast see Harry Jannsen „mõisnikule wabameelelist erakonda" just meie hobusewargadega kõrwu nimetab. See on wist „palawiku piinatuse" all sündinud. Wäga naljakas on, mis Harry Jannsen ühest omast (muidugi Saksa) suguwennast tunnistab, kui ta kirjutab: „ Nüüdsel ajal, ütles mulle heila üks tuttaw suguwend, peame meie olema targad kui ussid ja wagad kui tuid. Ja see on tõsi! kuid kahju aga, et Jakobson ei tark ega waga ei ole." Wist on see Harry Jannseni uSst tarkus, et ta seda oma sõbra ja oma enese „tarkust" siin kohe wälja kuulutab, nagu wist tema „tui wagadus" on, kui ta oma kirja järelseiswa sõnadega lõpetab: „Oma suguwendadele aga, kes puhta südamega rahwa kasu püüawad ja rahwa pojad on, neile ütlen ma: Hoidgem kokku kui wennad, kui ühe perekonna liikmed,  ja tõukagem wälja kõik, mis meie nime ja auu ähwardab rikkuda! Põlgakem nii hästi Kadakasakste kui Pooluwärnikute meelt! mõlemad häbistawad, teutawad,  takistawad meid. Hoidgem kokku, armsad wennad, tehkem tööd wäsimata, auusat, tulusat isamaa  tööd! Kell silmad on näha, need näewad aja pööripäewa lähemale tulewat ja aeg annab arutust.  Walwagem ja olgem malmis, hoidgem kokku, armsad wennad!" Nõnda lõpetab Harry Jannsen oma kirja. Kui need sõnad mitte „palawiku piinatusest"  ei tuleks, siis peaksime arwama, et suur sõda tulemas, ehk Saksamaa meie kallale kippumas oleks, kus kõik, kes „puhta südamega rahwa kasu püüawad", wiimse meheni ehk langemad. Meie terwemeelega inimesed  ei karda aga seesugust sõda sugugi tulewat ja sellepärast teeb meile Harry Jannseni sõa pasun paljalt  nalja, ehk sünnitab meie juures haledat meelt selle noore mehe wasta, kes meile tõsidusega ette arutab,  et ta küll kogemata sündinud olla, aga mitte kogemata ühe Eesti ajalehe wäljaandjaks saanud. Tartu gümnaasiumi eeskooli uus maja pühitsemine on 12. Augustil olnud. See kool oli enne Tartu kreiskooli majas, kus ta ka tänawu Januari  kuus oma 25. aasta kestuse mälestusepäewa pidas. Uus koolimaja, kelle esimene õpetaja ja eestseisja  kooliõpetaja G. Blumberg on, on wäga ilusaste ja mõnusaste ülesse ehitatud. Ä " Sõber on meie kirja svasta". nagu kombel wastust  annud. Siin juhtub selle ajalehele weel imelikum  õnnetus, kui esimeses kirjas, kus ta „RiSLirahwa pühapäewa leht" ja Lutheruse kirikut ära wahetas. Nüüd wahetab „Tallinna Sõber" sedasama „Ristirahwa  pühapäewa leht" Eestirahwaga ära, ja ütleb, et meie Eestirahwa peale oleme kaebdust tõstnud,  kui „Ristirahwa pühapäewa lehest" tunnistasime, et ta wõerausuliste põlgdusele rahwast püüda üleSkihutada.  Tema ütleb seal juures kawalaste, meie olla näidanud, „kui laseks ennast EeStirahwaS kihutada",  aga meie ei ole seda sugugi ütelnud, et ennast meie rahwas wihale kihutada laseb, maid oleme paljalt  näidanud, kuidas teda wihale kihutada püütakse. Siis näitab „Tallinna Sõber", nagu oleks „RiStirahwa  pühapäewa leht" paljalt neist preestritest rääkinud,  kes „wana seaduse wiisil kogudusi oma walitsuse  alla heita ja ennast jälle Jumala ja inimeste wahele panna tahtsiwad," aga „Ristirahwa pühapäewa lehes" seisab selge sõnaga: „seepärast on tema (Luther) ka Jeesuse ja tema apostlite õpetust mööda seadnud et ewangeli usu rahwale ei pidanud enam preestrid olema." Seda palwet: „Oh Issand puhasta uueste oma püha koda" ei taha Sakala iseenesest sugugi hukka mõista, waid kui ta nende Jesuiitide peale mõtleb, kes pealt wagad lambad aga seest kiskjad hundid on, kes kiriku ja kristliku nime oma kasu ja auu püüdmiste mantliks tarwitawad, ja