Tallinna Sõber M 17. GeitSmeS aastakäik. Tallinnas Z«i. Mi-kun pääwal IBBS. Altöldkt ktkleht Eestirihwalt «aal ja likiikdts. Tuleb ükskord nädalis wälja. «tskss» r.I »»», Lindfsr»'i piirist» trllkimsjss.' . . ««tss » rubla, 40 kop.- psol-aaStas ! ruils 40 ksp Koju ehk postiga saadetud: „ . aastas Z rubla pool-aa»ta« 1 rubla 70 ksp. Zuulutused maklawad iga rea ehk selle aseme pealt d kop. Tellimised wSet«?s« »««t«, V««i«««« - »»rtate trütimaja». Setervurgis - z. K. 54. —Aarws i - Maliweres: J. Mys. haides: A. Seidelvers. Kapsaku-; K. Kolköerg. Lihulas: A. ZZüttn«r'i poodis. Wiljandis: S. Z. sars«'i raamatupood. Marwas: W. ?Sder. Mõrus - Mraua Aielrose. Mülkas: W. Rudolfi Kuuresaatts: Ah. Lauge.—Maal: kuida iseäranis kuulutakse. WaStaja redaktor W. F. Eichhorn. Slai väitiski», kirjad Mwad Baltiski (Baltifchport Orjus ja pärispõlw. Omalt maalt. Tallinnast - Kubermangu ülemast walitsüsest. Soea kartus - Põlluharimise näitus. Käsud looma kaitsemiseks. - Linda" Seltsi asjust:- Väljarändajad. - Pahateud. Koerte suukorwid. „Ol«wiku" sõnumitest meie lehe kohta. Ilmad - Narwa poolt: WabanduS. - Narmast - Tulekahju. - Ilmad. Pärnust- WarguS. - Riiast: Ametnikkude waheta- — Tulekahju ja wargus. Saaremaalt: Koha ostmised. Liiwimaa raudtee. Wäljarändamised.  Peterburzist:  Kõrgeist ringkondadest. Sõea kaebtused jä rahu — Soomemaalt - WalmiStamifed. Moskwast : Pidud. Odessast - Soola laewad. - Wõeraltmaalt: Saksamaalt. Taanimaalt. Rootsimaalt. AuStna-llnar»- maalt. Prantsusmaalt. Inglismaa-t. Eghptnsest. Ameerikast. Kiriku teotused. Kuulutused Orjus ja pärispõlw. IV. Weuemaal oliwad hakatuses Bojarid, kes omaks teenistuseks  orjast pidasiwad, ja waba talurahwaS, kes külades  elas, küla maad oma keskiS tahtmist mööda jäutäõ ja ainult SuUrwürstidele maksu maksis. Sellel korrata ja koredal aeal>'saiwad aga luaksud ametnitude poolt wägiwaldse  kurnamisega sisse aetud, mis waba talurahwale sagedast asja andis ennast Bojaride, SuurwürSti ametnikude  ja kloostreis maade peal asutama, mida ,walgekS maaks" nimetati, mille pealt SuürwürStile maksu ei maksetud  ja kus wägiwaldsetel ametnikkudel tegemist ega wõimust  ei olnud. Asutamiseks tarwitafiwad nemad aga nende mõisaherrade abi, kelle maade peale nemad läkfimad ; selle läbi langesiwad nemad kohuse alla, mis neid ikka rohkem ja rohkem maapinna külge köitis. ÜkS mõisaherra meelitas  wahest ka teise asujad oma juure, wits neid wahest ka koguni mägise ära, mis palju segadust stgitaS. See asi tarwttas korraldamist, ka riigi kasu pärast, sest ka ,walge maa" oli aega mõõda kroonu-maksu alla langenud, ja seda maksu arwati ja päriti iga Mõisa talude järel, kus peremehed seeS oliwad. See korraldamine sai aaStal 1597 ühe käsu läbi tehtud, milleS seatud oli, et need talupojad, keS wiimaste aastate seeS oma herrade juurest ,ära jooksnud", oma naestega ja laõtega senna pidiwad tagasi wiidud saama, kust nemad tulnud oliwad. KeS juba enne ,ära jooksnud", need wõifiwad jääda, kui see afi weel mitte kohtu alla antud ei olnud. Imelik on, et selles käõkuS riiu-aSja, s. o. talurahwa enese õigusest, ühest kohast teise elama minna, wähematki juttu ei ole. Talurahwa  wabaduS oli selle käsu läbi sõna lausumata ära kadunud, nagu ei olekS seda iialgi olnud. Selleit aeast saadik, kus Wenemaa kord MongollaSte wägiwalla all seisis, oli peale selle harjunud mõttewiifiks saanud, et kõik maapind Zari era-omanduõ olla, ja Suurwürstid  oliwad aega mööda ka neid külast oma ametnikkude  päriseks andma hakkanud, kuS waba talurahwaS elaS, kuuni need kõik ära ja päriseks antud oliwad, wahe ge" ja »musta maa" wahel ära kadus ja kõik talurahwaS  päriseks saanud oli. Niisamati kui ja ta maa" wahel, niisamati kaduS edaspidi ka wihe mõisarahwa  ehk Bojaride orjade, ja külarahwa ehk wabatalurahma  wahel ära, ilma et selgeks teha wõikS, mil aeal see nihkumine algaS. Mõlemad oliwad ühetasa mõisaherra  päriseks saanud ja wiimaks ei olnud enam üht kohut, kus ihupäris talupoeg oma ihuperemehe üle kaevata  wõiS. Wahe Õhtamaa pärispõlwe ja Homikumaa pärispõlwe wahel oli see: Õhtumaal, s. o. Saksamaal j. n. e. peeti ikka maad ja pinda warandusekS eneseks, maa rahwaS oli selle pinna külge köidetud ja oli kui kõrwaline asi maaomanduse  järgeS maaperemehe päris. Homikumaal, s. o. Wenemaal, näib asi enne ka nenda olnud, aga MongollaSte  walitsuse aeal ära segatud saanud olema: Siin peeti inimest ennast mõtsaherra waranduseks, maad körwalisckS  asjaks, mis maa rahwaga üheS rahwa ihuperemehe  päris oli. Õhtamaal ja selle järel ka Wene riigi Baltimaa kubermangudes, oli rahwaS maapäris, Homikumaal,  päris Wenemaal, oli rahwas ihupäris. Seda wahet on tähele panna, sest selle järel oli ka maarahwa  wabaStamine igal maal isewiifl. Seda wahet tunti ka sellest mõedust, millega siin ja seal mõisade suurust määrati. Baltimaa tubermangudeS arwati mõisade suurust  a dra de järel, s. o. niipalju haritud maa järel, kui ühe adraga ära tallitada wõis, ehk ka seesuguste talukohtade  järel, kust iga nädalis üks ader mõisa tööle saadeti ; siin möedeti maad ja arwati maapäris taluperemehe tegu selle mag järel, mis tema käes oli. Päris Wenemaal arwati mõisade suurust hing e d e järel. Igaüks pidi oma ihuperemehele oma enese hinge pealt tegu tegema ehk maksu maksma. Selle eest sai tema oma osa selle küla maast, kuS tema elaS.; kas see osa aga suurem ehk weikem oli, see ei mõjunud teu ega maksu kohta. Seal wõiS ühel mõisniku-sugust inimesel ka ihupäriseid inimest olla, ilma et temal mõisat, olti LaSkiS üks mõisaga mõisnik  üht ihupärist inimest omast wallast ehk üks mõisata mõisnik üht ihupärist '.int^eA.oWst.MteeniStusest wälia ja lahti, fiiS laskis tema omale selle eest üht maksu o6z>oõ maksa, mida tema ainult oma enese tahtmist,  enamist seda mööda mäaraS, kuida igaüks rohkem ehk wähem maksa jõudis. Sel aeal õli rikkaid kaupmehi ja wabriku-peremehi. kes tõldades sõitsiwad, seal juures ise aga pärised oliwad. Põhjuõmõtet mööda seisis see ligemal Aasta orjuse pool, kui Euroopa pärispõlwe pool. Missuguses elnkordaS talurahwa elu aga raSkem oli, seda ei wõi ülesttldisett põhjustada, sest mõlemates elukordades oli see mõisaherrade ja ihuherrade hariduse ja südame afi, Mtl wiisil nemad oma wõimust maapäris ja ihupäris rahwa  üle tarwitada tahtfiwad. Juba KeiSri-Praua Katharina 11. walitsuse aeal hakati  pärispõlwe küsimise kahju ja kasu arukama, ilma et selle kohta aga tegewalt midagi ette wõetud oleks. Keiser Paul andis oma walitsuse hakatuse pääwal, übeS riigi põhjuSseadusega, ka esimest seadust päriSpõlwise talurahwa heaks. Sedasama tegi Keiser Aleksander I. ja wõttis filmamärgiks, seda asja otsani seletada mis aga selle-aeg? sete mitmesuguste wäkjaspidiste tülide ja seespidiste takistuste  pärast wsimata oli. Keiser Nikolai I wõttlS seda aõja oma otsekohest meelt mööda tegewalt ette, piiras Mõisnikkude wägiwalda mitmel wiifi ja katsus seda karmima  ülewaatamise läbi tarwitust mööda määrata. Tema waimu silma ees seisis juba talurahwa tingimata wabaStamine,  sest ihupäridufe mitmesugused kahjud et wöinud selle selge silma ja auusa tahtmise eeS peitu jääda. Ka seda tähendawad wist need sõnad, mida tema oma surmawõodi  peal oma pojale ja pärijale ütleS: Mina ei jäta walitsüst Sinu kätte mitte felleS kordas, kuida mina küll soowinnd oleksin mina jätan Sinule palju tööd ja muret. Sinul saab raske olema!" Keiser Aleksander 11. ei tähendanud oma walitsuse hakatusel ühegil wiifil Wenemaa  talurahwa pärispõlwe Häwitamise peale. Aead ei olnud seesugused, et nii sttgawast leikawatd küsimist ettewälmistamata  oleks wõidud pääwakorrale pauna. Omas armulises südameõ ja kõrges waimuS kandis aga KörgestõnniS  Keiser kõikumata seda mõtet ja selle ettewõtmise heaks kandis tema mõnda alandust Krimmi söea lõpetuse juureS, Mida wisama waStapanemisega oleks wõinud eemal hoida. Tema tahtis rahu teha, et aega oleks neid suuri muutusi korda saata, mis riigi kohta rohkem tähendasiwad, kui üks serw maad Donau jõe kaldal ja kõik Musimeri. Pärisrahwa WabaStamine on selle Suure Keisri tähtsam elu-fisu olnud, selle isewjisi järeldused on temale surma toonud. Aga ka tema ei ole seda muutust täides järgeS korda saata suutnud, ja täie õigusega oleks kä tema oma isa sõna : ,Smul saab raSke olema", oma pärWe ütelda wõinud. Ühelt poolelt tähendab pärispõlwe häwitamine seda, et Jumala esimene käsk: »Sina pead tööd tegema", edaspidi jälle kõige seltskonna kohta maksma peab, teiselt poolelt ei too wabadus wabaStatud seisusele mitte üksi õigusi, waid kä kohuseid. Seda mõlemat ei ole Wene seltskondade poolt weel mitte täitsa ära mõistetud ja pärispõlwe häwitamisest on ÜkS otsata rida küsimisi siginud,  miS üleüldise majapidamise, walitsuse ja seltSliku elu külge puuduwad, mis ikka weel möjuwat waStust päriwad  ja senni raskest meie suure ja suuremalt jäult rohkest  õnnistatud isama elu peal rusuwad. Üht tarka, tugewat  ja kindlat walitseja-kätt kulub selle uue elukorra täieliseks  korraldamiseks, et see selle eesmärgile jõuaks, mis kalli wabaStaja silma ees seifis, künni kõik seltskond, kõikeis  seifuSlikkuiS liikekondadeS ära mõistnud on, et esimene käsk: ,Oma pale-higi sees pead sina oma leiba sööma", mitte needus ei olnud, maid Jumalik õnnistus. (Lõpetus jääb tulema.) Omalt maalt. Tallinnast. Selle kuu 17. pääwal on EeStimaa kubermangu  walitsuS aeguti Wize-Kubernõri, Kollegienrath Tillo, käite antud. Uus Kubernör, Wirklicher StaatSrath  Würst Shahhowõkoi, sai juba wiimase nädali wiimaste pääwade seeS Tallinna oodatud. Söea kartuse pärast, miS pea tõuseb pea langeb, on Tallinna Tollt-amet muret kannud, et.need kaubad mis Tolli-majas seisawad, söea aeal Rakwereõse weelud saamad. Tollimajas on praegu umbes 800,000 puuda kaupa, ja läheks selle wedamiseks 55 täit raudtee-rongi tarwis. Kuida juba kuulutatud, saab sel suwel, 22., 23., 24. ja 25. Jaanikuu pääwal Eestimaa Põlluharimise Seltsi poolest Tallinnas Põlluharimise näituS peetud, kuS hobused, kõiksugused teised koduloomad, põllutöö  riistad ja mashinad näitusele pandud saamad. Kellel midagi näitusele tuua on, see antku seda Jaanikuu 1. pääwani  Näituse-komiteele, herra Graf P. Jgelstömi juures, Toompeal Dolanski majas, teada. Iga näitaja saab selle ülesandmise juures ühe tunnistuse, kus peal tema nimi, näitusele toodaw asi, hobuste ja sarmloomade kohta ka jäuskond üles pandud ou, milles need teistega kõrwu seatud saapad. Seda tunnistust näidatakse näitusele toomise  juureS ette, kuS siis ka kohe loomadele ehk asjadele fee ase juhatatud saab, kus need näituse aeal seisma saamad  . Loomad ja aõjad saamad näituse-platfil 21. Jaanikuu pääwal, kuuni kell 9 öhtal, wasta wõetud. Loomade eest, miS ehk pärast toodud saamad, ei wõi auuhinba pärida.  Tooja saab oma loomade ehk asjade üle kwittungi mida tema jälle tagasi andma peab, kui omad loomad ehk asjad tagasi wõtab. Näituse-platsil on aseme eest maksa: hobuse eest ... . rubla 50 kopikat, sarwlooma eest ... , 30 , mullika eest .... , 20 , latre eest .... 1 , , Loomade tallituse eest muretseb näitaja ise. Kahjude eest ei saa Näituse-komitee mitte wastama. Kaeru ja heinu wöib teada antud hinna eest saada. Kinnitamist tulekahju waSla, loomade kohta ka tõbe ja suremise waSta, saab näitaja kulu peale toimetatud, kui tema seda soowib. Loomade tallitajad saamad sedelid oma nime peale ja saamad  nendega hinnata näitusele laõtud. Waatamise hind peale loomade tallitajate 0n iga sisseastumise eest: