Saarlane Üleüldine poliitika ajaleht maa- ja lmnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wnljaandmine, Kuresaares, kaubauulitsas >X>> 10. „Saarlane" maksab: Saaremaal aastas ll rbl. kop., postiga saadetud S rbl. Saaremaal pooles aastas I rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. TS kop Tuleb wälja iga esmaspääwal Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  T kop. 4V. Esmaspääw 7. Oktobril 1885. !I. aastakäik Kiri Saarlastele. „Walmis wirgund wiina mSgi, hüüab tööle tegijaid: Armostuö on ainus wägi, mis see ajab ausamaid!" Armsad Saarlased! Edsti Postimees on omas seletuses „Eesti tnaakonnad «vaimuhariduse poolest" meid Saarlast õieti alatu järje pääle säädnud, nagu maimu elufiin meel mähe ärkanud. Ja kui meie käe mastu rindu muljume, saame leidma, et meie oma süda seda sama ütleb. Kõige raskem sääl juures on meie südamele, et tunnistama peame: ise oleme süüdlased! Kes sellest lugu ei pea, kas tema lapsed ja laste lapsed samastest häälte kõladest unesse saamad uinutatud kui meie, kellele see midagi ei maksa, et ta maimu hariduses kinni saab peetud,  kes sellest ei hooli, kas tema lapsed ja laste lapsed sessamas, lootuses elawad ja surewad kui meie, kes wäürt ei arwa oma kõige suurema wara eest mehieikult seista: sellega ma ei räägi, sellega ei taha tegemist teha. Kõik, kes oma kohust Whawad täita, kes aja nõudmist tahawad  tundma öpida, need on minu sõbrad, nendele kirjutan. Kirjas seisab: Aasal Vi inimese oma nao järele (1. Moos. 1, 27.) Sellest ütelusest wõime oma kohust tundma õppida, sest siin seisab selge sõnaga, et inimesel on suremata, igcmene maim, mis teda kõikidest teistest loomadest lahutab, et inimene on Jumala näo järele loodud ja peab peab wist selle kui inimene patu sisse langes jälle selle Jumaliku näo sorimiseks saama. Inimese maim wõib Jumalat ära tunda. Kas mõib suuremat, õnfamat ülesannet olla kui Jumalat tunda tema suuruses, auus ja igaweses walguses? Tõesti mitte! Õige usk õpetab meid Jumalat õieti tundma. Kui kõik maapäälsed asjad meid maha jätawad, siis ilmub usuimelik mägi ja saadab meid läbi surma ja haua pimeduse, läbi ahastuse ja nutu-oru üles õnsa rahu sisse. Jumalat tundina peab inimene õpetatud ja niisuguse usule kasmatud saama. Jumal  on kõik sugused jõuud inimese waimu sisse pannud, aga kõik on maimus idukombel olemas. Nõnda kui seemne terast mitte miljapea ei saa, kui teral mitte mahti ei ole kaswada, nõnda ei ärka ka inimese waimu jõuud mitte suureks puuks, kui nad kaswatamise läbi ei saa haritud. Inimesel  on niisugune maim, mis wõib haritud saada, sellepärast on meis kohus teda harida. Waimu harimine alles teeb inimese inimeseks, ilma hari- duseta on inimene elaja looma sarnane. Inimesel  on õigus iniinese wäärilist kaswatust nõuda, tema loomu sees on tema kaswatamise tee põhjendatud.  Inimene ei wõi paljalt asju ära tunda, tema maim püüab seda tundmist. Tõe walgus on maimule niisugune hädaline tarwikas, nagu õhk ja toit ihule. Kuulus Cicero ütleb: „Midagi ei ole maimule magusam (armsam) kui tõe walgus:" (Mllil est mvmi venitatis lues äuleius.) Tõe tundmiseks peab aga maim haritud saama. Selge silmaga peab inimene oma tegewuse malda walitsema,  mitte pimedate sunnide, maid selge mõistuse ja isetäädawa arusaamise järele peab ta oma tegewust  juhatama. Seda wõib üksnes haritud inimene.  Waimu haridusel on selle pärast arutu suur mõju meie maa päülse käe käigu kohta. Haridust  on igale inimesele waja, ta on terwele rähmale  tulus. Terme rahwaste jõud ja wara seisab kindlas määruses nende waimuharidusega. Ameerika  maa harimata ja poolharitud päris rahwas on kõrgema haridusega Eurooplaste eest kadunud. Sellest näeme, mis waimuharidus wõib. Jumal andis inimesele maa päälseks ülesandeks looduse üle malitseda. Seda walitsust wõime üksnes hari- Jututuba. Pi«t j« jiiski «Dm. Elfried vou Tsura järele. (Järg.) Isa Wiiderbold pidi seda sündida laskma  SM rutus re järel arwates ütles ta: .Mull oli nõu, seda silma arsti ära wua, keda vm poeg vm tütrele maalt saadab, mis teie Mlt laewa püült siis otsite .Umbest teie poega," wastas politsei teender. Kana ballpca pilgutas lodja tüürimehele silma ja crme kui lodi laewa külge kinni seuti. oli juba lodja mees laewa lael ja audis laewa scremehek, kes Daammaa arstiga tulijaid ootis, politsei teendri nõu tüüda. ..Ma olen seda juba aimanud" - ütles laewa peremees „ma tahan ennast jälle karrcr. VnldensternikS Aesanda. Nõnda sündis ka. Nende sõnadega: .Tere hsMw.ikust, bärra kapten - on teil LSvse «inu pojast?" astus Miderhold Wttar ?õ? korwas laewa peremehele wastn. Zce aga wõttiS termile waStu, «»lM südamelikult isa ja Mara kätt ja süüdis neile tohter Lorentscnit, keda Reeder KüwrhvW Taamst oma õele silma arstiks seltsi saatnud, ette. Politsei teender, kes oma püütawat mitte ei tunnud, sai taieste eksitatud ja sõitis ilma oma asja korda saatmata maale tagasi. Danimaa silma arst sai ühte wõeraste majasse, mis nimetatud wangi koja ligi oli, wiidut. Tema waatis kohe Klelia silmad  järele, arwas ühe hea korda minemise  täädmata olewat, oli aga ometi selle poolt ja kiitis siis ome salwifi ja rohtusi, et kui see leikamise katse ei peaks mitte korda minema, misiiski aidata wöida. Järgmisel pääwal pidi ta ette wõctud saama. Rudolfil ei tulnud sell ööl mitte und silma ja kui isa Wiiderhold teda seks süütud  tunniks ära tooma läks, leidis ta teda üsna pool haiglase ja rahutuma olewat. Siis alles kui ta ametiwenna juurde oli jõuduud> jäi ta mähe rahulisemaks. Rudolf oleks talle kohe peawalu teinud, aga ta ei wõinud ennast mitte wälja õpitud tohtrina Taanlasele tunda anda, maid laskis teda rahuliste ennast oma tähtsa tööle ette Valmistada. Juba sell aja! sai ta aru, et tall ühe taieste oskamata silma arstiga tegemist oli. Aga ta laskis teda segamata  edasi toimetada. Klelia istus oma tähendatud koha pääle maha, tohter wöttis oma leikamise riista ja pani silma juurde sie oli ilale üks silma pilk täis surma ahastust aga kui pime leikamise all kibas, tõmbas Rudolf leikaja käsiwarre nii suguse ruttuga tagasi, et nuga kolinal käest maha kukkus ja wihaga müristas tema; „Wilets rikkujal Kuidas julgete teie üht niisugust tööd ette wõtta?" Daanlane seisis kohmetanud paigal. Klelia tõusis mürisedes üles ja isa Wiiderhold  ei täädnud mitte, mis ta tegema pidi. Siiski sai ta kohe aru; sest Rudolf seletas kuulsa Taanlasele Saksa keeles selge sõnadega  seda asja ja näitas talle kui osamata  tema ses töös oli ja kui wööriti ta oma asja toimetada tahtis, nõuda et armastan,  isa Jumalat tänama pidi, et Rudolf tema last ähwardawast hädaohust wälja kiskus, kus sees ta praegu seisis. Wöeras pidi häbiga oma teed minema. Kui isa Wiiderhold Rudolfi oma mangi kojasse tagasi mi's, oli tall kurwostatud isa trööstimisckS julgust ütelda, et ta ise ühel paamal seda tänast käsile jäänud silma leikamist tahta ettemõtta, nii pea kui ta jälle prii olla. „Aga miks pärast mitte praegu? küsis hallpea ruttu tema käest kinni hakkates. Rudolf miimikas maotusega. Suure waewaga amatles teine talt seda tunnistust wälja, et ta olla omad tööriistad pandiks pannud. „Kui see sellepärast on," ütles mana, „siis ei pea Klelia nutte ühte pääwa enam tacwa walgustnägcmata olema." Kui la jälle oma