Naeed, abielu ja perekonnaelu Hindostanis ehk Ees-Indiamaal. Loodust ilu poolest kõige ülemal astmel ja esimeses riaS kõigist töistest riikidest Maa peal on EeS-Jndiamaa. Oma sinise taeva läikega, oma rikkusega ja tuhande wärwiliste  taimede ja elajate hulgaga käib ta kõigest üle, ning pea terwe aaSta läbi seisawad taewaS ja maa oma iluduste  pärast wSkluseS. Kuskil ei puudu elu, ilu ja liikumine. Kuninglikud põlised metsad, kus ahwid ja papagoid puu latwadel üle tiigrite ja lõukoerte oma pillerkaari  piawad, seisawad aasta otsa oma täies paradiislikus  ehteS; aaSta sadade kaupa kaswab banani puu, kelle oksad maa külge «latakad, seal jälle juuri ajawad ja nõnda edasi kaSwades wiimate läbitungimata metsa sünnitawad.  Talipoti palmipuu, keS sagedaste künni 20l) jala kõrguseks kaswab, saadab pool kummardates omad enamiste  kaks küinart pikad lehed palawa päikesele vasta ja kuninglik tseedri puu kiigutab waikse kohinaga täissöönud kuninga-madu une hõllma. Kirju värvilised õied ja imelikkude wäätpuude läikivad wiljad laulavad kirju lindudest  ja liblikatest elustatud, palmitsetud lille pärgasid wälja. Igat sugu külma werega kahe paiksed elajad waatawad läikivate silmadega kõrgest rso-merest wälja, kus suured mustad sipelgad oma imeliku pesa ehitamise juures tööd teewad, ehk weel hundi, rebase, krokudilli, wõi kalju kotkatega ühes koos mõnda määratu suurt surnu elewandi wõi kaameli keha sööwad, kuna sirisejad putukad ennast lootuSlilli õilmeteS kosutavad ja kerge-ialgsed antilooped  puude vilus ümber uidawad. See on üks ksige ilusamatest piltidest, mida inimene iialgi oma mõtteS kujutada wõib. Kõiki seltsi inimesi on siin segamine näha. Siin on Arablased, Türgid, Pärslased, Kristlased, Juudid, Malaid, Neegrid ja Japanlased  hulga kaupa maa pärisrahva Indu kõrwaS. Et küll need viimased, kui selle maa pärisrahvas, juba enne vanast seal elafiwad, kõik töised aga sinna asunud ja sellele maale nagu peale tunginud, siis on ommetigi tema hea kliima ja meelitav loodus siin kõigi nende rahvastesse, kui nad ka muidugi weel omamaa loomu ja eluviisisid avaldavad, rnam ehk vähem heategewlikult  mõjunud, nende kehar. >odu Hellaks ja lahkeks teinud ja ka nende sisemist olemist nende välimisega ühendanud  ja südamed kaastundmisele viinud. Meie leiame s-llepäraA India Sitssnx, il aajadek pea iga rahva kännu juures säherdusi kehamoodufid, kelle õrnust ja iludust millegagi võrrelda ei wõi, kes vana aja pildiraijujatele kahtlemata eeskujuks oleks võinud olla. Pea rahva känd, ehk nagu juba üeldud, selle maa pärisrahvas on Jndnd, üks muistene rahvasugu, kes juba aasta tuhandate eest, ka wõera valitsuse alk, iserahwas  on olnud, kellel weel tänapäevani ise oma keel, kirjandus, seadus, usk, eluviisid, isekombed ja pruugid on. Sell ksige hiljameelelikumal ja hea südamega inimese!  on kolla ka s-pruun, läikiv ihuwärw, weike, ilus ja sirge keha, keS ommetigi enam pisinuw, kaunis ja õrn on, kui kange ja tugev. Tema kehajaud on ilusaste ükstõise peale sündsad, nõnda et terav pealtvaataja film midagi pahandavat ei leia; tema käed ja jalad on õrnad ja nõndasama pikad, kui EürooplaStel, sõrmed on pitkad ja nõtked. Kõik on kindel ja keha saab auususes kalmetud.  Tema pale on nälgus-pikergune, täis võimu, avalik ja lahke; näujume on armas ja hell. Nõna on kõrge ja kaunis, pilukil must film on ommetigi enam helde ja mahe, kui erk; juuksed on õlirikkad, hiilgavad mustad, peenikesed ja pikad. Kõik rahvas on siin nelja seisusesse ehk kasti jautatud, kellest pappide wõi braamanide kast kõige toredam ja auusam on. Muidugi on ka siin, nagu igas kohas elu mitmesugune, selle järele, kuidas seisus, kasvatamine, eluviis ja haridus. Nagu igas kohas, on ka siin naeSterahwad ilusamad, kui mehed. Nende ihuvärv saab nende tagasi hoidliku elu läbi üht õrnust, mis meestel koguni puudub. Neil on lopsakas, uhke ja sirge kehaworm, täielised, ilusad ja hellaste hoitud rinnad, weikesed jalad ja õrnad käed, terved lumivalged hambad, ilusad mustad silmad ja kulmukarwad; nende nina on kõrge, läheb enam kotka ninaga ühte ja ei ole nmagl madal, nagu nende naabritel Mongoli seltsi rahvastel. Indu lihtkorraline riie on siidist ja puuvillast. Liht Jndulane, sagedaste ka kõrgem klass ehk seisus, on wäga lihtsa riidega rahul; nende maa kliima nõuab ju ainult vähe ihukatet. EnamiSte kannab Indu naesterahwaS  tükki muSselini riiet, mis põllena puusade ümber on köidetud, ning peale seda sagedaste ülemise keha katteks lühikest vesti, mille käissed künni pooleni käevarreni ulatavad.  Keha, rindadest künni puusadeni, jäeb katmata. Pea on kas katmata ja juuksed üleskötdetud, ehk ta saab ühe Sreda rätiku sisse mässitud ja nõnda päewapalawuse eest warjatud. Mõnes India maakonnas kannab naesterahwaS  pitki puksisid ja meeste kundesid; wiimased on pealmise keha ümber kinni ja lähewad laiades woltides awaraste alla poole. See riide mood ei ole meesterahwa riietest palju isesugune. Kingade asemel kantakse mõnes maakonnas paljalt puu taldu. Need on kaks jalalaiust puu lauakest kontsadega, mis ühe puu nööbiga kahe esimese  warba wahel kinni hoietakse. Mõned köidawad neid üle jala jooksma nahk rihmaga kinni. Aga kõige selle lihtsuse peale waatamata. armastab India naesterahwas wäga keha ehteid. Elewandi luust, hõbedast ja kullast sepitsetud rõngad ehiwad nende jalgu ja käsa; kuldsed keed rippuwad neil kaelas, katamad nende otsaesist ja on juukste sisse palmitsetud. Eurooplastele puutub kõige enam nende rõngas sillma, mida mõned, nagu näituseks .tantsijad" nina otsas kannawad. Niisugust ninaehet nimetawad nad ise „nuttiks". Suuremat sugu naesterahwas  tarwitab palju aega oma juuksete ehitamise, kui ka oma ihu wärwimise ehk tätoweerimise peale. Pikad, süsimustad juuksed saamad nende hiilgamise suurendamiseks.  kalliste, magusaste lõhnawate õlidega salwitud. Mitte üksi' tantsijad, maid sagedaste ka palju tõisi naesterahwaid  lasewad oma juuksed ühes ehk mitmes pletis üle Slade maha rippuda ja palmitsewad nende sisse ka kuld karrakesi ehk pärlid ja kallid kiwisid. Alama sugu juures saamad juuksed ainult ühte sõlmi kokku keerutatud  ja siis taga pea peale üles kurstitud; otsaesised juuksed saamad kummagile poole kammitud, mida mttte ainult kuld keed ei ehi, Maid mille ilurikkaid palmikuid ka kauniste  löhnawad lilled ilustawad. Mitmes India maakohas  saamad ka kuld plaadid otsa ette kinnitatud. Weel üks wäga kaunis ehe on nende kallid kõrwarõngad. Sagedaste  riputatakse neist mitmed selgest kullast wõi kallistest kimidest hulga kaupa kõrwa ääri mööda alla. India naesterahwa waimuhariduse järg on nende kastide järele wäga mitmesugune. Et küll rahwa koolid alles hilja kõiki naesterahwaid igas kastis harima hakkasiwad, siiski oliwad juba enne seda mitmed jõukamate Jndulaste tütred õpetust ja haridust saanud, mis enam nende kõrget ihulikkl  lahkust ja armastust, kui nende meele ja südame headust tõstis ja haris. Õpetatud kõiges, mis meest rõõmustada  mõib, laulmises, mängimises, tantsimises, maalimises,  õmblemises ja ka selles kunstis oma armastust ikka wärske hoida, ehtisimad nad ise hea meelega oma maimu ksige hommikumaa laulikute õitega; sest Pärsia, Arabia ja India keeled on neil selleks heasti tutrawad ja mis nende rahmaste mõttetargad ja laulikud kirjutasiwad,  sellega tutmustasimad nad ennast enam kui pealiskaudu.  Tahab keegi India naesterahwaga armsal kombel tuttawaks saada, see waadaku neid, kui nad oma kunstliku joogi nõuudega, „Hamlah'ks" nimetatud, kaemude  juure jalutawad; waadaku neid siis, kui nad häbelikult  meelitates jänunud rändajclle kosutawat mett karastuseks  pakkuwad ja tänuks paljalt lahket silma waadet, lahket teretust nõuawad; kuidas nad ütlemata truuduses oma abikaasat teeniwad, kuidas nad armsa mehe surma järele leinawad ja tuleriida peal rõömsaste oma merega lahkunud armsa mehe põrrmu Snnistawad. Ehk waadaku  keegi armastajaid neiusid, kuidas need kuuwalge öö widewusel püha jõe Gangeselt oma iseäraliku kombe järele küsiwad, kas armuke, keda nad ütlemata palamusega  armastawad, nendele truu on ehk mitte. Mai ehk Juuni kuu palawad päewad on selle maa rahwa liikmeid raskeste nõrgestanud. Kange palama päikese paiste eest põgenewad nad päewal majadesse. Wahel ruttawad nad wälja ja waatawad igatsetes taewa poole, kas neile wahest jumalus haruldast õnne ei näitaks ja kosutawat wihma ei saadaks. Küll koguwad pilwed ennast lõunepool kokku, õhu sees on tihti wälku näha, hirmus kõue mürin tõuseb, tuul puhub äkitselt kangeste, õhk on raske, taewas must aga, kas saab sellepärast wihma tulema? Ja, peagi hakkab wihma kangeste maha woolama; uue elujõuuga täidetud, tunneb inimene ennast jälle lahke looduse sisse wälja kutsutud olewat. Seal ruttawad siis õhtusel kuu walgel armastajad neiud püha Gangese kallastelle; weikefi puust lõigutud lootsikutest,  kelle sees lillede kõrwas weikene tulukene põleb, seadwad nad jõe peale. Wiib Ganges lootsikute sed kaugelle alla, ilma et tulukene ära kuStub, siis on armukene  truu; wStub aga tulukene ära, siis tähendada see, et armukene mitte truu ei ole ja siis on neiukeste südame walu suur. Awaldab nüid naene armastust ja truudust mehe waSta, siis näeme meie mehe juures põlgdust ja toorust naese wasta. Kõige wähema eksituse pärast piab naene pia kõige walusamate witsa löökidega rahul olema, pia oma jala tallasid bambuse roo keppidega peksta laskma. Kuna mehele pia iga silmapilk noesest äralahkvmine prii on, ei wõi naene kunagi neid paelu peaSta, millega ta mehe külge on köidetud, ei kunagi piinade wastu abi otsida.  Raene on mehe ori. Ei tohi tema ka mehega ühes lauas süia. Indu naene talitab enne oma meest, siis oma lapsi ja wiimaks hakkab ise nendest lahuS sööma. Ka ei tohi ta oma mehele ligineda, kui ta weel söögi juures iStub. Waese mehe naene piab kõige raskemad tööd oma peale wötma, aga tall on jälle selle poolest parem, kui kõrgemat sugu, iseäranis uhkete pappide wõi braamanite naistel, et ta selle juures wärske õhu sees elada wõib. Braamanite naesed piawad ühe iseäraliku kambri sees omad päewad mööda saatma, kuhu waewalt nende kõige lähemad sugulased neid waatamas wõiwad käia. Niisugustes üksikutes majades elawad naesed nagu orjapõlwes; ei nende perekonna rikkus ega kõrgem-seisuS tee nende elu õnnelikumaks. Mehe kõrgus ja auusus on määramata. Kui orjad wõiwad naesed ainult alanduses ja maha löödud silmadega tema ette astuda. Sisemise majatalitust eest muretseda, mehele armas püida olla nagu selle loomus wõi tuju kunagi on, wiimaks ennast tema haua peal ära põletada see on draamani naese osa. Kaks braamanite järgmist kasti tunnewad enda auustatud, kui üks braamlane ühe nende tütardest omale naeseks wõtab; see sünnib aga ainult siis, kui pruudi kaaswara suur on. Niisugust kaaswara omale saada, wõtab siis üks braamlane ka 90 —lOO naist omale, keda ta aga ühe silmapilgugagi ei auusta. Üks iseäraline, aga ka laiduwäärt pruuk keelab ema, lastele nende isa nime ütlemast;  ta räägib temaga kui ühe kolmandamaga ja alles Deale isa surma hakatakse lapsi perekonna nimega kutsuma. Rumalus, mille sees suurema jau India rahwa kaStide naesed kaswatatud saawad, on suur, mille wõimul nad oma pruulidest kangeste kinni piawad, mis nende elu nii wäga raskeks teewad. Kõigis paikus Hindostanis seisab suureck jagu talitusi üksi naeste õlade peal, ning nad on üleüldse wäga osawad ja usinad põlluharimises. Nad külwawad ja istutawad, hariwad põllud, kitkuwad umbrohtu  taimede seast, niisutawad heinamaad, kuna seda tarwis, lõikawad wilja ja koguwad kokku, teewad puhtaks, jahwatawad ja küpsetawad leiba jne. Nende waeste kannatajate peal seisawad kõige raskemad tööd, kuna nende piinajad mehed, igaweses laiskuses puude wilus wõi oma majade ees pikali maas lamawad. Siiski on mõnes kohas India maal naesed abielu truuduse poolest kuulsad ning pia kuulmata on, et seal üks ehk töine selle wasta eksinnd  oleks; sünnib aga seda, siis piab süialune armuta mitmesuguste raskete trahwide alla langema. Töisest kohast kuulukse jälle, et seal kõige suurem häbemataus walitseda. Räägitakse, et üks kõrget sugu mees sea! üht alama mehe naest, kes wäga ilus oli, ärameelitada püidnud. Põlgtusega tõukas aga truu naene kõik tema meelitamisel) ja kingitused tagasi ja arwas, kuna ta oma mehe hirmsat kahtlusmeelt tundis, parema olewat, sellest sündmusest mehele ei sõnagi rääkida, kui ta kõik oma eluaeg kibedaid päewi ei tahtnud maitsta. Et kiusaja mehe häbemata püidmised nõnda tuulde läksiwad, wihastas ta ennast ja tõutas naesele tema kangekaelust kätte tasuda. Ta püidis nüid naese meest truu naese wasta wihale äritada, wale juttusid wälja lautates, nagu oleks ta tema naesega kokku elanud, ja naene nõnda oma truudust mehe wasta kurjaste  pruukinud. Pia põles ka mehe kahtlusmeel oma naese wasta; ta jooksis kui meeletu naese juure ja ähwardaS teda mitmet wiifi, wale laimdusi temale ette wisates. Asjata püidis waene naene ennast õiendada ja asja seletada ja palus wiimaks, kui kõik tema wäbandamised  mehe wiha weel enam põlema sütitafiwad, et mees temaga ühte kohta tuleks, kus ta näidata tahta, kui põhjuseta  niisugune laimdus olla. Mees lubas. Raene läks nüid ees ja wiis sõnalausumata meest ühe koleda kuristiku kalda peale. „Siin", algaS naene, „siin tuli minule esimest korda see mees wastu, kellega sina mind nii hirmsa korra sees arwad olewat. Siin lükkasin  mina tema soowid põlastusega tagasi. TäiS wiha minu järelandmata waimu üle, on tema sinu hinge ära kihwtitanud ja häbimärgi minu aun külge teinud, mida mina nüid kas kustutada wõi surra tahan." Mehe nägu oli naese kõne ajal mõrudaks läinud, ta ei waStanud  sõnagi. Tema rind paisus paksu mantli all, aga tema kokku pigistatud huuled näitasiwad selgeste küllalt,, et ta mitte kõige wähematki naese sõnadest ei uskunud. „Ütle!" hõikas naene nüid, aga waljuste, nõnda et tema heal mitmelt poolt tagasi kajas, „ütle, kas piad sa mind weel süidlaseks?" „Jah!" karjus meeS wihaselt  ja tampis jalgadega wasta kalju rüngast. ..Siis tahan sinu pärast surra!" hüidis wõidurõõmulik naene ja kukutas ennast kaljult alla sügawaSse kuristikku. MeeS waataS kui maa külge kinni kaSwanud, kohkudes tema järele; ta juuksed tõuusiwad püsti, kui ta oma naest kaljult kaljuSse kukkuwat ja wiimaks sügawuses purustatud  nägi. Kui wälgust walguStatud tõuufis temal nüid ZS. Sakala. 1885