Sakala .U 2S. Wiliandip. 18. Jiichlm piimal 1881. IV. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Vastutaja toimendaja ja wüljaaädja T. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Eestirahwa saadikud Pceterburgis. IV.  Poliitika  rinmvaatus. Omalt maalt. Wiliandi maakonnast: Rkitemüük; uued prohwetid; kirikherrade orjus. Pärnust: Kalasaak; la«v „FranziSka"; waimu apostlit. Tartust: Laulupidu noodid; J. W. J«msen't juubeli päewast. Tallinnast: Linda seltsist. Paidest: Hirmus ja kuri töö. Narmast: Õnnetused. Peeterburgist: Keiserlikud  Majesteedid Peeterburgis. Reisikiri „Liwaadia" laewalt. I. Kuuluwsed. Lisaleht. Kullakene. XIX. Inglaste Võidumängud ja «Sittused.  111. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Eestirahwa saadikud Peeterburgis. Aleksandria suweloSfist sõitfiwad saadikud jälle suure pallei juure tagasi, kuS laud kaetud oli ja neile auusat sõSma-aega anti. Neli rooga kanneti neile ette, ja peale selle kaht seltsi joodawat wiina ja õlut. Siin söögilaual tõStiS saadik C. R. Jakobson oma klaasi üles ja jõi Keiserliku Majesteedi Keisri Herra, Keisri Proua ja Troonipärija nagu terve Keiserliku perekonna termist, mille peale kõik saadikud vaimustavalt  kolm korda hurraa hüüdsiwad ja siis Eestikeeles „ Jumal KeiSrit kaitse sa" laulsiwad. Saadik C. R. Jakobson tuletas omas kõnes praegu kuuldud Keiserliku Majesteedi armulist sõnu meele ja näitas, kuidas selle wägewa sõnaga Eestirahvas nagu Weneriigi  ühevääriliseks kaaSliikmeks saanud, kust ka selle rahwale see kohus wälja kasuda, igaweses truuduses Keisri ja Trooni västa selle riigi anu ja suuruse kulles ühes ehitada ja sõbruses Wenerahwale kindlaks jäeda, n. n. e. Peale söõma-aega wiidi saadikud Keiserlikuks tõldades  pallei eeS olewa lust-aeda, kus kõik tähtjamad kohad neile ära näidati. Nimelt paniwad saadikud suuri purtskawaid vee-allikaid imeks, keda meie pilt 27. uumris ka avaldab. Siis sõitfiwad saadikud neissamas  tõldades mere ääre aurulaeva peale, millega Peeterhowist kella 4 ajal peale lõunat Peeterburgi linna tagasi sõitfiwad. Siit saatsiwad saadikud kohe ühe tänu-telegrammi Keiserliku Majesteedile Aleksandriasse,  kuS liigutatud südamega armulise vastuvõtmise eest tänasiwad, mis saadikud ega terve EestirahwaS ilmaski ära ei saa unustama. Laupäeval 20. Juunil laskfiwad saadikud kantsi kirikus õndsa Keisri haual veel üht palwe-jumalateenistust  Kreeka Sige-usu kombe järele pidada, kuhu ka õige palju suuri kindralid ligi oli tulnud. Kiriku vaimuliku  valitsuse poolt oli ka saadikutele juba enne kiri tulnud, et kui nad ka Lutheruse usu kombe järele seal kirikus jumalateenistust pidada tahakstwad, see neile lubatud saaks olema. See luba Kreeka sige-usu preest- I rite poolt liigutas saadikuid väga, ning peale Kreeka õige-usu jumalateenistuse pidaS siis ka õpetaja J. Hurt ühe kõne ja palvega Lutheruse kombe järele jumalateenistust.  Tema kõneles liigutavalt õndsa Keisri armust  Eestirahwa waSta, ning kui siis saadikud palvele Põlvili maha langesiwad, siis nutsivad nad kõik valju healega. Nende südamed oliwad leinamises nii liigutatud,  et keegi enam oma südame ülewoolamisi tagasi ei jõudnud hoida. Peale selle jumalateenistuse sõitfiwad saadikud jälle oma kodumaale tagasi, Jumalat tänades, et ta kõik heaSte korda oli lasknud minna, ja südames seda Snnesünnitawat tundmist kandes, et rahwale koju kõige rõõmsamaid sõnumeid ligi wiistvad. Meie rahva armaStuS  on oma Riigi-Jsa vasta mi suur, et kuS aga saadikud Keisri Herra armulisest wastawõtmisest jutustasiwad,  igal pool kuuljad rõõmu pärast nutsivad ja selle õnneliku tunni eest Jumalat tänasiwad. Rüüd on juba kõik Wene ja Saksa ajalehed sellest  Eesti saadikute vastuvõtmisest jutustanud. Nimelt on Wene ajalehed Eesti saadikuid suure osavõtmisega teretanud. Kuidas Wenelased meist mõtlevad, sellest saavad meie lugejad kõige selgemat tähendust, kui paar tükki kõige suurematest Wene ajalehtede seest ümber paneme. „Golos" kirjutab Eesti sagdikute Keisri Herra ees käimise kohta: „Enne KeiSri Aleksandri 11. trooni peale astumist oli Eesti rahvas seal maal, mis EeSti nime kannab, üks ilma mingisuguste õigusteta teuliöte kogu. Eestlased oliwad küll juba esimeses praeguses saa-aasta veerandis orjusest lastud", aga kõik maa oli mõisnikute omaks jätnud. Talupojad oliwad siis ilma maata priiks lastud, aga oma varanduse ja valitsuse poolest jäiwad nad siiski täieste Sakslaste meelevalla alla. Kuuekümnendamas aastas alles saiwad  Läänemere talupojad luba, oma rendimaid ka päriseks  osta ja eneste seast kohtumõistjaid walitada. Ja juba nüüd näeme vilja, mis õndsa Keisri hoolekandmine niisuguse rahva eest andis, rahva eest, keda ajalugu tänäni nagu koguni ära oli unustanud. Waewalt kahekümne aastaga kaswis see rahvas juba nii kaugele, et iseennast hakkas äratundma: temal on juba oma alguspäraline kirjandus) temal, sell adrataga-käijal  rahval, on juba omad põllumeeste seltsid; temas ärkaS ka juba ilu (esteetika) tundmine, sest tema asutab enesele, kus iial võimalik, laulu seltsa. Sellest kõigest on näha, et riigi mõnusad seadused ei ole mitte liivase maa peale kukkunud. Haritud ja praegu prii ning oma vaimu-jõuu tundja Eesti rahvas tõi nüüd oma tänutundmise avaldust  Wene Keisri ette. Wenerahva lapselik olek oma Keisri vasta on ka tema südames aset võtnud. Wene Keisri mõistliku ja truu laste hulk on nüüd selle läbi hea osa suuremaks kasvanud. Eesti rahva saadikud ei võinud enne trooni ette saada, künni rahvas mitte haritud järje sisse ei olnud tõusnud. Senni kui seda veel ei olnud, kandis Läänemere  maa Saksamaa karva. Sakslased, kelle kaes eesõigused ja haridus oli, püüdsiwad orjapõlves elavat  rahvast, kes ilma kaebduseta Sakslaste iket kandis,  Wenemaa silmade eest varjul hoida. Rüüd aga kasvavad meie eeS Sakslaste selja tagast ka Eestlased wälja: neid ei ole mitte üksnes arvu poolest enam, vaid nende pool on ka see õigus ja võimus, mida haridus ja edasijõudmine enesele võidavad; nende poole jäeb muidugi viimati ka vara ja jõuu-tõusmine. Niisugusel  tööka ja oma jõuu-tundja rahva pool, kelle noorpöli ehk lapsed kõik kirjatundjad on ja kooliõpetust saavad, on tulevik. Baltimaa Sakslastel ei või see Eestirahwa iseenese  tundmine küll meelt mööda olla, selle rahva iseenese  tundynne, keda alles nende isad kõige kibedamas , toolis" pidasiwad. Sellest siis tulebki, et Sakslased Eesti rahvaliku elu tärkamiste poole oma okkalist külge pöörawad. Aga meie, Wenelaste silmas on neil lugudel, mis nüüd Baltimaal ilmuwad, oopiS töine tähendus: meie näeme neist,, et seal üks rahwas (ja mitte üks, Lätlased ka) uueSte elule hakkab tõusma; rahwas, kes tänulik ja osawõtlik on Wenemaa waSta ja kes pressi alt peasemise eest üksnes Wenemaale oma tänu kannab. Baltimaa Sakslaste suust kuuleme muidugi  oopiS töiftsugust laulu need Sakslased ei olla mingi eest Wenemaale tänu wõlgu, Wmemaa olla ennema weel neile oma riigi wõimusegi eest tänu wõlgu. Magu Sakslased, Eestlased ja Lätlased rahnS ja kokkuleppimises eneste keskel, soowitaw aga oleks, et nende kõikide südames niisugune sõbrus Wenemaa waSta elaks, nagu seda Eestlased awaldafiwad." Nõnda kirjutas ksige suurem ja tähtjam Wene ajaleht „Golos" peale EeSti saadikute lahkumist. Moowaja Wremja" kirjutab sellesama asja kohta: „ Eesti rahwaS saab ilma kahtluseta selle armulist waßtawõtmisele,  mille wääriliseks tema saadikuid tehti, suurt tähendust andma ja temast ei wõigi ilma tähelepanemata  mööda minna. Saadikute hulk ise, keS suuremalt  osalt Moore Eestlaste", ehk kui nõnda wõib nimetada, rahwausliku partei, liigetest oli, keS wäewallalise  Eestlaste saksastamise waSta ja Eestlaste Venelastega  sõbrustamise eest wõitleb, on üks näitus, mis terwe maa kohta palju wõib tähendada. Baltimaa mõisnikud, linna kodanikud ja ka waimulik seisus (Lutheruse õpetajad) nimetasiwad hilja aja eest Eesti rahwuse eest wõitlejate püüdmist peaaegu Rihilistlaste tööks. KaS nüüd selle „ kahjuliku partei" (nagu Baltia  iseoleku ehk riigi eest wõitlejad neid liikmete armulik wastawõtmine ei kinnita neid uue kindlusele  ja kaS ta töiselt poolt ei wähenda jälle waStaliste  häbemata julgust, nii wäga kõige jõuuga Eesti», rahwa püüdmisele waSta panna!" Need paar näitust Wene ajalehtedest, kelle sarnatseid  meie weel mitu oma lugejate ette WSikstme panna, awaldawad kõige selgemalt, kui tähtjaS see tund on, kus meie armuline Riigi-Jsa Eestirahwa saadikuid wasta wõttis. Eestirahwas on just need mehed oma armulise Riigi-Jsa ette saatnud, keda wale kaebduStega on tahetud määrida, ja keda ka mitmed EeSti ajalehed, nimelt praegugi weel «Tallinna Sõber" ja tema järele ..Ristirahwa Pühgpaewa leht" kohitsemise wäärt pimeduses  Mihilistlaste sarnatseks püüawad teha. Waesed loomakesed, kes teie tolmu sees roomate, teie kõweraid teest, ei pane keegi enam tähele, ehk kui seda tähele pannakse, stis teewad seda looduse uurijad, keS teie teest ja teie loomust tunnewad. Poliitika ringwaatus. Nii palju kui maailmas on, kõik Praaga linnas üksiku Saksa tulipääde waSta wäewalla  teel wälja on astunud, peale selle, kui neid Sakslaste  rumal tuju seks üleSse oli kihutanud. Iga auuS inimene ja rahwas omaS paljuses saab seesugust uulitsakära  põlgama, aga kui ta käeS on, stis ei tule mitte pahmast hukka mõista, kelle liikmed käratsejad on, waid