et nad sest kohast, kus tõbi on, wäljarändawad. Põhjust  on küllalt arwata, et niisama kui koolera juures maapinna niiskuse mahawõtmine, kus loomadest ja taimedest  järeljäenud mädanewaid ollust rohkeste on, katku wäljalautamist edendab. Sest kõigest näeme meie, et abid, mida meie katku tõbe wastu tarwitada wõime, ühesugused on abidega koolera  wastu. Nemad põhjendawad ennast nimelt haiguse kihwti eemalhoidmise peale kohtadest, kus teda weel ei ole, ja maapinna muutmise peale, nõnda et ta, kui ka kihwt flnna wiitud saab, tema idanemisele sündsa ei ole. Peale selle on ka weel hea abi katku wastu see, et tema hakatusel  kohe inimesed sest kohast wäljarändawad, kui nad ka mõne aja peale lageda põldude peale jäema piawad. Mitte hirmu mõjuduse all tõbe eest tarwitud abid ei kaitse meid külgehakkawate tõbede eest, waid waikne rahuline teadusliku uurimise peale põhjendatud püidmine terwise parandamise järele üleüldse. Kubermangu walitsuse ringkiri. Liiwi kubermangu zeitung on allseiswat ringkirja WallawalitsuStele kätte saatnud, mis suwel ja ka muul ajal loomade tõbe juures tarwis kindlalt tähelepannu on. Liiwi kubermangu walitsuse arstlik jauskond kuulutab selle läbi, kuberneri härra luaga, kõikidele üleüldiseks teaduseks allpool seiSwa sisemeste asjade tallitaja ministri härra ringkirja (tsirkuläri) nende tallituste kohta, mis nõletõbe wastu tuleb ettewõtta, selle juure lisades, et kõikidele Sillakohtudele, mõisa- ja wallawalitsuStele kohuseks on peale pantud kõigis kohtades, kus see haigus sigineb, selles ringkirjas seiswa ettekirjutuste ja seadeluste täielise  täitmise üle kõwaste walwada, et selle läbi koduloomade  külgehakkawa nõletõbe kaugemale wäljalagunemisele  otsa teha. Sisemiste asjade tallitaja ministri ringkiri kuberneridele. (25. lanuarist 1884 aast., V» 120.) Tallituste kohta, mis nõletõbe wastu tuleb ettewõtta. Iga aasta mitmes riigi maakohtades hobuste külles juhtuw nõletõbi, ehk ta kül suurelt ei edene, nõuab siiski, sest et ta külgehakkaja (mitte ükspäinis loomade, waid ka inimeste külge) ja täitsa terweks saamata on, enese eest ettehoidmijeks ja enese hääwitamiseks iseäraliste loomade arstimise-politseiliku tallituste seadmist. Seepärast ja et 1) suurem jagu maakondlikku ja seltskondlikku asutusi nendele nüid mõjuwa seaduste läbi (1876 aast. wäljaantud sead. li. raam. I. jag. 1948 1955 ja 2959 tükkid ning sellesama raam. 1889. tükki juure lisanduse 9 punkt ja XIII. raam. arst!, ustawi 1714 tükki juure lisatud 3. tähendus, 1881 aastase wäljaandmise järele) antud õigust niistigusid seadust loomade katkuwiisil külgehakkawa haiguste wastu (mis weterinari arstliku) komitee, 1882 aastase „Walitsuse Teatustaja" 133. wäljakuulutatud, reeglites  ülestähendatud on) wälja anda, mis kõik ja igaüks täitma peab, ei ole pruukinud, 2) et nõlehaigus ennast haige hobuste kontagiumi külgehakkavuse läbi wälja lautab, mis iseäranis nina sõermates ja nahas olewa haawade  roojas ja ka nendes asjades on, mis peale see roja on juhtunud, nõnda kui rennides, ruhwedes, sõimedes, redelates, svöginõuudes, harjades, kraasides, waljades, päitsedeS,  sedulka ja töistes rihmades, tekkides, sadulates, rangides ja töistes asjades ja 3) et nõlehaiguse kihwt oma külgehakkamise jõuu ja omanduse wäga kaua alal hoiab, kui läbi tuulutamise ajal tuul temasse ei puutu ehk kui ta heemi-desinfectirimise olude (puhastamise rohtude ehk olude) läbi ei saa ärahääwitud, on minul, weterinari  komitee otsuse järele, see auu Teid, Ekselents, paluda, kohe nüid järelseiswad tallitused ja seadlused Teile ustud kubermangus hobuste nõlehaiguse wäljalagunemise wastu jalale seadida: 1) Mitte niisugustd hobusid müia lubada, kellel ila ninast wälja jookseb ja selle juures lõuaalused ülespaistetand  (rahud) on, ehk kellel siin ja seal ihu külles muhud ja jahed paistetused ja haawad on. 2) Niisuguste hobuste omanikudele, kellel 1. punktis tähendatud haiguse märgid külles, ärakeelda neid hobusid töö tarwis ehk kruntteede peal wedamise tarwis pruukida, nõndasama ka raudtee wagonides neid wedada. 3) Kõige kõwemalt selle järele waadata, et nende hobuste surnu kehad, kellel nende elu ajal ülewel näidatud  märgid (punkt 1) külles olid, ilmtingimata wististe maa sisse saawad aetud, ehk üheS nahaga ärapõletud, ning üleültse, et nahad ja töised keha jaud ühegi asja peale ei saaks pruugitud. 4) Kõigile hobuste omanikudele kohuseks peale panda, ka hobuste kaswanduste pidajatele, et nad nende hobuste külleS esimeses punktis tähendatud haiguse markide  hakkamisest politseile, lähema (walitsuse poolt pantud ehk maakondliku) loomade arstile teada annawad, niisuguste loomade täielise weterinari-politseiliku läbi waatamise ja uurimise tarwiS. 5) Linna ja kreisi politsei ametnikudele ja ka walitsuse  ja maakondliku loomade arstidele käsku anda nende töiste kohuste täitmise juures iseäranis hobuste terwise  järel waadata, iseäranis hobuste kaswandustes, hobuste müijate karjades laadadel, turudel, seisu ja woorimeeste hoowidel, nõndasama ka posti ja raudteede jaamadel, nõndasama ka posti ja raudteede jaamades (hobuste wagvnide sissepanemise ja sealt nende waljawedamise  juures), ja, kui juhtuwad hobused ülemal tähendatud  (1. punktis) markidega olema, niisugusid kinni wõtta ja nende kohta nõndawiisi tallitada, kuidas allseiswates  (8 ja 11) punktides näidatud on. 6) Kubermangu, ringkondade, linnade maa ja peale arwu (peale stati) loomade arstidele, nõndasama ka loomade  ajamise teede pea! ja raudteede jaamades seiswa loomade arstidele ettekirjutada nende ülewaatamise all seismas ringis mitte üksi sarwelajaid, waid ka hobused kõwaste labiwaadata ja mitte niisugusid nende seast laatade  ja turude peale ja wagonite sissepandmisele lasta, kellel nõlehaigus kulles on ja sellest sedamaid politseile  teada anda. 7) Sõawae jauskonna loomade arstidele täieliseks abiks olla nende poolest nende talude, külade ja laadade hobuste terwise järele waatamise kohta, mis sõawagede paigal seismise ringkondades on; aga kui nimetud hobuste küttes peaks nõlehaiguse ehk halwuse markisi nähtawale tulema kohe seda sellesse puutuwa sõawae walitsusele teada anda. Nõndasama ka kohe, ilma kõige wahema aja wiitmata, tarwilised toimetused ettewõtta, et nõlehaigus  mitte kohaliste hobuste külge ei wõiks hakata, kui selle haiguse märkide ilmumisest sõawae hobuste külles selle wäe walitsuse poolt on teadmine tulnud. (Järg jäeb tulema.) Uued raamatud. Helinad Cmajõelt. Laulu kimbukest, mida härra Eisen hiljuti luuletanud  ja Tartus Schnakenburgi juures trükitud sai, paneb „Olewik" kuulsa Eesti lauliku Koidula laulude kõrwale. Mina ei saa aru, kuidas „Olcwit'u" toimetaja, kes ist laulu tundja, niisugust luuletööd kiita wõib. „Emajõe Helinate" ja Koidula laulude wahe on niisama suur kui kulla ja mulla wahe. „Emajõe Helinates" ei leia osaw silm ainust laulu, mis loodud lauluks wõiks nimetada, waid kõik on seal wägisi taotud ja põlwe otsas Painutatud, nii et meistri higi tilgad jnba eemalt silma paistawad, mis ta'l too juures oliwad jooksnud. Suurem jagu laulust on mõtte te poolest koguni ahtrad ja kui mõne seest pisut mõttet leitakse, siis kattab seda sõnade rohkus jälle kinni. Mõõdu poolest, mis kõige wähem lapski piaks tundma, on mõned laulud nii wigased, et iga salm isi wiisil tuleks laulda, kui mõni seda õnne piaks katsuma.  Uusi sõnu on riimi puudusel nii otsatu palju juure sepitsetud, et kõige Eesti keele targadele põlwest põlweni uurida saaks, ja asi siiski igaweste saladuseks jäeb. Ma ei waewa ennast pikemalt asjata tema kallal, waid panen näituseks ühe laulu „Emajõe helinatest" Sakala lugejate silmade ette, et iga mees ise naha wõiks, missugust kibuwitsu meie waimu põld wiimsel ajal kaswatab. Juta leinamine. Jälle öösised kujud on kahwatanud, Hommik päikese paistele ahwatanud, Jälle walgustus sädemid riputab, Tööle kiputab. Jälle õied, need õilmetes kahisewad, Jälle lilled, need lehkawad, sahisewad, Jälle pungad end kütketest rabawad, Endid awawad. Jälle oksal on unustud tukkumine, Käul alganud kaasikus kukkumine. Jälle sirawad lauludest saarikud Ja ka waarikud. Kõigil selguses sihid ees heletawad, Silmad üksi mulle wiletsust seletawad, Minul kedagi ei ole ärkamas, Kõnet märkamas. Tule kedagi meelt mulle jahutama Ega kurbduse pilmesid lahutama, Ilma trööstita õhkan ja ahastan Elu pahastan. Korra mullegi see aeg sätendanud, Kussa õnn end maitsemisekS etendanud, Kussa kallim mind töödel on aitanud, Palel paitanud. Aga nüid temal (?) Manalas magamine, Kõigist kohtadest uinub seal magamine, Seal ei arata suur ega wäikene Ega paikene. Wara, wara on Mana ta närtsitanud, Pole oodata ollagi kärsitanud, Kõige paremailt töödelt ta rapsanud, Ära napsanud. Mana majast ei ketlegil lunastamist, Olgu tuhandel werelgi(?Z) punastamist) Oma (?) ette on astuda Manala Noore, wanala. Üksi, üksinda pean nüid kuigutama, Tundi tunnile edasi tuigutama, Uksi ootama tulemast tumedat, Kus ei sumedat. Silmad järgest ta pärast on sirisenud, Ojad pisaraist nurmele nirisenud; Silmi ööd ega paewad ci tahenda Ega jahenda. Ilma aegu on kaebata, pahandada, Mana wõimust ei wõimalik kahandada) Selle jaädamalt eneselle kahmanud Kelle ahmanud. Peawad kaljudki Mana ees kärisema, Peawad mägeMad Mana eest wärisema, Tema kellegi ees ei riimita Ega miimita. Waemalt kaste on õiekest niisutanud, Waemalt pilmed tall pisaraid piisutanud, Juba Mana ta marrelta kärpinud Ära närpinud. Enne kui ta end eluga harjutanud, Mana mägi ju inimest warjutanud, Aunud ohwriks ju enese idule Kalmu kidule! Mõistku nüid auustatud lugeja kohut, mis säherdusest  laulust, kui teda ülepea selleks tohime nimetada, tuleb arwata? Mis põhja peal julgeb „Olewik'u" kriitika Eiseni laulust Koidula lauludega kõrwu panna? Koidula on loodud laulu lind. Seda on juba ennemalt  kahetsetud ja piame nüid jällegi kahetsema, et härra Eisen, kes sidumata kõnes kaunis tubli kirjanik, salmist püiab taguda, kelleks tall osawust, ja miS kõige suurem, Looja poolt laulu annet ei ole jagatud. 1 ä-k-n. Mõnesugused sõnumed. Palja pealae maalimine. Ameerikas Nju-lorki linnas on mvodnks saanud, et kellel paljad pealaed on, need lasewad neid mitmesuguste kujudega ja wiguritega äramaalida. Ühel pidu-öhtu! oli seal ühel pealae peale sõalahing kujutatud, kuna töisel oma palja pealae peale palju mitmesuguseid kala ja karpide kujust oli kujutatud. Nii on seal juukse waestel meestel pealaed mitmesugu wiguritega ja kujudega ära kaunistatud, et esimest korda nägijal neid naljakas näha on. üks naljakas walitseja wastuwõtmine. Ühes Saksamaa weikeses riigis on see mood, et kui selle riigikese walitseja kuhugi oma linna läheb, siis saab ta 20 noorest walge riietega wälja ehitatud neiukeStest,  suure auustusega wastu wõetud. Kui kord see walitseja ühte oma riigi kõige weiksemasse linna oli reisinud, seisiwad jällegi 20 kõige nägusamat neiud kaheS reaS teda wastu wõtmas, muidugi mõista, nägusamad ikka esimeses reas. Kui uhke walitseja neiude ette aSWS silmitses ta neid mõne pilgu ja hakkas siis esimest rida otsast kinni wõttes, rõõmsal näul musutama. Ehk küll walitsejal juba 60 aaSta küira peal oli, näitas temal siiski see noorde neiukeste musutamine magusaste maitse««  °li läbi musutauud. jäi ta hak.Ste se.sma >a ütles oma adjutandile- .Sparrenbolmusuta  neid edafi!" Wana walitseja oli estte ära lil manud et tõ.ses reas enam nii kenad ei olnud, kui efimeS.  Meparast sa, ka adjutant noorte lillekeSte mokast musutada Wana sõna ütleb: „Kui sant saab. fiis veab 56 21. Sakala. 1884 Wastutaja: J. Kõrw.