et Eestlased oma kirjanduse põllul mitte weel ühendatud ci ole, mille läbi meite kirjakeel wäga mitme haruliseks läheb. Ka Eesti kirjameeste selts, kes meite eesmärk  ja tugi peaks olema, on, kuida meis tema koosolekust 2. Paastu k. p. s. a. näeme, ka kõikuw ja kahtlane kahju! Nimetatud selts lubas mõne aastasest sellele 200 rupla auupalgaks, kes kõige parema  Eesti keele grammatika pidi wälja andma. Siia ajani ei ole meel kuulda, et keegi selle auupalga osaliseks on saanud, ehk küll kuida „Eesti Postimehest" lugenud  oleme: „Wiis Eesti keele grammatikat  korraga" ilmumas on. Ka ei ole Eesti kirjameeste selts meel ühtegi Eesti iga nädalas wälja tulewat ajalehte omaks ametlikuks leheks tunnistauud, millest meie tema kirja õigust wõiksime ära uurida. Et meie oma kirjakeelele mitte säält alust ega juhatust ei saa, kust meie seda õigusega saama peaksime, sellepärast arwan -. ia julgemat Saarlastele küll seda nõuu anda, et meie oma kirja-keelele „Eesti Postimehe" toimetaja Dr. K. A. Hermani  wälja antud Eesti keele grammatika põhjuseks wotame. Ehk küll see grammatik  Eesti kirjameeste seltsi presidendi poolest, kes ka keelde uurija ja tundja on, äralaidetud sai, siiski on see mitmete asjatundjate  meeste poolest wäga heaks tunnistatud  ja on mitmes tähtjas koolis kooli-raamatuks wastu Võetud. Selle soowi juures wõite, auustatud Saarlased, mulle ühte wanarahtva mõistu sõna meele tuletada, see on: „Pühi enne „sma V«e esine puhtaks, siis tule teistel „pühkima." Sa isegi ei kirjuta mitte „weel nimetatud grammatika põhjusel, na« „gu sõnadest „hea, pea, talitus, amet, ~rupla" näha on." See on tõsi suguwennad!  aga ma ei anna ses asjas omale mitte õigust, ega mõista ka kellegile,  kuidas keegi kirjutab, süüd. Meite kirjakeele rada on alles uus ja sellepärast paljudele tundmata; millest aga ma kõnelen  on see, et meie oma kirjakeelele ühe kindla eesmärgi rajame ja see oleks Dr. Hermanni grammatika põhjusel kõige hõlbsam  olewat. Et „Saarlane" kõige enam meite Saarlaste ajaleht saab olema, siis wõiksime ka mõnda sõna, kui meie Saarlased sellega üksinõuua oleme, rahwa wälja rääkimise  annab ak Dr. Hermann luba mõnjärele  tarwitada Rahwa keele murre järele da sõna kirjutada, aga pidagu neid sõnu korrawastaliseks," ütleb ta. ja wiis teda «muti kombel mööda lendavate  efimiste, tacwaliku tundmustega täidetud  tundide järele suure rõõmuga oma tädi juurde. Maata, mis sugust kallist wara ma enesele ivöitnud olen/ hüüdis ta hõiskades. .Tema on minu, minu igaweste!" .Jumal õnnistagu teid, lapsed," ütles wana krahwina liigutult ja surus noort neidu oma südame wastu. Et trahm Ego» nüüd enam mitte kaua ! ei wiibmud «Limast sammu teha ja oma õnne täiendada, on iseenesest mõista. Nii I nobeste kui wõimalik, saiwad sääduslikud I uõudised toimctawd, kus juures Olga ! tundmata sundimise kobt ja seisus muidu- ! gi takkistuse tegi, mida krahw oma suure i «Li»»se ja raha läbi aga pea ära wöita mõistis; sts saiwad Pariisis pulmad peetud  juures Egoni tädi pruut emaks oli! PsrsH seda kui noor rahwas abi elu«h»sU  saanud oliwad, lahkus wana krabwiua neist Tema reisis kodumaale tagan. Egrn aga ja noor krabwina reisisiwad  wiimsse soowimise pääle Ataakamaale.  MM wõisiwad ju seda tclw. nn Easn oli rikas küllalt reisi elu elada, nns Neils rnncw.aw palju rõõmu ja ilu sa.n:s. Kuues peatükk. Äkiline wiha. La»a aega pea terme aasta oliwad Egon ning Olga reisi pääl olnud. Taimel  oliwad nad Jtaaliamaal, kewadel Sweitfis olnud ning pidiwad nüüd Olga pärast oma reisi elu maha jätma. Noore krahwinale pidi ta kõige ilusam lootus täide minema, ning Egon üüris ühes Tüüringimaa linnas armsa, wäljal ilusa metsa ääres seisma maja, mis juhtumise kombel parajaste saada oli. Ta nähti armastuse õnne läbi täiesti ümber muudetud  olcwat, ja tema endisest äkilisest wihast  ja pahurusest ei olnud märkigi mitte enam tema juures leida. Tema ustaw Egiptusemaa teener täädis seda kõige paremine:  Nende abielu hakkatuseft saadik ei olnud krahwil Egonil mitte ühte tema endistest, sagedastest äkilisteft wiha tujudest olnud ja oli rahulik ning hea meeline, ja kui mõni korda mere soon tema otsa pääl pommile paisus ning ta pale nukraks läks, siis oli ühel armsal sõnal tema noore, kalli abikaasa suust jõudu küllalt pahanduse pilmed tema palgest ära kautada ning mitte oma südame tunnistuse mavtu teha lasta. Mi oli lugu, kui, nagu öõldud. krahw nimem:us maja Tüürmgimaal üüris. Ta eõ::as sellesamma mürftlikult wälja 7" -un ridi tema efimme laps ilmale sündima. Kord lstus tema noor proua, Olga, aedas lusthooncs üksi. Roel käis peenik- sest linasest riidest läbi, aga mitte ühte moodi, maid kinni pidades ja järele mõtteldes,  kus juures tema omad peenikesed käekesed sülle wajuda laskis: pea oli tema tund tulnud, pea oli ta ema! Pisarad täitsiwad tema kenad pruunid silmad sääl läks lusthoone klaasuks lahti ja tema ees seisis see, kelle pääle ta praegus möttelnud oli, see keda ta üli wäga armastas,  tema suure õnne alustaja, Egon, tema abikaasa. Aga kui muudetud oli ta täna! kahwatanud  nagu surm, wärisewate huuldega, põlewate silmadega seisis ta sääl. „Mu Jumal, Egon!" tahtis ta parajaste  ehmatades hüüda, aga tema andis käega märki mait olla ja küsis käreda häälega: kas tunned seda kirja, oled sa seda kirjutanud?" Ta näitis Olgale wärisewate kattega üht kirja, mida nähes see lumi walgeks läks. „Haa," karjus ta juba algamas wihatujus,  „sinu kahwatanud nagu tunnistab seda, sa wilets? räägi, kas sina seda oled kirjutanud? Olga astus mõned sammudt agafi, kohkunud  tema äkilise miha üle, ta jäi rahule  ja ütles pehme, armsa häälega: „Jah, minna olen seda kirjutanud, ja see wõib ülekohus olnud olla, seda sinu eest salaja hoida. Ma tahan seda sulle nüüd .. Isamaalt. Õiendus. Suuremaalised hakkawad meite Saarlastele tüli tegema. Siin ja sääl on kirjast ja ütelust mis neid torkiwad  ei anta rahu. Keegi Suuremaaline  ks., on Sõrwe paagi all omad „hölmad wöõ alla pannud" ja Saaremaad ja rahwaelu ümber hulkudes „kaema" hakkanud.  Tema ( ks.) jutustab oma reifi lugu Tallinna Sõbras 25. numbris pääl kirja all: „Saaremaa rahwa-elust." Kõik Saaremas kihelkonnad on ta läbi reisinud, üksnes Jaani kihelkondas mitte. Jaanlased wõiwad selle üle küll kurwad olla, et neid mitte wäärt pole arwatud kaügelt külalisest „kaetud" saada. Ka himmustaksiwad Jaanlased heameelega teada  saada, kas see üks tark Tartlane, mõistlik  Mulk wõi muulane oli; ning kas tal ka tinanööpides kuub, pitkad poole selga ulatawad juuksed, nööriga wõrutud sääred ja pastlid jalas oliwad. Aga see on kõik tühi uudis himmu ühe inimise wäljaspidist olikut näha saada, parem waatame tema seestpidist koju, mis ta ülewel nimetatud lehes meile järele jätnud on. Tema maim nähikse natuke naljatojuline ja mõtete awaldamine ladus olewat. Suuremast osast wõib tema Saaremaa  ringwaatusega rahul olla, üksnes Walljala, Karja ja Põidi emaste ja neidude  pääle on ta, ei tea, kas pesemata silmadega wõi läbi pitkade sassis juukste smis ühe reisi mehel ka wahest nõnda on) waatanud, seda näeme järgmisest ütelusest, mis ka natuke õiendamist tarwitab. „ Kõige nägusamaid riideid leiame Kihelkonnas,  Kärlas ja Mustjalas, aga Saaremaa  wiljaaitas Karjal, Poidel ja „Walljalal on „emased" ja neiud kõik „küürakat. Kaks paksu wolti ulatawad „seljast pea kuklase ja see teeb neid nõutumaks  „Emastel" on juuksed kõrmust „saadik järsuks leigatud." j n .e. Et nimetatud kihelkondades „kõik emased  ja neiud küürakad on," see on natuke palju teotaw ütelus. Nõnda ei ole ka nendes kihelkondades kõigi emastel mitte „lühikesi kõrwust saadik leigatud juuksid;" lühikesed juuksed on üksnes manadel emmedel,  noorematel mitte. Riiete kohta on ütelda, et nimetatud kolmes kihelkondas nii ka Jaanis keskealine  ja noorsugu linna inimeste riiete moodis  käiwad, kunas Kihelkonnal, Kärlal ja meel enam Mustjalgas rahwaslikud riided meel pruugitawad on. Seda ei wõi mitte üttelda, et rahwaslikud riided ilusamad ja paremad on; üksnes meil rahwus annab neile suuremat auu ja arwab neile enam wäärtust, aga ei tea mikspärast.  Püüame meie oma maimu mana ajal pinnis-pükstest ja karp- kingadest wabastada,  miks meie seda oma ihule ka ei wõi soowida. Saaremaa rahwa riiete üle saab saarlane"  ka omal ajal kõnelema.