arwas ta Saare rahwa madala maimu hariduse järje wöi tuimuse pärast seda samma loomuliku rada edasi astuda, kud Pärnu Postimees kolme kümne aasta eest tegi. Ta trükkis mõndagi tükki nimetatud lehest ära ja ehitas möndgi numbrit kalliste waimulikude salmidega. Ei wöi ütelda, et see mitte kõige õigem tee Saarlaste  kohta ei oleks olnud, aga mis teha .' Meie Saarlased ei ole kallist priiust mitte mõistnud kalliks pidada, mille läbi nad hea hulga aega wöi suure sammu maimu elus teistest Eestlastest on järele jäänud; just nii pitka teed ei wöi meie oma rahwa äratamises, ega muus isamaa töös käia kui see endisel ajal Eesti rahwaga sündis. Ka ei olnud teised Eesti ajalehed ja ka Saarlased isegi „Saar!ase" seisu kohaga mitte rahul. „Saarlane" pidi oma plaani natuke muutma, sellega et ta isamaalised  küsimused enam elawamal kombel läbi rääkimise alla wöttis. Et kõned ja küsimused isamaalistest asjadest, nii palju kui ueed Saarlases ka olnud on weel rahwa paolt wastu kaja ei ole saanud, sellel on wäga mitu põhjust. Need põhjused, mis Saaremaal isamaalisi püüdmisi takiStawad,  peame kord arutamise alla wõtma ja sääl juures nõu pidama, kuidas lõhed ja wahed meie seisuste wahel wLiksiwad kaduda, et isamaa töö lahke! sammul wöiks edasi minna. Kui osawötmine „Saarlasest" ja sellega ka muust isamaa tööst nii leigeks jääb, kud siia ajani, siis ei ole meie Saarlased  mitte oma uime wäärilised, mis ajalousse nii hiilgama tähtedega on kirjutatud,  kud meie seda teame. Esimene lõhe, mis rahwast „Saarlasest" eemal hoiab, on see, et ta mõisniku leht ja sellepärast ei wõida ta mitte rahwuslik olla. Et „Saarlane" enam mõisniku seisuse  kui Eestlaste ajaleht on. selleks ei leia keegi tema kolme aasta kõigis ruumilist.  Ei ole weel kellegi kirja tagasi lükatud,  mis talurahma eestoigustc eest on kostnud, ei ole ka püütud kirjast awaldada, milledest märgata wõib, et need rahwa õiguste wastaliscd on. Et Saarlasel nõu oleks rahwast „riisuda ehk endise aja silma rinkus hoida", seda ei wõi keegi tema kohta ütelda; kõik teised Eesti ajalehed wõiwad tunnistada, et see nii ei ole; see saab ka edaspidi ikka enam selgemaks, kui „Saarlanc" oma tööga senna kohta jõuab, kus meie seisuste pured enam kokku puutuwad. Et seisuste wahed isamaa töös takistust teemad, see on üks uuema aja rahwuse maini, mis ka Saarlaste hulka on tekkinud. Meie ei salga mitte, et endisel ajal seisused enam igaüks omas kastis oliwad ning et Suurcmaal praegusgi osast nii on, aga Saaremaal on nad endid enam ühendanud,  mida mitmet pidi wöiks tõeks tunnistada. Teiseks tcwad ka usuwahed meie Saarlastele  takistust. Saarlasi on armata osa Ewongcliumi Luterusc-usulisi ja osa Õige usulisi. Kui meie midagi isamaa kasuks tahame korda saata, siis peawad need kahe usulised ikka käsi käes käima. Üksnes kirikus ja usu õpetuse toolis wõiwad ja peawad nad lahus olema. „ Saarlane" ci ole aga kirik ega usu õpetuse tool, nii wöiksiwad need mõlemad usu tunnistajad küll „Saarlasest" elawalt osa wõtta. Kui küll „Saarlane," nagu ta oma sündimisest saadik on tunnistanud : „Ewangeliumi Lutcruse  usu waimulinc" on, siis ei tähenda see muud kui seda, et ta oma usu tunnistuse  seisu kohta oma kasu püüdmises mitte warjn taga ei hoja. Aga niisamma wähe saab ta teiste usulistele awalikult, mida ka seadus keelab, ehk marju tagant, mida kellegi südame tunnistus ci luba, kes wähegi haridust on saanud liiga tegema. Mis rahwuslikus asjus Õige usuliste elusse nagu koolidest, laste pidudest, kontsertidest  ja muudest, selle tarwis on Saarlane  ikka lahkesti ruumi annnd ja saab edeSpidi wecl andma. Usu asjades ühe politika lehel ci ivõiks jutugi olla, aga et Saarlane üks üleüldise sisuga ajaleht saab ja peab olema, siis tuleb see kergesti ette, et ta kiriklikudes ja kooli asjadest peab kõnelema ja sääl ei ole usu tunnistuse piirid mitte kaugel. Püüdku aga ta igast asjast erawiisii tõtt rääkida, küll siis Saarlased temaga saamad rahul olema; tema lugejate arm kasival, ja ta saadab rahmale täieliku kasu. HJärg tuleb.) nmiiste läbi stka paremat tunnistust. Übes pärimute asjus oli mul üks kiri ja raske rcbmmg reba. Ra tegin seda malmis  sa audün Evnseri hooleks puhta paberi  väälc ümber kirjutada. Kui ma seda vaberst varust mastu nwtsin, leidsin ma muis rauu.s, r.õuungi kolmest kohast muudetud: mu imeks panemine läks aga reest suuruneks. kui nm oma ettckirjutnd reru.uugi kees need sammad kohad ka leidnu  muuudeiud sturun. Pahaselt olin ma me.nuu uiuks uuuuud Eiseneri käest selle uit uiuda, km-ta ilma kutsumata  uriuee kambri astus ja ennak omal, i-strulist! miluuud miini wabandas. ia olem" ürles aa omast reast julgenud  tueued kobad mnuta. Zee rchnnng eii rukkas." Ilma minu mässust oosmata rer-seudus sa mulle see asja esse ja ma r-d.r. tunnistama, ci tal õigus oli. Zääl armunu ma stisgi larmikku ostroat talle us-.-.lde suretada, et ta oleks pidanud mulle nest miuud näitama enne, kui ka neid parandus.  ost nmllc ilm musTUs sa. pidin teie nõudmist mõõda täna selle kirjaga malmis saama ja stii ruudis viste teie kodust ärast Ka see ost oige ja mulle ei jäänud midagi  Ae, kui tema olemist imeks panna. Tci« kord tuli «Me ühes õiguse otsimise asjus üks Inglis keele kiri kätte, mida kohe Saksa keelde pidi ümber tõlgitud saama.  Mina ise ci saanud oma mähe tundmustega  sest asjast mitte jägu ja tahtsin sellepärast seda tööd professor L. kätte saata Eisener palus luba seda kirja läbi lugeda, ja ütles pärast läbilugemist: Ma katsuksin seda ümber tõlkida, kui teie seda lubate/' Ma panin imeks ja andsin oma luba. Ei tuurinud mitte kaua, siis tõi Eisener oma tõlki, mille olemisest ma, ehk ma küll suuremat Jngliskcclt ei mõistnud, kohe ära tundsin, et see õige pidi olema. Niisugused seaduslikuid wormilisi kirju ühest keelest teise ümber tõlkida, nii et neil ka ses keeles, kohu neid tölkiti, keele iseloomu sõnade ja mälja üteluste poolest wiga ci ole, seks läheb sügawat keelctundmist karmis. Seepärast  küsisin ma Eisenerilt imeks pannes, kuidas ts nii sügawalt Jngliskcclt mõistab? „Ma olen," wastas ta kaua aega Jnglastega  ümber käinud ja mul on Võimalik olnud Inglis seadust ja kohtu asja tundma spida. Professor L., kellele ma muidugi, et kõik kahtlust kaotada, Eiseneri tõlgi algukirjaga  ühes kohe ette panin, ütles, kui ta mõlemaid hoolega oli wõrdlcnud: „üht mi õiget ümbcriõlki oleksin ma wacwalt wõinud toimetada/' Kui kõik need jühtused mind sundisiwad Eiscncri olemisest ja tarkusest lugu pidama, siis õpetas mind pääle selle meel üks juhtus tema tublit ja õiglast meelt, iseäranis tema õiguse tundmust, tundma ja sundis mind ikka jälle uesti imeks panema ja temast lugu pidama. Ühel päemal olin ma ennast, et üht rasket tööd lõpetada, oma töötuba, mis kirjutustoa kõrwas oli, lukku tuha pannud ja kõik arwasiwad, et ma kodust ära olen. Umbest päcwa töö lõpetuse järele, kus teisco kõik oliwad juba wälja läinud ja Eisener ainuüksi kirjutus tuba jäänud, kuulsin ma üht meest kirjutus tuppa asiuwad ja minu järele küsiwad. Eisener, kes minu kodust ära olemise ajal minu asemik oli, ütles sisse astujale ma polla mitte kodus, ja nõudis asja omale rääkida, et talseega seda pärast minule teada annaks. Et ma oma tööd juba lõpetanud olin, siis möisin ma kõik kuulda, mis körmatoas sündis. Ma tegin seda esiotsa ilma misgi nõuta, pea aga uudis lummust, ja nunnaks nii elama osawötmisega, mis kõik muud sundis äraunustama. (Järg jääb tulema.) Isamaalt. Jaani kihelkonnas nähti Leikusekuu 21. päewa õhtul kellu 9 ajal üks ja ilus suur meteor põhja-naela lähedalt ida poole langemad.  Kui Rannaküla mõisa herra A. v. Poll Leikuse- kuu 6 päewa õhtul linnast tuli, näinud tena nimetatud kihelkonnas Hindu rannas ühe tule londi lõuna poolt tulemat, mis nii lähedalt tema hobuste eest läbi läinud, et need tee päält ära kohkunud. See tule lont kukkunud senna lähedale randa maha. Teisel päewal käinud nimetatud  herra seda kohta waatamas, aga ei ole jäält midagi iseäraliku leidnud. Poidelt. Õnnetus õpetuseks. Nagu teada, on Heina ja Leikuse kuul loomadel  kiili kargamise aeg. Sel ajal on iseäranis kardetam elajaid köie otsas pidada, sest sääl wõiwad nad ka surma saada, nagu seda mitmes kohtas juba juhtunud on ja siingi jälle hiljaku sündis. Üks lehm, kes põllal köie otsas oli, hakkas kiili kargama; suure hooga mäljä poole minnes hoidis seda köis ikka häkitselt tagasi ning ta kukkus selle läbi mittu korda maha. Wiimaks ei tõusnud ta aga enam üles hing oli mäljas. Kukkudes oli ta surma saanud. Nõnda oli weised meel mitmes kohas maha kukkund, aga suuremat õnnetust ei ole kuulda. Minewal aastal murdis üks lehni sel sammal kombel kukkudes omal kaela kondi. Tartust. Uue Linn raudtee maatööd on juba poolest saadik malmis. Hakatuses Wene maalt tulnud töölisi on üsna mähe meel tööl. Wäga palju on oma teed läinud  ja nende asemele nüüd Eestlasi ja Lätlasi tulnud. Selle wahetufega on tülid tööliste wahelt kadunud ja rahuline töö