tühjast kõrbest palume teid, kinkig, meile rohkem päikese paistust." Pääle selle lookese, mis küll meiegi südames ligemise armastust peaks äratama, kõneleb „Olipuu leheke" meel Siberimaa kogudustest,  kus ka palju abi tarwis läheb, iseäranis sellepärast, et nüüd kroonu mitte enam selle tormis abi ei anna nagu enne, et Lut. usu õpetajad soldatile Jumala sõna wõikfu kuulutada. Saagu seekord neist seletustest. Peaks nendest see kasu tõusma, et mõne „Saarlase" lugeja südames enam ligemise armastuse tuld põlema hakab, muud ma ei soowigi. l?. D. „Mu herra," ütles ta nüüd üsna külmalt, „ tehke, mis teie heaks arwate; aga ma ütlen teile, kõik teie waew on ilma asjata. Albertine on muidu lõbus ja lahke, aga abielu põlgab ta. Kuida ütlesin, teie wõite katsuda." Nende sõnadega jätis Willem Aleksandri jumalaga. Aleksander kummardas külmalt tema poole ja hüüdis: „Tobias, näita herrale trepi päält alla minnes tuld!" Tobias täitis käsku ja Willem Dewald ruttas onu mõisa poole. „Meie jääme siia!" ütles Aleksander kui teener oli tagasi tulnud. ~Muretse mulle õhtust süüa." Wana teener läks pomisedes toast wälja. „KuidaS," mõtles Aleksander, „tema tahab mulle teist korda takistuseks tee pääle ette astuda? See annab mulle just põhjust oma ettewõttele truuiks jääda. Marie saab kord, kui ma oma kättemaksmise üle hõiskan, wiha pärast nutma. See truuduse murdja on seda ise tahtnud ja mina olen oma siit saadikse eluga üsna rahul, ma ei wöi omale ühtegi süüd mõista. Lõpegu nüüd see, kuidas ta lõppeb, aga see jääb kindlaks, et ma Albertinet kosida tahan. Konsul oli sest saadik, kus noored inimesed ta majas clasiwad, palju rõõmsam. Marie oma arwatud õepoja naise eest pidas ta kõige suuremat muret ja näitaS tema wastu kõige suuremat õrnust üles. Marie elaw sa peaaegu jõhker olemine oli manale wäga meelt mõõda ja tema waStu rääkimist pidas ta tcrawaks mõistuseks. Nii sagedasti kui ta mõis, jutustas ta temaga Marie õnsa ema üle. Niisuguste jutustustele lisas ta ikka rviimaks maenitsedes juure: „Jääge oma mehele truuiks, armas Maris, siis teete ka see läbi oma wana onu õnnelikuks, kes wecl lühikest aega siin maa pääl teie seas wiibib. Liigutult lahkus ta nii sugutitest tundidest ja läks siis iga kord oma tuppa, keeras ukse lukku, et saal üksi olla. „See on küll üks iseäraline mees!" mõtles Marie. „Aga kuidas saab see lõpp olema? Peaaegu kahetsen ma, et ma seega pääle olen hakanud. Ots saab wist hoopis teine olema, kui meie arwafime." Willcm Dewald armastas oma abikaasa kõigest südamest, kuidas kõik armastajad, nii oli ka tema armastusekade iga noore mehe kohta, kes ennast tema abikaasale ligendas. Aleksander oli iga pidi ilus, tore ja haritud mees. Ehk ta küll oma abikaasa truuduse üle ci kahklenud siisgi mõtles ta waluga selle pääle, kui wahest Aleksander tema abikaasale meele pärast on. Ta wõtis ette sellest asjast waikida ja maitselt Albertine olemist tähele panna. Teisel homikul pruukosti laual sosistas Marie küsides talle körwa sisse: „Kuidas lahkusite sest naiSterahwa waenlasest?" „Tema tahab kätte maksta." (Järg tuleb). Isamaalt. Saaremaalt. DeSsätini raha oli alguses mõni kopikas aastas pere pääle maksta, mida aga aaSt' aastalt kallimaks pandi. Kuida kuulda, olla sell aastal seda raha 1 rub. 50 kop. pere pääle maksta. Kuna siia ajani selle raha summa aru terme walla pääle saadeti, kut walla walitsnS seda ise maade pääle pidi ära jagama; nüüd olla see raha juba Riias üksikute maa tükkide pääle ära jägatud. N—r. Kuresaarest. Üks pauk 30 rubla. päält maha, keda ta ülewcl ööldud päewal Kuresaace  kohtu ette tõi. Kuida juba teada, maksab selle looma hing. wõi õigem õölda: hinge hukkamine  Saaremaal 25 rubla ja naha eest antakse keelmata õ rubla; nii oli siis Eikla Reedikul ka see õnn ühe püssi pauguga 80 rubla teenida. L,-r. Kaarmalt. Praakli walla uue koolmeistri mail m ise st kirjutakse meile: 11. Webruaril oli nimetatud walla walitsus kohtu majas koos, kuhu ka ivalia liikmed, kes mitte ametmehed ei ole, kokku olüvad tellitud. Kõige paalt oli kohtu meestel mõned kohtu mõistmised, mis korralikult sai ära toimetatud, mille kohta midagi laidu wäärt asja ei wõi awaldada. Pärast seda kui kõik kohtu mõistmine malmis oli, tuleb pea kvhtumees kooli tuppa, mis ka selle maja teises otsas on ja kus koolmeister kooli lastega kooli tundi pidas. Nüüd nõuab tema, et koolmeister  oma kooli õpetuse tuimi peab järele jätma ja kohtu tuppa tulema. Et koolmeister ka walla walitsuse sõna peab kuulma, jätis ta õpetuse tunni pooleli ja läheb kohtu majasse järele kuulama, mis seadust tale walla walitsuse poolest saab ette loetud. KohtumeeS, (kes mitte Kaarma koguduse  liige ei ole) istub kohtu laua juure ja et meil kooli maja ei ole, rentis wald omale kooli maja, kui koolmeister wõib kooti pidada ja selle eest peame meie maksma, iga talu pere väält oksi maja soendamiseks, ja wabatnik, kellel laps koolis käib, maksab 25 kopikad kooli maja üüriks." Senna oli ka tellitud uus koolmeister, kes minewal  aastal, pääle Jõulut P. . . kihelkondas S. . . maldas koolmeistriks oli, aga kohe sügisel juba selle ameti ära kaotas. Et nüüd sell sügisel kord on loosi wõtmise alla minna, siis oleks üsna puid soendamiseka. Selle pääle mõistab kohtu pea omalt poolt uue koolmeistri kohe amctise, ilma et ta ivalla liikmete käest oleks midagi küsinud, kas nad une koolmeistriga rahul on wõi ei, ning loeb ta seaduse ette: Mina teen sulle nui koolmeister 7. aasia pääle kontrahti, et sa enne seitset aastat ei wõi mitte üks kopik palka juure nõuda ja ka enne seitset aastat ei wõi sa ametit tra anda. Kõik walla liikmed kuulwad suure tähelepanemisega, mis pea wanem räägib. Nüüd aga ühe korraga tõstawad walla liikmed oma häält, ja küsiwad: Kas on see seadus et ükswöerakoguduseliige wõibKaarma koguduses koolmeistrid ametist lahti lasta, ilma mingi suguse weata ja teist ilma palgata jälle platsi panna. Meil on koolmeister, kes juba 8 aastad meie waldaS on kooli põllul tööd teinud ja kelle aja sees weel mitte üht wigadust ette ei ole tulnud, siis ei taha meie mitte teda lahti lasta waid kõik maksud ilma nurisemata ära maksa, mis aga kooli ülespidamiseks tarwis läheb. Selle pääle oli kohtupea jut otsas, ja ka uue koolmeistri sugulastel,  ning pidid iga üks koduse minema ilma et nende nõu oleks korda läinud. On küll hale lugu et weel nii sugust mehi on, keS säält püüdwad ära kiskuda, kuhu hädatsi abi tarwis on. Ometi on meie wallaS auusaid mehi, keS hoolega kooli eest muret peawad. Annaks Jumal, et iga õige ristiinimene näeks ja tunneks Mustjalast. Minewal sügisel oli sagedasti ja paljude suust kaeblusi kuulda, et talw lume poolest kehiv ja saani teed ei tule, mis ka kuni Jõuluni tõsi oli. Nüüd on aga see puudus kõik lõpnud, kuid lume sadu ja liiad tuisud tikkuwad liiale minema. Iga päew paar nädalid järguStiku, tuleb peataga lund maha ja tuiskab wahetpidamata. Lumi on paiguti 3—4 jalga sügaw. See teeb maapidajatcle igapciewases elus ja tarwituses suurt takistust. Raha teenistusele on ta wäga suure Mõndasugust. Kui palju metsa raudteed ära wõtawad, selle pääle ou küll wistist mähe inimesi mõtlenud. Prantsuse põllutöö ministri leht „Metsa arwustik" teatab, et sääl kuus suurt raudtee seltsi isegi juba iga päew 10,000 teepakku ära tarwitawad, mis aaSta kohta 5.650,000 pakku wälja teeb. See peab juba hea puu olema, millest üleüldse kümme raudtee pakku wälja tuleb, nii et nmhemalt 1000 ilusat puud iga päewaga raudteeks  ära saamad kulutatud. ÜhiSriigid tarwitawad aastas isegi juba rohkem kui 15 miljon! pakkusid, milleks 80,000 dessatini metsa ara kulub. Kui meie wäikselt rehkendame, siis läheb terwes ilmas aasta kohta 40 miljoni pakkusid ära. Rehkenda auus lugeja ise wälja, kui palju metsa selleks ära läheb. Kole on see küll. Kui see ikka nii edasi läheb, siis lõpetawad raudteed juba isegi meie metsad ära. India kod nrahwa Hindude juures pandakse tütarlapsed kuue, kõige hiljemalt kümne aastaselt mehele- Kuni 12. eluaastani jääwad nad aga wccl wanemale majasse, pärast seda peawad nad mehe warju alla minema. Et säül paljunaiste pidamine mõõduks on ja elatanud mehed hulga maga noori naisi wõtawad, siis wõib arwata, kui palju leSkesid füäl olemas on. Nendel leskede! on aga kõige wilctsam elu. KehwaS jämedas riides peawad nad käima, mingisugusid ehteid ei tohi nad kanda ja sagedasti käidakse nendega omas majas toorelt ümber. Ka Hindude lesed kahctsewad selle pärast wäga, et Inglise waiitsuS Indias selle kombe ära keelas, mille järele surnud mehe lesed ära põletati. Elu on neil kibedam kui surm. Kerjaja tuli rikka praua ukse taha, kõlistas, ja kui uks lahti tehti, palus armu-andi. Praua ei tahtnud midagi anda, waid käskis teda ära minna. Hulgus aga ei mõtelnud selle pääle, waid kostis hirmsa ähwardusega: „Kui Teie mulle mitte silmapilk wiis kopikat vihku ei pista, siis ütlen ma oma amcti-wendadele, et siin majas ivaga hea saak on; külap meie siis näeme, kui palju Teie uks rahu saab!"