Saarlane UM Ulks>li>j«k Poliiika ajaleht maa- ja linna rahmalc. WK M 37. Esmaspäew 15. Septembril 1886 111. aastakäik. maksab: mastiga saadetud aaSiaS. Ä „ „ leS aastas . , . . 1 „ Ag „ Tuleb igal esmaspäeyml wälja. „Saarlase" toimetus ja wäljaandminc Kuresaares, kaubauulits. Nr. 10 Jaani kihelkonda/ Saaremaal. maksab Ä kop. Saarlased ja ajaleht "Saarlane." 11. Kui meie meel põhjuseid tahame tähele panna, mis meie juures isamaa tööd takistawad, siis on uks nimetamise wäärt ja see on : Saarlaste leige olek. Et uks rahwas maimu poolest leige on, ci mõi talle süüks arwata; nii ärgu pangu ka keegi pahaks, kui seda awalikult tunnistakse. Mööda läinud aeg on ühel ehk teisel teel rahma maimu kõige isamaa püüdmisele leigeks ja tuimaks teinud, meie aeg peab seda wiga parandama. Ajaleht Saarlane on ka selle tarwis, et ta oma rahwast ! õigest tuimusest headele püüdmistele peab äratama ja kuidas ta seda teeb, seep see on, millest meie oleme ette mõtnud kõneleda. Meie Saare rahivas on tuhat korda seda wäärt et mõned mehed tema maimu äratamise pääle tugemaina  rõhu paneksimad, inis kõige lähemal teel Saarlase läbi alustatud wõib saada. Üks mees, kellel isamaalistest asjadest tundmist ja nende paremale korrale seadmiseks osawust ja sisimist kutset on, mõtku Saarlase toimetuse pitkema aja pääle oma kätte, ja mõtelgu, et see toimetus mitte üks eratõõ tal teise töö kõrwal ei pea olema, maid üks püha ülesanne, mille pääle ta oma terwei jõudu peab panema. Et aga ühe jõud selles ülitähtjas toimetuses nõrk on, siis peab tal Saaremaal  igas kihelkondas üks tubli abiline olema keS sõnumeid saadab ja ka innul wiisil toetuseks on. Praegusel ajal ei ole mitmes Saaremaa kihelkonnas Saarlasel mitte kaastöölist wõi sõnusaatjat,  ehk olgu et mõni nime pidi on, kes aga. aasta kohta mitte ühtegi sõnumid ei saada; arwata mõime, et sell wiisil Saarlasel tähtsust ega tema tööl mõjudust ei ole. Ei nõuta mitte, et keegi ajalehese kirjutades palju aega peaks ära raiskama. Igal ühel on oma üles-anne, igaüks peab selle tarwis oma aega kalliks pidama; aga fiiSgi peab ka igaüks sellest tööst ja toimetusest, millele ta oma südame ja mõtted on annud, mille pääle ta oma tugewama rõhu on pannud: ka teistele teadust ja juhatust andma. Annab keegi ükski kord aastas omast pea üles ande tegemusest teadust, siis on ta oma koha pääl isamaa kasuks niisamma truu töö-tegija kui ajalehe toimetaja, kes iga päew kirjutab. Wõib alla, et mõned ühe ehk teise põhjuse pärast Saarlasest eemale hoidwad, noh need olgu nii sõbralikud: ärgu waikign isamaa kahjuks maid ütelgu ivälja, mis Saarlase seisu koha kohta ütelda on. Igal ühel on omad wead, mida keegi ilma meeletuletamata ei märka. Aga niisamma on ka, et pea igal inimesel oma tahtmine on, nii ei wõi keegi nõuda, et üks ajaleht just tema tahtmise eesmärgiline oleks, maid mõtelgu, et ka tema ligimised ja naabrid elada tahtwad. Niisamma tõsi on ka see, et keegi ajal?hc toimetaja oma lehte, ega sellega mitte rahmast oma enese mõtete ja tahtmiste orjaks ei wõi teha. Ajalehe toimetaja katsugu ennast hoolega läbi, kas ta maimu nõudmised  ka aja ja rahma kohalised on. Tunneb ta ennast leige olewad, siis sundigu ennast; on ta maga tulise maimu- ja suurte tahtmistega, siis mõtelgu, et rohivas tema jälgede sisse astuda ci jõua ta waigistagu enuast. Kui kõik Esti aja lehtede toimetajad oigel ajal oma, maimu rahwast ja aega oleksiwad läbi katsunud ja wõrdlenud. Eesti rahwa elu oleks mõnes tükkis palju paremas korras olnud, kud see olnud on, ehk nüüdgi meel on. Saarlasel on oma isamaal meel töö algus, pidagu  ta oma ülcs-annet ja eesmärki ikka ja hoolega  silmas ja täitku ennast järgmise sisuga: Mõisnikud leitku Saarlasest, mis külje poolest talunikudel üleliia, nõnda rahwa sõnaga ütelda: king jalga muljub. Nad wõimad selle läbi mõndagi  muutmist, milleks neil woli on, ette mõtta, mis ühele kui teisele tasuks saab olema. Koolmeistrid ja enam ärksamad muu seisuse mehed wõimad Saarlases ome mõtteid talurahwa elukorra parandamiseks amaldada. Meie talunikud leidku Saarlasest igal ajal oma elu kohalist õpetust, juhatust, äratust ja armast aja wiidet. Selle pärast ei pea need, kes enam haridust on saanud Saarlasest mitte seda nõudma, etta sisu üleüldse hariduse kohaline nendepeabolema. Eestlastel on juba mitme suguseid ajalehti, nagu nendest kõnelenud oleme, nii et igaüks oma maimu ja hariduse kohalist neist omale wõib walida; Saarlane jääb kõige rohkem Saaremaa alama hariduse järje pääl olema rahwa see on talurahwa leheks. Mitmed juhtkirjad, milledes enam sügamamad isamaalised küsimused ette tulemad,  ei ole küll mitte just meie talu seisuse maimule kohalised, aga senna ei wõi parata. Meie aeg nõuab niisuguseid küsimusi ja läbirääkimisi. Jututuba. Ülestunnistus surma woodi päiil MslLrjfxpv Henning, keda ma häälest äraun-dst»  üks kiskjas ja riiakas tulipea, algas, kui ta oma wiliimd wüsi järele suure Keraga kepi ja Huuia ara uannud, hooletumalt istme pSälc iswnud, ja kaks kalm korda sulginud oli omal iseäralisel kõne moel nõnda: „Teie hsrrs. ks tubli seaduse tundja M.pead mulle adus olema. Minu asi on aga õige tähtjas.  Sellega pead tuliselt pääle hakama, seda ütlen ms me ära: muidu lähen ma ühe teise juurte, enam clzk ZvLheuu" „ÄrutaZ> inimene," üiles Eisener ivahclc, teie armme. x: teie asi siin ei saa õieti. toimetatud.  siis ci las ws unne aru, miks teie siia tulite."  wastas Hcnning, mitu korda sülgides  ja sahe kahtlasema häälega „ma tahlsin amM AMs, et admokadi härra kõik ktuwid käi»>s  MNtA ja W kunstid tarwitaks, ct meie «« ssjsga mitte hädise ei Wks, omm ch! sshes." S-ele PZLK WSstaS Eiscner: ,Lm teie «si niisugune nn, et mu peremees seda oma hooleks nwtta He-M svvab, siis saab see. seda p«ne uadma. ilma mnbimma ära toimetatud. Kõige vZM Mr»» ms aga läheiwat teadust sille Ae M nii selgesti ja mähe sõnadega, kui Hcnniiig sulgis jällegi mitu korda ja algas siis nii : Noh. õigusi poolest oleme meie waderid, enam ehk lvähem, mina ning rätscpp Mükker. Tema elas paar aastat minu majas ning mina olin tema noorema lapsi juures ivadcriks. Meie olime ikka head sõbrad enam ehk wähcm kuuni ma Viimaks tema kawalusest aru sain- Asi on nimelt nii: Kui Mäkler wecl minu-uu:.: ligi kümne kuu eest, vii mul ühe kerre.". ::e> küuunend rubla larwis. silla rääkisin siva Äutkcrile  ja rastsi-'.. teda vmale laenata, st ra ..redel on raha: ta ea omale laenu ja tosin roo Unisega  paar luha: kokku petnud enam ehk Vähem. MMer ei tahtnud csitc niitke anda. maid ütles, tal olla enesel rohkesti tarwiS, aga '.viimaks zvvtis ta ometi mu jutu kuulda ja laenas  mulle näis tümmend rupia kolme kuu päälc, rima kasuta; pani sga mulle pange tähele! pani aga mulle kohe ette, et tui ma mitte kolme kuu pärast, nimetud termini ajaks ära ci maksa, siis pean ma temale näiskümmend wiis rubla, see vn Ms rubla enam tagasi maksma ; ta ütles omale sest suure kahju tulen at, kui ta seda raha mitte õigeks ajaks kätte ei saa ja ühte teise kohta anda ei wöi. Ma ei mõtlenud sre lord seda asja mitte laiemalt särele ja olin seega rahul, sest ma arwafi» kindlasti enam ehk wshris seda laenu kolme kuu pärast wõüvat äromakSia. Asi läks aga teisiti. Kui kolm kuud «õõdas vliwad, ei nMnud ma mitte wiiskümmend rubla tagasi maksta, n»id maksin Mäkkcrlle, et ta omad Niisd peaks, wilsleisikümmend rubla wAja. Mäkker wõtab need wiiSteistkümmcnd rupla ja küsib mõttelgc ometi ja küsib, millal ma need teised nelikümmend iviis rubla äramaksan? Ma ütlesin talle otse suu sisse.- „Sa oled üks häbemata inimene enam ehk wähcm. See on ju paris peius mis sa teed." Meie kukkusime  kõmasti kokku ja tema tahtis cnnasi seega wabandada, et ma ei olla temaga ka mitte sõbralikult  ümber käinud, kui ma tema korteri õrnas majas üles ütelnud viia. Ja korteri asi sündis nimelt nii; MäkkerU oli minu majas neljakümne rubla eest korter. Tee on nüüdse aja kohta ivaga odaw, enam ehk wähem. Ma nõudsin  seepärast minema kewade wnskümmend rubla üüri. Teda ei tahtnud ta mirte maksta, seeparast  lasksin ma teda jooksta. Tee oli teda pahandanud. Aga sellepärast ei tohi ta ometi mind mitic petta. Teda ma ci kannata mitte ja ma tahan, et ta peab trahnntud saama. Tema peab oma pctuse eest kord tublist? kahetsema,  enam ehk wähcm. Nüüd tehke teie see kacbtus malmis." Eisener oli tükk aega mait. Siis küsis ta Henningill i „Miü on teie arwamisc järele siin petus?" Hcuniug köhis ja sulgis mitu korba ; siis wastas ta wenitadcs : Noh, seda peate teie parcmiuc teadma, kui mina, enam ehk wähcm. Aga nii palju tean ma ka et see petus on, kui keegi wiis kümmeild rubla laenab ja WÜS kümmend  Wiis jälle tagasi nõuab." „Teil on ses asjas," ütles Eisener, „wäe seaduse järele küll Mesti õigus. Aga, peate teie