saak wähikene. Et ka sui acal meie randas  mõiks kalu püüda, seda ei ole keegi täädnud mõtelda. 3iüüd Augusti kuu lõpul nähti kaks punaste purjudega la ema siin Jaani ranna äärt mööda ime migurid tegewad, kelledest esiteks keegi ci täädnud kes nad oliwad ehk mis nad tegiwad. Hiljem tuli awalikuks, et nad kala püüdjad  on, keS Riia kuberneri lubaga igas randas wöiwad püüda. Nende püüsid ei ole siit ääre rahwas mitte näinud, aga seda oli näha et nad purjutades looma tegiwad ja nooda sarnatse püüsega püütsiwad.  Nad on oma somvitud osa kalu kätte saanud; wähikted kalad lasksiwad nad lahti; keele poolest oliwad Sakslased. Ehk meie küll Karulastega naabrusel elame, siiski ei ole meil loomade tõbe, mis õle piiri Karjas kuulda oli. Rukki küli aeal oliwad mõned küla onud mures sellepärast, et nende hobuste suud palju mett jooksiwad.  ja arwasiwad et see üks tõbe täht olla. Teised seletasiwad jälle, et see mitte häda ohtliki ei ole maid sellest tulla, et hobusid palju kuiwa põllu rohtu söömad ja rohkeste joomad. Arsti rohi selle tõbe mastu on lihtlabane: Kesi ehk wilja äudi soolaga segatud hobusele anda, on see tõbi kadunud. Et palju Jaanlasi üle wäind eteenistuscs  käinud siis näitab nende tulewik wilets olewat, sest Suureninalt ei ole see aasta mitte head teenistust leida; palju tillemad  enne aega kerge tasuga tagasi. Päris lohq ostu kontraktisi on Jaani kihelkondas juba 2õ taluniku ära teinud. Neist on Maasi kroonu maldas mööda läinud aastal 17, enne kaks kokku 19 talu kohta, kelledest kaks omad kohta selgeks niaksiwad, teised aga jõudu mööda üks rohkem teine wähem ja mõned on ka ilma rahata kontraktid teinud. Keinastc kroonu walla 5 taluniku, neist on kolm omad kohad selgeks maksnud- Koigi päris mailast üks talunik, kes oma koha ka selgeks maksnud on. Ehk küll ~Saaremaa Kuldnokk" ütleb: „Sääl Jaanil kus on lahja maa," siiski on näha et Jaanlane oma lahja nurka armastab  ja kui oma kiitus ei haiseks, siis ütleksin et Jaanlased maade ostmises teistest  Saarlastest on ette jõudnud. (Jiäb poolele.) Vabaduse rukis ei sünni see mitte; kus jääks priius, kui politsei igaühe üksiku inimese järele peaks Vaatama?" Ametnik rääkis ka sula tõtt, sest Ameerikas  ci hooli keegi töisest; minnakse ühte ma j ase elama ja jäätakse see jälle maha, ilma, et politsei üht niisugust nürijat aimaks. Onn oli Hermanni nõu jällegi nurjas, icll reel Ton.i Blcssingtoni üles otsida, ja nüüd leidis ta ennast üsna üksi oma käe vaale loetud olewat. Oma Väsinud jalad iäädis ta ühe wäikese trahteri  trcri reole minema, kus ta omale Nene Jootis muugita,vat brändi svõletud Viina» ja lüki leiba laskis anda, sest ta vidi oma rabaga kokku hoidlikult ümber käima. Õnneks oli selle trahteri peremees  üks Oakslane. kes Hermanni marsi kui cma Maameest ära tundis. Et wähe ittiuun reas oli, siis istus see jäme keha- ga r.rcmccs Hernianni ligi ja warsi oli Mt järge rää!. Waewatt Hermmm oli aru 'acmAb, ct ta ühe Sakslase juvre oli Marunud. siis puistas ta kõik oma südame rääkr karra Schwampfeli ette walja, ja rääkis kõik kuidas m käsi siin Rew Jorkls siinur.d:! käinud. .PlM,"' hSäktscs ivana kõrm papa, Ms slete teie üks ivaene kurat! See on i..'r rr.r. rsi Nnv lorgl Mi!:r'u kinside põä.. M ma ütle» teile Me: Teil saab raske ell me. tünc kohta leida, peate küll rohkem maa sisse minema, sest siin on kõik kohad täis topitud." Hermann õhkas sügawaste, ja ütles: „Kas see ei peaks mitte wõimalik olema, siin kuskil kontoris üht kohta leida?" „Uhes kontoris," kordas Schwampsel oma sammcti mütsi ühe körwa päält töise tõugates. „Nii kõrgele tahate minna. See mõtte laske nüüd mööda minna. Kõige paremates kauba majades on kohad juba 15 aasta pääle ära antud. Ja, jah," naeris ta, kui Hermanni uskmata nägu märkas,  see on selge sula tõsi. Ma tahan teile kohe selgeks teha. Siin on näituseks, üks maga suur kaupade wälja saatuse talitus,  mis sugugi weel nende kõige esimiste hulka arwatud ei saa. Minu üks sugulane, kes Saksamaal elab, saadab selle kauba kontorile juba 30 aastat kallid kimisid ja muid ehituse asju. Sest on juba 20 aastat  mõõda, kui ta proua ühe pojaga sai õnnistud. Eriis awaldas selle proua mees oma rõõmu ühe kirja läbi selle kauba majale järgmise naljaga: Kui see noor ilma kodanik elama jääb, saab ta ka üks kord New Jorki waatama ja härrade Franklin,  crmollet ja Comp. (nõnda nimedati see kauplus) kontoris tööd tegema Järgmises  kirjas küsisid nimetud härrad, kas fee nõnda tõsi olla; kui see tõsi pidi olema, siis pidi tema pojal 18 aasta pärast koht nende kontoris malmis olema. Weel kirjutaftd  need härrad edasi: Hiljemalt kaupa teha on wöimatu, sest nii kaugel on meie kohad siin kinni. No, mo sugulase poeg jäi ka elama, ja kahe aasta eest sai ta siis kontoris öppipoisiks wastu wõetud. Waatke, armas noor mees, see on aga paljalt üks kord, ja sest wõib juba küll aru saada. Paremates New J orgi kauba majades üht kohta leida, on üks suur auu, ja et siin töö rammust puudu ei ole, siis ei aita kõige paremad seltsi antud kirja mitte midagi. Teie nääte, et teil selle wiisiga edasi saada ühtegi suurt lootust ci wöi olla." „ Mis pean ma siis pääle hakkama?" küsis Hermann. Paks peremees kergitas Alasid ja küsis siis meie noore sõbra tundmiste järele. Muidugi tegi see küsimine Hermanile suurt päüwalu, ja kui ta mitte walelik ei tahtnud  olla pidi ta tõtt tunnistama. „Seda naisi," armas hää südamega härra Schwampsel oma mütsi jälle pääst maha aeadcs, „saab wist kõige parem olema. kui teie csimise laewaga juba Saksamaale tagasi sõidate. Ma tahan teile ütelda, te' olete mo meelepärast ja teeks mulle kahju, kui teie, kui minu maamees siin kalsu kimbuks  jääksite; see saab aga sündima, kui teie siit oigel acal minema ei saa. Ma tunnen jo seda, sest ma olen juba üle 30 aasta siin elanud. (Järg jääb tulema.) Kaugemalt kodumaalt. Riiast Liimi kubermangu aealeht teatab, et kubermangu walitsuse poolt hulga kaupa palwekirju  otsuse tegemata saatjate kätte tagasi on saadetud,  sest et nad mitte nõnda ei olnud kirjutatud, kui Läänemere kubermangude sääduseraamatu 1. jau K 130 nõuab. Kellel kõrge riigiwalitsuselt midagi paluda on, see ärgu lasku seda mitte mõnda kirjutada, kes seda ei mõista. Niisugused  kirjad, mis palwckirja söüdnse ja kuju poolest puudulised on, jäämad tähele panemata. Terwelt Liiwimaalt kutsutakse 3201 noort meest wäctcenistussc. Tartu maakonnast wõetakse 528 meest, nendest on 1. kantonis 155, 2. kantonis  174, 3. kantonis 80 ja 4. kantonis 118 meest; Wõru maakonnast 259, Permi maakonast 270, Wiljandi maakonnast 310 ja Saaremaalt 154 meest. Eesti jauskonnast on siiis Liimi kubermangu  kohta peaaegu poolt terme st kubermangu jaust see on 1521 meest. Käesolewal aastal on Liiwimaal liisuwõtjaid kõiges 11,291 noort meest. Liimi kubermangu walitsuse poolt teatakse, et nüüd Eesti maalt loomade wäljawiimine põrnatõbe  kadumise pärast jälle lubatud on. Tallinna Sõbrale kirjutakse Pärnumaalt: «Missugust hirmust häda, õnnetust ja surma Suhhumisse rändajad oma rändamisciuhinas omale kaela kiskunud, seda ei jõua ükski suu rääkida ega sulg kirjutada. Komadel rännas Häädemeeste, Saarde ja ka Pärnu kihelkonnast rohkeste inimesi Suhhumisse. Nüüd, Augusti kuu lõpul ja Septembri  kuu hakatusel jõudsiivad nad enamiste kõik jälle pool halasti, nälginud ja hirmsa krampliku külmatõbe haigusega tagasi. Wähemad lapsed "on enamiste kõik säül juba ära surnud, kuna wanemad  neile saamad siin kodumaal raske külmatõbcga  mõideldcs ka järele minema. Üks isa. Peet Kell, tõi oma 5 lapsest ainult ühe tagasi, kellega ta mist ise pea esimestele saab järele minema.  Töine isa, K. Wissup,.matnud sääl oma 19-aastase poja ja 16-aaStase tütra; nüüd pandi teda ennast 7. Septembril ka hauda. Tema ainus järelejäänud poeg ja nacne on nõdrameeleliscd.  Pääle nende on meel mitmed töised siin kodumaal juba ära surnud. Nemad jutustawad ise, et nad ehk muud raskused meel oleksimad ära kannatanud, aga Juuli kuul tulnud enamist kõikidele  nii raske külmtõbi kallale, et keegi enam midagit ei ole jõudnud teha. Küll oleksimad nemad säält wiimane kui üks ära tulnud, aga külmatõbi ei ole seda mitte enam lubanud." Kodawerekihelkonnas õnnistati 24. Septembril  endisist manast kõrtsist kihelkonna koolimajaks  tebtud lastekaswatamise koht sisse. Õnnistamise  pidul pidastmad kirikhärra, kihelkonna kooliõpetaja  ja kiriku eestseisja kõnesid. Wene maalt. Peeterburist. Tulcwal suil tahetakse Peeterburis  üht üleüldist kalade wäljanäitust ära pidada. Naljanäitus saab nelja jäkku jautatud. Esimeses jaus saamad kõik need kalad näha olema, mis meis meredes püütakse, teises jaus kõik kalapüüdmise  riistad seisma, kolmandamas jõuskonnas wärske kalade alalhoidmise abinõud ja neljandamas teated nende kalade summa üle, mis iga aasta