duse põllul oma nime saanud, künna tema wanem «end mitu ilusat juttu on kirjutanud. 1878 aaSLani elaS tema ühes weiksemaS korteris ja koguni kolmandama korra peas, kuS ka tema minijaS oma kahe lapsega ja töise mehega elas. 1879 aastal kolis ta ümber ühte hotelli, mis printsessi von Lufig«an'i omandus oli, midaS ta ka parast ära oSta tahtis, aga müimahinda 700,000 pranka siiski kalliks pidas, töise krundi sealt kõrwalt ostis ja sinna siis ise oma tahtmist mööda maja peale ehitada tahtis. Lauliku lähemad sõbrad tuliwad alati tema juure wõerfile, jäiwad söögiks sinna ja ajasiwad fiiS mõned tunnid lahkelt juttu. Sigarit ehk pabiroSsa ei tohitud lauliku eluruumides kütte suitsutatud  saada, sest et tema seda ise ei teinud ega seepärast  ka tõiSte korstendamist näha ei tahtnud. Külalised  pidiwad, kui nad suitsutada tahtfiwad, ta minija mehe Lakroy elutubadesse minema ja kui nad omad suud suitsuga läbi olid aurutanud, siis alles «Sisimad nad lauliku jutule tagasi tulla, kes neile sarnastel tundidel mitmesuguseid iseäraldusi ilmutas. Kord kõneles tema ka muu asjade juurde: „Pärast minu surrma saab küll palju raamatuid ja asju minu kastides leitama. Nõndasama  ka mitmeid tuhandeid lahti-wõtmata kirrju, sest et mina enam mitu aastat neid kirju, mis minule kirjutatakse,  lahti ei wõta ega loe. Waadake siis ka meel need mõnesugusedgi maja iluasjad, mis ma oma reisidel olen kogunud ja ostnud, mis aga siiski kõik alles kastides wälja pakkimata seisawad. Nendest kõikidest saab kaunis suur asjade ja paberite magas." Oma otsustes oli Viktor Hugo ikka ainult mõne silbiline ja ütles lühidelt kõik ära, nõnda et tema kohta need ühe meie Eesti mehe tähenduse-sõnad ka kelbamad: „Ütle head ja ütle wäha, siis ma õpin selle päha; kui sa palju juttu a'ad waewalt minust kuuljat saad!" Nõnda lühidelt ütles ja tahtis ka Hugo oma otsusi ilma saata. Kord rääkifiwad tema külalised ja sõbrad tema juures töisest Prantsuse laulikust Thsophile Gauthier'ist ja kiitsiwad tema meele awaldufi ja peenikest tundmist, kui Hugo ka omalt poolt wahele sähwaS: „Temal oli üks suuremast «aimudest ja ka kõige suurem süda!" Samasugusel wiisil on tema ka töiste suuremate meeste üle oma lühikesi otsusi annud, millel aga ikka omad luud ja liikmed, sooned ja sisud oliwad. See on maailma wiis, et suurte meeSte sõnad alati ka rasked kaaluwad ja weikesed «aimud aga sekka nagu sõklid ajawad. Viktor Hugo tegi päewas mitu tundi tööd ja fiiS käiS tema ka oma poja lastega jalutamas ja lusti sõitmas.  Ka oli teda alati üksinda wäljas näha, kus temal siis muidugi uurimistega ja uudiste leidmistega tegemist oli. Waesete poole hoidis tema igapidi ikka parema meelega, kui rikaste poole, millepärast ka nende esimeste elu ja olu põhjani tunda ja ärateada wõis. Kohegil ei tahtnud tema seda, et teda oleks pidanud tuntama, aga kes selles asjaS tahtmisest saab küsida ja nõnda ei peasenud ka tema kvhegile, kõigilt poolt teretadi teda suure auupakkumisega, mis ta ka käepigistamisega wastutaS. Tema oli noorest saadik enesest kõiki hellitamist oskanud ära harjutada ja käis alati ka talwel paljalt weikeste kerge riietega. Kui nad kord ühe tutwa prouaga jälle lusti ssitsiwad ja siis see tema pealiskuue järele küsis, koStiS tema: Ah ja, Minu pealiskuub, minul ei olegi ju seda, ei ole kunnagi olnud, Teie teate ju, et mina suwel kui talwel nendesama riietega käin. Minu ülikuub on ju minu jäedaw nooruS!" Laulik titsis hommikult siis aga üles, kui uni pealt juhtus minema ja hakkas «arsti ajakirju lugema. Wahel käis tema ka senatis, kelle liige tema oli ja Pariisi akadeemia koosolekutes  ei olnud teda siis kunagi puudus, kui seal uueSte walitemisi päewakorral oli. Oma tutwate ja kõikide waSta, kellel aga eluajal laulikuga tegemist oli, oli wana kene ikka lahke, ega ei wõinud see tema oleks midagi muuta, et teda rahwa poolest nimelt sündimisepäewadel imeliselt auuStadi. Laste lapsed oliwad ikka tema lahkemad  sõbrad ja seltsi lased, midas ka sellest näha wõime, et tema neid sagedaste suhkru magusalt omas kirjade kõlaS tähendab ja «eel selle aasta lastepalli peal nende seaS tui palli wana isa osawõtmas oli. Viktor Hugo oli tuliste kokkuboidja meeS, millepärast naljahambad ka teda alati hslmast kiskuda wsistwad. 1875 aaStal liikuS iee naljakas lugu tema perekonna üle läbi awalikku ilma: 1848 oli lauliku wanem poeg, fiiS alles 22 a. wanune, pealinna näitlejat preili M. B. armastama hakkanud. Et aga noorel mehel küllalt raha käepärast ei olnud, millega oma auuStawat neitfit oleks meelitada wõinud, seepärast katsus tema oma wiisaka  wiistdega neiu tckhelpanemist oma peal pidada ja katsus puhtust näidata, mille jaukS igal päewal uue särgi selga panni. See kuritegu tuli aga paraku lauliku akuradi majapidamisel ilmsiks ja noormees, kui isalt kangeste enne pihtile oli wõetud, tunnistas kõik oma pattu üles. Ja waata, kuulus isa mõistis oma poja üle selle kange ja karistama kohtu otsuse: Senni kui poeg iga päew tahaks uut särki selga panna, senni kaua piab tema aga igal lõunapool wähem liha sööma. Aga süda wõitis kõhu ära ja noormees jättis söögile järgi, panni aga ikka puhta särgi selga. Rende samades päewadeS oli aga ka näitlemine, milles mõeldud preili töiste seas laudade peale tuli ja iseäranis waimustawa kiitusega Hugo näitemängu tükki roi B'siüUBe" (kuningas rõõmustab end) etendas, mille peale ka rahwas juures olewat laulikut imeliselt auustas. Rõemu tuhinas tõttas selle peale laulik näitelawale, kahmas kunstlaulja oma kaissu ja ütles: Augustine! Sina olid täna nõidusewsimuline' Sina olid mind selgeste mõistnud! Nõua mis sa ial minu käest tahad pool minu warandusest, kümme klaasi täit minn Merd .... kõnele.... kõik olen ma malmis tegema!" „Kas tõeste?" kostis Augustine natukene pahal näul. „Sina annaksid mulle, mis ma Sinu käest nõuakfin?" „ Selle peale mu auusõna!" „Tõeste? Kas tõeste?.... Ma ei wõi seda mitte uSknda. Sa oled ju nõnda imeline ja nõnda kidsi !" ..MiS Sa mulle seal ütled? Kas Sa tahad üht kalli-kiwidega käte-ehet? üht pärli kaelakett!? üht kallikiwidega  ehet oma ilusa pea ehteks? Nõua.... mina tahan kõike neid Sulle anda. Oh, kui ime ilus oled Sa täna õhtu ommeti!" „Weel kord, mina ei usu Sind mitte; on kord see esimene waimuStus mööda, siis ei saa Sa enam midagi mälestama." * „Aga missugune imeline laps Sina oled! Kas on Viktor Hugo kunnagi oma sõna pidamata jätnud? Kas ei maksa see Sul midagi enam kui töiste?" „See on paljalt, et mina Sind nõnda kidsi tean olewat. Kui ma kindlaste teaksin, et ei meie ei tahagi selle peale enam mõelda!" „Kui Sa midaS kindlaste teaksid?" M Sa sõna piaksid." „Ja Sa julged ikka weel selle juures kahewahel olla?" „Tema läheb ju filmanähtawalt kõhnemaks, oh ta waene poiss!" ~Kes läheb kõhnemaks?" ..Tema!" „Kes tema?" ..Charles, kes siis muud?" ..Kuidas nõnda fiiS?" „Ja§ muidugi, sellesama reo walge särgi pärast, miS tema igal päewul selga paneb. piab...".. „Ära aja albijuttu. Augustine, sellest ei ole ju stin kõnet. Mina olen Sulle Su hea etenduse palgaks lubanud seda anda, mis Sa aga ial nõuad; ütle üles, mis Sa tahad ja Sa piad seda siinsamas paigaS kätte saama." „Olgu siis!" ütles ilus Augustine ja waataS ise palwetes lauliku otsa ning panni rõhku iga oma sõna peale: „Anna temale endisel wiisil süia!" Viktor Hugo oli selle palwe üle ehmatanud, nagu oleks teda wälgist löödud ja ta pidi oma lubamist pidama. Tükikene Peeter Juure elust. Kord kui keiser Peeter Suur Woroneshi poole sõitis, pööris ta ühel õhtul, sest et wihmane ilm oli, ühte külakesest  ööseks, kelle omanik kehw mõisnik oli. Majaperemees  ei olnud sell ajal mitte kodus ja külalisi wõttis tema tütar, üks kaheksatõistkümne aaStane tütarlaps waSta. Et keisril õige wähe saatjaid oli, siis peeti teda üheks läbireistjaks ohwitseriks. „KeS Teie olete härra?" küsis peretütar. „Ma olen läbireifija ohwitser ja olen sinu isa juure öömajale tulnud." „Aga mis Sinu nimi on?" «Peeter." «Peetrist on paljugi, ütle oma priinimi." «Michailow, mu tibukene!" „Peeter Michailow." kordas tütarlaps imestusega. „OH kui Sina see Peeter Michailow oleksid, kes Woroneshi sõidab laewu ehitama ja meie Tsaariks peetakse,  kui õnnelik oleksin mina fiiS!" „KuidaS nii?" „Mina tahaksin temalt üht arrmn paluda." «Mis Sulle õieti meele tuleb? Mis arrmu siis ja mis eest?" .Seda, et tema minu isale natukene abi annaks selle eest, et ta Oreshkowi (Schlüffelburgi) linna all tormi jooksul raskest? haawatud saanud ja kapteni nimega teenistusest  lahkus, aga nüid paljast leitnandi palga saab, kuna temal kakskümmend hinge inimesi on ja suure waewaga iseennast ja mind toita jõuab, peale selle weel mu wennalc  abi piab andma, kes kroonu-teenistuses on." ...Tõeste, wäga raske lugu! Aga mis seal parata? Wöib olla, et Tsaar sellest kõigest midagi ei tea. Ütle mulle laps, kas Sa ka omas elus midagi oled õppinud?" „Minu isa on mind lugema ja kirjutama õpetanud ning minu õnnis ema õpetas mulle õmblemist ja majatallitust."  ..Mitte sugugi halb! Loe siis mulle ometi ka natuke ette ja kirjuta pisut." Tütarlaps täitis käsku ja näitas külalisele ka oma õmmeluse töösid ja särgi (hame) kangaid, mida ta ise oli kudunud. ..Üsna hea," ütles reisija, „oled mull tubli tüdruk! Kahju, et ma mitte see Peeter Michailow ei ole, kes arrmu jagada wõib; palu aga Jumalat, wõib olla, et ma seda juhtekorral weel Tsaarile teadustada saan. Ta tunneb mind õige kauniste ja on minu waSta ikka armuline olnud." Tüdruk kummardas tänades, jooksis ja tõi taari, leiba, mune ja shinki ja tallitas külalist ilma kartuseta kõigipidi tubli perenaese wiisil. Peale seda tegi ta temale ühte iseäralise tuppa aseme (woodi) üles. Töisel hommikul  tõuusiS Tsaar wara üles ja kuna ta tüdrukule wiis rubla andis, ütles ta : „Termita oma ätti ja ütle temale, et üks laewaohwitser  Peeter Michailow siin käinud. Ela heasti, ma soowin, et need minu kingitud wiis rubla Sulle Sinu hea ülespidamise ja oma isa pärast muretsemise eest wiissada  rubla sisse tookfiwad." Kui keiser Woroneshist tagasi sõitis, saatis ta selli? tüdruku juure ühe teenri järgmise teatega : „Ohwitser, kes hiljuti Sinu juures külaliseks oli, ongi seesama Peeter Michailow, keda sa näha ja paluda soowisid. Ehk küll wana sõna järele: ..Jumal kõrges ja keiser kaugel" olla, siiski ei lähe esimese juures palwe ja töise juures teenistus mitte kantsi. Sinu isale piab tema teenistuse eest keiserliku Majesteedi käsu peale kapteni  palk makseta ma ja Sinule, kui tema auusa tütrele, saadab tema 500 rubla kaasarahaks, selle tingimisega, et ta Sutte ise peigmehe wälia saab otsima. Keiser täitis pia oma lubadust ja pani tüdruku ühe rikka mõisnikule, kes laewawäe vhwitser Woroneshis oli, mehele. Wme keelest Jr. L. Mõndasugust. Mõistlik kuulutus. Ühes zeitungis on wõeral maal järelseisaw kuulutus ära trükitud: „ Külma aja pärast hakkan mina nüid sõa-meeste moodi järele teretama  ja palun minule nõndasama wastu teretada. Terwisehoidmise komitee nõuumeeS Vr Piibuta ja." La salle kui kõnepidaja üle kirjutab riigipäewa  saadik Liiders, kes enne kiirkirjutaja oli ja ütleb: Tema oleks ennemuistesel ajal elama pidanud, siis oleks tema veel enam kuulsamaks wõinud saada, sest temal ei olnud tähtsamat ammetit, kui aga kõnesid pidada. Tema seadis kõne üles, õppis teda siis selgeSte päha ja harjutas wõimalikult wõi peegli ees viisipäralist väljaütlemist kätte. Kui tema nõndaviisi vahel neli nädalat üht kõnet oli õppinud, astus ta ka siis kui meister ise rahva ees kõnetooli  ja põletaS seda nii suure osavusega kõigile waStu ksrwu. et arwatama pidi, Jumal on seda temale ise õpetanud.  Ta kuulatajad oliwad nagu ära nõiutud kõige kuuldud ime ja ilmutuste üle, kuna see kõik aga muud midagi ei olnud, kuid aga kunstlik õppimine. Kord pidanud  ta ühes ülemas kohtus 3'/? tundi kõnet ja enne tähendanud tema oma kiirkirjutajale täpi pealt ette ära. senni ja senni kirjuta kõik karva pealt üleS ja kõnelenud siiski nii suure osavusega, et ainult tema kõne võimul võit tema kätte võist saada. Ka oli ta enne kõne nõndaviisi  valmis seadnud, et vastaline tema komistamiStest kinni hakateS lõksu langes, sest et ta ju enne tarvilised hoobid omale valmis oli seadnud, midaS aga töine aimata  ei wõinud. Kõik võib ära õppida! " üks rikas Ameerikamaa kodanik nimega Pa oli omas testamendis määranud, et esimene demokraadi parteist  president tema pärijaks piab olema. Selle järele pärib nüid uus president Kleveland 50,000 dollarit, mis meie raha järele umbes 100,000 rubla on. Seda summat piab tema aga oma partei kasuks ära pruukima. 56 30. Sakala. 1885 Vastutajad: J. Kõrw. Jaan Lipp