ZaS praeguS -vähem metsa on kui enne, wõi on Puude ostjad ise oma ülepakkumisega hinnad ära rikkunud. Meie armu järele on mist küll wiimane õigem. Paari nädala eest tulnud ühte saksa majasse kingissepp saapa möötu -võtma, et aga keegi seekord kodus ei olnud ja ka mitte tüdruk köökis, olnud mehel nii palju mahti, et ta saanud ühe juure hõbe luusiks laua päält ära napata ja plagama panna; tüdruk seda nähes, et mees ,välja on jooksnud, ruitanud politseise ja kaebanud ilma miski kurja aimamata kingisseppa kohtusse. Mees kutsutud ette; ta tunnistanud ise kohe, et ta lusika -varastanud ja ühe juudile ära müünud on, mida muidugi õnneks kohe jälle kätte saadi. Südamelik palme Kure saare EeSti seltsile! Juba mõnda korda on seltsi wäik-Stcst ja suurematest wigaduttcst räägitud, aga nüüd tulen ma mitme teistega seltsis selle palwega- Kas mitte kuidagi wüsi ei oleks -võimalik puhiveti kõrwal olewat tuba sojaks kütta, et kaardimängijad -võiksid sääl olla ja mitte puhwettis! ? Sääl on ju ruum muidugi kitsas, nii et -vahest sugugi ligi ei soa. Mõni soowib oma sõbraga pude! õlut ära juua, mis jn puhwettis peab sündima ja see oleks -väga ilus olewat, kui see ruum mitte kaardi mängijate jägu ei oleks. Sellepärast palume seda, niihästi seltsi eestseisuse kui ka õkonomi käest, seda edeSpidi hoolsasti tähele panna. See on igas teises seltsis nii pruugiks, et puhwet peab tühi olema kaardi mängijatest. Wäga soowida oleks et seda meie palwet kuulda -võetakse. tublit meest, kcS mõni aasta tagasi teiste juhataja ja õpetuse andja oli, aga wiimaks sellest auusast ametist ära tüdines ja linna kaupmeheks hakkas. Ka aega mööda tüdines mees sellest ametist ära ja hakkas teiste joodikutega sõbrust pidama. Ja mis ma hilja aegu kogemata juhtusin nägema: meie endine kuulus mees on kõrtsi toas selitc pingi pääl maas ja wiina klaas kõrivai. Natukese aja pärast nähti teda aia ääres lume pääl maas olewat ja oleks ehk ka oma elu wõinud kautada, kui mitte möui Samana mees teda poleks ära koristanud ja kuhugi majasse wiinud. Niikaugele oli siis see auuS mees juba jõudnud. KaS ta peaks meel oma endise auu kätte saama, on teadmata?! Oh kui kerge on inimesel oma auu kaotada, oga kui raske on teda jälle saada! Kõige suuremad inimese auu riisujad on ivarguS ja wiin. Riuke mee« lõksus. Januarikuu 11. päewa õhtul mõeti uues uulitsas ühes majas üks J. Kihelkonna noor riuke meeS W. E. kinni. Seda meest otsiti maal järele, sest et tema ühe paha töö pärast kahtluse alla langenud on. See noormees on lapse põlwest saadik oma wigurite pärast kardetaw; näitis wälja, nagu oleks ta nüüd end Kuresaorcs tahtnud peidus hoida. Riuke mehed! Ärge lootke, et teil KnresaareS ruumi on. Tulekahjud. Ühe Muratsi walla mehe saun põles enne Jõulu ära. Must jalas põlenud randwahi maja ara. Poidelt. Jõulu miimase püha põlenud Laimla mõisa wilja küün ära. Kihelkonnalt. Kiriklikud sõnumid 1888. Koguduses on täieealifi hingesid 7 tuhat. Sündinud on 90 poisslast ja 101 tüttarlast, ühte kokku 187 last, nende hulgas on: 10 wärdjat. Surnud on: 72 mceSterahwast ja 71 naisterahwast,  ühte kokku 113. Laulatud: 52 paari. Leeritud 84 poissi ja 61 tütrukut. Kiriku kaõsa 6500 rub. 61 kop. Korjatud raha summad: nimelt: AbikaSsa heaks 238 rubla; waeste heaks: gu rubla 16 kopikat; koti raha: 123 rub. 8S kop. paganate heaks; 45 rub. 32 kop. Weueriigi Ew. Luth. koguduse abikaSsa heaks 51 rub. 94 kop. Pühakirja wälja laotamise heaks 8 rub. 2 kop. Koolide heaks 90 kop. Paganate heaks 75 paari kiudud ja 21 paari sokkisid. Kaarmalt. Kuida kuulutustest lugesime, pidada Kellamäe kõrtsis ilus põhjamaa talweaed walmistatud olema, kus kõiksugu metselajad oma koobaste see» ja inimesed oma majade sees pidid nähja olema. Nende nähtus oli pühapäew, 3. ja 15. Januaril. SM wõtsin oma sõbraga nõuuks ja läksime suurt uudist imatama. Senna jõudes oli juba ukse wahel pilleti müüja ja soowis et meie oma 20 kopikat ära pidime ohiverdama, mida meie muidugi ilma waStu panemata täitsime. Siis saime seda uudist nähja. Ehitus, mida meie nägime, oli üliwäga kena ja ilus; seina ääred olid kõik kuuskedega ja kirju lampidega kaunistatud. Ka tacwas paistis tähtedega taga pool seinas. Otse ütelda: saal paistis nii wälja, kui oleks inimene tõesti ühes suures paksus metsas talwe acgas olewat. Puud oliwad puuwilladega täis kütitud, kui lume sadu. Kõik oli nii kui kuulutustest leidsime, aga kange külma pärast oliwad metsloomad  ära külmanud, nii et mitte ühtegi ei olnud neist enam nähja. Ka mõlemil kordadel oli politsei korra pidaja sääl. Inimesi oli esimise korra ka sugupärast tulnud aga teise korra ci olla sugugi olnud, nii et ehitaja tõendab, et ta oma kuludega ei olla sugugi wälja tulnud. Ka uudis! Karjast. Aastal 1388 oli meie koguduse täisealiste hingede arm: S9BL. Sündinud on: 34 poisslast ja 44 tütarlast, ühte kokku 78 last; nende hulgas on kuuS paari kaksikuid ja kuus Siis istus tema lauda ja sõi tugewasti lõunat. Pärast sööma wõttis ta püssi õlale, wilistas oma suurt jahikoera ja sammus metsa poole. Temal oli täna hea jahi õnn; juba ühe tunni pärast oliwad tema jahi kottis kaks jänest ja kolm tedre kana. Nüüd sammus tema küla poole, mille waesed hurtsikud metsa ääre paistsiwad.  Üks wäikene sild wiis teda üle jõe kirikuaida. Rutuga, kui oleks temal selle koha eest hirm, sammus tema säält läbi õpetaja maja poole, mis sada sammu säält eemal oli. Õpetaja, mana halli peaga rauk. tuli temale lahkesti wastu. „Opetaja hcrra," ütles konsul, „enne kui ma maha istun lubage, et ma teie kööki lähen ja neid asju, mis mu jahi kotis on, ema Leena kätte ära annan. Ülehomc on püha päew, siis saamad need temale taimis olema." „Teie olete mäga lahke, konsuli hcrra," waStas õpetaja walusalt: „Leena ei saa wist mitte mulle enam jänest praadima." „MikSpärast mitte?" „Ta on raskesti haige." „Waene Lesnakene!", „Arft, kes praegus siit ära läks, arwas et ta tulewat pühapäewa ei saa nägema." ..Kohmetult pani konsul oma jahi püssi nurka. „Wõib olla, et ma temale pea järele lähen!" pomises ta. „Ja jah, õpetaja herra, minu terwiscga on küll waene lugu, ma ei mõista seda teile õieti rääkida. Mind peetakse tugemaks, aga ma olen nõrk, wäga nõrk!" Õpetajaja wangutaS oma halli pead. „Olgu kuidas on, konsuli herra, see mõte an ikka hea." „Kuidas nii, õpetaja herra?" küsis konsul elawalt. „Kes ennast haigeks peab, see mõtleb surma pääle, ja kes surma pääle mõtleb, see taganeb igast kurjast tööst. Oh, kui wähe on, kes surma pääle mõtlewad! Kui iga üks surma pääle mõtleks, mis tõesti mitte tulemata ei jäe, siis oleks palju wähem pahasid inimesi maa päül." „Teil on õigus, õpetaja herra; maailm on läbi ja läbi rikutud, inimesed elawad ilma mõtlemata ühest päewast teise, üks kiusab ja petab teist, ilma selle pääle mõtlemata  —" „Et sääl ülcwel üks kõrgem kohtumõistja  kord küsima saab," lisas õpetaja wahele, „inimene, kuidas oled sa maa pääl elanud? Miks pärast oled sa seda ja seda teinud? Sa mõistsid minu käsud, j miks sa neist ei hoolinud?" s „Õpetaja herra," ütles konsul, nagu ! tahaks ta jutu teise asja pääle juhtida, „kaS Leena juba kaua haige on?" „luba kolm nädalat. Teie ei ole kuul ajal meil mitte wõerakS käinud." „Ma olin haige, wäga haige! Ma olen juba nõuks wõtnud oma testamenti teha ja teie pääte, auwäärt sõber, tahan ma sääl juures ka mõtelda. Ma tean, teie amet toob wähe sisse, musta päewade tarwiS ei wõi teie midagi kõrwale panna, armu-leib, mida teie pea tarwitate, saab ka wähe olema mina saan teie pääle mõtlema, õpetaja herra." „OH, konsuli herra, kui hea teie olete! See on õnn, et taewaS teid ilmaliku wara poolest on õnnistanud, sest teie mõistate seda õieti tarwitada. Kuidas saab Leena ennast rõõmustama, kui ma temale seda teada annan!" „Wiige mind tema juure, ma tahan seda temale ise kuulutada." „Tulge konsuli herra, haige on juba sagedasti teie järele küsinud!" Õpetaja wiis wõera ühte põõninga kambri, mille aknad surnuaia poole oliwad! Üks wana naiSterahwaS istus siin laua juures ja kuduS wardaid. „Ta magab," sosistas ta kinniste moodi eesriiete poole tähendades „juba ühe weerand tunni eest uinus ta ära." „Äratage teda mitte!" ütleS konsul. „Ma tulen mõne päewa pärast jälle." „Waadake ometi korra!" sosistas õpetaja moodi riideid eest ära lükates. Konsuli käed läksiwad iseeneses kokku, kui ta haige lahket nägu lumi walge padjade  wahel nägi. Tuhanded kurrud, wõib olla enam murest kui manusest, käisiwad üle tema kahwatanud näo. Walge öötanu, peenikeste pitsidiga kattis tema pead. Rahuliste  ja liikumata puhkas tema waatajate ees. Kuiwetanud käed oliwad rinna pääl koos, nagu oleks ta palunud ja hinge tõmbamine ei kergitanud mitte tema rinda. Silmad oliwad poolest saadik lahti ja waatasiwad maha rinna pääle. „Mu Jumal!" hüüdis õpetaja, kes haiget terawamine waatanud oli, „see ei ole mitte magamine ei, tõesti mitte waatke tema silmi ja huuli —!" Kohmetult waikis ta mõne silma pilgu. Siis hakkas ta tema käest kinni. Pisarad woolasiwad üle wana mehe kortsu pale, kuS juures ta wärisewal häälel ütleS: tuleb)