Saarlane UW Kleiildine pilitilui llj»lkht muil- ja Ii»»» rahnule. UW M Ä9. Esmaspäew 31. Juulil 1886. >!I. aastakäik. maksab: Tuleb igal esmaspiiewal wälja. KuresaareS, IV. Jaani kihelkonda, Saaremaal. maksab A kop. Mina ep ole tulnud rahu läkitama, waid mööka. (Matt. 10, 34.) Pisukcne „Saarlane" tunneb ennast siis kõige õnnelikuma olewat, kui tal kellegi wasta midagi rääkimist ci ole, sest teise mõtteid ümber lükata ei tee temale nutte rõõmu. „Saarlane" armastab rahu ja peab rahu oma auustatud amctiwendadega, iga seisuse- ja üksiku inimesega, aga . . . Täna tahame „Oma Maa" praeguse toimetaja juhtmõtted läbi rääkimise alla wötta ja kui selle läbi natuke rahu rikkumist ette tuleb, siis ei tähenda see muud kui: meie tänane päälkiri on tõsine. „Oma Maa" praegune toimetaja Hugo Treffner on usu õpetuse pääle stuteeritud mees, mille läbi ka tema seletusel, mis ta ühe pühakirja sõna kohta annab, suur mõju on. On tema seletus aga wiltu, siis wöib sellest peagi paha seeme meie Eesti rahwa maimusse juurduda ja seepse on, mis meid sunnib häält tõstma. Pea terme aasta tagant on „O m a Maa": vi. Wcske'st ilmale saadetud teaduste ja juttude ajakiri jälle ilmunud,  enne meel kui toimetuse mäljaandmise õigus oleks jõudnud kustuda. Nimetatud uus toimetus «maldab „Oina Maa" esimises  numbris omad põhjusmõtted. Nõõmuga  peab waStu mötma, et ta neid püüab pühakirja pääle alustada- Püha kiri ehk, Piibel on ristirahwa tundmiste ja lootuste alus ja siht. Iga üks, kes selle aluse ! pääl ei seisa ehk seda sihti mööda ei käi, ! ei wöi ka ilmlikkude asjade ettemõtmistest ! ega toimetustest tõsist ega jäädawat kasu ! loota. I Auustatud „Oma Maa" uus toimetus teatab et tema „sügawama järele mõtlemise ja ajaloo seadusel ja põhjusel" loote, et „üks kord jälle üks ainus ja ühine kõrgesti  haritud keel koduste keelte körwal, kõikide kasuks maailmas saab walitsema, et püha kirja tähtsam kuulutus kauge tulewiku  kohta täide läheks ja saaks olema: „Üks kari j a ükS kar j a n c." Ja ta loodab et „misuguse kõrgesti haritud maailm keele läbi mitme pidine ära rääkimata suur kasu pr kõige maailnia rahwa armastuse ja. rahu ühendus sigiks. Selle ilusa „sügawama järele mõtlemise ja ajaloo seadusel ja põhjusel" kujustatud pildi pääle waadates pajatab „Oma Maa" toimetus waimustawalt: „Ei saa sel maailma kewadel keegi wana maailma tüli-lund elustaja päikese kiirte eest kawalasti kaitsma ja ära marjama  ei saa ka keegi tärkanud uute aegade taimcid mügiwaldselt ja kunslikult pikemaks wenitama, tui tasumise jauud lubad, sest õige haridus keelab niisugust lapselikku wihawaenu sünitamat wägiwaldist tegu." Need „Oma Maa" toimetuse põhjusmõtted  tahawad aga awalikult ristiusu ja pühakirja alusest ja põigiti ta mõtete sihist mäljaminna. Kõige päält on igal pühakirja  tundjal (kes püha kirja ta enese ega nutte sisse kantud mõtteid mööda tahab  seletada) selge, et Issand selle sõnaga : „Peab üks kari ja üks karjane olema," oma püha ristikoguduse kohta räägib, mis pidi Juutidest ja paganatest üheks „ihuks" möi koguduseks saama ühendatud, ja on nüüd ühendatud; mitte nõnda kud Juudid lootsiwad ja meelgi lootmad: et Messia riik pidi üks suur üle ilma Juutide kuningriik  olema. Nõnda siis ka püha apostel Issanda ettekuulutust tõeks läinud tunnistades,  paganate sugust kogudustele, waimustatud  kirjutab: Tuletage oma meele, et teie, kes teie ennemuiste liha poolest paganad, sel ajal ilma Kristuseta olite kaugel ära lisraeli koguduse õigusest; aga nüüd olete Kristuses Jeesuses ligisaanud, Kristuse mere läbi, sest tema on meite rahu: kes mõlemad on üheks teinud, ja on selle aja mahe seina mahakiskunud, kui ta omas lihas kaotas wainu et tema need kaks eneses üheks uueks inimeseks pidi looma rahu tehjes jamölemad Jumalaga ära lepitama ühes ihus risti läbi, kui ta maimu sääl ristipuu küljes suretas." See on pühakirja põhjusel risti-rahma alus lootus ja põhjus mõte. Ja et kõikide  „auusate..püüdmiste" siht on tõsi siis ka tõe nõudjad meie pühakirja pöhjusmõtteks  ei wõi wälja kuulutada, mis seda ei ole. Jututuba. (Järg.) „Llctc laps, Kirn?" ütles ta pahaselt. Mis on selle öö juhtussel tänase asjaga tegemist. Teie ei mõi midagi teha ja ma ei pane seda imeks, kui teie pea kõik ära unustate, mis teie krahwile oma sõnadega krahwina surma moodi juures toutasite." Kim õhkas, ja tohter läks oma tööd. Ta oli scds järele mötlcnud, et Paula tagasi toomine ivõimata on, sest ta tundis tema kindlat ja tsgafi andmata olekut kõigis asjus, mis ta cttcivõtnud oli. Aga ta kirjvtaS Aleksandrile kõik, mis neil päiwi! oli M»d«»d. iiaöe säewa pärast tuli Aleksander kozu. aga ehk ta küll näitis rahutu ole< wai, siisgi ei küsinud ta ehmatanud teendritc  käest mitte midagi oma abikaasa järele.  Ta laks oma kambri ja csimine stnm vikk langes kirjutuse laus Male, kus Par.la kiri seisis. Ta wõtis seda üles ja murdis kannaiamatalt lahti ja luges: ..Aleksander mina lähen lähen ilma sada meeleta, ja see on vm smmane Ämmalaga jätmine ? See sõna, mis sa Stusid, see hirmus sõna on «si« südame ja elu lewadet surmanud, ja seega ka ühtlasi  lootust ja usaldust, rahu ja õnne, aga ainult armastust mitte, see sõna sai ka lahutajaks. Üksgi seaduslik mõimus ei pea meid lahutama, ma teeksin pattu, kui ma -seda kardaksin, sest ma tean ja et ma seda tean, see kinnitab mind ses ahastuse  tormis et ma sinu määri meel olen niisammuti, nagu sell päewsl, kus ma sinu nacseks, sinu usaldamaks, õnnelikuks  naeseks sain. Jah, lase mind õölda, ma olen meel enam sinu wäärt, kui siis; sest kuidas sa mulle ka oma sõnadega haiget  ja ülekohut teed, kuidas sa mind ka alla rõhud oma koleda anvamisc läbi, siisgi armastan mina sind scS surmahädaS. mida mu süda tunneb, ja ma palun Jumalat,  et ta sulle andeks annab, nõgu mina  seda teen. See eksitus, milles sa oled, on hirmus. Ma ei paneks seda imeks, kui maailm mind hukka mõistaks, sest et see asi näitab nõnda olewat: aga et sina seda wöisid, oh Aleksander, see murrab minu südame! Siisgi amm andeks,  ma ei taha mitte kaebava, maid rahuliste  sinuga rääkida. Ma ci nõua paale selle mitte kohtuliku lahutust, sest nui! sa kohuseid oma lapse wastu, mis ka üdtlc.si sinu oma on. Ma taban Jmaliassc minna. Ml kusagil ühe maitse, robelisc kohakese üles otsida, kus ma ema pojaga elada wõin, armastuseta, aga ta tundmata, —ja see on liig! Sest häbi, ilma ärateenimatu  häbi rõhub mu maimu. Ma ei kirjuta sulle, kohu ma lähen, mitte seepärast,  et ma loodan sinu meel maiks ennast pöörda ja sa mölaksid mind oma juure tagasi kutsuda; ma armastan sind ju lõpmata.  Aga siis ei peaks ma mitte oma isa tüttar olema, kui ura möiksin ial enne usaldusega sinu südame kulges rahu leida, kui sa mitte pole muid tunnistusi minu aun kohta leidnud kui sinu usk. Sest, Aleksander, sinu usk on nõrk; kahklus uinuks kord sinu sees, aga ei sureks mitte ära ja ta saaks kui tont meie ja meie armastuse wahel olema. Aga Jumal on kõige wügcwmn, ja tema otsatu armu walgus wöib ka selle pimeduse sisse tungida,  mis Wmnastcl nädalate! mcic walzclc asunud on. Ja kui sa kord aru saad, et sa mulle ülekohut teinud oled: siis tule julgesti minu südame külge. Wana armastus  elab süSl sees ja äraunustamine ja andeks andmine; sest ma tean, sa oled nüüd õnnetu nagu minagi. Ma ei tahtnud sind mitte enam naha; sest ma tunnen seda, et ma siis mitte sinust lahkuda  ci wsiksim ?iis kaitsku sind Jumal, sa igawesti, ainuke armastatud, ja andku sulle troosti ja rahu! Paula." Aleksander oli kirja läbi lugemise järel kui ara rshmvd; tasa tasakeste ärkas ta