„Tema on aga minu sõbra poeg ja mina olen ristiinimene!" wastas Augusiin. Selle sõnaga astus ta rntru puu juure, mille külge Wenonda oli kööideiud ja tõmbas oma jabinua tupest. Pekoodlascd tõstsiwad suurt i rõõmukna, sest nemad arwasiwad, et Augusiin  nüüd oina mcelepahandust waenlase merega tahtis lepitada. sta Wenonda mõis j ise seda arwata. Te-ua silm põles tulisest ! mibait malgc umbe masia ja koleda häälega ! kurjusta: ~Walged-näud on koerad: Nc- > mad julgemad naljalt siis „nobehundile" ' ligi tulla, kui tema käeb-jalad kiuni on seutud!" Zlugustin ci reastanud selle uue teutuse paale midagi. Uhe napsuga lcikas ta sidedcmed  katki, mill-.ga Äcnonda puu külge oli leutud. tõmbas ka käte ja jalgade ümbert  köidikud labn ja ütlev tõsise näuga: „Wc'.:onda on vrii! Galgcnägu armastab ka neid. kes teda wihkawad ja ei ole mitte jänuue oma mihamecsre mere järge. Niine! sinu ree on lahu! Pööra oina isa, Telawaarlaste  pääliku juure tagasi! Äenonda oani seda tegu nii imeks, ei ta üsna wagmi seisma jäi ja isegi ci teadnud,  mis nüüd teha. Ta silmist paistis imesiellemine, suuandmine ja helde meel Augustini madta wälja. Et nüüd küll kõige sündiam silmapilk oleks olnud lippama  viöts. sest et Pckoodla'ed wäga ära edmatanud oliwad, siiski ei liigutanud ta jalga ega kätt, maid mahtis silmad pärani laiali Augustinile otsa. „Minc!" ütles Augustin jälle. „Tee metsa poole on lahti ja „nobehunt" wõib wüga kergeste oma tagaajajate käest ära pääseda. Nüüd ärkas Wenonda omast uimastuse olekist üles ja esimine mõte, mis meele tuli, oli see, et saaks aga eluhingega siit minema. Waatas korra meel oma maenlaste  pääle, andis jalgadele walu jn hüppas  kui jänes metsa poole. Aga oli natuke  hiljaks jäänud. Enne kui ta põesastiku  marju sai, astuv üks sõameeste salk tema ette ja möttis linnukese lennu päält kinni. Küll mõitles mees wahwnste ja püüdis nende küünte mahelt lahti rabeleda, aga maem oli asjata, neid oli rohkcste. Wenonda peeti kinni ja miidi suure röömukisa  ja kärinaga jälle piinaposti juure tagasi. Südame kurmastusega nägi Augustin nüüd, et tema hää uõuu kogunistc nurja oli läinud. Kui nüüd Indiaanlased kätte wötsimad ja uuesti mangi puu külge hakkasimad  nduina, läks ta Matoree juure ja palus teda haleda häälega, et ta selle koleda  mängule otsa teeks. „See ei möi nutte sündida'." mastas Matoree pahaselt. Minu malgeuäulm . mcnd on „nobehundist" teutatud ja mc e taoanze seda talle kütte maksta." „Mina aga ei taha kätte maksm-it'hüüdis  Augustin waljuste wasta. Mina uu- nan talle kõik südamest andeks, mis ta mulle kurja püüdis teha ja sellepärast ci ole teil enam mingisugust asja seda nöörimeest  piinata! Tema ei ole teile midagi teinud, sellepärast laske teda lahti ja jätke kätte tasumine minu hooleks." „Walgenägu on liiga pehme! Tema mõib küll haiged termeks teha, aga oma waenlasele kütte maksta ei'kanna tema süda mitte. Matoree söamehed on omad kirmed teramaks ihunüd ja „nobchunt" peab näitama,  et ta mees on. Mingu mu wend, minu körwad on kinni sulutud!" „Siis tee n'ad jälle lahti!" mastas Auanstin  käredaste. „ Mõtelgu Matoree ja tema söamehed selle pääle, et urina se olin, kes nende elu peästis ja kurja haiguse nende moodide juurest ära ajas. Nad medasimad  selle eest oma kingitusi mulle, aga ma ei mötnud midagi wasta. Pekoodlased on waprad nrehed! Näidaku n'ad ka, et n'ad tänulikud mehed on. Oma abi eest nõuan ma selle Telamaarlase elu. Mina olen palju Pekoodlasi surmast pcästnud, nemad ei tohi mulle seda ühte Tclawaarlast mitte keelda." „See ei wöi mitte olla," ütles Matoree wasta. „Pckoodlased on tänulikud. Wotku mu wend oma hääteu eest nende nahad, el tme-asjad, riided ja majad wotku kõik omale. Aga „nobehunt" jääb meile te ma peab näitama, et ta mees on!" (Järg jäeb tulema.) pesi, nagu see tuhande aasta woolusel on olnud. Aga inimestel on Jumal mõistnse  ja järelmötleulist annnd, ja inimesed tarwitawad õpetust, kui edasi tahawad saada; kust aga peawad meite põllumehed mõistlikku õpetust leidma ja saama? —. Selle poolest on meil meel suur puudus Saaremaal. Uleman Eestlastel on omad põllumeeste  seltsid, kus üks teist juhatamad, kokku tulikatel nõu andes, ja nõnda teritatud  mõistusega oma maad harides ja rohkemat  leitust saada, ennast edasi nilmtawad kõrgema hariduse järjele, (see on Saarlastel  täielt meel tundmata asi. Meie wäikse Saaremaale oleks ka mäga põllu- ! meeste seltsi tarnas olewat. Nõnda kuidas ! maapind igal pool ühe tasane ei ole, ! nõnda ci wöi ka innimeste meeled ühe i sugused olla, aga põllumeeste seltsist oleks j tõesti se kasu loota olewat, et meie wcikse põllu mehed enam ühes meeles hakkaksid oma põldusi harima, ja sest tõuseks meite maale suur tulu. Huumuse ehk ema mulla sügawusc ülie sugust olekut, ja selle järel maa harimist, ei tunne wist meie maal keegi; kus oma muld sügawam ja parem on, sääl peab wilja-aud kauem wastu, kuuna ta kõrgemates maades rammu puudusel  waesuõ warcm kätte jõudis, seda on küll iga üks tähele pannud, aga, senna wastu abi otsida,- ep ole kellegil meele tulnud.  Wilja terad, mis meie põllust saame, ei ole jo muud kui wiljaks saanud põllu rammu, mis põllumees mõistusega peab põllule tagasi andma, et huumus ehk emamuld  oma wägewat olekut ära ei kantaks. Põllumehe põhjussäädus, on ja oli, ja peab ka cdcspidi seks jääma: niipalju kui sa põllu rammust ära wötad, niipalju anna ka jälle tagasi, ja kui sa sest saadusest mõned  punktid täitmata jätkad, paistab sulle kohe silma et sa alaspidi hatad alla poole kaaluma. Miua kuulsin jnbba lapsest seda ivana Eesti sõna oma isa suust, „tus löu libutab, tääl ka lõu leikab." Jääb pooleli. Isamaalt. Kaarmalt. Nõõm on kuulda ja näha, et ka Saarlased suure hoolega muusika-õpimises edasi astuda püüawad. Seda näitab iseäranis nende hoolikas muusika riistade nõutamine koolidele üles. Palme pääwal pärast lõunat juhtusin Hakjala küla koolimajast mööda tulema, kus sellkorral inimesed,  küll manad ja noored, wäiksed ja suured, tiitsast' koolimaja poole ruttasimad. Möödamiminijate  käest sain kuulda, et nende koolile orel ostetud ja alles eile ülessäätud olla, mis n'ad täna waatama ja selle armast häält kuulma tõttawad.  Astusin teistega seltsis ka koolimajasse. Sääl laskis koolmeister esiteks ühe waimuliku lauluga kokkutulijatcle oreli hääle pühalikult kõrwu heliseda, kus juures ta ka meel ühe lühikese südamliku  palme pidas. Pärast seda kogusiwad endid koolilapsed oreli juure kokku, kus koolmeister neile mõnda ilust laulumiit õpetas. Nagu kuulda, käiwad selle küla noored inimesed pühapääma õhtudel sääl koos laulmist õppimas, et nõnda miiusikatundmises endid edasi harida. Wäga kena tegu! Wõtku teised külad sellest eesmärki! Kolme aasta eest ehitas seesama küla oma koolile ilusa ruumika maja 800 rubla eest üles, tänawu ostis koolile 60 rubla eest iluia oreli. Eks see näita, et H. küla rahwas, kes nii agaraste  oma laste waimuwara kogumise koha eest muretseb, hariduse radasi on astuma hakkanud. Noore „Saarlase!c" aga hüüan: Agarast' hari sa rahwast. Pimedust wöida siit wahwast'. Siis meie armas man Läheb küll õitsema! Ansekülast. Küla koolmeistri kimbatus. Sõrme poolt saime teiste sõnumite kõrwal ka teatust, mis kimbatus Hindu-Wiutri küla laste koolmeistri Peeter RattasMe sell talwel juhtunud. Nagu seda ses ametis otsegu igapäist asja ette tuleb, et mõne wanemate lapsed nii hooletumad on, et nendega kuidagi edasi ei saa, mis koolmeistrile  küllalt muret teeb. Sääl juures katsub siis koolmeister mõnesugused katsed ära, et kuidagi misuguse hooletuma lapsega järge paale saada; kõige wiimane katse on karistus. Karistus on jo mäga mitme sugune, kõige wiimane katse on karistus.  Karistus on jo mäga mitme sugune, kui iga üht karistuse kombct tahaksime lugejale ette maalida, siis peaksime mittu lehe külge täis kirjutama.  Seega ütleme lühidelt, et aimetud koolmeister  teiste katsete järel, mis ilma asjata olnud, üht hooletumad tüdrukut karistuseks teiste laste silma nähtamase nurka seisma pannud, kus juures temal üks neist jalgadest ei tohtinud maha puutuda;  niisugust karistust kutsutakse lühidelt, ühe jala pääl nurkas seismiseks. Karistuse põhjus on see, et häbi teiste silma ees nendä seistes, teistest eemal olles selle kannataja lapsele peab õpetuseks olema, meeleparandamisele; sest juba lapsukesed tundwad awaliku auu kautamisest suurt kahju, ja on paljugi lapsi sarnatse karistuse läbi hooletuse haigusest termeks tehtud. Aga kuidas laks nimetud  koolmeistri selle kordne hää ettewõtte? Läks wist tühja, ehk woib ka õiget meele parandamise  milja kanda, kes seda nii ruttu teab ette öölda, esiti läks lugu nii: Kui tüdruku wanemad tääda said, mis lugu nende armsa lapsega koolimajas  sündinud, siis tegid nemad sest suurt kära. Paljugi küla rahwast andsid lapse wanematele ses asjas õigust ja heitud nende poole. Nõu sai peetud: koolmeistri pääle kaebtust tõsta ja teda, kui mitte otse Siberisse ei saaks saadetud, siis