Sakala zs. Wiliandis, 5. Septembrikuu päewal 1881. IV. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. WasLutaja toimendaja ja wäljaandjq C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Enam ühendust ja üht meelt on meil tarwis. Poliitika ringwaatuS. Omalt maalt. Wiliandist: Weel natukene „Walgusest"; „Zcitung für Stadt und Land"; meie Saksakeele ajalehtede arutamised. Pärnust: Endla. Tartust: Suur tulekahju. Tallinnast: Weneriigi kaudalacwade hulk. Rakwerest: Seletus ja teadaandmine. Soomemaalt: Pöllutõö näitus. Peeterburgist: Kõrged külalised; Keiserlik tänu; Wcne ajaleht „Golos" ; Rahu leping. Jalta st: Tulekahju. Kiri Sewastoopolist „Liwaadia" laewalt. Kuulutused. Lisaleht. Kullakene. XXIV. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Enam ühendust ja üht meelt on meil tarwis. Saksadel/ ajalehediäiwad praegu hirmsal kombel Eestirahwa püüdmiste peale. Meie tähtjamaid rahwamehl katsutakse Mustaks määrida, meie seltsielu kardetawaks teha ja kõik seda tööd, mis rahwas ise oma koolide ja elu parandamiseks on teinud, wähendada  ja tühjaks tunnistada. Selles waimus kirjutawad kõik Saksa ajalehed, suurtest Peeterburgi päewalehtedest künni meie oma maa weiksema nädala lehtedeni. Ka St. Peeterburai ..Herold", kes ennast seiemaale partei Lätlastele omas 210 nes numris pitka noomituse kirja, nagu olekstwad need Sakslaste wasta mässamist sünnitamas  ja tahaksiwad neid ära anda. Kui meie nüüd nõnda igalt poolt noola enese peale näeme tungiwat, kas meie seal ei peaks õige aja leidma olewat, kõik tüli ja parteiliku püüdmisi enese wahelt kõrwale heita ja rohkes ühendatud meeles oma rahwa ja kodumaa kasuks tööd hakata tegema? Et meil muial palju wastalifi on, see ei tee meile mingisugust kurbdust ega pääwalu, waid ta karastab üksiainult meie wahwust. Aga et meie enese rahwa seast mehed ülesse astuwad, kes meie töõo ja nimelt praegusel kardetawal ajal meie kodumaa haawu häbemata julgusega laiemaks sulgewad kiskuda, sellest lõhkeb meie süda. Metsatoomadgi  hoiawad kokku ja ühendawad ennast, nii pea kui waenlane kallale tungib. Aga kui meie praegusel ajal esmalt oma ajalehtede peale waatame, siis leiame, et just nüüd mõnelt poolt kõige suuremat lahutust ja parteiliku olekut maailma ette püütakse kanda. linna Sõbrast" meie ei räägi, see on oma terwe ammugi tuttaw. Aga tuli „Kalewipoja Seltsi" nimel wälja ja tahtis üks rahwuslik ajaleht olla. Ja mis leiame sealt? Seal leiame ühe kõige sopasema ülekohtuse kirja Dr. Weske wasta, seal seletatakse lapsikult rumalal aga häbemata jõledal kombel ära, et Sakalamaa nimi „hobuse wargade koobast" tähendada, et meie rahwas kõik omad koolid sundimise teel olla asutanud, n. n. e. Kõige kawalam wastaline ei wõiks osawamalt tööd teha, kui siin oma rahwa wasta „Eesti" seltsi nimel näeme tegewat. Ehk kas teeb ',HMAMmees" paremine, kui ta oma 30-ne numrisuhenM?" „Paar sõna meie ajast ja tema wigadest" awaldab, ilma et selle kirja nurjatu kõwerusi kohe õiendaks. Seda kirja on Saksa ajalehed kohe nagu sooja praewaagnat oma lugejate ette kannud. Kes meie rahwast selles „Eesti Postimehe" pildis näeb, see peab ütlema, et seesuguse rahwale mingisugust õiguste laiendust wõimalik ei ole anda. Tehku lugeja ise otsust. «Eesti Postimehe" nimetatud kirjas loeme: «Noorem minewik on seeläbi Eestirahwa nime teutanud ja wõeraste targemate rahwaste filmas alandanud. Kiusu ehk kättetasumise pärast elumajade, aitade, küünide, lojuste lautade, heina- ja wiljakuhjade, jah põldudel lõikamata küpse mil ja põlema süütamised, kodmlajate Vigastamised, püssilaskmised aknatesse ja inimeste peale, rööwimised ja mõnikord nendega ühendatud inimeste tapmised on aruldaste juhtumiste piirilt ammugi üle astunud." Eks selle «Eesti Postimehe" pildi järele ei ole meie maa päris rõöwli pesa! Praegusel ajal on meie wastalistele seesugust kirju tarwis, ja Vaata, meie Eesti ajalehed, kes ennast rahwuslikuteks ajalehtedeks julgemad nimetada, wiskawad neid neile tosinate kaupa rüppe! Et kõik meie Eesti ajgjehetz Me mütsi ja liku armastuse woli alla saaksiwad, seda ei ole mitte loota. Aga praegusel, tähtjal ajal tahaksime seda meele > tuletada, et meie Eesti seltsid, kus kõige paremad Eesti ! mehed koos on, kõik seda, mis nad teemad, ühes meeles ! ja ühendatud Vennalikus armastuses peaksimad tegemas Häbenegu need mehed ennast, kes ka sinna lahutuse maimu püüawad kanda, oma enese seisuse ehk partei kasu taga ajades! Hoidgu nad ennast ennema meie seltsi-elust eemale, kui et nad oma erapüüdmistega sinna sisse tungimad ja meie Vastaliste püüdmisi seeläbi edendawad, et meie seltsa parteidesse lõhuwad. Seltsi tahtmine on aga ikka see, mis healte paljus otsuseks teeb. Iga auus isamaa poeg peab ennast selle healte Paljuse alla kaduma." TWelm seba waStaliSte sõna häbiks, mis „Eestl Postimees" omas 3l)-nes numris awaldab, kui ta kirjutab: «Wiskame mööda minnes lendlikku waatust oma armsa sugurahwa elu peale, siis näeme, et erajauskonnad ehk parteid rahwalistes seltsides laiemale lähemad. Kus enne kaks ehk kolm oliwad, on nüüd juba pool tosin ehk rohkemgi, neil jälle igaühel oma kari taga, kes eesmehe wõi wedaja tooni laulmad," n. n. e. Hoidgem kokku, et see «Postimehe" tühi laimdus amalikuks tühjaks laimduseks jäeks. Et meie seltsides praegu nii palju parteist oleks olemas, nagu «Eesti Postimees" ütleb, ei ole kõige Vähemalt tõsi. Paaris seltsis on küll seda nähtud, et M Veike erakond oma seltsiliste kätte woli on püüdnud tõmmata ja seltside otsust seltsi tahtmise wasta Viltu juhtida, ehk küll see kõik ilmaaegne töö seiemaale on olnud, aga tosinate kaupa ei ole meie kusagil seltsis parteist leidnud. See on üks wale laimdus. Kui meie kõikide nende asjade peale Vaatame, siis tuleb meile see soom keele peale: Hoidgem kõik auusad Eestimehed kokku ja näidakem maailmale, et meie seal, kus oma isamaa asjade ja rahma kasu eest wälja astume, ühes ja ühendatud meeles mõistame olla. Olgu põlgduse all kõik need, kes selle ühenduse lõhkujateks püüawad heita, fiis ei saa enam keegi seda äraandmise ametit enese peale julgema Võtta. Need mehed ki ose Midagi Väärt, kes liha ega kala ei ole, kes pea seie pea sinna kaaluwad. Täitsa wale tee oleks see ja Viiks meid Viimaks hukatuse poole, kui nendega sõbrust püakstme pidada ehk neid ella hoidmise alla Võtta. Keö meie sõber tahab olla, see olgu igas tükis meie seltsis; nurjatu ja kõige kahjulisem on see seltsiline, kes Vahel meiega küll on, aga siis, kui seda tema kasu tarwitab, Vahel ka Vastalise leeri lähäb. Kus inimeste seas Veel Vähegi auutundmist on, seal seisawad seesugused «kahe talu koerad" ikka kõige põlg dawama nime all. Meie lugejate süda saab Vistist ilma lähema tähenduseta ära tundma, mis meie siin ütelda tahaksime.  Iga auusa inimese süda lähäb ilma tahtmata täis ja pühas wihas põlema, kui ta näeb. kuidas Vägise lahutust tema enese majasse püütakse kanda, kuna need, kes sellest lahutusest kasu tuunewad, juba hirwitades wärawate taga wahti peawad. Ärgem laskem seda jäledat äraandmise waimu kaua enese keskel Valitseda, waid jaegem kõik tõsised Eesti lapsed ühendusesse ja pidagem igas tükis, kus isamaa asju taga nõuame, üht meelt! Poliitika ringwaatus. 7. Augustil wahetadi Peeterburgis wälimises miniKeeriunlis rahukauba mahatehtud lepingkirjad ehk traktaatih.Huna- ja Mmemaa wahel waStastiku ümber, mis läbi nüüd täieline rahu kindlalt tehtud on. See rahu-trnktaat ehk lepingkiri langeb 29-neSse pää-osaSse, nõnda kui ka peale selle weel mõne lisa-punktisse, mis kauba-ajamist nende kahe riigi wahel seletawad ja äratingiwad.  Hiina maksab Wenemaale 9 miljoni rubla puhast metalli raha, aga mitte 5 miljoni, nagu endine Hiina saadik maha teinud oli. Hiina peab peale seda heaks wõtma, et Wenemaa kõiges Mongoolias, Mandshuras,  Shitashaos (Hommiku-Turkestanis), see on künni suure Hiina-müürini, mitmes linnades konsulid sisse seab, töiseks, et ka Wene kaubakillad ehk karawaanid  künni suure Hiina-müürini käia wõiwad ja Wene kauba - ajamine mõlemail-poolil Thian-Shanmägestiku  täitsa waba on ja künni edespidise teadmata ajani Hiinale tolli-maksu ei maksa. Selle wasta annab Wenemaa suurema osa Kuldsha-maakonda Hiinale tagasi, ja jätab sellest maakonnast aga ühe osa enesele, mis Korgassi-jõest künni endise Wene rajani, ja lilijõest  künni Kaldjati linnani ulatab. See on üks wäga ilus tükk maad, ja Wenemaa peab seda nimelt sellepärast omale, et need rahwas, kes KuldshaS Hiina alamateks ei taha jäeda, sinna wõiwad asuda. Hiina keiser peab kõigile Kuldshas elawa inimestele andeks andma, kes Weneriigi poole hoides Hiina wasta oliwad  olnud. Opiumi ei tohi Wene alamad Hiinasse kanda, aga selle eest wõiwad nad kõik toidukraami ja ihukatte kaupa täitsa ilma tollita sinna wiia ja müüa. Nõndasama on ka sõariistade sisse wedamine Wene alamatel  Hiinasse keeldud, siiski on taieste luba, et kaubakarawaanides  kaubawedajad sõariistus wõiwad olla, see on: igamees üht tulesõariista, püssi, ühes kanda. Britanniu saareriigis on siis nüüd riigiwalitsusel  üks tähtjas muudatus ommeti korda läinud, ehk küll wanameelsed ja Inglise lordid ehk mõisnikud rinnu selle wasta sõdisiwad; lirimaale on uus põllumaade