aga kellegi muu inimesega ei rääkinud ta sõnagi. Tema nägu oli ikka rahuline, lahke ja mõttes. Tema südames asusiwad ju ainult armastus, usk ja lootus. Aga kahwatumaks, wäga kahwatumakS oli tema iluS nägu ja lahjaks tema keha jäänud. Noor talunik tuli tema juure. „Regiina, sina lõpped siin üsna ära. KaS sa ei taha mitte minu ema juure tulla?" „Ei, Ferdinand, mina pean siia jääma." „KaS sa ei oota teda ilma asjata? Kui ta sõna oleks pidanud, siis oleks ta ju ammugi siin olnud." „Temal on takistusi ette tulnud!" „Kas ta ei oleks siis mitte pidanud kirjutama?" „Tema tuleb, Ferdinand, ta tuleb tõesti." „Siis kirjuta sa ometi temale," ütles Ferdinand. „KaS see ei tunnistaks umbusaldust? Ja kaS see ci teeks temale haiget, nagn see mulle haiget teeks, kui ta mulle kirjutaks ja aru nõuaks, kaS ma temale truuiks jäänud olen?" Noor talunik tuli pooltced nuttes tema juurest ära. Negiina oli nii waikne, aga siisgi usklik. Talunik oli omale Prantslase nime ja elu kohta tüdruku käest järele pärinud, ja kirjutas ise Prantsusemaale Bordoo linna, kuidas tüdruk üSna silma nähtumalt ära lõppeda. WaStust oma kirjade pääle ei saanud ta mitte. Ta kirjutas teise kirja meel, aga ilma asjata. Ta läks tüdruku juure. „Ma olen Prantslasele kirjutanud kaks korda aga ei mingi wastilst saanud. Tema ei ela mitte enam, ehk ta on sind ära unustanud." Tüdruk raputas pead. „Tema tuleb, Ferdinand!" Ferdinand arwaS Regiina mõistuse mähe segase olewat; aga ta silmad oliwad selged ja maStused mõistlikud. Ta armastas ja uskus ja need mõlemad olimad tal kõikumata kindlad. Kas see ei olnud meele segadus? See oli raske, ilma parandamata wiga. Übel päcwal nähti teda jälle oma lodjaga jõe pääl sõudwat. Ka sui oli juba möödas ja hiline sügise oma pahade ilmadega tuli kätte. Ta pale oli nii walgekS läinud, nagu wärSke, praegus sadanud lumi. Ta ihu oli nii ära lõppenud, et tema otsa waataminc halet meelt sünnitas. Ta oli teise poole kaldale läinud, nagu ikka. Ta oli sääl kaua aega piida pääl istudes, mille pääl nad kord mõlemad õnnelikult istunud oliwad, ootanud ja tummalt üksisilmi senna poole waatanud, kust ta tulema pidi. Ühe tunni pärast oli ta lodja jõge mööda alla libiseda lasknud, edasi ikka edasi, külast mööda, kiriku ajast mööda. Kui ta kirikuajast mööda hällis, pööris ta omad silmad senna poole, kus mustad ristid tema ema, õe, ivüikse Auna ja isa haudade pääle kuiwanud lehe krantsidega kaetud oliwad. Teda nähti kaua aega senna poole waatawad, kaua ja tummalt; et ta silmi kuiwatanud oleks, seda ei nähtud mitte. Ta laskis lodja weel edasi hüllida, kuni senna kohta, kus maantee jõe kaldalt sügawasse maa sisse läks. Sääl astus ta maale. SiduS lodja ühe paju tüwi külge kinni ja läks maantee pääle. Ta nähti sääl midagi otsiwat. Ta jäi seisma ja waataS mõttes enese ette maha. KaS nad oliwad sääl teine teist jumalaga jätnud? Oli ta siin wiimast korda tema käe muljumift, suu andmist ja südame tuksumist tundnud? Ta läks teed mööda edasi. Wähe aja pärast seisis ta jälle. Siin pidi ta wiimast korda Ncgiiua nime hüüdnud olema. „Negiina, õnnistusi" oli ta sagedasti naljatades temale öölnud. Ta läks weel teed mööda edasi, mis ühe kõrgustiku pääle wiis. Säält ülewelt paistis üks ilnia otsata org. Ta aStuS selle kõrgustiku pääle ja waatas senna otsata orgu. Sääl taga kauge! pidi Rheini jõgi woolama. Ja säält kauge! —> kauge! silma ringi taga oliwad Garonne jõe kaldad ja Atlandi mere rand. Ja senna läks päike looja. PraeguS kadusiwad tema «viimsed kiired. Ta pööriZ tagasi kaldale, kus ta lodi o!i. Aga ta ei saanud mitte enam lodja juure. Selle koha püüle kus ta enne mõttes maa pääl waatanud oli, nähti teda jälle seiSma jääwat ja oma ette maha waatawat. Nii seisis ta kaua ilma liikumata,kuni ta «viimaks waikseSti nähti maha wajuwat. Ta ei tõusnud mitte enam üles. Inimesed, kes küla körwal tööd tegiwad, oliwad teda nii näinud. Nad andsiwad parme majasse aru. Wcel enne kui aruwisiad teine poole jõge parwe maja juure jõudsiwad, oli uoor talunik Ferdinand teise lodjaga üle tulnud teda otsima. Tema leidis teda surnult. KaS ta ka meel surmas ütelnud oli: „Tema tuleb, ta tuleb tõesti!''? Kas oli ta kannatanud, -või oli ta maene, aga armastusest, usust ja lootusest nii otsatu rikas süda kuni wiimase silma pilguni õnnelikult löönud? Mis on inimeste südamete ühendusel rahwaSte lahutuse ja «vihkamisega tegemist? Ja kaS surmab ühe nödrameelelise wanne armastust ja ilmsüütust? Za mikspäraft peawad armaStuS, puhtus ja ilmsüütus kannatama? Jah, kes wõib nende küsimiste püüle ivaStust anda! Mis Prantslast on keelnud tagasi tulemast, kaS tema omaksed, tema oma muutlik meel, haigus ehk surm, sellest ei ole meil ühtegi teada. Ja ilma selle teaduseta pidi ka Regiina siit lahkuma, olgu küll, et ta tema tulemist kindlasti uskuS ja lootis, aga ta ei tulnud siiSgi mitte. Wõib ka «võimalik olla, et La temale teises elus juba rõõmsal palgel ja õnnelikul näol waStu tuli. Isamaalt. Kuresaarest. Jõul u kingitused. Jõulud on meil ukse ees. Haritud perekondade leiwamanemad luusiwad sagedasti niõöda linna uulitsat, wahiwad poodide akende paale üles seatud ilu asju, mõtlemad ja küsiwad õhates: „Ei tea mis peame oma teendritcle jõuluks kinkima!? Jõulukingitused on neile üsna koormaks ja „rahu rikkujaks", mitte sellepärast et need neile kulu teemad, maid enani sellepärast, et ei tea teendritcle meelepäralist kingitust muretseda. „Kingitud hobuse suhu ei maadeta hambaid," ütleb rahma sõna; oleks see ka tecndrite sõna olcwat! aga see ei ole nii! Jõulud on meil ukse ees. Haritud perekondade  teendrid toimetawad teramasti ome asju, kus juures nad mõteldes küsimad: „Ei tea, mis meile jõuluks kingitakse?" Kunas kingitusi selle mõttega antakse, et teendritele  meelehead ja rõõmu teha, on need uuemal ajal üksnes nukruse ja pahanduse asjaks saanud. Eks seda ole küll kuultud, kuida teendrid pääle pühade ühe teise ees kingituste pärast purelewad, jägelewad ja ome lciwawanemaid teotawad. Üks olla möga wiiikese saanud, teine niisuguse, mis tal juba enne on, kolmas jälle sarnatse, mida tema ei karmita jne. Kui kingitused leiwamanemate ja teendrite wahel nukrust ja pahandust sünnitawad,  mikspärast peaks seda kommet siis meel päewa- wõi jõulu õhtu korral peetama? Leiwa wanemad heitku ühte nõusse, tehku seaduseks et üksgi enam kingitust ei anna, maid seda wäürt, saagu palk kõrgendatud. Ja kui see harjunud pruuk meel jääb, siis oleks wüga soowida, cl iga aasia üks käsuline raamat ehk ajaleht kingitud saaks. Sarnane kingitus oleks ikka uus ja harjutaks  mitmed naod ja südamed siledaks, mis nüüdsete kingituste läbi sagedasti kortsu ja mässu tehakse. Liuna ! a u e. Teenistuse takistus. R. Wildenberg'i  nahamabrik on Saaremaa kohta kõige suurem asutus, kus kaunis hea osa töölisi tarwitatakse.  Kuida aga kuulda laska wabriku omanik käcsolemas Detsembri-kuuS suurema osa töölisi lahti, sest et tööd mähe, ja puud sandi peoga wäga rasked saada olla. —t?. Ära surnud maakonna arsti Grcwi»gk'i asemele walitud I)r. K a r st e n S. —t«. Wäikese wäina tammi ehitamine olla järele jäänud. Riigiwalitsus nõuda, et see raha mis tema poolest selle tarwis antud olla Kuresaare renireisse saab sisse maksetud. - t«. Tule kahjud. (Kuresaare Saksakeele nädala lehe järele.) Nowembri-knu 17./18. päewa öösel põlenud Kaarma! Eiküla mõisa rehi ära. Nehi olnud tulekahju kassasse kinnitatud, oga wili mitte; wilja kahju arwetakse 400—500 rubla. Nowembri-kuu 19. päewal põlenud Karja kihelkonnas Metsküla mõlsa rehi ära, rehi olnud kinnitatud, wilja kahju 400 rubla. Nowembri-kuu 27. päcwai, see on: pühcipäew jumalateenistuse ajal põlenud Karja kiriku armuadra  wiljaküüu wõi rehi, mis pekSmata wiljaga täidetud olnud, maini maha. Tuld ei olla selles —t.žl. Nomcmbrikuu miimaste ja Detsembrikuu esimiste päewade sees oliwad Saaremaa waldade talitajad ja kirjutajad (kihelkondade kaupa) Saaremaa  kreispslitsei kohtus. Politsei peamees noomis malla talitajaid kuberneri herra käsu paale käredasti sellepärast, et nad ome ametlikust kohuseid  auusasti ci täida, ehk osast sugugi ei täida, nagu näituseks: 1) politsei saate ivalla walitsusele  mitu käsku ehk küsimist, aga waStust ei olla saada; 2) olla paljudel muldadel wanat pearaha, wanat ja uut rendi-raha, pangi aida wiija-raha ja muud wõlga, aga kellegi! ei olla hoolt seda maksta. Seadusliku korrasunnil nõuda kuberneri herra, et manad mõlad ilma ajawiitmata  ja uued maksud seaduslikul ajal pidada ära maksetud saama. Wõlad loeti ette; mõnel mallal oli tuhanded rublad mõlgu; mõni talitaja mõisteti puuduliku ameti talituse pärast kinni. 3) Igal malla liikmel, kes pääle 30 wersta malla piirist kaugel elab, pidada seadusline kogukonna pass olema ja alla 30 wersta jälle üks iseäraline tunnistus. Keegi talitaja ei tohtida seaduse waStalisel kombel üht mõerast malla liiget oma kogukonna piiris elada lasta; ka Suuremaalt tulnud härgade ostjal pidady seadusline lubakiri olema ette näitata. 4) Kui pileti soldat kroonu teenistuses! koju tuleb, ehk kui ta kuhugile passi pääle wälja läheb ja jälle koju tuleb, siis peab talitaja selle eest hoolt kandma, et soldatiga nii