Saarlane UM Klenliiinc patitika ajaleht >»». ja linna rahwalc. W. M 31. Esmaspäew 4. Augustil 1886. 111 aastakäik. „S<»«»-rr«»No" maksab: Saaremaal aaZtas . . . . 1 rd. 30 lp. Saaremaal pooleZ aasiaS 1 „ „ Postiga saadetud aastas. 3 „ „ pooles aastas . . . .1 „ 33 „ Tuleb igal esmaspäewal wälja. „Saarlase" toimetus ja wäljaandminc. kanbannlits. Nr. 10. Kõne, mis Pidula walla koolmeister L. Aksel, Kihelkonna kiriku mõisas, koolmeistrite koosolekul  pidanud. Mis peawad koolmeistri pea omadused olema? (Ots.) 3. Koolmeister peab oma ametile õpin ii d ja tubli olema. Juba koolmeistri ihu peab oma ameti pääle kölbuline olema, hea nägemine ja kuulmine, tubli rind ja hääl ei tohi tal puududa. Koolmeister  peab terwe ja tugew olema, ja oma terwise eest hoolt kandma, sest wigase, wiletsa terwisega koolmeister on p- - tujuline ja ei suuda oma rasket ametit küll pidada. Tähtsam meel on koolmeistri waim. Kes õpetada tahab, peab enne ise õppinud olema. Õpetamine on raske amet, kui ettewaatlikult peab toolmeister lastega ümber käima, et wahest mõni ta oma süü läbi ei jääks sellest ilma, mis ta omaduseks saama peab. Ta peab ise selgest seda tundma, mis ta õpetab, ta ei tohi mitte unistaja olla. Sellepärast nõuab koolmeistriks saamine tublit ette walmistamist. Koolmeister  on rahwa edasi kandja, ta peab olema oma kooli lastele ja ka manadele tubli nüuuandja,  peab perekondade kaswamist edasi aitma, üleüldse head käekäiku jõudu mööda toetama ja edasi aitama. Selleks on aga koolmeistril wäsimata tööd iseene kallal teha ; mitte ise maha jääda, maid ühte puhku edasi tötada. Kes edasi tahab teisi aidata peab ise eel käima. Sellepärast ei pea koolmeister oma edasi õppimist ial mitte hooletusse jätma. 4. Koolmeister peab ka omas ametis truu olema. Tubli teadus ja hea koolitamise osawus on head asjad, aga üks asi ei tohi weel puududa,  see on truudus. Issanda sõna pidagu ta silma ees, sest ta ei nõuua oma maja-pidajaltmuud, kuietpeame truid olema. Kes kõik oma ameti kohuseid täidab, see on truu. Truu koolmeister on hoolas ja wirk, ta walmistab hoolsasti ette, parandab, kus wiga, ei tee tegemist körwaliste asjadega.  Lühidalt, kõik mis koolmeistrit keelab oma täit jõuudu kooli pääle ära tarwitama, kõik see jäägu körwale. Mida tähtsam amet, seda truuimalt peab see täidetud saama. Tähtsamat ametit ei ole enam muud, kui lapsi Kristuse juurde juhatada ja kõige kasuliku tnndmistega nende waimu täita. KcS kõik nõudmised täidab, mis eespool nimetasin, see on truu. Truudus ühendab kõik teised omadused enesega. Kui kõik need omadused koolMcistrit ebitawad, si-S saab kooli käsi hästi käima. Armsad ameti wennad ! Jäägem oma Issandale  truiks ja armastagem teine teist, -vennaliku armastusega. Ärgem laimagem üks teist, ja ärge pidage iseenesest lugu: Jätkem seda wana „mina" maha, mis ütleb: „Mina olen targem kui teine minu aineti wend, m i n a olen rahwa harija ja teine on rikuja jne." Ei, armsad wennad, seda wiisi ei tohi olla, kellele palju ustud, selle käest saab ka palju nõuutud. Seepärast  mis meie oleme, seda oleme kõik Issanda  armust, sest meie oleme kõik töötegijad  Issanda wiina-mäel. Ärgu olgu siis armsad wennad, meie amet, mis küll lihale  raske on, meile mitte waewaks ja koormaks, maid teatkem, et meie tunistus laste hingede kallal, üks Jumala tunistus on. Kui Issand üks kord meid siit ilmast ära kutsub, ja on meid leidnud nõnda tegemast, siis saab tn meile ütlema: ,/Sina hea ja ustaw sulane, sina oled piskus ustaw olnud, mina tahan Sind üle palju panna; mine oma Issanda rõõmu sisse." Jah, nii kaugele  aitku meid Jumal omast armust. Jututuba. E. Ztaimund'! järele (Järg.) „Kas pale tõsi?" ütles poisikene pea» aegu uhkelt, nüüd peaksite teie aga weel see kiha nägema, kus sees nad oliwad, see pole mitte mana Roomlaste maid mana Sakslaste täö, ning sellepärast arivab oiu; et wiiinascd neid esimeste käest rõSzvmud ja scllkombel need rahad scic tulnud olla. Sest see pott, wõi mis riist ta on, see on mujalt maalt kui need rahatükkid. ,Mma kogun ka wanu rahafi'" maStaS  PMS», kas Sa ci wöiksid mulle neid kord meelega," -vastas poistene, aga minu toas on weel enam niisugust asju, ka üks silmapisarate krusikcne ning mõned waastd, kas teie ei taha minuga ühes miuu Ämbrisse tulla?" Aleksander läks temaga, ja weikne korjaja näitas talle Kesti mõne ilusa «aua aja mälestuse. selle tuhapottile laskis onn Ahe iseäranis alumise teha, sest et ta nii rväga ilus on," ja hoidis lampi kõrgemale, ct wöeras panemine näha mõis. AWander astus lähemale, aga ehma- tades aStns ta paar sammu tagasi; lambi tuli paistis senna pääle ning tema walgusel  naeratas Marie tuttaw nägu noore pölwe ilus temale mastu. See oli tema, kahklcda ci olnud pooleski wöimalik. Ta tõmbas poisikese käest lambi ära ja astus lühemale ; ja see oli tema tõesti ja ei keegi muu. „Noh, mis teie arwate minu pottist?" küsis poisikinc wiimaks. „Kuidas on see pilt seia tulnud?" küsis Aleksander imeteledes Wastuie asemel.  ..Aa, seda pilti silmitsete teie," ütles teine nähtama uhkusega. Katz pole tõsi, see on ilus," ütles tn, ning hääl laks na tuke kurwaks ; „miua pole teda ial tunnud, see on minu ema. Nagu kõuest osatud põrkas Aleksander tagasi; see ei olnud ju mitte wõimalik! „Sinu ema?" kordas ta nagu näeks ta und, „Sinu ema? ning kuidas on su nimi, mu laps?" „OÄar," ütles poisikene alla tagasi minnes, „ Oskar Lahmann, nagu minu onu, kes mind üles kaswatav. Minu isa oli tema onu poeg, arwan ma, aga üsna  selgesti ei tea ma seda. Onu läheb ikka iga kord kurwakS, kui minu emast rääkima hakab, sest see ei Ma mitte õnnelik  olnud ütleb ta." „Za mis oli sinu ema nimi enne ta mehele saamist," küsis jälle Aleksander, „tend sa seda?" „Marie von Rabenau," ütles poisikene wähe imeks pannes, et üks wõeras nii palju osa tema sugukonnast mõttes. Paroui  härra tarretas neid sõnu kuuldes koguni  ära see oli siis seda mööda tema! Marie von Rabenau oli ta nimi, enne kui ta grnhmi Schlettendorsi prouaks sai. Tuhat segast möttet tormasiwad läbi tema peaaju, ta armas end selgest nagcwad, aga ta kartis pea jälle, et see unenäo kujutus on, mis ta praegu kuulis ja mõtles. Marie, kaksik ivöitluZ, see kiri, Paula za selle ilmasüüta  laps, tema lahkumine ja üksindus koi! need mõtted jooksnvad kuure mäega tormi tema südame paale, nõuda et see pea aegu lõhkeda tahtis. „Ehk tundsite wahest minu ema?" küsis poisikene aralt. „Ei mitte," ütles teine, „aga ma tundsin üht prouat, kes tema nägu oli, ja selle mälestus, mu poisikene, oligi mis miim merd nii kuumama pani." Selle pääle maikis poisikene ja Aleksander  jäi üksi oma mõtetega. Wiimaks, kellu mõis kaheksa olla, kuulutas  piitsapauk ning koera aukuminc õpetaja  tagasitulekut, ning Oskar ruttas temale ivastu, et neile abiks olla ning teatada, et wöcrss majas on. Natukese aja järel astus «petazs tuppa- Tema oli umbes Isamaalt WMjalast. Heinakuu 111. päewal tegi see meie kogudusele suur: rõõmu, oma ilusasti haritud pühakoda näha, mis kaua aega harimata olnud ja selle lävi tolmune  ja must oli, Kirik on nüüd walgeks tehtud, kantsel ja õpetaja roo! ilusasti wärwitud. Altar, mis enne üsna näotu oli, on nüüd ka wärwitud ja Õnnistegija ristikuju (ölimärwi pilt) kena kuld raami sees, kolme naeste rahwa kujuga kauniSLatnd,  ja täies kannatamise mormis, on meie kiriku altarile wäga kena iluehe. Et kiriku