Sakala ii. Wiljandis. 14. Janmrikuu päewal 1884. VII. aastakäik. Ilmub igal laupäewal. Kuulutuste korpusrida maksab 5 kop.. Eesti seltsidele poole hinnaga. Goimendufe adrels: „ Sakala" toimendusele Viljandis. Wene keeli: Li. xsMUliiw Lk^o>i. nOakS-LA" Sl. <I»K.4.11Illl>. ~Sakala" aastahind poolteist poognat: Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. 60 kop. Poole aasta hind: Postiga 1 rbl. 75 kop., postita 1 rubla 50 kop. W ee rand aasta peale tellimisi wastu ei wõeta. Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata. Adressid palutakse selgesti kirjutada. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobsoni pärijad Sissekord. Usumäratsemisest Ajalehtede ühendusest 11,  Poliitika  ringwaatus. Omalt mao lt. Wiljandist sa maalt: Sakala üle nurin; uuest koolist; koolmeistri ülekohtune tegu; Aleksandri koolist. Pärnust: Seltsidest. Tartust: Suurwürst  Wladimir; tulekahjud; mõrtsuka töö; Eesti Kirjameeste Seltfi koosolek; Tartu E. Pöllum. Seltsi koosolek; kuraatori abiliseametist. Tartumaalt: Öörahu rikkujatest. Malgast: Surmale haawotud. Riiast: Mõisn. konwent. baron Sass Siberisse. Tallinnast: Koolidest; posti asjust. Harjumaalt:  ENamita koolmeistrid Peeterburgist: Kõnetraadid;  ajaleht „Russ. Kur."; laewa sõidust; arstide kongress elementarkoolid; Soome ajaleht pealinnas; Turkestani rewideerimine.  Moskwast: Kohtu otsused. Tomskist: Ülikoolist.  Soomest: Soome keelest. Mõnesugused sõnumvd. Kuulutused. Papi wõimus. XIX. Kideni järw. Usumäratsemisest. „Kingsepp jae oma liistu juure" ütleb wanasõna, ning tal on mitu korda käega tatsuda õigus. Kui igamees oma „liism" juure jäels, siis jäels palju pahandusi sündimata,  saaks mitu head zust selle „liistu-juurejäemise"  läbi takistamata elada. Aga kes jäeb siin ilma elus üksi oma „liistu" juure?! Inimese koguwtis on juba niimoodi, et ta kõik „liistud" läbi katsuda püüab, ning mõnda „liistu" ka enam maas olla ei taha lasta, maid ütleb: „liist seisa püsti!" Kui sa aga ise oma „liistu" juure ei mõiSta jäeda, siis on mehi ja seadlusi tarwis, kes sulle näitawad,  kus su „liist" on. Jumalale tänu, meil on niisngüseid mehi küllalt! Kohtud, kirikud ja koolid pnüawad igatahes meile näidata,  et kõige parem ja selgem see asi on, kui kingsepp oma liistu juure jäeb ehk Vr. Lutheruse sõnaga: „Jgamees õppigu oma asi, siis on kõik asjad majas head!" Ka usumäratsemine tuleb sest. et» mitmed ei taha oma „liistude" juure jäeda. Meie praegune risti-usk on kõigipidi kindlal jalal: Tema sisu on selge, tema kombe seadused ära määratud; teda spetawad mehed, kes pool eluaega enne teda õppinud, teda kuulutawad mehed, kellel süttitaw sõna. Kuidas see siis wõimalit on, et üks pool-haritud ehk harimata inimene korraga hakkab seda õpetatud meestest kuulutatud ja juhatud usku „parandama" ehk „täieudama" ? See on wäga wõimalik ja peaaegu ise enesest aru saadaw. Töö on raske teha, raha on tarwis, rumalaid inimesi on küllalt mis muud kui: kawal mees hakkab prohwetit tegema. Ja see prohwetittegemine  toidab teda kümme korda labedamine kui linapuhastamine wõi puuraiumine. Pöördud hinged kiidawad weel waga meest pealegi. Räägiti meile kord, et ühe Tallinna maa „prohweti" ees naesed ja lapsed kummardanud,  juukstega silitatud tema, jalgu. See on ju suurem mees weel kui Rooma paawst! On niisugune kõrge amet kergeste saada, noh miks ei peaks teda wastuwõetama! Prohwetit-tegemine  ehk prohwetamine on siis ka meie maal, Tallinna maal iseäranis, iga päewane asi. Seal iseäranis weel, kus rahwas  rumalam ja harimatam. Targemates ja haritud maa nurkades ei maksa prohwetamine  mitte palju. Siin hakatakse prohweti üle naerma ning naerul on see imejõuud, mis prohweti aelamisele otsa peale teeb. Niipea  kui ühe asja üle awalikult ja mõjumast kohast hakatakse naerma, siis on tema elu elatud. Mis kasu wõi kahju toob siis niisugune märatsemine? Kasu ei too ta muule kui üksi. Kahju on mitme pidine. Esiteks saab kristlik kirik niisuguste  meeletu ja mõtteta märatsemise läbi kahju, tema paleuslik ja kõrge õpetuS ja armu kuulutus tehakse „prohweti" latramise läbi rumalate juures tumedaks ja pimedaks. Just niisamasugune lugu: Meie näeme kantsli peal õpetaja rääkima ning tema selja taga kommejandi käsa ja jalgu lautama. See ei maksa ka kellegi auususe ees midagi, kui meie teda mudas räbeletes kiidame. Töiseks saab waene petetud inimene kahju: need uneta ööd ja hullustamised, mis „prohwet" tema kaela tõi, kurnawad ta wiimase elu tilga ära. Hullustaja paneb „ prohweti" nöuu järele sagedaste ihu liikmed paku peale ja laseb nad „Jumala auuks" maha raiuda. Hullustaja teeb lapsed ka hullustajateks. Aga kas armastab  siis tõsine Jumal, et teda hullustates teenitakse? Ei mitte! Uut usu-tunnistust ei jõuua keegi paari päewa sees sünnitada. See peab aasta sadadest alles walja jooksma, ning siis wõib ta seisma jäeda, kui tal tõe teri sees on. Igal usul on oma histoorialik edenemine  ja edenemise põhjused olnud  märatsemine  on igal ajal tõsise usu waenlane olnud; ning kui risti-usk nii waga palju werewalamist on pidanud maailmas nägema, siis ei ole see mitte tema, waid märatsejate süüd olnud. Kus usumäratsemisel luba olnud, nagu keskajal  katoliku kirikus, seal on ikka wereojad auuranud. Märatsemise ja „prohwetamise" läbi rikutakse ka meie päiwil weel mitme auusa südame rahu ära. Töötegemine saab ka weel märatsemise läbi kahju: wiidetakse  hulumise ja juures ööd ära ning päewal on keha tüdind ja jõuud raugend. Märatseja „prohwet" ei häbene ka mitte kät elnwiisiliku oleku wastu, kuuenda käsu wastu, wälja sirutamast. Maltsweti proowi- öödest räägitakse praegugi weel. Kui meie praeguste „prohwetite" elulugu läbi uuritakse, siis leitakse  ikka, et nad enne seda mitte Püha kirja ei ole õppinud, waid muud sala asja ajanud, mis töötegemise himu kautas ja mehe „prohweti"  ametisse seadis, kuhu teda tema oma patronaadi õigus kutsus ja „ärawalitscs". Mikspärast lubatakse niisugust märatsemist kiriku ja auusa elu kahjuks? Kes on tema lubajad, kes wõiwad teda keelata? See peatükk  on kaunis pitk. Üleüldist lubajat sellel märatsemisel küll ei ole. Seni kui ta paljaks liht märatsemiseks s. o. hulumiseks ja palumiseks,  „Jeesuse nägemiseks" ja „pörgu walu kuulmiseks" jäeb, jäeb ta ka kohaliku kohtu silma alla. Hakkab ta aga ka poliitika asju oma sisse wõtma, tahab ta iseäraliseks kirikuks ja koguduseks saada, siis katsutakse ta muidugi hoolsaSte läbi, siin on küll määratut lubaja. Aga ega meie „prohwetid" omale ise kogudust ega kirikut ei tahagi, selleks on suurt tööd ja wasmtamist tarwis, mida „prohwet" ei armasta. „Prohwet" teeb aga oma kõnet ja palwet seal, kus aeg ja kord kannab; üks kõik kus inimene kopika teenib. Waljut keeldu ei ole seiemaani nende wastu weel mitte antud. Mõned arwawad weel pealegi: „Las' nad hullata Peale, ega see midagi ei tee  äratab  südameid weel usu poole! Küll nad tulewad kirikusse ja kuulewad seal jälle õiget Jumala sõna." See on üks hirmus wale arwamine. See „küll nad tulewad kirikusse" ei tähenda midagi enam, kui märatsemise seeme rumala inimese südames kaswama hakkanud.  Ta lähab küll kirikusse, aga ta ei küsi enani selle järele, missuguse usutunnistuse kirikusse ta lähab. Temal on üks kirik kõik kuhu ta lähab. Ajalehtede ühendusest. 11. Seal tuli Harry Jannsen ja püüdis Eesti nime „ Baltlaseks" ümber muuta. Laulupidu  kõnedes mõisteti rahwuslikka püüdmist hukka ja üks Baltlane, Wühner, läks nii kaugele, et ta Tallinnas laulupidu kõnes kõiki piduosalist awalikult Baltlasteks nimetas. Eesti nimegi ei tohtinud enam olla. Eesti elu pidi kaduma ja weider Balti elu asemele astuma, seda tunnistasiwad selle erakonna püüdmised „Kirjameeste Seltsts", kus see erakond, keda rahwas õigusega „Baltlasteks" hakkas nimetama, kõike woli ja wõimust oma kätte püüdis kiskuda ja seltstst ühte inimeste kogu walmis sepistada, kes kõikide Baltlaste sõnade peale ainult „jah" pidi kostma. Ei lasknud rahwas ennast mitte enam kotti toppida, waid hoidis isetegewalt oma õigust, fiis läkstwad  Baltlased nimetatud seltstst niisuguse kisaga wälja, otse kui olekstwad sellega püüdnud kõike rahwa elu kinni matta. Reed mehed, kelle ammeti kohus on tõsidusele auu anda, laimastwad nõnda kurjaste, et Saksa ajaleht „Neue Dörptsche Zeitung", kes ialgi meie sõber ei ole olnud, seda liiaks pidas. Mis tembutamist see erakond meie Aleksandri-kooli asutamise kallal aastate kaupa on teinud, see on meie rahwal elawalt meeles. Kes wõib seda ara unustada, kui jõledal kombel Baltlased  mööda läinud aastal õigeid ja auusaid Eesti püüdmisi on laimanud ja mustaks määrinud; mõtleme aga „Olewiku" ja „Heimathi" peale! Kus seesinane Eesti wanameeleliste erakond kõige suurema wihaga meie rahwa loomulikkude püüdmiste wastu on wõidelnud, seal on tema silmakirjaks kõige laiema suuga isamaa armastust kuulutanud. Noh, paber on kannatlik ja sõnad ei ole teud! Kõik see on nii elawalt meie rahwal teada, et meil siin pikemat põhjendamist  enam waja ei ole. Niisugusel 100 l ei wõinud meie kallid ja tõsised isamaa pojad muud teha, kui pidiwad pealetükkijaid tagasi tõrjuma ja ennast kaitsema. Meie oleme ennast kaitsenud, aga ei mitte tüli otsinud. Meie peame aga siin weel otstarbest ja eesmärgist  rääkima, muidu ei ole wõimalik kõigest  aru saada. Mis on Eesti ?ahwa ja mis on Baltlaste püüdmiste otstarbe ja eesmärk? Selle kohta oleme meie juba oma seletuses ja asja arutuses mõnda tähendanud, tahame aga siin weel lühidelt peaasju nimetada. Meie rahwas, mitme saja aastasest raskest unest ärkanud ja armulise Wene riigi walitsuse  kaitsemise all isetegewusele astunud EeSti rahwas, tahab kni waba rahwas oma isaisade maal ihu ja waimu poolest ilma takistamata kosuda. Suure ja wägewa Wene rahwaga, kes meile palju head on teinud ja meie loomulikud  naabrid juba wanast ajast saadik on olnud, tahab meie rahwas kindlaS sõbruses  ja kindlas ühenduses elada. Selle otstarbe  ja eesmärgi kättesaamiseks on meie isamaal  palju uuendusi ja parandusi waja üheksatõlstkümnema aastasaja nõuudmistejärele. Muud eesmärki meie rahwal ei ole, muud eesmärki õutsal C. R. Jakobsoni! ei olnud, muud eesmärki ei ole „Sa ka lal" praegu, ega saa ka tulewikus olema. Mis mõnelt poolt peale selle weel räägitakse, see on luuletus ja wale, millega meie rahwa wastased oma püüdmisi tahawad kinni katta. Wanameelelised Baltlased püüawad walitsust  ja wõimust rahwa üle oma kätte saada ja ennast üheks iseäraliseks seisuseks ülendada,  kes omawolilikul wiisil rahwa aSju tahab ajada. Seda eesmärki püüawad nad meie isamaa seisuste ja rahwa abil kätte saada. Kus nemad wähe on wõinud, seal on nemad rahwale koorma selga pannud, mis suurem ja raskem on, kui wõerastest rahwa peale pandud koorem. Nemad ei ole talurahwa  elu kergituse sõbrad, waid soowiwad aga ainult nii palju uuendusi, kui nende eesmärgile waja on, nagu näituseks: patronati  õiguse muutmine. See meie weider erakond sõdib töiste wanameelelistega ühel meelel meie rahwa õigete, loomulikkude „soowide" waStu, nõnda et ka wõero.d rahwad seda peawad imeks panema. Wene keel ja ligem ühenduS Tartus : J. Tiilk Kirjameeste Seltsi maias ja Linda kontor, W. Just' ija Sachker'i raamatupoed; Tallinnas : Thomas Jakobson'i, Busch'i ja Kluge & Ströhm'i raamatupoed; Haapsalus : G. F- Hallberg; LitmlaS: kaupmees T. Büttncr; Pärnus: „Endla" Seltsis herra Kuudewiita ja E. Treufeldt'i raamatupood; Narwas: M. Põder; RakwereS: J. Kuus'i raamatupood ja kaupmees G. Männik; Põltsamaal: kaupmees T. Puchk; Wõrns: Vielrose; Walgas: Rudolf; Paides: Seidelberg; Wiljandis: F. Feldt, Wiljandi Eesti Põllum. Seltsi ökonom Winter, konditor J. Schneider ja kaupmees A. G. Krols.