Pilk taewa põue. (Luuletus), Waata! Su ümber on õhtune pimedus omad pehmed tiiwad laiali lantanud; seal seisab mets wagusi, mäekünka ümber on hall udu end maha heitnud; järwepind wäriseb, nagu tuksuks mette ema süda tema põues; tähewalgus heitnud wainude ja wäljade peale rahu, rahu on maa peal! Tõsta omad silmad ülesse tähtis taewa poole! Kas sa jõuad äralugeda, kui palju päikesi ja walguse kerast seal hiilgamas on! Weel tuhanded hiilgawad, keda meie silm ei seleta, põhjatumas õhumeres. Ja iga päike üheS tema ümber piirawate ilma keradega on tundjate hingeliste kandja. Kus aga teest leiti, seal weerewad ilma kehad, kus aga hingedel wõimalik oli õnne tunda, seal elawad hinged. Mitte üht sammu ei jäenud Jssa äramõõtmata lautusesse, kuhu Ta mitte elu ehk hingelistele aset sisse ei oleks loonud; ja neist armuta olemisteft ja hingelistest käib nende kõige kõrgemast astmest künni kõigemähema walguse terakeseni muutmata kord kui üks jumalik maim läbi. Jgamesed seadused kinnitawad kõik, mis taewast taewani,  päikesest päikeseni ja maailmast maailmani ulatab imeliseks harmonia käigiks. Kõik olused ja elud on ka suremata targale arusaamata; nende ahel ulatab ajast ajasse, ja igawusest igawusesse ja nende õnsuse hallikas on tühjaks saamata. Need õnsused ei mahu küll mitte selle hinge sisse, kes oma mullast osa kaasa kannab, kes oma tööga mitte kaugemale ei jõua, kui nõrk kaasaline lubab, ja kes tunneb, et teda jälle tolmu külge kinni köidetakse, kui ta waewalt hakkas oma tiiwu laiali lautama. Ei saa see tolmu külgeS Mängis hing küll sellest jumalikust mõtete kamast aru, mis seal kõrgel tähtede walgele wälja lautatud on, aga ta tunneb neid ometi osast nime pidi, osast nende keha olu, osast nende liikumist. Missugust rõõmu ei sünnita siin elus ometi tarkus! Missugust taewa õnne ei tunne ometi juba siin surelikus kehas üks maim, kui ta tunneb, et tema mõtete ämaruses nagu selguma hakkab ja üks armas hiilgus ennast ikka enam ja enam laiale lautab, künni wiimaks täitsa ära tundmise päikene hiilgades ja kullates ülesse tõuseb, kes joomastand hingele ärakirjeldamata  ilusaid maid ja mägesi näitab! Jah, ka siin maa peal on tarkus taewa rõõmu täis; ja kui see mitte õige ei oleks, kuidas mõiksime meie siis tema sülest nii rahuliste ilma edemuste peale waadata? Sealt tuleb hõbedane kuu, Ja sulub kinni linnu suu Oh, tähe walgus, paista sa Mu unenägudesse ka! J. Kunder. Teretamisest. Kõne, mis 6. Veebruaril s. a. Pärnu Eesti Laulu Seltsi „Endla" saalis pidanud president P. Kull. 11. Roomlaste teretamine oli algust saadik tõsine. Nagu Greeklaste „rõõmusta" oli ka Roomlaste Bulve ja vule jumalatele ja surnutele pruugitav?; ka nemad hoidsid ja liiksid kõik rahwa seisused ühtewiisi ühe töisega kokku, nii kaua kui wana pruuk wältas. Roomlased oliwad enam wälimise wormi poolt kui Grceklased, ja waatasiwad enam ameti ja seisuse peale ning auustasiwad enam pühaliku olemist. Teretus sõnade juures tegiwad nad enam wahet; nende are on teretussõna, mida siis pruugiti kui mõne ja kõrgema inimese lahkust ja meelt oma poole tõmmata  soowiti ning tema kaitsmist ja armu paluti. Wabariigi kõrged ametnikud waatasiwad terawalt selle peale, et neid wäga auupaklikult teretati; seda pidasiwad  nad tunnistuseks, et nad rahwamehed oliwad, teretamist uulitsate peal pidafiwad nad awalikuks tarwituseks. Mitmed rikkad ja kõrged mehed arwafiwad seeläbi  täitsa rahwa sõbraks saada ja rahwa armastust ära teenida wõiwat, kui nad uulitsa peal wastatulijat nimepidi nimetasid, tema kätt raputasid ja mõne armastuse  sõna tale ütlesid, seeläbi sattufiwad nad aga rahwa põlgduse alla. Kui nüüd wabariigi ajal juba niisugust pettust ja walet leida oli, siis tõuusis ta weel enam kui mitmesugused auustamise wiisid pruugitawaks saiwad, nagu: auunimede nimetamine, rätikute lehwitamine, õnnesoowitused j. n. e. Teretamine ise kautas oma tähtsust ja wäärtuft. Riigiametnikud oliwad mitmesse jakku jautud ja selle järele ka teretamine. Kliendid ehk poolwaba talurahwas oliwad oma peremehe, ja wabad riigi alamad oma kuninga ees põlweli. Elawate inimeste kujufid kumardati. Kõiksugused hommikumaa halwad wiistd ja kombed wõtfiwad aset. Wäljamaa purpuriga saiwad uued jumalad ehitatud; ikka enam inetumad ja halwemad ning ka toredamad teretus sõnad saiwad wälja mõeldud, et seeläbi ikka enam ja enam ennast alandada ja ülemat auustada. Nii on need mõlemad naabri rahwad jälle hommiku maa paeltesse ja kammitsasse sattunud, ja ajalugu näitab meile, minu arwamise järele, kuidas see muudatus  Greeklaste ja Roomlaste juures ka teretamise wiisi läbi ennast awaldab. Kesk hommikumaal oli aga üks rahwas selle õnnetusteest ennast eemal hoidnud,  see rahwas, kes elawat Jumalat üksi kummardas  ja teenis; see olemine pidi ka muidugi siis teretamise  ning õnnesoowimise wiisi ja kombe peale mõjuma. Jumala riigi (theokratie) rahwa juures pidi kõik headus ülewalt tulema; siin ei wõi meie mitte rõõmusta"  ega vale leida; ei, siin on Jumal teretus ise, Jehoowa õnnistuse andja. Aga ka teretus sõnal on siin töine tähendus, siin leiame esimest korda seda lauset, mis täna päewani mitte unustuse rüppe ei ole satunud s. o. Rahu olgu Sinuga ja Sinu majaga. Sõna rahu ja sõna jumala tähendus lähewad peaaegu siin ühte, sest Jumala rahwas  elab püha maa peal ja on templi rahus, keegi ei tohi tale kahju saata. Sell tähendusel ei ole rahu mitte muud kui täieline  warjupaik ja kindlus, ilmtakistamata ja õnnis elu. Seeläbi on siis Semi ehk lisraeli rahwas oma usu läbi Roomlaste ja Greeklaste üle wõidu saanud. lisraeli rahwa juures on see õnnehallikas leida, kelle peal kõik inimlikud teretused ja soowitused ennast põhjendawad. Seda lisraeli rahwa teretust on uus testament meile täiendanud, laiendanud ja seletanud. Nii on siis teretus sõna seks saanud, kuidas teda sest ajast terwe risti rahwa juures leiame, see meil kõikidel kallis rahu teretus, milles kõige sügawam ja suurem tarwitus ning kõige püham inimeste hinge warandus alles awalikuks on saanud. Ka sest näeme meie, kuidas kõige tähtsamad inimeste  ajaloo astmed ka teretuses ennast on awaldanud. Pöörame nüüd ajaloost kõrwa ja waatame mis teretus meie elule on. Mis meie elu rikastab ja tähtsaks teeb, mis tale kaunidust ja himu kingib, on juhtumine, et meil alati töiste inimestega tegemist on. Kui meie waim mõnda iseäralist kaunit juhtumist  tunneb, siis nimetame seda ka teretuseks, ehk küll teretajat kusagil ei ole. Sõidame meie näituseks suure lageda mere peal, kus meie muud kui taewast ja merelaenid ei näe, näeme meie hulga aja pärast horizondi juures kodumaa  lippu lehwitamas, siis on meil tundmus, nagu oleks meie juba oma armsaist omakstest kodumaal teretud  saanud. Niisama on ka lugu, kui meie kaugel wõeral maal korraga oma emakeelt kuuleme ja kodumaa  laul meile kõrwu kõlab. Need on tunnistused waimu seltsliku elu üle, mis korraga mitmesuguseid tundmusi äratab. Kõik tõsised teretused on armastuse mõtted, nad idanewad ilmtahtmata inimese waimu sügawuses ja annawad tunnistust truuduse üle, mida meie omaks kalliks omanduseks nimetada wõime) nad toowad neid meie silmade ette, kelledega meie kord tõsises sõpruses elanud oleme. Iga tõsine teretus saab nagu iga sõnagi inimese mõtedeft sünnitud. Inimene awaldab oma liikmetega enamiste selgemine oma mõtteid, kui sõnadega see sünnib. Teretused ilma sõna kõlksudeta on enamiste liigutawamad  ja mõttede awaldajad. Inimese silm on awalikum  ja auusam kui tema sõna; selge ja lahke waatamine  ja käega teretamine petab meid wähem kui lahke kõnewiis. Eluraskuses ja hädas wõib tõsise sõbra käsi, kes meie peusse puutub, meile uut julgust ja lootust anda ja meile tõsist abi elawalt silmade ette tuua. On juhtumised, kus meie tihti sõnade asemel märkide läbi oma rahulolemist awaldame, et mitte ligimese ilutundmist haawada. On juhtumised, kus meie üksi liikmete läbi oma teretust awaldada wõime, kus teretus sõna meie suust ei kõla; kui meie wäga liigutud oleme, kui meie kaua aja pärast kogemata jälle omakstega kokku juh- tume. Kui sõjamees lahingi platsi pealt rasleste haawatud haige majasse wiitud saab, tema oma surma tundi ligidal tunneb olewat, kui siis mõni suur sõjaülem  ehk isamaa isa tema surma woodi juure tuleb, ilmsõnalausumata wahwa isamaa wõitlejale kätt annab, et seeläbi oma tänu surijale ülestunnistada, kas ei ole see tund surijale küll mitte kosutawam ja liiguta - wam kui mõni pitk tänukõne? Kõik mis inimest üliwäga liigutab ja inimesse südamesse läheb, ei wõi oma olu poolest mitte sõnadega  awaldud saada. Iga palme on teretus, mis mitte sõnadega awaldud ei saa. Kõik usk põhjendab ennast selle mõtte peal, et nähtawat ja ilmnähtawad tõsine elu köidab mõtte peal, et ka Jumal inimesi teretab. Lahke teretamine on inimese elu õitsemise tunnistus, et inimene terwe on ja priiuses elab. See on üks tunnistus inimese waimu wõimu üle, et meie ühe ainsa teretusega, mis südamest tuleb, nii palju anda, ja nii palju omale wõtta wõime. See andmine ja omastamine on waimu hingamine, ilma kelleta keegi inimese rind ja seltslik elu terwes olekus olla ei wõi. Mida rõõmsam ja lahkem inimese süda on, seda enam on tall igatsust ligimeste järele, seda enam igatseb ta seltlikus elus elada. Kui meie põllu peale hommiku wara kõnnime, fiis ei wõi meie mitte teretamata wastutulijast mööda minna. Ka kõige wõeram inimene on,siis tuttaw ja lahked teretused saadawad igat üht oma päewa tööle. Lähme meie aga linna ligidale, siis on ka teretamine  kadunud. Nahwas läheb tumma wiisi ühetõisest"  mööda, ja üksi lähemad tuttawad ehk ühed päewa töölised teretawad töine töist. On nüüd teretamine  seltsliku elu ja oleku tunnistus, siis teretame ka suure rõõmuga uut elu meie seltsis, ja anname töine töisele sellepeale kätt, et see sõna „rahu olgu Sinuga ja Sinu ka meie seltsi kosutaks ja meile igakord kui lahke päikese paiste igal pool saatjaks oleks. Kiri Kaukasiast. 111. Räägin siis kord ka siitsest karja pidamisest. Kõige enam peetakse ja soowitakse siin halli karwaga Tatari tõuugu elajaid, mis mõnda korda haigusele enam wastu näitawad panema, kui töised seltsid. Siis on tume punased Kalmuki ja wiimaks helepunased Saksa sugu loomad, kes kõige õrnemad näitawad olema. Sarwelajate  peale käib siin tihti mitmet seltsi haigust, mis mõnikord palju loomi hauda wiib, kõige enam arwatakse  kopsu tõbe olewat. Kahju, et siin elaja arstisid  ligidal ei ole, kelle nõuu meil häda ajal wäga tarwis oleks. Ka sarw-elajad söödetakse siin heinadega,  aga wilja ei saa selle eest neile sugugi. Wasikad  lüpsawad naeste seltsis lehmad, neid püütakse üles kaswatada, iialgi ükski Eestlane wasika põlwes teda ei tapa. Sakslased ei kaswata neid palju, wasika liha olewat neil wäga meelepärast. Hobusid on siin mitmet jagu. Kõige kindlamad ja tugewamad on Eesti, Wene ja Krimmi ja kõige õrnemad wäleda jooksuga peened Tatari hobused, keda suurtes karjades kaswatatakse, ja nõndasama lahtiselt karjas laadale aetakse, sealt wõtab teda ostja ja paneb esimest korda rangid kaela. Waewalt on Eestlased neist häid koorma weu hobusid saanud. Hobuste terwis on siin hea. Lammastest on siin kõige tähtjamad raswasaba jämeda willaga, ja Saksamaa peene willaga lambad. Nende terwis läheb korda. Muu wähema loomade pidamine läheb kauniste. Üks neist loomade weidraist haigustest  on see: kui juhtub haawa saama suwel ka kõige pisemat warsi lööwad ussid sinna ja ei lahku enne, kui kange rohtude ja rawitsemise läbi. Nõnda on iga seltsi loomadel. Inimesi waewab wahest siitse maa tuttaw haigus külmtõbi. Muid tõbest näitaks nagu siin wähem olema kui Eestis, ometi käis sell talwel, mis selja taha jäi, sarlakki tõbi meie lapsi waewamas ja wiis neist mitmed kalmu künkasse. Pole tema oma halastamata  tööd weel praegugi hoopis seisma jätnud. Wladikawkaast raudtee on meist 20 wersta, wilja kauba koht wersta eemal. Teed, isegi suured postiteed on siin maal ilma kruusitamata. Sorid ehk weesooned, augud ja mis seal iial ette tuleb, mingid ei ole parandudj Üksi seal on waewast silla- „S a k a l a" 36 2S. KBBS.