nud. Wiimaks wKsis pois ometi ära ja jäi mait. Emal oli hea meel. ' Ta tõstis käed taewa poole ja ütles rõõmuga: tänu Jumalale, nüüd La jääb ometi wait! Jah, wõi wait? Puhkan, puhkan ja hakkan jälle (!) waStas nuutskudeS laps. Töine kord kisendas seesama laps. Ema ei teadnud, mis teha, wiimaks ütles ta; mine peksa seda Anne. (Ann aga oli üks kõrwaline wana inimene,  keS sealsamal ligidal kedras). Laps kargas maast üles, jooksis Anne juure ja wopsiS kõigest jõuust rusikaga wanakest, ehk see küll wastu sõitles. See tegi lapsele nii suurt rõõmu, et ta seal juures oma nutu ära unustas. Nendest paarist juhtumisest mis ma mitme tuhande tähele pantude seast olen näituseks wõtnud on siis tunda, et tarkuse õppimine mitte üksi küllalt ei ole, waid et naistele, elu ülema tarwituste kohta, weel muud haridust tarwis lähäb. Suur waStutamine on aga kõigil meie rahwa hariduse edendajatel, sest igaüks, kes, inimliku kohusid  pühaks peab, peab selle eest agaraste tööd tegema ja hoolt kandma, et meie rahwas koolisi alustaks, kus meie tulewiku kaSwatajad mitte hilparakaks  ei muudeta, waid kus nemad muu teaduste kõrwal ka oma südant ja elu wiisisi hariks; kus maja tallitus, söögide tegemine ja kõiksugu tööde õppimine neid eeStulewa elule ette walmistaks. KeStab nüüdne olek ikka edasi, siis on meil mähe paranemise lootust tulewiku kohta, sest see olek on paise, mis meie rahwa elu haigeks teeb. Palju saawad ehk ütlema, et meie jõuud ei kanna ka weel tütarlaste koolisi ehitada ja sisse seadida. See on tõsi küll, aga siiski tahaks ma nendele meele tuletada, et koolide ehitamine iialgi rahwast waesemaks ei tee, waid teeb rikkamaks, sest haridus on rikkus, mis tuli ega rooste ei häwita  haridus  on wõimuS ja ka termis. On jo meie kallil ja armsal kodumaal mitu tuhat kõrtsi ja trahteri, kelle eest palju tuhandid rublasi maksetakse, nad ei wähene, waid neid ehitatakse ikka juure; ja rahwaS ei wäsi mitte ära oma suure waewaga teenitud kopikaid senna wiimast kelle kasuks ja kelle ütlemata suureks kahjuks, teab iga üks isegi. Mina aga ütlen: tahame meie oma tütarlaste haridust parema järje peale saata, siis ei pruugi meie see tarbeks suurt rikkust mitte, waid head tahtmist  ja ühte meelt, sest need kaks, hea tahtmine ja ühendus on tegewuse kõige tähtsamad edasi saatjad.— Ma tunnen üht kihelkonda Wiljandi maakonnas, kuS tubli tütarlaste kool sisse seati. Koolitajal on armastus oma rahwa waStu mis kõik raskused  kanda awitab. Kui selles koolis seaduseks tehti, et lapsed ka söögide tegemist õppima peawad, wõeti korraga lapsed koolist ära ja wiidi linna koolidesse; sest wanemad arwanud: ega meie oma lapsi kooli tallitamise peale ei pane, et nemad seal omad riided ära rikuks. Neljakümne lapsest jäiwad paljalt kuus last kooli. Mis mõjub seal nüüd koolitaja armastus ja tema suur waew, kui rahwaS koolitajaga ühel meelel, käsi käes käia ei taha? Aga minul on ka üks töine kihelkond teada, kuS enne paljalt neli last lagunud majas koolis olid. Nüüd on seal lühikese ajaga suur uhke kooli maja üles ehitatud ja sada last käiwad koolis, ehk küll kihelkond mitte suur ei ole. Seda on aga hea tahtmine rahwa poolt ja üks meel korda saatnud. Armsad Eesti sugu wennad ja õed! Ülemal ette pandud põhjustest on küll selgesti näha, mis ma tahan ütelda ja mis meie peame tegema? EeSti rahwal on praegu wäga wähe tütarlaste koolisi ja ühes sellega mitte mingisugustki naisterahwa haridust, aga teda on meile hädaste tarwis, kui meie edasi jõuuda tahame; kui meie tahame, et meie pojad ja tütred auusaS Eesti maimus üles kaswatsiwad;  et meie tütred ei läheksiwad mitte wõera õpetuste  paikadesse ennast ära rikuma ihu, kui ka waimu poolest: kui meie tahame, et waimu walgus hakkaks  tõesti meie isamaal paistma. Et seda kõik kordasaata wõiksime, soowin palawaSte  kõikidele õdedele ja wendadele head tahtmist ja üht meelt. Siis saab meie töö isamaa põllul tõesti tasutud ja õnnistus tuleb wiStiSte! Poliitika ringwaatus. Wenemaalt. Pealinnas pühitseti Rowembri kuu wiimaste päewade sees kaks tähtsat pidu, mille üle kõik pealinna ajalehed kirjutasiwad ja kõnelesiwad, need oliwad St. Georgi ordo päew ja Nikolai-akadeemia 50 aastane jubileum. Rahaministeeriumis räägitakse  paljugi pearaha kautamise ja selle üle, mill wiisil seda raha, mis praegu pearaha nimel riigile aastas sisse tuleb, muu maksudega ära katta. Endise rahaministri  ameti ajal oli üks plaan walmistatud, mille järele Pearaha sissetulekute peale ära tuleks jagada. Praegune rahaminister von Bunge on hiljuti oma mõtteid selle asja kohta awaldanud ja nimelt tähendatud  plaani wasta. Seda arwab minister v. Bunge küll õigeks, et kõik sissetulekud üheta sa maksu alla saaksiwad pantud, aga seal juures pidada wahet tehtama  selle sissetuleku wahel, mis üksnes töö ja teenistuse  waral saadakse ja jälle suure omaduste ja waranduste  sissetuleku wahel. Muidu wõida selle plaani järele ärajautatud pearaha hõlbsaste raskemaks minna ja wähem sisse tuua, kui mõni lihtsamal põhjusel ära jautatud maks. Ka üks töine pearaha ära jaatamise  plaan on rahaministeeriumis ühe kommissioni poolt walmistatud, mille järele iga riigialam 18—55 aastase wanaduseni ilma seisuse peale waatamata 1 rbl. peaks aastas maksma. Ka selle plaani poolt ei ole praegune rahaminister, sest et see tema aru järele õige ei olewat, kui waesel ja rikkal ühesuurune maks saaks peale pantud. Saksamaalt. Preisi saadikute kogus peeti hiljuti selle üle nõuu, kudas wõimalik oleks hulgusid ja kerjajaid ära kautada, kes terwele riigile raskeks nuhtluseks kaelas on. Sakslased on hoolsa uurimise woral wälja arwanud, et Saksamaal hulgusid ja kerjajaid  enam ei olegi, kui 200,000 inimest, see on pool wähem kui terwe Saksamaa sõjawägi. Kõik see hulguste kari elab rahwa warast, ning on rahwal see hulguste ülespidamine kallim, kui nende kroonu maksud. Kõik kroonu maksud toowad kokku 135 miljoni marka puhast kasu riigile sisse, aga summa, mis hulgused rahwa käest andide nimel kokku kerjawad, on tõsiste rehknungide järele 200 miljoni marka suur. Küll on kole! Saksamaa kerjajad pole mitte waesed sandid, kes häda pärast peawad kerjama, waid nad on suuremalt bulgalt hantwärgi sellid, kes tööd ei wiitst teha, sest et kerjamisega nende oma üteluse järele kaugelt rohkem „teeniwad", kui tööga. Meil on niisugused Saksa „reisi-selli" nime all tuttawad. Imeline on see küll, Sakslased karjuwad oma kroonu maksude raskuse üle, aga oma hulgustest lasewad nad endale palju rängema maksu priitahtlikult peale panna, mis hulguste rõõmuks  wagusi ära kantakse. Omalt kohalt on siis see sõna, et Saksamaal sandid saia sööwad, õige küll. Saksamaa Juutide wastalised pidasiwad Dreesdenis ühe kongressi ära, mille otsused nad ka Prantsusemaale saatsiwad, selle lootusega, et omale sõpru leida. Aga tähtsamad mehed on oma ajalehtedes Saksa juudi põlgajatele  kena wastuse annud, mis umbes nõnda käib: Prantsusemaa arwab, et riigil midagit selle järele küsimist pole, mis usku ehk rahwa.sugu keegi on. Riik waatab üksnes oma alamate tegude peale ja nõuuab oma käskude ja seaduste täitmist. Olgu kristlane, juut, mohameedlane ehk Buda usuline, kõik wõtab Prantsusemaa  ühetasa wasta. Kõigil ühetasane õigus, see ei ole Prantsusemaal mitte üksnes seadus, waid ka rahwa arwamine, sellepärast juudi-küsimust Prantsusemaal ei olegi. Dreesdeni kongressi manifest anda oma «valmistajate  peaajude terwise kohta halwa tunnistust ning teha oma aastasajale wähe auu. Prantsusemaalt. Egiptuse asjade kohta ei ole Prantslased Jnglastcga weel ammugi mitte kokku leppinud, waid nägelemised kestawad ühtelugu edasi. Prantsuse walitsus ei taha mitte järele anda, Ning wõib mõlemate riikide wahel hõlbsaste tõsine tüli tõusta. Ka Taga-Indias on Prantslased Hiinlastega Tonkini maakoha pärast nägelemas. Mõlemad püüawad nimetatud  maakonda oma ülemwalitsuse alla saada. Prantssuse  walitsus on mõned sõjalaewad Tonkini oma aSju õiendama saatnud, ning Hiinlased koguwad wäesalkasi Annami piirele kokku. Siiski loodetakse, et asi ilma werewalamata saada ära õiendatud. Jnglisemaalt. Juba ammugi on seda kõminat  kuulda, et Inglise ministeeriumis tähtjas ametnikude  wahetus oodata olla, nimelt pidada Lord Derby wäga tähtsa ameti peale seatama ning Gladstone mõne talituse oma käest ära andma ehk koguni ameti maha panema. Egiptusest. Arabipafha ja tema seltsimeeste surma otsus sai, nagu enne tähendatud, sinnamaale uwudetud, et nad eluks ajaks Egiptusest peawad wälja aetud saama, aga kuhu? Rüüd on otsuseks tehtud, et nadTseiloni saarele saadetakse, kuhu neid Inglise laewad  lähemail päewil ära peawad wiima. Egiptuse asjad arwatakse endid peagi wäga tähtsalt muutwat. Abikuningas pidada ameti maha panema, ning Inglased  seni Egiptuses walitsema, kuni troonipärandaja Abba täieealiseks saab. Wöimalik wõiks see küll olla, et kediwe ameti maha paneb, sest et tema, kelle trooni üksnes Inglise sõjariistad ülewel hoiawad, Lord Dufferin'i  tahtmiste ja nõuudmiste wasta pehme ja painuw küllalt ei pea olema. Kui asjad ennast tõeste tähendatud  wiisil peaksiwad muutma, siis oleks Egiptusemaa nõnda heaste kui Inglaste oma, mis ka wist nende plaanis seisab, ehk küll Lord Derby awalikult on ütelnud,  et Inglased mitte kauem Egiptusesse ei saada ega tohtida jäeda, kui asjade korrale seadmiseks just waja on. Aga kes selle eest wõib seista, et Inglased just seda heakorra jalale seadmiseks arwawad, et terwe Egiptuse  oma alla kisuwad. Omalt maalt. Wiljandist. Töisel jõulupühal saamad mitmed koorid, kuda lugejad kuulutustest näewad, Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi saalis kontserti andma ja herra Saebelmann kuuljaid klaweri mänguga rõõmustama.  Kontserti sissetulek on Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi maja heaks, sellepärast oleks wäga soowida, kui rahwas, kellel selleks pühade päiwil ju aega on, sellest õiete elawalt ja rohkcste osa wõtaks. Mõskma Saksa Zeitung teatab kuulu järele, et tulema aastas terwes WeneriigiS kõik inimesed peawad üleluetud saama, keS mitte Greeka-õigeusulised ei ole. Talumaade müümisest. Talumaade müümine  Liiwimaal on aastast 1880-1882 järgmisel wiisil edenenud. 1880 oli müütud 14,401 talu, kokku 292,553 taalrit. 1881 „ „ 15,285. „ „ 308,662 „ 1882 „ „ 15,746 „ „ 317,417 „ Aprilli kuu lõpuni 1882 oli kõigest walla wakumaast  Liiwimaal 64,59 protsenti päriseks müütud, kuna 35,41 protsenti meel rendi peal oliwad. KäeS olewal aastal on wakumaast 461 talu, kokku 8755 taalrit ära müütud. Mõisa prii ja maksu maast oli Liiwimaal päriseks  müütud: 1880: 30,774 taalrit. 1881: 31,383 „ 1882: 32,349 „ Müümise hinnad on järgmisel kombel tõusnud: rbl. kop. Aastast 1874—75 maksis taaler läbikaudu 155 49 1875 -76 „ „ „ 143 23 „ 1876—77 „ „ „ 156 25 1877-78 „ „ „ 157 96 1878-79 „ „ „ 189 96 1879-80 „ „ „ 153 81 1880-81 „ „ „ 167 10 1881-82 „ „ „ 201 97 Kõige rohkem on Wiljandi kreisis wakumaad ära müütud, see on 81,61 protsenti. Pärnu kreisis 55,91 prots.. Tartumaal 51,65 prots. Liiwimaa Eesti jauskonnas  on ülepea wakumaast 65,19 protsenti päriseks ostetud, Läti jauskonnas wähem, see on 63,65 prots. Wiljandimaalt. Tarwastust. Seal pühitsetud  14. Nowembril uus Wooro koolimaja sisse. Kirikherra Jürmann olnud seda toimetama palutud, * aga et temal peawalu olnud, pole ta mitte tulla wõinud, mispärast siis köster Wühner jõuudu mööda pühitsemise kõne pidanud. Peale selle rääkinud koolmeister  B mõnusas pitkemas kõnes laste kaSwatamisest  ja H. Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi tähtsusest,  kus juures ka õndsa C. R. Jakobsoni isamaalist  tööd meele tuletati ja tema mälestust elada lasti, mis aga mõned isandad wäga pahaks pannud ja tähendanud, et surnut inimest mitte ei wõiwat elada lasta. Selle peale ütelnud kõneleja, et ta mitte surnud inimest, waid selle isamaalisi tegusid, mis tema mälestuses ikka edasi saawad kestma, olla elada lasknud. Selle wastuse peale ei mõistnud ninakärsutajad  enam midagi kosta, waid jäiwat wait. Wooru koolimaja olla suur ja ruumikas ning heaste ehitatud, ning maksta 3000 rubla. Tarwastu kihelkonnast kirjutatakse meile, et seal Uue-Suislepa wallas minema talwel rõuge haigus möllanud ja iseäranes palju noori inimesi ja lapsi tema kätte ära surnud. Suwel kadunud rõuged  küll ära, aga olla nüüd jälle uueste liikumas, iseäranes laste seas.