Tallinna Sõber .V- 29. Kaheksas aastakäik. Tallinnas, l. Leiknse-kun Mwal, 1886- KltSldkt kkkleht Eesti rahUkle «asi ja liaaades. Tuleb ükskord nädalis wälja. «aksad Tr 1! ruas LiudforsN päriate trükimaja»: ~Sta« 5 rubla, 40 kop.— pool-aaStas 1 rubla 40 kop. Koju ehk p-ltiga saadetud: » rubla pool-aaStas 1 rubla 70 kop. K««k»wsed «aksuvad iga rea ehk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised wSetakse wasta: JaMuuas : Ll«dfors'i pärtute trükimaja». RelerSurgts: J. S. Seelaudt, o»»ilsporas iie 54. —Tartus: Laakmaau. Kakweres: J. Kuys. Raides: A. Seidelöerg. Kapsasus: H. KsMerg. Lihulas: S. Aüttner'i voodis. Wiljandts: G. Z. Karow'i raamatupood. Warwas: W. ?õder. WSrus: ?ra»a Hrekrsse. Matkas: W. Rudolfi. Kuuresaares: M. Lauge.—Maal: kuida iseäranis kuulutakse. WaStaja redaktor W. F. Eich hor n. Elab valtiskis, kirjad käiwad Baltiski (Baltifchport NkuMorlS-lloprt.) SkeaiSter: Eesti kenalirjanduseft. Üleüldised sõnumid maailmast. Omalt maalt: Tallinnast: Sõnumed. Harjumaalt : Teated. Läänemaalt: Mõnda. Järwamaalt: Mitmesugust. -7- Wirumaalt: Wähe uu- difi. Tartust: ..Aleksandri kool", . Kirjameeste selts" ja seminarid. Wiljandi poolt: Kaebtus ja kartus. -- Pär «ust: Raudtee. Kuuramaalt: Hoietus. Peterburgist, Tähtsad külalised. Jseäralikude, kogemata juhtumiste pärast ep ole meie leht Sõber" redaktor herra W. F. Eichhorni poolest wiimastel nädalatel mitte korralikult wälja tulla wõinud. Meie saame edespidi selle eest hoolt kandma, et särast eksitust enam ette ei tule ia tahame ka puuduma kirjanduse poolt nimetatud lehe lugejaid sellega waigistada, et meie järeltulewates lehtedes etteteadustame, et meie kõikide kahju tasumiseks lisalehti nimetud lehele juure lisame. Tallinnas, 1. leikusekuu pääwal 1886. Lindfors'i pärijate trükimaja, „ Tallinna Sõbra" wäljaandjad. Natuke Eesti belletristikast (kenakirjandusest). „Õel ütleb omas südames: ei ole Jumalat." Laul 14,1. , PoStimeheS* leiame sagedast kaeblusi, et EeSti kirjanduse,  nimelt ka kenakirjanduse kosutamine, wiimaSte aastate kohta, nüüd jälle kahanemas olla. Meie ei leia selleks kaebtusekS aSja. Wõib olla, et EeSti trükk-kirjade hulk ja pitkuõ kahanenud on, aga kirjandust ei tohita tosinate  kaupa lugeda ega tohita küünarpuuga mõeta, waid piab sisu ja waimu järel just nagu ms istlikumad  ringkonnad pärivad, et healed NõuukogudeS ei pia lU etud,  waid kaalutud saama. Waatame Eesti kenakirjanduse  peale, siis leiame meie, et kiimaldawad westwõsud,  mida mõnda möödalendanud aasta leitselikud niiskpalawused  suure tuhinaga tärgata ja kaSwada lasksiwad, nüüd küll hariduse selgemate kiirude mõnul närtsima hakkawad,  aga sellest ei ole jo kahju, selle üle wõime meie ennast ainult rõõmustada, kui sügawama hariduse ja kosuma südame-puhtuse tähe üle. Wiimasel aaStal on kaks laulu ,Lembitu* ja ,Kõu ja Pikker* ilmunud, mis ise juba mitme endise aastakäigu kirjandust üles kaaluwad, nii lai ja pitk see ka olla mõis, nii palju rahwuslik ülbuS ja kangelaste werewalamise tuju esimese laulu lepitawat waimu ka segada püüab ja nUuskijad selle laulu rahulist seletust ka segada püüawad, nagu tore,X* seda ,Olewiku* Nr. 20 ja Nr. 21 seeS teeb, mis peäle waõtata meile aega, ruumi ega himu ei ole, mis ka suuremalt  ei maksaks, sest herra ,X* kisub ise järgmises rias seda jälle maha, mida tema eelkäiwaõ kirjutanud on. Aga ka weikematest tuumakatest taimekestest ja lõhnawatest õiekeStest  ei ole E-Sti kirjanduse nurm wiimasel aeal tühi olnud. MiS üle meie aga pea kõige rohkem rõõmustame, on see, et nüüd jälle Saaremaa pinnast, mis Ludwig  Luhde aeast saadik otse kui aher oli, eluwõimulised  taimed tärkama ja lõhnawad lillekesed puhkema hakkawad.  Seal ilmuS mõne aaSta eest .Kuldnokk*, millest omal aeal kirjutanud oleme. Seal ilmub nüüd weike aealeht .Saarlane*, mis oma Ühtlase rahwa-kuue woltide seeS rohkem elutarkust kannab, kui mõni suur leht oma toreda toga all, mis omas kitsas ruumis nii palju tuumakat  sisu toob, et see mitu laia ja pitka lehte üles kaalub. Seal on wiimasel aaStal mõned erakirjad ilmunud, nagu .Armastage oma wi h a mehi*, millest kirjutada meie aeg ja meie ruum meile tänine, meie kibedaks kahjetsuseks,  veel luba annud ei ole, naljakiri .8 aaneAa d u koSjakäijad* j. n. e., mis ennast tõeõte kõige teiste kõrvas püõti töSta tohiwad. Ikka on aga weel mõned nurgad, kuhu sügawama hariduse  ja südame-puhtuse kiirud ei näi mõjunud olema, kus ka taimed lärkawad, mis meile Mats Tõnissoni Kalendreid  ja teisi leitseliku wingu taimeid meele tuletawad, mida endised .wtimased aaStad* nii rohkeSte EeSti kirjanduse-turule  puhufiwad, nagu keertuuled kõlu-kõrSfi haganaunnikust.  Waatame natuke ühe seesuguse taimekese peale, mida .Sakala* oma .igawese tõde tee* ääreS leidnud on. See on .Saunamehe* lõbu-jutustus .Elusaatusel* miS .Sakala* numrite 7 künni 22 .Lõbu ja teaduse jagu* täidab. Hau S Wõit, 80aastase waese saunamehe TSaastane  poeg, saab soldatiks ja ülemad panewad teda pea teiste soldatite ülewaatajaks, keda teMa ka suure armastusega  juhatab. Oma teenistuse lõpul õpib tema T s uis Wab a't tundma, keda ka .wägiwaldselt soldatiks toodud*, kellel kõrged waimuanded on ja keda tema pealikute koolt toimetab. Pea pärast seda saab HanS teenistusest lahti, saäb Tallinnas fadama-wahi ametit, wõtab naese ja neil on omal aeal kaks last, Märt, kes laeva peale läheb aga omast ühtigi enäm kuulda ei lase, keda kui surnut  taga leinatakse, ja Anu, kes ühe talumehe naeseks saab. " ZärSku, ühel koledal sügise-õhtal astub noor, tugev, habemik ja tõmmukas mees vana Hansu ja tema naese tuppa. See on nende kadunud poeg Märt. Kottu on tema 13 aastat ära olnud ja on nüüd 28 aaStat wana. Laew, millega tema merele sõitnud, oli Mertko randaS hukka läinud, teda oli ,Wanataat* .Elusaatuse* turjal randa uhtuda lasknud, kuS IndianlaSte sekta sattus ja nendega kui nende vang 5 aaStat läbi metsade ja üle kõrge mägede rändama pidi. Nende käest peaSnud tema Põgenema,  saanud ühe Inglasega tuttavaks ja õppinud selle istandusel põllutööd ja .wabriku-asjandust*. Jndianlafed põletanud Inglase istandust .tuha hunnikuks*  ja wõtnud Märti ja mõnda teist , töötajat* vangi. Jälle älganud rändamtsed läbi metsade ja üle mägebe, künni Märt wiimäkS Meriko ranna lageStikkudel .plagama*  ja ühe Spania laewa peale peasnud, keS teda .hea maksu* eest EuropaSfe toob. Riia kaudu sõidab Märt, voori-hobustega ja .raud-ruunaga* Tallinnasse, kuõ pea omav wanemad üles leiab. Kuida tänawad liigutatud elanud wanemad .Vanataati*,  .Taarat*, .Manalat*, wana-taaki .Saatust* ja keS teab miS SkandinawlaSte ja Wana-Greeklaste .Jumalusi*,  kes neile nende poega tagasi saatnud! Teisel paäwal saab nõuu peetud, mis nüüd peale hakata  ; tööta ei taha Märk Wõit ka mitte pääwagi olla, kui tema seda ka wõiks, sest kuulge ja imestage: Indiastlastega  läbi määratumate metsade ja üle metsade ja üle määratumate mägede rändades, on meie kangelane .ligi milljon! wõrra kulda* (umbes 2000 naela!) kogunud, oli seda IndianlaSte käest .plagadeS* Spania laewa witnud ja seal ofawaste oma .asjade* alla peitnud, et laewa mehed tema wasta wahest .kurja nõuu* ei wõtakS. Tööd tahab Märt Wõit teha, tahab oma suure waraga, mida tema aaState kaupa läbi metsade ja üle mägede oma õlade peal kannud, midagi .asutada*, muidugi mitte oma enese kasuks, waid oma .kehwamate suguwendade* kasuks, kes .kasina palga ja töö puuduse pärast sadande kaupa wiletsuses wingerdawad*, ja mis oleks selleks küll tulusam, kui ükS—» wabrik! Märt Wõit ostab omale Lliwimaal ühe suure mõisa, ilusa jõe ääreS, mida kehwaks jäänud mõisnik enam pidada ei jõua Seal leiab tema kaunis suure sooka koha mis põlluks ei kõlba. Seda tahab tema jorutada* ja senna' wabrikut asutada. Senna kutsub tema kewadekS .töötajaid*,  iseäranis kehwamaid Eestlasi. Igalt poolelt tuleb sadade kaupa töörahwast kokku, igaüht wõtab tema wasta igaühele maksab tema palju suuremat palka*, kui nemad nõuda julgemad ja seda imet! kõik need kokkujooksnud  inimesed on nii wagad kui tallekesed, nenda et wähematki  pahandust ette et tulnud. Kui tema .töölisi* vaatama  läheb, siis kolab temale .tuhandetest tänulikkudest mitmekordne .elagu!* südametest* waSta. Taevariigiks .torutatud* sooka pinna peal ehitawad inglisteks muudetud .töölised* tarwilifed hooned üles, nenda et kolme aaSta käigul wabrik .töötama* hakkab. Märt asub oma wanematcga wabrikuft natuke eemale, oma wanematega S. mõisa elama. Tema suureks kurwastuseks  surewad tema wanemad üksteise järel ära. Tema wõtab ühe EeSti talutütre naeseks, kellega aaStat wiis õnnelikult elab, kus naene ära sureb ja temale ühe tütre, Mari, järel jätab. Pärast wõtab wabrikuherra weel wabriku juhataja Õie tütre, Linda, omale kaswutütreks,  kelle isa .aurukatla plahwatuses* surma saanud. Ilma ühegi takistuseta sigib wabrik, mis .wiletsuseS wingerdawate* suguwendade heaks asutatud on. Märt Wõit asutab töölistele koolisi, waeste-kaSsasi, lõbustusemajafi,  maksab kahekorrist palka, oskab aga siiski omale weel kakS millioni rubla kokku tassitud kulla kõrwa  koguda. OmaS parajas põlwes sureb Märt Wõit järsku ära, kui just käsku andmas on, et töölistele jälle üks pidu piab walmiStatud saama. Tütre ja kaSwutütre kurvastus on määramata, niisamati  leinavad teda ka wabriku töölised ja ümberkaudu kõik need taga, keda tema .õnnelikule järjele* saatnud, kui nemad .viletsuses wmgerdasiwad. * Tuhandete saatusel wiiakse surnukeha hauda, ees käib mängukoor, mida maetaw asutada oli aitanud ja mängib üht .Saunamehe*  uut laulu, .lõpetatud laulust ja tööst* ja .igavesest  unest*. Aga meie et taha .Saunamehe* luuletusele  kohut teha just nii kõhn ei olnud see matus mitte: .Kohaline õpetaja* pidas ka .sündsa matuse kõne* maetawa .elu lugu*, .elusaatust* ja .heategusid* lühidelt meele tuletate?.  Ja weel rohkem: Seesugusele mehele oli jo ka .ülestõusmist* vaja ja sellepärast hüüti lõpelauluS .Jehoovat*  kutsujaks ja .Jsat* äratajaks. Ka meie saame sellest aru, et Mari ja Linda seesugusel  wiifil kusagilt trooSti ja kinnitust leida ei wõinud, sest .wana-tädt Saatus*, .Wanataat*, .Taara* j. n. e., aga ka .Jehoowa* ja .Isa*, ei ole seesugusel aeal kellegi  trööstijad. Tahtmata piab .Saunamees* siin midagi  tunnistama, mida tema koguni mitte tunnistada ei taha. Just looduslik: .KuS inimesed wait on seal piawad  kiwid kisendama*! Neiud oltwad ennast siis ka .nädala pooltõise* kaikus nii muutnud, et neid õiekestega wõrrelda wõis, mida .häkiline öökülm esimesel nupu lahti löömise ajal ära wõtnud,* kuna nemad enne õitsevate lillede sarnatsed olnud. Weel poolkolmat aasta pärast walilsewad .walu*, .torm* ja .maru* nii kangest nendsüdameteS,  et nemad surnuaia poole tuikudes neid lumee