oma igasuguse hoolsa tähelepanemise ja oma seltSliku läbirääkimistega edendada ja laiendada  püidma peame. Kõige sell tööl ei ole mitte ettekirjutatud piirisid ega äramääratud radasid, maid tema on waba ja seega wäga tähtjas. Jõuab üks põllumees oma mõistlik  põlluharimisega põldu nii kasulikuks teha, et ta temale rohket lõikust annab, siis on tema seega enesele ja ka töistele suurt kasu saatnud, see tähendab: ta on oma tööosawusega  kitsust ja nälga eemale tõrjunud, miks ei peaks siis igamees, seesugust tublit põllumeest auuStama ja tema kasulikku tööd tähtsaks pidama. Et meie aga seesuguse kasuliku tööle ikka Hxksamaks ja wahwamaks jõuaks saada, seks on meil hädapärast waja, kõik neid abijuhatusi ja abiteadusi tundma õppida, mis meile paremaid ettewõtmisi ja laiemaid teadusi oma tööwälja kohta juhiwad. Niisugust teadusi ja juhtisi leiame meie sealt, kus tähtsad kultuura rahwad oma wahwa ilmwäsimata uurimistega palju loomuse saladusi  on inimese sou kasuks üles leidnud ja ikka weel ühtepuhku uusi ülesleiawad ja neid Lgatwiisi inimese sou kasuks ja edendamiseks awalikukS teemad. Need tähtsad kultuura rahwad on: Inglased, Prantslased, Saksad ja Ameeriklased Wenemaa rahwas on uuemal  ajal ka rutuste edenenud, temal 'on palju kuulsaid kindralist ja wägewaid Riigiwalitsejaid  olnud, aga kasuliku uuenduste ülesleidmiste poolest ei wõi teda mitte eesnimetatud  rahwaStega ühe kultuura seisuse koha peale arwata, sest tema on küll hoolas ja osaw õppija, aga weel mitte meister! Aga 4-jast eesnimetatud kultuura rahwaStest woolawad ka mitmesugused püidmised ja nõudmised  pooliitika wälja peal töiste rahwaste üle, mis mitte kiiduwäärt ei ole; sellepärast peame meie seda, mis nende kasulikud uued ülesleidmised meile head pakuwad, tänuga wastu wötma ja neid nende ärksa waimu osawuse pärast kõrgeste auustama.  Kasulikud  ülesleidmised on siin maa peal inimese sugu kõige enam igatwiisi edendanud ja teda kõrgema elujärje peale tõstnud; ülesleidmised on oma ärksa waimuwägewujega inimese sou keskajaloo pimeduse paeladest peastnud ja teda walguse selgusele ligemale toonud. Ülesleidmised  on kõik ebausu tööd, nõnda kui nõia tarkusi, unenäu seletusi, tonte ja kodukäijate hirmu, eemale hurjutanud ja nende asemel inimesi kasuliku töösid ja mõistlikka tegusid tegema õpetanud. Need ilmsalgamata pärandused, keda ülesleidmised, meie ja kõige inimeste kasuks siia maa peale on jätnud, kõnelewad oma ilma puhkamata edenemisega soust soule ja ühest aastasajast töisele, mis mõtleja inimese waim on jaksanud sünnitada ja sunnib meid ja kõiki tõisi selle peale mõtlema, kes oli see wägew, kes inimesele selle waimu jaksas anda, et ta nii tähtsaid asju jõudis wälja arwata, see mõtte äratab tõesti iga mõtlejat ennast selle kõrguse ees alandama, kellel wõimalik  on onmst armu wäest seesuguseid andeid wälja jagada, see mõtte sunnib ka seda heldet isalikku andjat alandlikult tänama, kes inimese soule seesuguseid tubli liikmeid kinkis. Ja igaüks, kes seesuguseid tänumõtteid oma Looja ette kannab, see annab Jumalale, mis tema inimlik kohus anda on. Pöörame nüüd, auusad põllumehed, nende lühikeste üleüldiste tähendustest oma üksiku eluradadele ja töö toimetustele tagasi ja otsime siin ülesse, kus meie kõige esmalt oma elurada tasasemaks ja oma tööpõldu tähtsamaks (wõiksime) jaksaksime teha. Minu teaduse järele on wesi ja puhtus need kaks wõerast last, keda mittu põllumeest liig sagedaste  tähelepanemata on jätnud. Peab wesi, meie ja meie koduelajate janu kasulikult kustutama,  siis peab tema puhas ja selge olema, tema seeS ei tohi mingisugust halwu jagusi ega ollust ujuda, mis meile ja meie elajate terwisele, kahju saata wõiwad. Selleks on üksi seesugust wett wõimalik pruukida, mida hallikad sügamast maa seest toowad, ehk mida sügawad kindla salwedega kgewud maa seest enestesse koguwad. Wihmawesi, kes maa pinna peal edasi woolab ja ennast sügawa haukudesse, kaewudesse ehk jõgedesse kallab, ei pea mitte joogi weeks tarwitatama, sest tema on seeläbi mitmet wiist halwaks saanud, et tema mööda maapinda kõige raisu ja haisema  mädanud kehade üle woolab, neist jagusi enesesse wõttab ja ühes toob, mis joojatele tõbe, walu ja surmagi sünnitada wõib. Olgu näituseks: Meie Läänemere kubermangudes on pael-uss (Bandwurm) üks wäga tihti inimeste ja koerte kehades leitud loom; lõuna Saksa, Helweetsia ja Prantsusemaal ei. ole elaja ega inimeste arstidel temaga midagi tegemist. Millest tuleb see? Nende maades kantakse puhta joogiwee eest suurt hoolt. Lahtisid kaemusid ei ole seal kusagil leida, waid pumpade,  artoa weetorude, ehk ka wasktorude abiga jookseb seal wesi iga peremehele majasse.  Seal ei ole siis ka mitte wõimalik, et nende joogiwee sisse kõiksugu ussi ja putukate munad wõikfiwad saada, keda joojad kergoste eneste sisse wõiksiwad juua ja seeläbi niisugustest elukate munadest eneste sisikonnas ussisi, wõi ka keS teab, mis muud tõisi loomakest kaswatada, kes nende ihule kahju, teha wõiwad. Nimetatud pael-uss, kes meie maal nii rohkeste leida on, on seeläbi laiale lautatud, et meie kaewude ja wee haukude sisse rohkesti wihmawett woolab, mis üle maapinna jookseb ja sealt mitmest tükist, kus pael-ussi tükid, kas koeradest ehk inimestest wälja heidetud on, nende munad ühes kaewudesse ehk pruugitama wee haukudesse toob, kus nemad inimestest ja elajatest sisse joodud ja sedawiisi nende kehadesse tulewad, kus nad suureks kaswawad ning siis häda ja walu sünnitawad. Meie rahwas ja elajad jäeks kõige sarnastest haigustest wabaks, kui meie kaewud ja joogiwee kogud, nõnda sissesäetud  oleks, et nende sisse mitte seda wihmawett  ei wõiks woolada, mis maapinna üle edasi nõrgub. Helweetsia ja Prantsuse maal olen ma näinud, et lehmad ja lammad karjamaa  ja ristikheina põldude peal, kui neil jänu on, mitte wihmawett seesugustest lohkudest,  kus teda küllalt kokku jooksnud on, juua ei taha, waid nad lähwad oma künade juure ja oodawad seal seni kaua, kui neile puhast hallika wett, wask torudest ette woolM lastakse, mis nad. siis suure himuga jooMM See näitab wäga setgeste, et elajatel küllalt mõistust on, halwa siis maha jätta, kui ueil paremat teada ja saada on. Puhtusega on meie maal praegu niisama lugu nagu weega. Meie elaja laudad ehk tallid on kõik talw läbi sõnnikuga täidetud, kelle haisu enese sisse hingada, seal sees olewate  elajatele mitte hea ei ole. Nõnda kuidas inimese eluruumid ehk tared puhast wärsket õhku nõuawad, kui nad terwisele kasulikud eluruumid wõiwad olla, nõndasama peawad ka elajate talliruumid ühte puhku mürske õhuga täidetud olema, kui elajatel seal sees lahke ja terwislik elu wõiks olla. Kõik õhk, mis meie inimesed nõndasama kui ka elajad eneste sisse hingame, läheb merest läbi ja puhastab teda. Mis wõib nüüd aga seesugune õhk werd puhastada, kes ise halw ja kihwtine on. Seesuguse halwa õhu pärast tuas ehk lautas, ei jäe küll meie ega elajad, mitte kohe haigeks, aga pikka mööda mõjub ometegi tema kihwt, ta teeb meie ja elajate kehad lõdwaks, kautab söögi isalduse, surub lahket meelt ja teeb ärksamad ja õrnemad elutundmised tuhmiks ja wahest koguni kiduraks.  Nimelt lüpsi lehmade kohta on niisugune  halw sõnniku lohk ummiste lautades, koguni kahjatsemise wäärt. Meie ise peame nende loomade piima koguni tähtjaks ja kasulikuks  toiduseks, kes hommikust õhtuni halwa õhku eneste sisse hingawad ja teda oma loomuse  järele omast werest läbi woõlata peawad  laskma. Ja mis on piim muud, kui walge weri. Sellepärast leiame meie jälle, et kõrgemad kultuura rahwad oma kodu elajaid  sugugi sõnniku peal seista ei lase, nad ajawad ja pühimad sõnniku iga hommiku tallist wälja, üheks seks tehtud sügama haugu sisse, mis talli seina taga seisab, kelle sisse ka kõik sõnniku wirts langeda lastakse ja pesewad sagedaste talli põranda puhtaks. Talli aknad saamad sagedaste lahti tehtud, et wärske õhk ühte puhtu rohkeste senna sisse wõiks tungida. Et nende elajad sellepärast  rammusad, wirgad ja igatwiisi kenad on, see on ju iseenesestgi mõista. Miks nuid meie maal niisugune edenemine ei ole wõinud jalule tõusta, see on ka sellel arusaadaw, kes meie Eesti minewikku tunneb. Et meie aga töiste kultuura rahwastele saame järele astuma, see on ka selge asi, sellepärast ei ole meil ka mitte maja, selle üle palju kahjatsemisega kaebava, n gewad ajawouv meie risust juba oma veennud hauuda on kannud. Mull tulewad siin selle wahwa Apostli sõnad meele, kes oma suurt ülesannet nõnda tähendas: „Ma unustan ära, mis mull taga seisab ja sirutan ennast wälja selle poole, mis mull ees seisab. Meil Eestlastel seisab eespool ka parem tulewik, miks ei peaks siis ka meie omad käed wahwusega  tubli ja kasuliku tööle wälja sirutama, mida suurema tublidusega meie oma kättega kasuliku tööle tõttame ja teda hoolega teeme, seda rutemine jõuame meie oma parema Lulewikule. Astume nüid armsad põllumehed oma igapäewase töö wälja peale ja küsime enese käest, missuguse teadusliku nimega wõime meie oma mitmesugust tööd nimetada, keda põllumehe käsi osawalt teeb ja teha peab oskama. Kõik töö mis iganes tehtud saab, see saab liikumise läbi ja kuskil ei wõi, ei siin maa peal, ega seal taewa lautuse all, midagi ennast muuta, ega uuendada, kui üksnes liikumise läbi, selle järele on liikumise seadused inimeste töödes, nõndasama kui ka loomuse awaldustes, need kõige tähtsamad seadused, keda inimesed siin maa peal iseeneste  kasuks hoolega peaks tundma õppima. Nende mitmesuguste liikumiste üle annab juhti ja õpetust seejagu inimese teadused, keda meie Mechanik nimetame. Sellepärast nimetame  meie täie seadusliku õigusega põllumehe tööd ka mechaniku tööks. Sellepärast nüid, et meie põllumeestele seniajani midagi selle tähtsa teaduse üle, keda meie mechanik nimetame, kirjutatud, kõneldud ega õpetud ei ole, sellepärast ei ole siis ka seniajani meie Eestirahwal mitte wõimalik olnud, mingisugust tähtsat põllutöö kergitamise, riista ega masinat oma pea järele wälja arwata ja neid kasulikult oma töö kergituseks tööle panna. See on ju seeläbi tulnud, et kõik need mehed, kes oma käed Eesti kirjanduse  edenemise külge on pannud, mitte ise mehaaniku seadustega ja tema suure tähtsusega  inimese sou kohta, tuttawad ei olnud. Nad kirjutasid siis mis nad mõistsiwad: wana ja uusi juttusi, kogust, laulust ja luuletusi  ise mõne kena laulu juure. Mõned kirjutasiwad ja kirjutawad ka weel praegu põllutöö lehti, ilma et neil põllutöö-mechaaniku üle midagi selgemat tundmist oleks; töised kirjutawad jälle aabitsaid, katekismust ja muid waimulikka raamatuid, ehk weel töised edendawad  näitemängu, ehk teemad noota ja laulawad  neid oma wiisi järele, aga mehaanik jäi meie põllumeestele ilma nimetamata teaduseks.  Kui nüid keegi selle tähtsa teaduse üle senniajani midagi Eesti keeles kirjutanud, ega kõnelenud ei ole, siis peame armsad seltsiliikmed, seda ise tegema ja püidma niipalju  kui see wäha wõimalik on, tema seadustega  ennast tutwustada. Sest mitte ükski teadus, mis inimesed siin maa peal teaduseks nimetawad, ei ole inimese soule nii suurt tulu toonud, kui mehaaniku teadus. Sellepärast  on meil küllalt põhjust, tema juhatustele  ligemale püida astuda ja nende läbi teada saada, mill wiisil meie oma igapäewast tööd kergemine ja lahkemine wõiksime teha. Mitte ei peaks meie selle juures arad olema, ehk meil ei oleks see weidi kooli ja töiste abiõpetuste pärast, see koguni wõimatu, oma töökohta mingisuguseid paremaid töö kergitamise riistu leida, kui need meil seni ajani pruugitawad on olnud. Seda mitte. Mehaanika-töö wälja peal on sagedaste mehed uuendusi ja tähtsaid parandusi juure leidnud, kes sugugi õpetud mehed ei olnud. Ülesleidmise  ande on Looja poolest iga ärksa maimuga inimesele nõndasama ühemääralisel mõõdul kingitud, kui tema poolt õnnistus ja taewalik tulewik tõutatud on, kes tema käskude  järele elada püiab, olgu ta siis õpetatud mees, ehk mitte! Tee aru omast majapidamisest. Meie wõtame „Walgus"est need maemtsuse  sõnad wana aaSta mälestuseks ka oma lehesse: Tee aru omast majapidamisest, ütleb pühakiri. See on üks neist sündsamatest sõnadest wana aasta lõpu kohta. Ja sina Walgus, tee aru omast majapidamisest. Sina oled palju wõidelnud, palju asju, mis paha oliwad, läbi rääkinud, kus Sa ka pahatujuliseks  said, kus Sa ka käredaid sõnu tarwitasid.  Aga Sina oled tõemeeleline olnud, Sina oled rääkinud, kui see, kes armastusest aetud, tõest tõstetud on. Mina olen maailmas mõndagi tähele pannud, mina olen kaaluma harjunud, miua olen ka Sind, Walgus, tähele pannud. Mina olen mõnda noort meest näinud, kes mõni kord juhtumise korral liig tuline oli, tulipeaks kutsuti, kellel aga õige tõe tuum tubli ja kellele sellepärast andeks anti, kes sellepärast armas mees pealegi oli. Ka Sinule, Walgus, saab tanuga andeks antama,  kui Sa wahe! isamaa armastusest aetad käre oled olnud. Sina oled hea, armas mees pealegi. Sina wõid hea südame tunnistusega aasta aruannet teha. Ja Sina, Wirulane, tee aru omast majapidamisest! Kord kõikusid Sina, kui Küinla kuus Aleksandri kooli esimehe lahtitegemise asi peale hakkas, aga Sina tulid pea jälle õige tee peale, palusid aga andeks ja said andeks. Ka Sina oled kasulikka ja tarwilikka  sõnumeid toonud, oled head seemet külmanud,  oled halwaks laitnud, mis halb, oled heaks kiitnud, mis hea, Sina wõid ka hea südame tunnistusega aasta aruannet teha. Ja Sina Sakala tee aru omast majapidamisest!  Kui Sa meile, wana kallis, tulid, siis oli meil hea meel, aga kui Sa meile ei tulnud, oli meil kurb meel. Tule, kattis, uuel aastal ikka korda mööda, rõõmusta meid, meie ootame Sind. Eestlastel on wisa hing, mitu sada aastat on nad ära elanud, ehk küll iga niisugune aasta mõnd teist rahwast oleks wõinud suretada, ega siis üks kehwa aasta Siztd ommeti ei jõua suretada, Sull ju wana õhku sees on. Meie wõtame Sind rõõmuga wastu, meie süda ja pung ootab Sind. Ja Sina Olewik, tee aru omast majapidamisest!  Mis aru, küsid Sina, sest ega Sutt aru, piiri ega piatust palju ei ole, Sina kentsakas,  imewärki mees wõi mis Sina oled' ole Sina nüid mis rahwa hulgast Sina ka oled, ka Sina piad aru tegema, ei pease, tee aru omast maja wõi telgi pidamisest! Sina oled ütelnud kiks, mis ommeti kaks on, Sina oled ütelnud miks, mis ommeti maks on. Sina oled ütelnud wale, ja waata see oli tõde. Sina oled ütelnud tõde, ja waata see oli wale. Kui Sina aru teed, siis Sina ommeti head südame tunnistusi  ei saa' Sina palud, aga Sina ei saa, Sina koputad, aga Sulle ei tehta mitte lahti, Sina otsid, aga Sina ei leia. Sinu südame tunnistus on padakoogi panni peal ära kõrwenud.  Siiski tulewal aastal katsu, otsi, koputa, uus aasta toob uudist, ehk ometi ka S nuga natukenegi. Ja Sina „Tal linna Sõber", wõi mis Sinu nimi õieti on, Sina ära tee mitte aru omast majapidamisest. Wana aasta lõpul wõtab mõnigi mees liialt, ja ega Sina töistest taga jäeda ei wõi. Sinu ots ei ole meie ots, ega Sinu aru ei ole meie aru; aga ega sa, „alter Bruder", meile oma aru ei pruugi anda, anna seda neile, kelle päralt Sina oled, ja neile wõid Sina hea südame tunnistusega aru anda, oled jo nende rahwa wõitleja olnud. Ja Sina Eesti Postimees  tee aru omast maja pidamisest! Sina „erapooletu", Sina räägid ühendusest, aga teed lahutust. Wõi! Sinu ühendus! Kas siis kõigega wõib ennast auus inimene ühendada!? Jah, Sina wõid küll ennast ühe Olewikuga ühendada, Sina laidad seda, mis tema laidab, kiidad seda, mis tema kiidab, Sinul ei ole sõnakestki Olewiku tembutamiste kohta laituseks ütelda olnud, kütt aga Walguse ja Wirulase kohta. Sinu erapooletus on lahutus. Erapooletu on see, kes asjalikult räägib, asja ennast arutab ja inimesed, asja tegijad, wõimalikult puutumata jätab. Sina aga kirjutasid, nagu üks auus Eesti mees mullu suwel Sinu kohta ütles waks Hurti poole, waks Hurti wastu ja pool waksa oma kiitust 1884 4. Sakala.