tust ja osawust laste kaswatuses" leiame, kui erateel koolmeistriks õppinud koolmeistrite juures. Ma arwan pealegi, et kuida asjad praegu meie maal seisawad, era-õppijad priiuse nimel lahke ja osawa juhatuse abil suurematel sammudel omas waimuharimises edasi wõiwad tõtata, kui töised seal, kus näituseks waimukamitsad  ja orjawaimusse tagasi tõrjujad kartohwli koorimises  ja muus liia edasipüüdmisele määra on leidnud. Ma ei soowi mitte ühelt poolt liiga kiitust ja töiselt liiga laitust awaldada, sest wigasi ja headusi on igal pool küll ühelwiisil olemas. Aga kui nõnda üksikpoolikult  ette astutakse, kui Eesti Postimehes, ehk küll mingisugust era-headust näha ei ole, siis leiame tarwis olewat, ka nende koolmeistrite eest kosta, kellel kartohwli koorimine küll mitte liig selge ei ole, aga keS koolitöös sugugi neist tagasi ei lüä, kellele iseäralisi  õigusi päritakse." 6. Pärnumaalt. Usuliikumistest Pärnumaal on usu-jampsijad ennast liig naeruwäärt kombel ülesse näitawad, siiski leiawad nad täitsa rumalaid ja madala ja täitsa harimata maimuga inimesi, kes neile elawateks  jüngriteks heidawad. Uuemal ajal on nende usumäratfajate seas ka mitu endist liiderliku tüdrukut, keS „nii täis wigurid" olla, et juba nende wigurite abil inimesed uimaseks ja rumalaks teemad. Nii mängib Testamaal üks tüdruk Riino Simpson uueaja  prohwetit, kes ennast taewas käinud olewat ja kelle läbi Jumal oma tahtmist awaldada. Ühel palwe-tunnil, kui ta kõik müristused ära oli pidanud ja hirmsa healega palwed ära kisendanud, ilma et kogudus minestusse oleks langenud, tõmbas ta oma rätiku püäst, kiskus selle puru, kisendades: „Püha maim käsib, lõhkuge omad riidsd seljast lõhki ja pöörge ümber, enne kui taewast wääwlit ja tuld hakkab sadama!" Nõnda edasi kisendades, wõttis ta wiimaks ka oma juukse patsi hammaste wahele ja näris selle puru, ikka seal juures oma jutlust kisendades. See waimustas siis ka üht naist nõnda, et kõik omad riided seljast wiskas ja ihuhalasti koguduse keskel seisis, kes suuremalt jault wärisema hakkas ja osast minestusse kukkus. Seesugused jäledad pildid wõiwad küll inimesi hulluks teha. Nii on TeStamaal üks naine jäädawalt meelest segaseks läinud, ja Wormsi saarel on üks poiss täitsa hulluks läinud, peale selle kui kolm päewa ja ööd palwe seltsis oli olnud. Kui see poiss eSmalt omad wanemad ära oli neednud, et nad palwewendade liiki ei heitnud, läks ta noaga wälja ja langes inimeste kallale: püha waim olla temale ütelnud, et ta kõik ilmalapsed ära pidada tapma. Nüüd seisab pois wahi all. Ka naljakaid juhtumisi  sünnib neis palwetundides õige rohkeste. Nii hakkas üks maja pere-ema, kellel Issameie palwe kodus küll pääs oli olnud, hakkas teda palwetunniS „pühawaimu  käsu peale" ka waljuste ette lugema. Aga waewalt oli ta neljandama palweni jõudnud, seal jäi korraga kinni. Siiski ei tahtnud pühawaimust aetud naine süüd enese peale wõtta, waid seletas: palwe ajal tulnud noormees uksest sisse, kelle seltsis Kurat ise ühes tulnud ja see pannud tema palwe kinni. Töisel korral pidasiwad nad rehetoas oma tundi, aga et tuba liig palaw oli, tehti toa uks, mis rehe alla wiis, lahti. Rehe all aga olnud peremehe lehm lahti, kes ka terasemalt tähele tahtnud panna, mis inimesed toas teemad. Ta astunud ukse taha ja pistnud pää läbi ukse sisse. Seda näinud eestlugeja tüdruk ja et tal nutust wesised silmad olnud, arwanud ta selle lehma pää Kuradi enese pää olewat. Nüüd hakanud ta hirmsaste patustpöörmist käskima ja kisendama, sest püha waim ütelda temale, et Kurat, kes seal ukse peal wahtida, nende hingede järele olla tulnud, kes meel mitte täitsa ümber ei ole pöörnud. Naised hakanud nüüd kõik hirmsaste hulguma, seal aga hüüdnud lehm omaS keeles korraga õige waljuste „mööäh!" See käinud nagu külm mesi üle koguduse, sest hirmus nutt waikinud silmapilgul ära. Prohwet tüdruk aga hüüdnud: „Waadake, kuidas meie palwe aitas, Kurat põgenes ära ja wiskas lehma asemele!" Wormsi saarel ja ka Noarootsis on wiimasel ajal nende usumäratsejate juures pruugiks saanud, peale palwetundi ja wäristamist „waimuliku lusti ehk Kaana pulmi" pidada, kus poisid ja tüdrukud nii kaua segamine  tantsiwad ja kargawad, künni uimaselt maha langemad. Pääprohwetid nende usu-märatsejate juures on mõned tüdrukud, lombakad rätseppad ja sarnatsed. Rahwast äratawad nad: ilmaliku wara põlgama, aga seal juures mõistawad nad omi taskuid selle waraga täis toppida. Nii oli üks 18 aastane lombakas rätsepp oma õpetustega juba künni Tahkurannasse  jõudnud, kus tema palwetunnid õhw kella 7 ajast künni ööse 12-ni kestsid. Meie kaastööline, keS ühest seesugusest koosolekust osa wõttis, kirjutab temast: „Weike karkjalg prohwet laulis ja luges raamatust  mõned tükid rahwale ette, weikse laua ääres istudes, kus tal pisukene lamp just nina otsa kõrgusel ülemal kõlkus. Juuksed pääs oliwad temal nõnda ära sasitud, et tükk neist silmade ees rippus, mille alt nagu paju põesast wasta tuld kawalad ja petlikud silmawälgud wälja kiirgusiwad. Need silmad sätendasiwad  wahel nagu ahi, kuhu roop sütte wahele lükatakse.  Seal juures ladus ta niisuguse rutuga sõnu suust wälja, nagu wesiweski paisust wett. Tema palwed  oliwad Lutheruse ja Kreeka-usu palwetest kokku sepitsetud (prohwet on ise Kreeka usku), ja noomituse kõnes tuli õige imelikuid lauseid nähtawale. Näituseks:  „„Kuradi kätte need hinged, kes maailma mered laewadega läbi purjetawad Saadan neile päranduseks,  kes oma keha ilusa riietega ehitawad Pauluse  sõnade järele saab maailmalaste ärakautuse suitsutoru  maa pealt taewani ulatama.... Tawet ütleb: so järele jänutab mo hing seal, kuS Kreeka rahwa majad ja kadaka puud,"" n. n. e. Ka seda taewakirja  lautas see prohwet rahwa sekka, millest Sakala juba jutustas." Kirjasaatja jutustab siis meel, kuidas see lombakas petis, ehk küll asi liig rumal ja naeruwäärt, siiski ka Tahkurannas juba jüngrid olla leidnud. Pärnumaa liiderlikud tüdrukud ja lombakad  rätseppad rühiwad meile ikka lähemale. Sellepärast  hoidgem omad silmad lahti, et nad meie majade rahu ei peaseks rikkuma! Tartumaalt. Sealt tuleb meile tutwast kaastöölisest  kiri, millele meie omalt poolt midagi juure ei pruugi lisada. Kiri on nõnda: „ Metsa kaswatamise  kasu ja metsa kautamise kahju üle on meie Eesti põllumeeste seltsides kauniste läbirääkimisi olnud, ja igal pool wõime meie ka näha, kuda meie Eesti talunikud  oma metsa, kellel seda on, suure hoolega hoiawad  ja kaswatawad. Seda wõisin mina ka Tähtwere wallas Tartu maakonnas näha, kui ma mõne hea aasta eest seal elasin. Nimetatud wald oli küll alles rendi peal ja on ka praegugi, aga iga rentnik, kellel metsa oli, hoidis ja kaswatas seda kui oma kõige kallimat ja armsamat warandust. Mõni ei raatsinud omqst metsast ka mitte „karjawitsagi" lõigata, ei lasknud  oma noorema metsa alla karja, ei teinud metsa alt, kus see arwem oli ja hästi rohtu kaSwataS, iialgi ka mitte heina mets pidi kaswama keelmata, omas täies loomulises jõuus. Ja mets kaswas ka. Seal oli minu elukoha lähedal mitmel talunikul wäga ilusat  metsa. Aga kuidas on nüüd lugu selle poolest seal töiseks saanud! Mõne päewa eest juhtusin ma omal teekäigul sealt, see on Tähtwere wallast, läbi minema, ja kui ma ühe nende talude lähedale sain, kus enne iluS, kalliks peetud mets kaswas, nägin ma kõige suurema imestusega, kuidas selle talu ilusad metsad wiimase puuni ära oliwad kadunud. Kõik oli maha raiutud! Ma sõitsin mööda sellest, mööda ka weel töisest endisest metsa - talust, aga ikka seesama koletu lugu kõik mets maha raiutud! Ma sõitsin weel edasi, sõitsin mööda kolmandast ja neljandast endisest metsa-talust, ikka seesama ehmataw koletu nähtus  kõik mets maha raiutud! Kus enne ilus, armas, kalliks peetud okas- ja lehtmetsad lähedal klanituid  ja teekäijaid rõõmustasiwad ning mitmel wiisil kasu saatsiwad, seal oli nüüd kõik tühi, paljas koletu wäli. Issand Jumal! pidin ma küll iseeneses hüüdma, need endised auusad inimesed näitawad kõik üsna püsti hulluks saanud olema, kes igal pilgul „wiimast päewa" ootawad ja siis kõik ära häwitawad, mida enne kalliks  pidasiwad. Et aga asja üle õiget aru kätte saada, sõitsin ma wiimaks ühe talusse sisse. Ja mis ma kuulsin seal? „Mõisa raius kõik maha", oli peremehe walus wastus. „Küll meie palusime, küll meie tegime kõik mis mõistsime, küll meie küsisime enestele luba kaemata kõik asjata. „Maha!" oli ainuke wastus.  Kaemata küll lubati meile, lijati aga heaks nõuuks juure, et meie jo küllalt pidada teadma, kui weike meie jõud kohtuasjades raijumise käsuandja mõisniku  wasta olla." Nõnda rääkis peremees ja seletas weel edasi: „ Umbes 13"° aasta eest oli meie wallas maamõetmine; siis taheti kõik minu piiris olewat metsa kõrwal olema mõisa metsa külge „mõisa metsaks" ajada. Minu palwe peale jäeti minule weel 18 wakamaad  järele, selle tingimisega, et ma tema eest taalri aru järele põllumaa hinda maksan, ja kui põllu eest kõik koormatused kannan. Seda lasti minul kogukonna protokolli raamatusse, kui lepingut mis ma täitma pean, oma allkirjaga sisse kirjutada. 13. aastat olen ma siis selle 18 wakamaa metsa eest renti maksnud, teesid teinud, n. n. e., aga nüüd raius mõisa kõik maha, peale selle ka minu kopli, keda ma kui silmatera  hoidsin." Tema koppel aga oli wäga. iluS õuealune mets, osalt aawik, saarte ja muu lehtpuudega  segi, osalt iluS kaasik. Nüüd on siis see talu- nik, kelle koht, nagu ma mäletan, 66 taalrit suur on, üsna ilma metsata. Umbes kolmkümmend aastat olla ta seal elanud ja kõige hoolega metsa kaswatanud,  nüüd aga kõigest sellest ilma jäänud. Nõndasama,  ja osalt weel pöörasem, on lugu sellepoolest mitme töise taluga, sest mitmed talunikud on seal juba miw põlwe ühes ja sellessamas talus elanud ja sellel pikal aja wältusel palju ilusat, kallist metsa kasvatanud,  nüüd aga korraga sellest kõigest mõisa hea tahtmise  läbi ilma jäänud. Seesugune „heatahtmine" aga on liig inetu, see on weel seda inetum, et Tähtwere  mõisal enesel wäga palju, määratu palju metsa on, kust temal küllalt müüa ja ka enese tarwitada saab. Mis aitab siis nüüd, et meie rendi talunikud hoolega metsa kaSwatawad, mis aitab et kroonu metsa kaSwatamist edendada püüab „mõisa" raiub jo maha, raiub maha, enne kui ta talukohte „müüma hakkab". Tähtwere mõisal on wist siis mõte warsti „müüma hakata" ja nüüd tahab ta siis weel müütawa kohtade küllest wõtta, mis iialgi wõib. Mina sõitsin nüüd jälle edasi ja waatasin kurwal meelel seda inetud hävitamise  tööd, üht koledat pilti, mis näitas, nagu oleksiwad õhtu tuulega toodud häwituse parwed üle lõhnama,  lõbusa lille aia wöi üle uhke wilja wälja käinud. Peeterburgist. Kõigekõrgem käsk-kiri. Põllutöö ja sellega ühenduses seisma käsi- ja kaubategewuse  jauskondade edenemist rahwa edeSpidise hea käekäigule kindlaks põhjuseks wndes olewat ja sellest abist ja toest õigusega lugu pidades, miska Põllumeeste Seltsid riigiwalitsusele tema hoolitsemises põllutöö kui tähtsa rahwatöõ kosumiseks toeks on, käsin Mina: 1) Keiserliku waba Ökonoomia Seltsile ja Keiserliku  Moskwa Põllumeeste Seltsile kirjasi saata, kuS sees Mina neile Oma Kõrge Eeskäijatelt kingitud eesõigused  kinnitan. 2) Kõigile töistele Põllumeeste Seltsidele teada anda, et nende tööd isamaa hariduse põllul Minult mitte tähele panemata ei saa jääma ja et Mina ikka walmiS olen, nende kasulikku tegewust edendama ja toetama. Alguskirjale on Keiserlik Majesteet oma küega alla kirjutanud Aleksander. Peeterburgis, 23. Märtsil 1881. Keisri mõrtsukate protsess. Keiserliku Majesteedi käsu peale walitfewast Senatist iseäralikuks  kohtuks kokku seatud kohtunikud, kes riigi ja Keisri wasta mässawa kurjategijate üle kohut möistsiwad, oliwad järgmised  mehed: President: J. J. Fuchs, Senati kohtuherrad: N. N. Rippen, A. W. Belostozki, mõisnikute pääwanemad: Peeterburgi kubermangust krahw A. A. Bobrinski, Peeterhofi kreisist paron M. N. Korff, Moflwa linna pääwanem S. M. Tretjakow, wallawanem A. A. Gelker, ülemkirjutaja W. W. Popow; walitsewa Senati iseäralises kohtus oli eesistujaks N. W. Murawjew. Kohtualused oliwad kurjategijad Nikolai Rüssakow, Andrei Sheljabow, Timofei Mihailow, Nikolai Kibaltshitsh, üks mõisniku sugust naisterahwas Sofie Perowskaja  ja üks töine naisterahwas Jesse Helfmann. Nende kurjategijate läbi 1. Märtsil sünnitatud hirmsa teu üle, millest meie lugejad küll jo kaunis rohkeste sõnumeid on saanud, aga mis kohtu ülekuulamise all ka kõige endiste kurja nõuu ja plaanidega ühes selgeks on tehtud, annawad kohtu kaebduse aktid kurjategijate peale järgmisi seletatud süüpunktisi.  I. Mitmed neist inimestest, kes ühe sala ühmdusesse hoiawad,  mida mõned praegused kohtualused „Wene sotsial-mässajate  koguks" nimetawad ja kes riigiwalitsuse wasta mässawad, oliwad, arwata 15-nekesi, Liwetski linnas 1879 aastal juba koos olnud, oma mässamise nõuusi walmistamas. Nende nõuude otsus oli, mitmes kohas kadunud Jumalas hingawa Keiserliku Majesteedi elu kallale kippuda ja raudtee peal Keiserliku  söidurongi dünamiidiga hukka saata. Sellest koosolemisest wõtsiwad osa praegune kohtualune Sheljabow, Tshernjawski nime all, ka wõttis ta sellsamal aastal  Harkowi linnas kurjategijate koosolekust osa, kus jälle nõuuks wõeti. Keisri herra elu peale kippuda, mille järele Sheljabow kahe seltsimehega (keda peale selle 31. Oktobril 1880 oma kurjateu  pärast hukka mõisteti) lekaterinoslawi kubermangus, Aleksandrowski  linna ligidal, Krimmist tulewat Keiserliku söidurongi  dünamiidiga ära pidiwad lohkuma; töised kurjategijad pidiwad niisamasugust lõhkumist Odessa linna ligidal pesitama, kui Keiserlik Majesteet Krimmist Odessasse oleks läinud. Selles nöuus läks Sheljabow 1879 aastal Aleksandrowski linna, nagu tahaks ta seal üht nahawabrikut asutada, nimetas ennast kaupmees Tsheremissowiks ja hakkas ühe naisterahwaga üheS, keda omaks naiseks nimetas, ühe kodaniku Bowenko majas elama. Rohkem kolme wersta kaugusel linnast kaewasiwad kurjategijad dünamiiti raudtee alla, ja kui teada saiwad, et Keiserlik rong 18. Nowembril Aleksandrowskist läbi saaks sõitma, sõitsiwad sellsamal hommikul Sheljabow oma nimetatud seltslastega,  pärast seda, kui purustamise riista, mis tee alla pandud  traatidega ühendates lõhkumist pidi korda saatma, wankrisse oliwad pannud, sinna kohale, kus lõhkumine pidi sündima. Kui Keiserlik rong jaamast wälja sõitis ja mitmed wagonid sellest kohast, kuhu löhkuw rohi maa alla oli pandud, jo üle sõitsiwad,  lõi Sheljabow ahelasse; aga ei tulnud süttimisega pauku ja Keiserlik rong sõitis terwelt ja wigata mööda. Õnneks oli kuri nouu seekord nurja läinud. Pärast läbikatsumist leiti siin maa alt kaks süütust, mis magneesia-happu dünamiidiga oliwad  laaditud ja elektri süütusega ühendatud. (Järg jääb tulema.)