ei tunneks kuulsa „walsi kuninga" Straussi musisid? Nii on pea acgn iga tants ka meistrid leidnud, kes temale kõlbama muusika  eest hoolt on kandnud, muidugi üks tants wähem, teine rohkem. Ka wõerast wara on tantsud selleks omale omandanud, nii on mitmed meie tutwamatcst ja ilusamatest  tantsu musidest ooperitest ehk laulsldustest  laenatud, et mitte ütelda warastatud.  Ja eks keha kerki kergeminc, jalad löö lusti ladusamine, kui armsal muusika saatel walsfi taktis kõlab: „Kala tütruk wäike." Nõnda on tantsul oma mõju hinge elu kohta. Ka kehale ei ole ta parajal mõõdul mitte kahjulik, maid kasulik. Ta teeb keha kergeks, kes tantsija on, ei ole mitte nii üksluine ja kange nagu see, kes tantsida ei oska. Ta teeb käigu kenaks, liikumised parajaks ja sunnib nad korralise möödu ja kauniduse seaduse alla. Paras liikumine paneb mere käima, puhastab teda ja on terwise edendaja. Suurem aga kui see kõik, on tantsu tähtsus kui seltsliku lõbu hallikal. Parem on, et noored inimesed jalgu keerutawad, kui nurkas haigutawad, üks teist taga räägiwad, ehk teiste meel sandema mõtete pääle tulewad. Tants on lõbusaks ajawiitcks ja rõõmu sünnitajaks. Iga õige rõõm aga ülendab hinge ja hoiab teda paha eest. Ka saamad süül noored inimesed üks teisega kokku, wõiwad ennast omast kaunimast küljest näidata ja mõne sõna lähedaste juttu westa. Sellega aga ci taha ma mitte ütelda, et selleks häda pärast tantsu tarwis on, sest kokku saada wõib M muidu meel paremine ja mis tantsu jutu Kestmise kohta ütelda, siis ärge pange pahaks: need on enamiste tühja täis. Üleüldse  pean ütlema, et ükski seltskond, ega selts enesele tantsu-lõbu peaasjaks ei peaks tegema. Nii kõrget wäärtust tal ei ole. Inimesel on palju ülemad ülesanded kui tantsimine, palju kõrgemad rõõmud kui tantsulõbu, ta wõib teisel musil enesele suuremat jatäielisemad, südant kosutawamad, hariwamat lõbu ja rõõmu leida kui tantsust: Nii laul, näitemäng, õpetlikud kõned, muud mängud ja palju, palju teisi. (Ots tuleb). uuri ära saatnud ja saab tagasi, mis ka tõesti heaSti tehtud on. Ja mis meel kõige hullem: Tellija peab mõni kord poole aastat ootama ja juhtub ka ,vahest meel santisi sõnu pääle kauba saama, kui läheb küsima, kas töö malmis on. See on tõesti harimata kombe! Kõikide kulge pole ma mitte sellega puutunud, maid: iga töö kiidab ise oma peremeest! Nii on siis ka meil mõnede tublide töötegijate puudus ja mii jäeb, kui paremaid nende asemele ei asu. Poitimees kirjutab: Uus kergitus passi-seaduses. Liiwimaa kuberneri herra, kindral-lcitcnant Sinowjew, on ühe möga suure kergituse hiljuti Liiwimaa kubermangu ajalehes kuulutanud. See kergitus käib passiseaduse kohta ja on igale meie maa elanikule, kes kunagi kodust peab kaugemale reisima, suureks headseks, mida igaüks tänuga saab tundma. On ju passisid elus igaühele tormis, kui laialisemat õiendamist juhtub. Seni ajani oli lugu nõnda, et igaüks kaugeleminija  pidi esiti walla-paSsi wõtma ja selle eest maksma nii palju, kui maksta tuli. Siis pidi ta selle wallapassi rentcrcis plakatpassi wasta ümber wahetama. Pärast pidi ta, kui aeg ümber, selle passi jälle walda tagasi saatma. Oli kaugclkäija  ise kodumaal, siis läks meel asi, kuda ta läks. Aga see oli wähedel wõimalik- Rohkem osa reisijaid on kodust mitu sada werSta kaugel ja ci wõi hulgal aastatel kodumaale tulla. Passidega oli neil suur häda, sest neid nõutakse armuta. Aga paSsi-saamine on hirmus waewaline, sest mailast rentereiSsc ja sääst kaugel-olija kätte oli kolme mõrra. Nüüd on Liiwimaal kuberneri herra läbi suur kergitus tulnud, sest Liimi kubermangu  ajaleht kuulutab järgmise sisuga käsu: Iga wallawanem ostku lähemast rentereist ise nii mitu plakatpassi paberit, nagu ta seda teab enese wallalc reisijate tarivis waja olewat. Reisijal, kes kaugel maal, ei olemuud tarivis, kui sa a tku iva n a p l a k atpass malda, ja mallawalitsus saadab talle seatud maksu eest uueplakatpassi  wallast kätte. See on koguni lihtlabane  tee ja kergitab asja suurel möödul, et nüüd ivallawalitsus oma woliga plakatpassistd wälja anda wõib ja rentereisse enam waja ei ole minna. Meil on waewalt waja meelde tuletada, et paisid peawad kõik riigikeeles olema ja et seda tarwis on täita. Liiwimaalt. Liiwimaa mõisnikkude peamees parun Meyendorff ja Saaremaa oma von EkeSsparre on 15. Maiks Peterburzi kutsutud.  Selleks saminaks ajaks peawad ka Eesti- ja Kuuramaa mõisnikkude peamehed sinna jõudma. Pärnust. Pärnu lahes sündinud, pühapäewal  7. Mail, nagu meie kohalisest Saksa lehest loeine, järgmine õnnetus. Tähendatud päewal pääle lõunat sõitnud 10 Sauga walla meest purjupaadiga Pärnu alla. Tee pääl roninud, kudas kaldalt näha wõidud, üks paatis olejatest üles masti otsa, kus juures paat waaruma hakanud ja «viimaks ümber kukkunud. Seitse hädas olejat saanud ühe kalamehe läbi päästetud, kuna kolm inimest laenetes surina leidnud. WiimaSte surnukehad  tõmmatud teisel päewal mere põhjast wälja. Õnnetumate omaksete lein on suur! Tallinnast. 23. Aprillil suri trükimaja oinanik JuliuS Hermann Gressel, äkitselt ära. Kadunud mees oli 26. Juulil 1820 aastal sündinud, õppis siinses gümnasiumis ja astus siis oina isa asjatoimetuse» ametisse. Kui ta «väljamaa reisu päält tagasi tuli, mida ta oma ameti parema tundmasaamiss heaks oli teinud, wõttis ta oina isa asjatoimetuse 1847 aastal oma kätte, ja juhtis seda künni surmani suure hoole ja truudusega. Harjumaalt. Imelik hääl. Risti kihelkonnas N. wallas mõisa teuliste sauna lawa alt olla sagedaste inimese oigamise häält kuulda- Oigamist olla enamiste laupäewa õhtutel kuulda, mit wihtlejaid inimesi tihti kohutada. Seda tõendawad mitu inimest, kes sääl saunas nuhelnud on. Saun ei ole mitte wäga wana, maid alles mõne aasta eest ehitatud. RahwaS arwawad selle hääle sünnituse sellest tulewat, et senna on mõni inimene ülekohtusel wiisil maha maetud. Seda arwamist püüawad nad teise sellesarnase luo najale tuetada: Aasta kuue seitsme eest olnud siin metsas ühes kohas tee ääres sagedaste öösete lapse nuttu kuulda, aga järele waadates ei olla last ennast kusagil näha olnud. Selle häälega ühe» nähtud wahest üht «väikest muita kogu teekäijate inimeste eest üle tee minema ja see ajanud paljudel käijatel hirmu pääle. Kord juhtunud seda teed siit «valla koolmeister, kes südi mees olnud õhtu hilja oina ametitallituse pärast käiina. Selle koha ligi jõude» näinud ka teina üht wäikest last nutuga üle tee minewat. Ta arivanud, et see üks metsa ära eksinud laps on ja hakkanud ta käest ta õnnetust järele pärima. Sääl ütlenud see lapse kogu, et teda olla seie metsa maha maetud, kus ta mitte olla ei tahtwat ja näitanud natuke inaad teest eemal oma matmise kohta ja kadunud ise ära. Koolmeister, kcS sellest asjast pimedas midagi aru ei olla saanud, löönud oma kepi senna kohta püsti ja läinud koju. Teisel päewal järele waadates leitud ka tõeste ühed wäiksc lapse luud säält kohalt maa seest ja maetud kabeli aida maha. Sellest päeivast saadik kadunud  ka säält metsast see hääl ja «viirastu» ja inimesed wõinud jälle julgeste teed käia. Nõnda tõendab siin sellest kohaline rahwai. Kui oige ehk kõwer see arwamine ja «viimselt jutustatud lugu on, jätan lugeja otsustada. Peterburgist. Peterburgis on, nagu ammu Mõndasugust. Põhja Prantsusemaalon pruuk, et peigmees pärast laulatust oma armsale tubli kõrwahoobi annab ja ütleb: „Nõnda sünnib sulle, kui sa mind pahandad!" Selle pääle musutab ta noorikut ja ütleb: „Ja nõnda teen ma, kui sa mind heas tujus hoiad!" Nüüd oli aga hiljuti ühel peigmehel see äpardus, et tema pruut Sakslane oli, kes seda pruuki ei tunnud ega heaks kiita ei soowinud, sest kõrwahoopi tundes ei olnud temal pitka mõtlemist tarwis, waid silmapilk oli see meel tugewama laksuga maksetud ja musutamisest  ei tulnud sell 100 l midagi wälja. Tubli kütt. Herra von Lindenaul oliwad «vallatumad lapsed, nii et kodukoolmeistril nendega wäga suur waew oli- Kõigil oli koolmeistri  üle hale meel, ka kutsari!. Kui «viimne kord herraga jahi paalt koju tulemas oliwad, iötuS üks jänes tee ääres ja näris haawa oksa. Herra pani püssi palge ja tahtis lasta, aga kutsar palus seda tegemata jätta. Pahaselt küsib herra, mis tal meelde tulla. „Jah, «vaadake herra," seletab kutsar, meie kooli herral on palju muret ja waewa, aga ometi on ta wäga hea mees, kellele mõnda rõõmu wõiks soowida. Tema suurem lõbu on jaht. Niiid on see aga siin tema koht ja see jänes tema jänes, keda ta iga õhtu siin laseb." Iluduse wõidunäituS saab jälle ette tulema, mis kõigist tänini peetud selle wäärilistest  näitustest üle saab käima. See näitus saab üleilmaline olema, millest mitte ainult walge rahwa sugu osa ei saa wõtma, maid ka mustad (neegrid) kollased (malaid) jne. Selle juures peawad kõik wõiduajajad naiLterahwad ühesuguses riidis ja ehtis ilmuma. Ka see on sellel näitusel iseäralik, et iluduse hinna mõistmine sääl mitte wannutatud kohtu kätte ei ole usaldatud, maid hinna mõistjad on kõik rahwaS, kes näitust «vaatamas  käiwad. Auuhindast on üleüldse üheksa. Esimene auuhind SO,OOO franki, kaks teist auuhinda 2000 franki ja kuus kolmandat iga üks 1000 franki. Head ööd! Kuuse metsas waikses talus, õitseb ilus neiuke. Oöpik õhtul puude «vilu: Laulab laulu temale; Neiu kuulab, ööpik laulab: Head ööd, head ööd! Soowin sull' mo neiuke! Teisest toast tuleb ema Kutsub tütart magama. Tütar ci see kuule teda, Ei ta soowi hingada. Tütar kuulab, ema sovwib: Head ööd, head õõd! Soowin sull' mo tütreke! Ilus noormees kergeil sammul. Tuleb mööda majak'scst; Jõuab akna alla rõõmul, Säält ta leiab armukest. Neiu kuulab, noormees laulab: Head ööd, head õõd! Soowin sull' mo pruudile!! 0. Milc.