Tallinna Sõber M 17. Teine aastakäik. Tallinnas, ZM Jürikuu Pääival Mii. Kleiildue aealeht Etslirahmalt maal ja lianadts. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas LindforS'i päriate trükimajas: aastas rubla, pool-aastas 60 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastas 1 rubla 40 kop., pool-aastas 30 kop. Kuulutused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt S kop. Tellimised Voetakse Vasta: Hallinnas: Liudfors': päriate trükimajas. : J. H. Seelandt, v»su,spöLs,« 54. Hartus: W. Anst. H»ernus: K. Kudewiita. Aakweres: L. Wattly. haides: A. Seidelöerg. Kapsalns: H. A. Kossõerg. Auresaares: M. Lange. Amölas: K. Ar. Aaudkepp.— Maak: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Nomm le mõisas, kirjad käiwad Kilsi jaama kaudu. (Ass L,cek.) Reaister: Awalikud maksud Eestimaal. Koguni wasta tahtmist. Omalt maalt- Tallinnast: Lmnasaadrkute uouuwotmtsed. põleud. Peterburgist: Keisli-Praua termis. - Graf Lons-Melikowi tööd. Talwpalee lohkujad. Wangrd. -- Kaliasinist - Kaardimängijad. Valtast : Weider kogudufe-kirjutaja. Kerssonist: ..Sashka." Tiflistst: Tulekahiu Saksamaalt. Austria-Uugrumaalt. Rootstinaalt. Türgimaalt. Kirja wastused. Kiriku teadused. Raudteede sissetulemine. Tolliraha, Wigala kiriku mõis Kronstadtist: Meri. Wladikawkasist: Kiina sõeatuju. Batuumist: Nälg Armeenia maal. Wõeralt maalt: Awalikud maksud Eestimaal. Kui meie siin wee! ükskord selle kaebtuse wasta astume, mida ,Tartu Eesti Seitung" talukohtade kõrge awalikude maksude ja koormate  üle tõstis ja mida omal wiisil nüüd uueste põhjustada püüab, siis on meil esiteks mõned asjad seletuseks ettesaata. Esiteks ei ole meil koguni mitte lootusi selle asjaliku seletusega „Tartu Eesti Seitungi" suud kinni sulguda, ega ole meil himu nende kurja kawaluste peale wastata. mida nimetud aealeht meie alandamiseks rahwa ees tarwitab. Kelle sõnad nii odawad on, et räägitud sõnale muud ei kulu kui hingeõhku, ja kirjutad sõnale muud kui tinti, sellega ei sünni maielda. Vaielda  wõib tõsine mees aga sellega, kes tõtt armastab,  kes wastalise mõtte-pöhjustust kuulatab ja auusa ja tõsise meelega läbikatsnb, kas ehk midagi kõrgemad asja ja tarwituft oleks, mis niipalju rohkem kaalub, et wastaline õigusega enam oma põhjuse peale jääda ei wõi. Kes aga muud teha ei mõista, kui wastalise põhjust lihtlabaselt salata, tema selged sõna käänata ehk koguni tema head tahtmist teotada, sellega ei maksa waielda. Et meie sellega üks kord igaks korraks walmis saaksime, paneme siin „Tartu Eeski Seitungi" tõe-armastusest tükikese täheks lugejate ette. Omas esimeses kirjas selle asja üle oli ,Tartu Eesti Seitung" ka ühest õigusest  rääkind, mida müüdud talukohtadele selle Mõisa poolest päris, millest need lahutud on, ilma et seda õigust ostukontraktis ülespandud oleks. Se oli punraiumise-öigus mõisa metsas, nende puude tarwis, mida müüdud kohtadel kiriku-ametnikudele  maksa on. Seda pärimist olime meie kihutuseks ligemise wara wasta nimeland  ja meie ei wõi sellele ka nüüd weel Üht teist nime leida. Omas wastnskirjas olime  meie lugejatele seletada püüdnud, et sesngust õigusega pärida ei wöiks, kui se kaubategemise juures mitte iseäranis wäljakaubeldud ei saanud,  kuida seda ka ükski talukoha-omanik pärinud  ei ole, waid üksi libekeelelised rahwamehed. Enne koha müümist seisawad kõik puud talumaa  peal mõisawalitsuse ülewaatamife all. Nendest  puudest saiwad rentijad mõisawalitsuse juhatamist  mööda seda, mis nendele iseenesele, ehk awalikuks maksuks tarwis läks. Pidas aga mõisawalitsuS, se on rentkoha omanik paremaks, puid talukoha peal kaswada lasta, siis sai rentija  enese tarwitus ja saiwad maksupuud mõisa metsast juhatud. Müüdud kohaga langestwad aga ka kõik puud ost a üksineseks oinanduseks; kohamüüja kaotas oma õigust nende üle ja kohaostja kaotas kõiki seda, mis puude poolest enne mõisa metsast koha heaks tehtud oti. Mö- lemad, ostja ja müüja elasiwad nüüd igaüks oma piirete wahel ja pidiwad sellega leppima jo leppisiwad ka sellega, oma maapind kandis ja andis, künni kutsumata kihutajad tu- liwad ja midagi pärima kihutanwad. mida müüdud  ega ostetud ei olnud. Seda kihutust olime  meie eksituseks selle jumaliku seaduse wasta nimetanud, mis seaduslikkus elus kõigi seaduse põhi on: /Sina ei pea mitte himustama oma ligemise koda j. n. e." Meie poolt oli se seal paikas üksi metsa kohta kirjutud, mitte awa-- liku maksude kohta, niipalju kui neid selles üksteisest lahutada wõib. Sellest saab iga mõistlik lugeja aru, kui seda meie kirja iseoma filme abil loeb, mitte selle prilli abil, mida kutsumata  nöunmehed tema nina peale toppida tahawad. Et siin kord metsaasjuft jutt on, siis olgu weel lisatud, et ükski asi metsa nii wäga ei riku ja raiska, kui wõerad raiumiseöigused.  Seda on igal maal tuntud, kusmetsakaitsemine  seaduse tähelepanemise alla wõetud sai, ja hoolekandjad riigiwalitsused on muret pidanud, et kõik wõerad õigused metsades kaotatud  saaksiwad. ka seal, kus metsa-omanikud ja selle õiguse omanikud wasta paniwad. Meie arwame ka, et iga ostetud koha omanik, kui temal wöimalik on, sellest tükki teisele müüa. ostjale oma järeljäänud pinna peal üht õigust anda ei taha, mis pärast kõiki tema hoolekandmist  metsa eest tühjaks teeks. Mis aga ühele müüjale ei kõlba, se ei kõlba ka teisele; ega sugu ja seisus selles asjas midagi wahet teha ei tohi, mis üksi omanduse-afi on. Teiseks. Km meie alamal läbikatsuda nõuame, kas awalikud maksud mõisamaa peal ja talumaa peal ühekõrgused on, siis ei taha meie sellega koguni Mitte ütelda, et need seaduse  ja õiguse pärast ühesugused olema pea. wa d. Kes midagi ostab, se ostab seda kõigi nende õigustega ja kohnsetega, mis seaduslikul ehk looduslikul kombel selle ostuasja külg es. ehk selle pea! seisawad. Kes midagi rendib, se rendib seda selle kaubaga, mille üle kaubaiegijad  ennast ühendawad. Iseäranis maksab se maast, majadest ja kõigist sellest, mida lii - kumata wara nimetakse. Se langeb ikka kõige nende õigustega ja nende koormatega ostja kätte, mis seaduslikul kombel selle peal seisiwad. Pettusest ostja wasta ehk rentija wasta wõib aga üksi siis jutt olla, kni selle koha awaliknd koormad kaubategemise juures teades salgatud saiwad. Kui suured need awalikud koormad on, ja kaS need suuremad ehk wähemad on, kui Ühegil teisel kohal, se wõiks seaduse ees esiteks üks kõik olla, kui need aga iseenesest seaduslikud  on, ja kui need ostjal ehk rentijal tutta- wad oliwad. Tahaks ostja ehk rentija, kes kaubategemise juures ostetud ehk renditud koha seaduslikud koormad oma peale wõttis, pärast kaubategemift neid teise kaubategija peale tagasiweeretada,  ehk ka ühe kolmaudema peale lükata,  fiis oleks ikka ka se ligemife wara himustamlne,  mida jumalikud käsud keelawad ja ilmalikud  seadused täita ei wõi. Et aga teest  llutamine, postimoon, kirikumaa harimine ja mõned teised weikemad maksud ja koormad talukohtade  peal seistwad ja nende kohtade pidajatest  koha suurust mööda kantud saiwad, se oli meie teades maarahwal ikka tuttaw ast. Need oli irad aga ka taieste seaduslikud, sest juba Rootst walitsuse aeal oli maa-maksude üle seda seletust tehtud, et kõiksugused awalikud tööd walla poolest tehtud ja wiljamaksud, kui ka üle ültse maa-ande maksud walla poolest kantud, raha maksud aga mõisa poolest maksetud pidiwad  saama. Wene walitsuse aeal saiwad need seadused mitmele korrale kiunitud ja läkstmad kui teatud ast uue seaduse fisse, kui pärispsli kaotud, kui hiljemini teu-rent raharendiks muudetud,  ja kui wiimaks rentkohad nende teatud ja tuntud seadusliku koormatega müüdud saiwad. Selge seadusliku seisupaiga pealt waadates, ei olekS siis ka selle wasta midagi rääkida, kui maksude jäotamine mõisamaa peale ja talumaa peale nenda jääks, kuida se sel aeal oli, kus üleültse wahe mõisamaa ja talumaa wahel tehtud  sai, kus üleültse talumaa seadusliku tähenduse  ja nime alla tõusts. Se oli jo selle kaubaga  oma seadusliku nime alla tõusnud, et awalikud teed selle maa kulu peal ülespeetud ja awalikud tööd, mida selge rahaga ei makseta,  selle maa pealt tehtud, kui ka wilja-, heina-, kana-, muna- ja teised weikemad maksud  kiriku amelnikudele ja neile kohtu-ametnikudele.  kes talurahwa seisusest on, maksetud saakfiwad.  Talurahwa peal ei seisnud need koormad ka mitte, waid ükst talumaa, talukohtade  peal; neid kandis talukoha pidaja kui üht jagu rendist, oli se nüüd teu-rent, ehk oli se raha-rmt. Riiamaal, kus talumaa taalri - hinna peale arwatud oli, saiwad need koormad juba Rootsi walitsuse aeast saadik iga koha hinnast  maha arwatud; koha hind, mida mõisaherrale  tööga ja wiljaga tasuti, oli fiiS ikka niipalju alam, kui awalikud koormad kanvfiwad. Sellest nääme meie, et need koormad muud midagi  ei olnud, kui üks jägu koha-rendist, mida aga mitte mõisa-herra et saanud, waid mida igapidiseks heaks tehti ja makseti. Se maks seisis siis ikka kohaomaniku peal, se ou mõisaherra  peal, niikaua kui talukoht tema omandus oli, ja langes taluperemehe peale niipea kui