Saarlane Üleüldine pvlilika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saar!asc^^ toimetus ja wnljaandminc, Kuresaares, kaubaulitsas X» lv. ; „Taarla»t" maksab: Saaremaal aastas tl rbl. »»<> kop., postiga saadetud Ä rbl. < Saaremal pooles aastas 1 rbl. kop., postiga saadetud I rbl. LZ kop. l Tuleb wälja iga pübapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  Z kop. M AO. Pühapääw 22. Juulil 1884. !. aasiMiik. Isamaalt. Kaarmalt. Paar sõna kolipöllnlt Koolid on meie rahwa hariduse kandjad, on kauni korra alal-hoidjad, paha pölwe parandasid, rumaluse jn pimeduse kautajad; sellepärast, kes koolitööd edendab, ilustab isamaa ehet, kaunistab kodumaa elukorda ja parandab rahwa pölwe. Kuidas aga meie Saaremaa koolippöllul kooliülemate poolt tööd tehakse, sellest könclegu „ Saarlane" siin oma kaimudele mõne sõna. Meie koliülemad teemad wäfimata, kieduwäärt  kombel oma rahwa waimuharimiscks tdõd: iseäranis elawat ja agarat osawötmist cnn.d minnast' kümne asta sees koolimajast edi:at.'S ja koolmeistrite pakast (lisamaksule  10. i > iõrgondades, mitmel korral awaldanud.  Taaris keegi wald ehk küla omal.  koolimaja ebitada, siis ei jätnud ka ülemas  on:a tatr säält mitte tagasi; waid toetaliwad  jõudumööda, osalt raba, osalt maa, oial: cbitus-matcriali poolest, kell' abi ja toetust tarwis läks. Aga mitte üksi walla-ja külakoolid ei saanud neilt abi; maid mitmes paigas saiwad ka meel mõned tsentral-koolid nende kulu pääl tööle  säätud. Nõnda sääti ka siin Glmele uks niisugune tsentral-kool, kus nii hääste Elme, kui ka teiste kaugema waldade lapsed õpetust saamad.  Teiste kooliülcmate killuga ehitati koolile maja, muretseti tarwilikka abinõust ja maksetakse koolmeistrile iga aasta ka kohtlane palk. Aga mõne aasta pärast nähti ära, et koolimaja laste, armu kohta wäikeue on; sellepärast wötsiwad meie anastatud kooliülemad minewal sügisel nöuuks, koolile uut ruuullkamad maja ehitada  lasta. Ehk see ehitus neile küll wist mitte kerge ei saa olema, lasti siiski kohe talwel nii palju materiali illesosta, et ehitus juba Aprilli kuus algada mõis. Siitsaadik on töö kauniste jõudnud, majal nähakse juba seinad ja katus malmis olemat; läheb töö ikka nii jöndsaste edasi, siis on loota, et ehitus Oktobri kuus lõpule jõuab ja kool oma tööd uues majas jälle algada wöib. Kingib Jumal mulle sennikanaks termist, ehk wõin siis sellest pikemalt pajatada. Aga tänu olgu meie auustatud kooliülematele,  keö seda hääd asutust meie laste waimnwara kosutamiseks aunsaste edendamad! Sest niisugu tegu on üks armastuse täht, üks selge märk, et ülemad ja alamad üksteisega  bääste kokku lepiwad. —^ Mustjalast» Säält tuli meile neil päwal  sõbra sule läbi urn sõnumid, mida meie marsi malmis oleme armsa sõbradele «maldama.  Meie elame ja praegu sessinatses maailmas, kus kurbtus ja rööm, kui kaksik wennad ja kallid kaimud teine teisele alati kütt pakkudes ligenewad. Seda sama lugu awaldawad ka need nimetud poolt saadetud sõnumid, mis nenda ka imad: Wöhma külas õnnistas Jumal ühe noore rahwa esimist abielu 12. Jaani kuu päüwal kolme pojaga, kes kõik elusalt il- Jututuba. Weski tiigi äeres. JubKtus Mare. Boyen'i järele. ! Järg.) Ema tavus uit, kust trepid ülemise korra raele wiiumd. la tai teda, aga see oli wöimaum  Kas oli tüdruk suure rutuga ukse tukku rännud, wöi oti see mee jõud nii tugem, mis nn labti reha ei lasknud, et üles anda laada. „ Katsume aknast läbi üde maja ees ieiswa puu otsa ronida," ütles  ema miinmlo. km juba tuas pingid ja toolid ujuma dakkand. Häome pilguga maatav tüdruk korra ema rt'a. ~Laie mind siia na juure jäeda, ma -.i lümmue-tn sugugi elu järele." ..Kui ta nõuda raegid, Marie," ütles mna, ..nis langen ma iimsammas so fil-- made .es mee sisse ja olen iäcl. tunni ma iu.r.um m's uu id mitte nõuda lu.mam kartmata  ränita, meie täesi laab meie king u.õmud. iarüune seda päesta, tui meil see md imelik uu. laps, armas laps. mõtle emmi, kui ta liin mo silma ees peatsid tummad rea ma siis kõik kantama, mis ma armastanud olend" su.ure rvaewaga romiid nad akna väele, kus mcii luure tolmaga üsm jooksis; aga puu omad ei ulatanud nii kaugele, ct oleks nende Mgewnsc püele loom möinud: üksik räosznim lootus oli wcel see poo! parim puud, mis maja najal oli ja mida malk lohkunud oli. Selle, ka mitte kõma sülla pael pidi Marie esiti oma õnne katsuma ja siis pidi ema järge tulema. Weel kord wiskas Marie ühe palama pilgu tuba, kus isa neelawate meeivoogude sees maas oli, siis julges ta esimist sammu. „Ema," hüüdis ta, „ma kuulen üht häclt, me' saame abi." Akende alt oli mesi tüki lahti murdnud, hirmu sees kiljatas tüdruk Valjusti ja sammus oma kõikuma sülla pael julgeste edasi, wöttis siis puu okstest kiuni ja keeras ennast ümber, et ema aidata.  Sell silma pilgul tuli maja otsast üks lootsik nähtawale, üks mees seisis püsti sees, kelle hallid juused tuule Ncs lehwitscsid  ja ta nägu oli lalnvataud, kui surnul.  „Kristino!" hüüdis ta, kui ta selle akna augu wahcl nägi, „lumalale tänu, et ma sind weel hingas leian." Ta toetas  omad kaed talle wastu, künni lootsikus ta jalgade all mee jurtsatamistcst mürises. ,Mö:a mo laps saelt, Friedcl," hüüdis ema täis hirmu, „halasta selle noore elu päele; waata puu kõigub juba, ja iga silma pilk wölb ta maha langeda." „Sind tahan ma ennemalt saada, Kristina,"  kisendas Uuetalu peremees, tule paati; iga silma pilk wõib mcid kõiki hukka saata." „Fricdel, halasta! lase mind Km hukka minna, mis sinul sest kas» on, päcsta oma pruut, Friedel!" „Ukskord on mull südames üks ainuke pruut olnud/ hüüdis Uuetalu peremees, „ja see oled sina olnud." Ta sirutas omad käed kangemale ja tõmbas wastu panija paati, mis selle kukkumise läbi ümber ähwardas  minna. Tüki aega waatas ta paatis  maas olija, jõrmastand möldri naese päelc, siis pööris ta omad silmad pärna poole, mille okste mahcl Marie ennast kinni pidas. „Kannata," hüüdis ta, „ma saan oigeks aeaks jälle siin olema." Rõõmuga waatas tüdruk senna lendwa paadi järele. Nüüd seisis ta üksi ja maha jäetud üle kohisewate weewoognde; ta täedis  küll, et ta omal mitte tanvis ei olnud omale otsa teha, sest marsi saaks see kõige halaStawam käsi tema Mures olema, ja teda oma kaenla wötma. Ta tundis selgesti,  kudas puu tüwi ikka rohkem waibus ja juba sülle lakkusid himnruga mee laencd ta jalgu, sael tuli' üks lahu kistud laud mahutama mee pinnal j.r rer.kas niisuure jõuga wasta puud, et selle wiimane kindlus  katkes, puu langes kõige oma koormaga wee sisse, mis teda suure rnruga ärawiis. Suure rutuga ja hirmuga oli .vemts Uucsttalust külasse tagasi inlnud ja temaga ühte poole jooksis wihane jõgi. Külas oli kõik töös et oma warsudlm räesta, kellegil ei «äitnud aega olemat rõisre düda päelc mõtelda. Rüüd säedis Heir.ts omad iauimud  meski poole, kus lema arnmmiic järge häda kõige suurem pidi osi me. õTarsi nägi