Sakala 6. Wiljandis, 16. Weebruarikuu Päewal 1883. vi. aastalM. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Väljaandjad C. R. Jakobsoni pärijad. Kõigekõrgem Manifest kroonimise kohta. Jumala armust Mm Alkksiniitr Kiimas Kõige Wenemaa Keiser ja Jsewalitseja, Poolamaa kuningas, Soomemaa Suurwürst j. n. e. j. n. e. kõige meie truu alamatele teada: Jumala nõuu oli, ühe hirmsa õnnetuse järele Meid Meie esiwanemate Wene keisriigi ja sellega ühendatud Poola kuningriigi ja Soomemaa suurwürstiriigi trooni peale kutsuda. Hirmsa ja walusa südame haawade ajal, mis Meiega ühtlasi kõige alamate  südameid koormas, ei olnud mitte aeg, pühalikku kroonimist ära määrata ja ära pidada. Kuna Meie Ennast ärauurimata saatuse nõuu ja jumaliku kaitsmise  alla alandasime, wõtsime Meie Omas südames nõuuks, pühalikku toimetust mitte enne ette lasta wõtta, kui selle häbiteu walusad tundmised, mille ohwriks Oma rahwa heategija, Meie armastatud Isa langes, kadunud ja waikinud saamad olema. Nüüd on see aeg kätte jõuudnud, jumaliku tahtmist  kuulda ja Meie ning kõige truu isamaa poegade igatsewat soowi täita seega, et Meie Oma esiwanemate, jumalakartlikude walitsejate järele tehes, otsuseks oleme teinud, Omale krooni pähä panna ja mana wiisi järele püha sõlmimist wasta wõtta, ning sellest ka Meie armastatud abikaasa, Keiserina Maria Feodorowna, osa wsttta lasta. Kuna Meie seda Oma nõuu, mis selle aasta Mai kuu sees Jumala abiga Meie esimeses pealinnas Moskwas täide peab minema, kuulutame, kutsume Meie kõiki Oma truu alamaid, ennast Meiega selle alandliku  ja südamliku palwele ühendama: et Kõigewägemam  Jumal Meie walitsust rahus ja kindluses hoiaks, Meile mõistuse ja tarkuse maimu annaks ja Meid, Meie esiwanemate krooni wasta mõttes aitaks, Meie wannet ja tõutust kindlaste pidada, et Meie Ennast armastatud isamaa heakorra ja auu, õiguse ja Meie juhatuse alla usaldatud rahwa eest muretsemise ja hoolekandmise teenistusele pühandaksime. Antud St. Peeterburgis, 24. Januaril ükstuhat kaheksada kaheksakümne kolmandamal aastal pärast Kristuse sündimist, Meie walitsuse töisel aastal. Lühikene kutse läbirääkimisele Eesti tütarlaste koolitamise üle linna „elementar koolides." Aalju saab kavatsedes räägitud, et meie tütarlaste  koolitamine alles wäga waewa- ja puuduline on; õigusega kaebachad mitmed wanemad, et linna koolid nende tütrid Aitsa ära rikkunud, sest et neile sealt mitte mõistlikud haritud maimudega neiukesed koju tagasi pole tulnud, maid muidu toredust tagaajajad  ja kodust elu põlgajad mamslikesed. Kas pole sellepärast juba hädaste tarwis, et see tähtjas asi, nagu meie tütarlaste koolitamine ja kaswatamine on, ka koolitajate ja kaswatajate eneste wahel awuliku läbirääkimisele, käsile saaks wõetud? Kas ei saaks laste wanemad selleläbi aegamööda ka rohkem selgust õpetuste ja kaswatamiste wiiside üle ja hakaksiwad  ise heade ja halwemate koolide wahel wahet tegema mõistma? Siiamaani pole aga weel keegi töine naisterahwa koolitaja, kuid üksinda auustatud käsitöö kooli juhataja proua Johanson-Pärna oma mõtteid ja arwamisi oma töötamise põhjustest awaldanud,  ja ometegi peaks see juba ammugi sündinud olema kui palju kahju ei oleks juba selleläbi tagasi hoitud saanud. Sellepärast algame, armsad ameti õed, ruttu ja wahwusega läbirääkimist, nisu terade sõelumist pahmast hea tegu ei kannata wiiwitamist,  üksinda laisad ja tuimad lükkamad waewalisemad  toimetused homse päewa peale. Olen küll 20 aastat järelmõeldes ja sügawalt tähelepannes tütarlaste maimude kallal, mitte üksinda kui koolitaja kooli laua ees, maid weel rohkem kui emalik kaitsja ja juhataja, igapidi nörgakeste toetaja ja nende jõuude kosutaja töötanud, loodan sellepärast, et mu arwamised mitte tühja täis ei saa olema, waid et nendest ka mõnigi sõelumise ja puhastamise wääriline tera wõiks leitud saada. Et tõelikud näitused asja alati kõige parem seletawad,  tahan ka mina nende waral oma arwamisi arutama hakata. Ja et häda üksinda siis parandatud wõib saada, kui tema juured kätte saadakse, pean ka kõige esmalt koolitamise wigadega alustust tegema. Wigasid peame ju kui söödikuid taimede kallalt ära noppima, kui jälle terweid maimust tahame saada. Juba töine aasta käes, kus Pärnu linnas ühte kolme klassilist, kuue aastase kursuse ja kosti lastega kooli püüan asutada. On mull selle aja sees juba kõigest alamate tütarlaste koolidest, mis kõik Eesti lastest täidetud, weiksed ülejooksikud kooli tulnud. Aga, mis näen ja tunnen nendest lastest ära? Muud kui seda, mis pattu nende maimukeste kallal tehtud. (Pean siin nimetama, et mu kool Saksa õpetamise  keele peale ära on kinnitatud, sest esiteks: Eesti õpetuse keelele heameelega luba ei tahetud anda, ja töiseks arwasin: toomad ju Eesti wanemad maalt ja linnast omi lapsi ikka kõige pealt „Saksa keele pärast" linna kooli ja sean ehk just Saksakeele õpetamise  läbi need lapsed oma kaitsmise alla. Kas wõera keele õppimine ülepea kasuks wõi kahjuks olla see küsimine jäegu siit kõrwale.) Seal toob näituseks üks isa omi tütreid, kes 2 —2 - aastat kiidetud Lrz. koolis käinud, minu juure. Ma wötan lapsed muidugi läbikatsumiseks käsite. Nad lükkawad mulle oma kõrge raamatute hunikust kohe 3 —4 waimulikku raamatud ette. Hea küll, usu õpetus käib ju kõige töiste õpetuste üle ja lapsed wõiwad selle õpetuse pärast toredad olla, sest nad on ju Wana- ja Uue-Testamendi lood juba kahel, kõik 5 peatükki Katekismusest mõnelgi korral pähä õppinud ikka „Saksa keeles." Hea küll, hea küll, ütlen siis ka lastele, näen juba, et teie endid selles asjas küllalt olete waewama pidanud. Aga nüüd wõtame siin selle weikese lugemise tükikese kasile ja waatame, kuidas sellega toime saame. Muidugi luetakse tükk lohinal läbi. Noh, nüüd jutustage mulle ära, mis lugenud olete, küsin ma. „Meie pole seda ju weel kodus jutustama pähä õppinud," saan reastuseks.  Siis seletage mulle Eesti keeles ära, mis asjast teie lugesite! Kui lapsed wait jäewad, hakkan sõnade tähendusi pärima, ja —mis puudulisi, wõeriti  wastusi saan ma. Kui nad mulle wiimaks mitte sedagi, mis „Schöpser" (looja) emakeeles tähendab, ütelda ei wõi, pean päris imetledes hüüdma: Ja Piibli lood olete kahel korral, katekismuse ka läbi õppinud ja ei tea mis „Schöpfer", see usu õpetuste hakatus ja ots, siht ja põhi tähendab. Kas siis teie kooli preili teile seda Eestikeelis ära seletanud polegi? „ Preili ei mõista isegi Eesti keelt." (Ja ta on Eesti rahwa kännust wälja kaswanud.) Sooh! ja niisugust  Piibli loode ja katekismuse pähä õppimist arusaamatus keeles nimetatakse „usuõpetuseks"? „Usuõpetuseks", mis meelt, mõtteid, südame tundmusi harima, elus juhatama, tuetama j. n. e. peab? Kuidas pöhjendcue, wõi wabaudate niisugust „usuõpetuse  wiisi" laste wanemate ees, auustatud ametiõed? Saamad nüüd ju, kus C. R. Jakobsoni kooli lugemise raamatud tarwitatud saamad, juba mönedgi rvanemad ise aru, mis kasu head lugemise tükid laste!  e, kui nad neist aru saamad, tuua wõiwad. Walitatakse  ju kooli lugemise raamatute tükkid ikka nõnda wälja, et nad kas woorusest näitusi annawad, wõi seadustest kergeid seletusi. Kui nüüd aga niisuguste lugemiste tükide sisud lugejatele arusaamatuks jäewad, ütelge ise, koolitajad, mis õpiwad siis teie õpilased neist? Ei muud, kui oma keelt „wõera keele kallal  murdma," ei muud midagit! (Aga kas siis üksinda  sellepärast lapsi kooli saadetakse?!) Jah, üksinda oma lihast keelt wõera keele kallal murdma, aga kunagi mitte ka wõerast keelt, Saksa keelt, tundma, weel wähem õigel wiisil rääkima. Näituseks wõtan nüüd lastega grammatikat ette. „Jah, meie oleme ka grammatikat, siit sellest raamatust  juba 4—5 lehte õppinud", kiidawad lapsed. Jah, ka juba grammatikat, 2 aastase kooli käigu järel, kus juba lohinal loetaksee, tea mis raskeid kõnekäänust  kõik juba pähä tuubitud ja masina wiisil paberi peale määritud wõi maalitud on, ka juba 4 -5 lehte grammatikat, muidugi ka töiste õpiasjade moodi peast õpitud! Suur samm edasi astutud!! Aga waatame,  kuidas siis keele rääkimise, mille telling, side, algdus ja ots „ grammatik," nagu „Schöpfer" usuõpetuses  on, kuidas siis keele rääkimise hakatusega lugu.