See oli fee kord puhas Sakfakeel nagu wesi. Ei sääl olnud ühtegi „Schulzikcst ega usaldawat „sa" sõna. Tema wiisakas  olek? Hm! Ja kaupmehe selli käes ta maja wõtti! Kingitust peab ta leppimise pandiks. Kui õrn kui mõtterikkas! Just näitlejanna! Ma panin kirja selle mõttega körwale, et ma päris eesel olnud olen. Kas saate nüüd aru, kust see tuli, et ma ennast taieste muutnud olen ja üsna pärrs Niksti poissmeheks saanud, kes paama läbi Ämber hulgub ja õhtul hane prae kallal ennast rõõmustab? Kas saate nöüd minu nukrast meelest, mis selle sõna lugemise Lk sandis: „Müüri paal" aru? See 500. rublase käerõnga kinkisin ma oma «aesele wcnna türtele, kes täna pääwani -ee! 'est aru ei saa, kuidas ma tema rrasru nii helde wõisin alla ja nõnda kalli kngirMe reba. Mis S. st mcc! öölda, on see: Ta oli tõeste näris Sakslane. Seda tean ma MA Mua Meste. Ta on põrast seda ühele rikkale Inglasele läinud ja kolm nädalat pärast pulmade ärakarganud. Nad pcawad praegu mõlemad Ameerikas ümber hukkUN». Ms n kZeife teda ülepea ta armastuse öNvepSrast »itte. Kui ostmine armastuse oooa müMas on, Ms on tema seisu koht muidugi igapidi palju, pahem, kui mull kõik armsa, maheda ja lahke Eesti sõnadega siin dis. Kni õp. Hurt esimest kord tuli meile kiriku asju toimetama, siis mitme kiriku juures, kus mina juhtusin kiriku talituse ajal olema  kuulsin  rahwa suust.ainult kiitust õp. Hurt'i kohta. Iseäranis kõneles ta sagedaste laste koolitamisest ja maenitseS lastemai, cmaid. et nad omad lapsed püüaksiwat ika kooli saata ja mitte kooliõpetusest eemal hoida. Et nad wõiksiwad koolis õpetatud headust wanaduses aun ja kiitusega tarwitada, mis neile nooruses on õpetud! Päälegi õpetas  ja juhatas ta leerilapsi wäga ilusaste ja armsaste,  niisama ka koolilaste õpitud tarkust katsus ta isaliku armuga just nagu olekstwad kõik tema enese lapsed olewat, keda ma tõega kiitma pean. Waatame kord rahwa elu ja olu Male, niisamma  ka maa ilu ja headuse pääle, kellest mõne sõnakese auufa lugejaile tahan jutustada. Oudowa  linnast Lõuna-Homiku poole Eesti koolikondatesse  on umbes 50 künni 85 iversta maad. Selle kauge maa pääle on 6—7 koolikonda EeSlasi leida, kus õpetaja 8 korda aastas i as koolikonnas kirikliku asju peab toimetamaS käima ja nüüd lubawad koguni 4 korda aastas käima hakata. Oudowast hvmiku poole 40 werta postiteed  mööda minnes, on arwa Eestlasi leida, aga siis selle 40. wersta lõppust lõuna poole minnes, leiad sagedaste ennast Wenelaste keskelt Eestlaste sekka nõiutud olewat. Praegu olid sa weel Wene külas, hooned hunnikus koos, Wene nägu, Wene tegu, Wene keel, Wene meel, hingemaad kapsa pecndra laiused ja künni weerand wersta pikkused põllud, ehk ka meel pikemad, tük miljaS, teine paljas, põld sünnis, teine künnis, kõrged kaldad, nagu kaljad, mäed ja künkad märka kõrged ei neljast põllust ega iviiesi wäljast märkigi. Kui lähed wärsta 3 ehk 5 edasi, ja maata! Eesti wald, EeSti hooned. Eesti talud. Eesti toad. Eesti õuu, Eesti nõuu. Eesti adrad. Eesti odrad. Eesti küli. Eesti wili. Eesti wäljad, Eesti aiad. Eesti elu. Eesti olu, sa ei wõi muud, kuid pead arwama,  ma wiibiu Eestlaste seaZ. Tük Eesti pinda on jalge all, tük sinist taewast pea kohal, mis Eestlaste raha natukesega lunastatud omandust kui ära mõõtmata wölw warjab. Ja kus päriskoha  omanikud asuwad, sääl on jõukas ja nõukas elukord walitsemas. On ka neid, kes nõnda nimetatud  „pustuste" ebk weikese maa rentnikud on. Need tuletawad meile, kui see kõrwusäädminc kõigiti mitte kohane ei ole, isamaa „mõisa popsist" meele. Ommeti on neil oma peawari ja põllulapike  ja sedamööda kui sellesuurus, on nende palukene. Ilmamaata „kõrwuliste" lugu on ehk wahest wiletsam kui isamaal. Mõned neist rendidiwad  kohaomanikute ja suurte koha rentnikule käest põllulappisi ehk ka maad tükiwiisi, kelle hinda wahest rahaga, wahest tööga ehk päiwi tehes ära tasutakse! seda wiisi muretsewad nad omale peatoidust. Ajaliku olu poolest pole siis Oudoiva Eestlaste elu palju mitte isamaa wendadest taga. Aga kudaS uoorerahwa elu ja oluga lugu on, nendest ci wõi ma tõelilult kiita aga ennem wõin neist tõelikult laita. Kuidas koolid on, nõnda on ka noorerahwa elu harimata waimu poolest wiletsas korras. Koolist on nad mähe waimu haridust maitsta saanud ja auusaist elukombedest  wähe tundmist õpinud! Kui lugeja Krickmann'i „Rahwa head ja wead" läbi loeb, siis on juba õige otsus käes, sest enamiste läheb siinse noorerahwa elukombed selle raamatukese sõnadega ühte. Kudas see on, et noorrahwas koolist wähe haridust on saanud, küsib ehk auus lugeja? Seepärast on noorerahwal hariduse puudus, et neid on lastud wähe koolis käia, mõni on wahest kolm, nelli talwet, mõni kuu ehk mõne pääwa ja mõni pole sugugi koolis käinud. Kust siis see haridus pidi noorele inimesele harjutud  saama, kui kodus ka selle eest ei ole suuremat  hoolitsetud! Koguni wähe on neid leida, kes kirjandusest osa wõtawad ja seda armastawad. Oudowa maakonnas sunnitawat „koolisäädust" ci ole, seepärast on kooliõpetus ka kammitsas; kes tahab, see saadab oma lapse kooli, aga kes ci taha, see ei saada ka; sest kohud ei ole, kes trahwib! Kui säädusliku „sina pead" ütlejad taga pole, siis pole pakki last kooli ka saata. Üks ütleb  : „ma oskan last isegi lugema õpetada, ega koolmeister paremine ei ossa! Teine ütleb: „Ega laps sääl muud ei õpi, kuid enam weel koeremaks ja pahamaks!" kolmas  ütleb: „Pole adga last kooli saata, seepärast et kodus palju tööd ja tallitust on!" Neljandamal ka oma kaebtus; „Ei ole riicd lapsele selga panna j.n.e." Kõik suguseid wtgasi on leida, kes lapsi koolist tagasi hoidwad, mis wahest mõnest silma kirjaks ette räägitakse. Kui tublid kooliõpetajad ametis oleksiwad, siis oleks muidugi suurem jagu wigasi kadunud olewat ja lapsed käiksiwad hoolega koolis, ning iga lastewanem  saaks selle üle ennast rõõmustama, et ara wiidetud pääwad ei ole mitte ilma asjata olnud. Lühidclt tahan noorerahwa elust nimetada, «imelt: jutustan ühest koolikonna rahwa elust, keda ma heaste tunnen ja tähele olen pannud. Pühopaiivil magawad mõned noored mehed, künni lõunani, sest õõsene ümber hulkumine tarwitab seda. Siis kui magamisest küll on juba saanud ja mõned, kes öösel ei ole palju ümber hulkunud ehk kergem unega on, kiriku juures ära ka käinud, siis minakse pärastlõunat ühtekohta talusse kokku, kus mõnel lõõtsapill ühes on, keda sagedaste kinni js lahti tehakse. (Ots jääb tulema.) Madridist. Hispaanija kuningas on rinna haiguse ära surnud. — Aasia maalt. Kogemata ja säält, kust keegi ei oleks ootanud, on Inglastele Aasia maal sõda tulnud. Siami kuningas on Inglise Ida- India walitsnsega tülli saanud, ja sõda on täiel sammul sõudemaies, waenuwanker weeremaies. Ei ole aga Siami liig wähe harjunud soldatid kõrgesti haritud Inglise wäe wasta midagi teha jõudnud, waid on warsti plagama pannud. Siiski on mõni mees lahingus oma elu kautanud. Ühte asja kartawad Inglased: Siamlased olla nimelt ütlemata osawad kantside ja kindlate kohtade tegijad.  Nende taga osata nad wäga palju waenlasele  kahju teha. 'lnglise walitsusel olla aga nõuu Siamit enese wõimu alla sundida, sest muidu ei alla wõimalik enam laewu ehitada, sest ükneS Siamis olla niisuguseid puid saada, millest lacwad  teha. Eksitus telegrahwi läbi. (Järg.) „Ära lasc ennast paha sõnumite läbi mitte ehmatada. Täna ei tule rong. Tulen Home esimise rongiga. Wõib weel kõik heaks minna. Telegramm wärises ta käes. Ahastuse higi tõusis talle otsa pääle. Ta lõi ukse käskjala eest kinni ja tormas treppifid mööda jälle üles. Weel kord luges ta neid kohutawaid sõnu. Kole asi pidi sündinud olema. Wäsinud ja käsi ringutades wajus ta sohwa pääle. Wanemad lapsed oliwad üles ärkanud ja tungisiwad ahastusega  ema ümber. Kohe selle pääle nuuksus kõik see terwe koor. „Ta enesele õnneks pole ometi midagi juhtunnud  - sest Home esimise rongiga tahab ta tagasi tulla, aga " „Ehk aga põleb wabrik!" karjus kahwatanud abikaas äkitselt sohwa päält üles tõustes. Ottu, pane ruttu riided selga, jookse pööningale  ja waata, kas sa mitte sääl pool külges tule kahju ei näe." Oh teie waesed lapsed! Ehk on aga kõik kadunud!  Mida enam ma järele mõtlen, seda enam tunnen ma, et sääl midagi üsna iseäralist sündinud on. Ja sääl juures jättab ta mind nii täädmata oleku sisse, kõigeks ööks selle koleda piina alla! Tall ei ole mitte südant! Kõik wõib weel heaks minna! Jah, mis kõiges maailmas mis wõib weel heaks minna. Kole! Hirmus!" Jälle helistati ukse kella suure kõlinaga. Ehmatanud nasste rahwas läks surnu karwaliseks  ja wajus sohwa päÄe maha. Ta rammu näitis ära kaduwat. Waewaga pidas ta weel kahe käega laua äärest kinni. WiimakS toibus ta jälle. Ta jooksis akna juurde. „Kas ma wõin wastust siit tagasi saada?" hüüdis käskjala hääl maiksel ööl, kes lootust jootraha  püüle weel mitte, järge ei jätnud. „Wastust?" kordas õnnetud segaselt. „Jah muidugi! Iseenesest mõista! Oodake!" Selle wahe aja sees tüütas Otto, et süült küljest mitte tulekahju näha polla. Neli paberi poognat, kus püüle ta mõned sõnad kirjutas, oli ta juba katki käristanud. Wiimaks andis ta wiiendama Otta kätte, et seda käskjala kätte anda, kes ikka weel oma ees märgile  ei saanud. Telegramm oli nõnda: Kõige suuremas ehmatuses. Täieline tääduk oleks ütlemata walu ära keetnud. Tulen tulemase  rongiga. Kõik on kohkunud."