aga selle peale ei saa Wenemaa mitte palju vaadata, sest et Austria ja Weneriigi kasud Balkanis, sest saadi? kui Austria Saksamaa riikide seast wälja lükati, otse ristamist kSiwad. Austria riik aga on ise nii lõdvalt mitmesugustest rahwasteft kokku pandud, et ta viimaks küll wist koost ära saab lagunema ja, nagu üks Moskva ajaleht ütleb, „läheb ta ühe wõera käe juhatusel," kes teda ka Saksariikide seast ära lükkas, „ kõige Eüroopa riikide seast kõige enne lagunemisele." Austria püüdmine  aga, Balkani poolsaarel ka Slaavisugu rahwaid oma wõimuse alla saada, saamad warem ehk hiljem wistist üht segadust sünnitama ja, wõib olla, kõik Eüroopat  põlema sütitama. Seeftpidiste riigiasjade peale waadates, elame meie Weneriigi alamad praegusel silmapilgul väga tähtja aja sees. Keiserliku Majesteedi  isalik hool Oma alamate elupõlwe kergituseks ja riigi asjade, kohtute ja seaduste parandamiseks, on tegewust  elule kutsunud, mis, nagu iga isamaa armastaja peab lootma ja uskuma, inimese armastuse ja õigusele jäedavat alust ja korda Peawad sünnitama, neissamais kallis Põhjustes, miska jo ka Onnis Jumalas hingaw Keiser oma nime Weneriigi alamate südamesse kustutamate  tähtedega on kirjutanud. Kõige suurema osa Weneriigi sees saamad tänawu aasta meie isaliku Keisri oma filma all ja käe juhatamisel uuendused seadustes alustatud ja kõikumata hoolega edast tehtud: Meie Läänemere kubermangudele aga jäeb see aasta ja nimelt 14. September, see päew, kuna Kõigekõrgem käsk, mis maakonna isewalitsuse ehk maakonna kõige seisuste nõuukogusi käsib elusse kutsuda, kõige tulevale  põlvele ja sündiva loole üheks kõige tähtjamaks päevaks, ja Eesti- ja Lätirahwale vahest ehk oopis tähtjamaks kui see päew, kuna neid kuuekümmekond aastate eest pärisorjusest „vabaks lasti". Sest semstvo ehk maakonna nõuukogude sisseseadmise ja seda mööda ka kohtute ümberuuendamine, nagu see suuremas osas WeneriigiS jo mõnda aaStat tema kodanikkudele osaks oli antud, see on see päris Wene Keisrite kingitus, miS meie kubermangudes Eesti- ja Lätirahvast oma jala peale laseb aStuma hakata ja töiste rahvastega üheS oma suure riigi vägevuse ja oma weikese isamaa edenemise heaks tööd teha. Neid kallid Keiserlikku seadust  ja parandust aga auustama ja nendest kullast lugu pidama saab EeStirahwas seega, et viimse veretilgani oma Riigi-Jsa armastab, põllul ja merel ja igas ameriS  wäärdiMata agarusega öma tööd teeb ja oma lapsi Inam ja enam kooliõpetuses harib ja targemaks kasvatab.  Sest mida enam tarkust ja teadust kellegi rahva MeS on, seda enam saab ta wõeraste ihu ja vaimu Rkest vabaks, aga teenib oma isamaad ja riiki seda suurema ja selgema kohusse tundmisega ja seaduste täitmistega.  Wäga aga oleks soovida, et tulevased uued seadused meie kõrgemalt haritud Eestlaste seas rohkeste Wenekeele ja seadusetundjaid valmis leiaksiwad, sest seda läheb meile siis hädaste tarvis, oopis enam kui senni ajani, kus meie ainult Saksameele ohelikus edast käisime. Ehk küll need viimased mõtted täitsa poliitika  ringwaatusesse ei puuduks, sünnivad nad praegusel tähtjal ajal, kui nii tähtjaid uuendust Riigivalitsuse poolest meie maa kohta sünnitatakse, igas kohas meele tuletada ja igale isamaaarmastajale südamesse kirjutada. liri lood jälle kirjumaks ja mässamist ja tapmist tuleb lausa mitmes kohas ette. Keegi ei tea ette arvata, kuna ja kas seal asjad ilma mässamise ja verevalamiseta joonele saavad. Mitmes kohas on mässajad rentnikud nõuuks võtnud, mitte kopikat mõisnikkudele renti maksta, vaid neid täitsa ära näljatada ja sedaviisi Inglastest lahti saada. Et seesugused  seaduse vasta hullustused juba avaliku mässamise  eesmärgid on, on selgeSte näha. Et fiin Inglise -valitsuse antud uued seadused tühjaks pannakse, mis tõeste lirimaale paremat põlve wõiksivad sünnitada, jäeb liri mässajate ja tulipääde kaela peale vastata. Mässamise tagaässitamist, mis Inglise sõaväed küll pea saavad maha rõhuma, arvatakse töiselt poolt küll õigusega katoliku pappide ja Rooma paavsti süüks, kes heameelega lirimaast üht katoliku riiki tahakstvad üles seada ja maad Inglise „ ketserite" käest vabastada. Uued rendiäramäärajad ja takseerijad oliwad uue seaduse järele renti 25 künni 50 protsenti alamale takseerinud. liri tulipääd aga ei olnud ka sellega veel rahul, millest kõigest selgeste on näha, ei fiin õnnetumal maal wist enam lugu kugel ei ole, kus mõek asju saab seletama ja kinnitama. Sest, et lirlased ennast alt täitsa wõiksiwad wabaks teha ja omale ise ! riiki üles seada, olgu seal ka mitu paawsti taga abiks, ei taha küll keegi uskuda. Ka suurem osa mõistlikkumaid  lirlasi ja põllumehi näewad seda ära ja tunnistawad  uusi maaseadust heaks. Aga kas see arwamine wõimust jõuab saada, on praegu weel raske ette ära ütelda, ehk seda küll igal pool loodetakse. turtsuwad papid kõige suvnma wihaga wabameeleliste wasta ja kuulutawad ilmahukatust, kui riigiwalitsus wabameelsete nõuuga ja jõuuga käsi käes käia, mille läbi niisugused lumalakartmata seadused ilmunud, et ka waimulikud mehed sõawäe teenistusest enam wabad ei ole, ja mis weel hullem, et ka koolid täitsa riigiwalitsuse woli alla olla saanud ja Belgia papid oma tallekestest ja nende willast ilma jäenud. Mine küsi ära, kes on nüüd kuri, kas ilm, wõi need Wagad kärategijad, kelle südamekesed sapita ei ole. on praegusel silmapilgul wähe uudist kuulutada. Gambetta on oma uue ministeeriumiga  töös. Ka olla ta hilja tunnistanud, et ta Saksamaal  salajases reisis mitte Bismark'iga kokku ei olla püüdnud ega tahtnud saada ega ka koos ei olla olnud. Oleks sarnast koosolemist tarwis olnud, siis oleks see awalikult kõige ilma ees sündinud, nüüd aga olla see tuulest wõetud jutt. Ka Aafrikast ei ole täna Prantsuse  sõawäe tööst pea midagi uuemat kuulda. kuulukse jq awalikult mitmeid heali, kes suureks asjaks ei arwa, waid koguni Itaaliale kahjulikuks peawad. Ennem wõiwat Itaalia igatahes Prantslastega lepingut teha, kui Austriaga,-kelle käes weel tähtjad Itaalia linnad ja maakonnad olla. näitawad pea kõik kodused parteid kortsus kulMl üks töist silmttsewat, kõige enam aga würst Bismark, kellele riigisaadikute walitsetaw kogu sugugi meelt mööda ei näita olewat. Mõnelt poolt kuulukse, nagu tahaks mees ennast lahti wõtta, aga see ehk on paljas lubamine töistele ähwarduseks. Keiser Willem on küll ütelnud, et ta iialgi Bismark'i ametist ära ei lase, aga kes teab siiski, kuidas aeg käsib. Berliinis on praegu üks „Kooliselts" asunud, kes wäljaspool Saksamaad olewaid Sakslasi oma rahwusele alal tahab hoida, nimelt koolide asutamise, raamatute kirjutamise ja raamatukogude soetamise läbi. Mitte üksi Berliinis, waid ka mujal igal pool olla palju selle seltsi liikmeks heitnud. Oma rahwust alal hoida ja seltslikku tegewust ning kirjawara, kui ka tubli koolisi kaswatada, on igale rahwale anuks ja kasuks. Õnnetu aga see rahwas ja wiletsad need inimesed, kes seltsidele selga pöörawad ja enam ainult iseenese kui oma rahwa kasuks tööd teewad. ja Itaalia kroonikandjate kooskäimisele, mis pidulikul kuuel MMI ja millest tulewikule nii palju mõnelt poolt loodetakse, on üleminewal nädalal juba paha külajutt kannul käimas>Hmis ehk nimetatud naabritele  südamed töine töise wasta külmaks ähwardab ajada. Nimelt oli asi nii: mõnes ajalehes tõusis jutt, et tähtjad Austria-Ungria poliitikamehed Kallay ja Andrashi sõnu olla rääkinud, mis otse Itaalia rahwa ja tema kuninga Humbertile pilkamiseks olla olnud. Kallay wabandas küll Itaalia saadikule, et ajalehed tema sõnu wõeriti olla tarwitanud ja waleSte tähendanud. Ka Andrashi wabandas. Aga Itaalias ei taheta praegusel silmapilgul mitte enam asja seletust sula tõeks wõtta, sest, nagu jo ülemal nimetasime, ei ole seal nendest puudus, kes Austria sõbrusele kiwa tee peale panna püüawad. Saab näha, kas jahtub tulistel Itaalia meestel meel, ehk kas kirjutawad asja tulewikuks südame taga. Muidugi on nüüd Austria pool teha, mis wõimalik,  et pahupidi kuub jälle ilusaste selga saab pööratud. Omalt maalt. Wiliandi MaakpnnM. asMLslmest. Et Helmes üliwäga tarku kooliõpeta- teab iga Eesti laps, sest nii „kuulsad" on juba Aga rahwas omas uue aja tujus ei taha sedasuurt Mkust mitte ära tunda, ning mitmed wanemad ei taha omi lapsi sellepärast sugugi enam nende koolmeistrite juure kooli panna, waid saadawad nad töiste kihelkondadesse ja sagedaste ka linna kooli, et aga Helme professorite tarkus ja hea eesmärk laste ligi ei peaseksiwad. Et aga sell kombel Helme koolid tühjaks jäeksiwad, siis pandakse igaüht wanemat tubliste  trahwi maksma, kes omad lapsed muiale kooli paneb. Mõned maksawad siis ka need trahwirahad kannatlikult ära, töised aga panemad wasta, ja siis sünniwad imelikud asjad, millest ühe oma lugejate ette tahame panna. Mats Anton, Tedre talu peremees  Ridaja (Morseli) wallas pani oma tütre Walga linna tütarlaste kooli, kust tütar kohe esimese poole aasta pärast juba kõige paremad tunnistused koju ligi tõi. Kiriku wöörmündri herra aga ütles: Sina ei ole oma tütart mitte külakoolis käia lasknud, nagu käsk on, selle eest maksad sa tl rubla 30 kop. trahwi! Mees wastas: Mina wõin ommeti oma tütart koolitada,  kus ma tahan ja näitas kooli tunnistused ette, mis tütar Walga koolist oli saanud. See ei maksa! wastati temale, sina pead oma last meie külakoolis koolitama! Mees wastas, et ta seda ülekohtust trahwi ei saada maksma ja läks koju. Nüüd sai kogukonna kohus kooliwalitsuse poolt käsku, trahwi raha M. Antoni käest sisse pärida. See mees, kes ka üks neist uue aja „õiguse pärijatest" on, oli aga waheajal Tartus kuraatori herra juures käinud ja sealt järgmise tunnistuse saanud, mis Saksakeeles kirjutatud on: „ Taluperemees M. Anton on minule Ridaja wallakohtu tunnistuse ette näidanud, mille järele tema 11 rubla 30 kop. selle eest trahwi peab maksma, et oma tütre Anna mitte kohaliku Vallakooli  ei ole pannud, ühtlasi minule poole aastase zensuur-tunnistuse HValga koolist ette näidates,  kust näha on, et tema tütar selles koolis igas õpetuses heasti edasi on jõudnud. Et seesugusel 100 l trahwiraha pärimine minul seaduse wastaline näitab olewat, tunnistan seeläbi, et ma tema tühjakstegemise  pärast õigel kohal tegew olen ja palun künni selle toimetuse lõpetuseni trahwiraha sisse pärimata jätta. Kuraator Senator Baron Stackelberg. Tartus, 1. Augustil 1881." M. Anton wiis selle kirja kogukonna kohtusse ja see lubas trahwiraha pärimata jätta. Siis läks M. Anton kooliwalitsuse juure ja näitas ka seal oma kõrgest kohast saadud kirja ette. Aga siin oli tuli takus: Mees sai sõnu, mis ta weel ei olnud kuulnud, ja natukese aja pärast sai Ridaja kogukonna kohus kihelkonna kohtust käsu kätte, M. Antoni käest kohe oksjoni teel 11 rubla 30 kop. trahwiraha  sisse pärida. Kogukonna kohus pidi ülewaataja kohtu käsku täitma ja M. Anton'i wara kirjutad: oksjoniks ülesse. Et aga wiimati seesamasugusel 100 l ka töise mehe käest, kes oma tütre naabri kihelkonna Tarwastu tütarlaste koolis oli lasknud käia, oksjoni teel trahwiraha sisse päriti, üks siga oksjoni peal hirmsaste oli kisendanud ja see rahwk pilkamist ärritanud,  ei kirjutatud M. Antoni juures mitte enam porituustijaid oksjonile üles, waid seks walitsedi 20 kana, 8 kukke ja 15 ani wälja. Oksjoni päew oli seaduslikul teel ette kuulutatud ja peeti ka 20. Oktobril  ära. Aga M. Antonil wõiwad wist õige rammused kuked olla, sest juba esimene kukk aeti 12 rubla 30 kop. peale ülesse, nii et töised loomad enam pakkumise alla ei tulnud ja inimesed tühja kätega oksjoni kohast jälle koju tagasi pidiwad minema. See on nüüd see Helme kihelkonna uuem imelik juhtumine!  Nagu meie kuuleme, oy M. Anton selle teu pärast kooliwalitsuse peale ülemal kohal kaebdust tõstnud. PSrM.MMko»naft. LaWMM^xall a kooli õnnistamisest kirjutatakse selle walla Kreeka õigeusu liikmed omale oliwad ehitanud. See koolimaja on ilus ja ruumikas, ning Häädemeeste preester Prants õnnistas teda 26. Oktobril osawa kõnega sisse, kus sellest rääkis, kuidas waimulik ja ilmalik õpetus käsi käes peawad käima. Tartust. Eesti Post Mees on tõeste nõnda vSka ette ütlesime.  Tema kuulutab ise omas wiimases numris, et „Cesti Postimehe" wäljaandmise õigus W. Just'ile ära olewat müüdud ja Dr. K. A. Hermann kui toimetaja riigiwalitsusele kinnitamiseks ette olla pandud. Mis meil selle „müümise" kohta ütelda oleks, seda jätame praegu nimetamata. Müümised on mitmesugused  ja ka Eesti Postimehe müümine ei ole ehk mitte üks lihtlabane. Et seda „müümist" käsile on wõetud ja rahmale enne uut tellimist wälja kuulutatakse, ei tunnista muud, kui et need poliitika mehed, kes nüüd ka „Pärnu Postimehe" enese kätte on wõtnud, oma asja olekut enam ise ei usalda: Rahwa silmas on A. Grenzstein nende postisarwe niisama lõhki ajanud, nagu M. Lindenberg oma rakupilli lõhki ajas. Töiselt poolt näikse aga küll tõsi olewat, et Dr. K. A. Hermann toimetaja ameti enese peale saab wõtma, kui teda riigiwalitsuse poolest kinnitatakse. Kas La aga üksi redaktor saab olema, seda meie weel ei tea. kMeie kahetseme aga wäga, et Dr. K. A. Hermann oma „Eesti Jutustaja" nõu katki on jätnud, kus ta tõeste palju kasu meie rahwale oleks toonud, ja nüüd poliitika lehe juhatajaks tahab heita, mille tarbeks temal sugugi tarwilisi omadusi ei ole. Dr. K. A. Hermann  on liig pehme loomusega ja laseb ennast liig palju Baltlaste päämeestest juhatada, kui et ta praegusel olekul „Eesti Postimeest" tema seiemaalsest seisukohast selle koha peale jõuaks tõsta, kus ta rahwalikuks ajaleheks wõiks olla. j. Kui wäga Dr. K. A. Hermann, kes meile ise et ta sugugi poliitika mees ei ole, Baltlaste, woli all seisab, tunnistab see lugu, et ta „Kirjameeste Seltsi" koosolekul, kui uus eestseisus ärä"^Ztr"Masttsetu^,' kindla sõnaga terwe seltsi eeS tõutas, et ta ilmaski seltsist wälja ei saada astuma, aga töisel päewal oli ta juba nõnda juhitud, et ta oma sõna murdis ja astus ommeti wälja. Sellepärast saaks „Eesti Postimees" ka edespidi, kui tõeste Dr.