seda kui Suurwürstinna oli linnapea käest ühe linna wärwilise lillepärja armulikult wastu wõtnud, läks kõrge paar ühe rea walge riietega ehitatud noorde neidude wahelt läbi, kes tee pääle lillesid pildusiwad  sõidu riista juurde ja sõitis siis Preobrashenski wene kiriku. Kuna Keiserlikud Kõrgused inimestega paksule täidetud uulitsatest läbi süitsiwad ja igal pool hõiskamast rahwa hulgast teretatud  saiwad, walitses, rahwa tungimisest hoolimata, kusiga üks sell silmapilgul igatsetuid  wõeraid wõimalikult ligidalt näha tahtis, siisgi kõige parem kordus ja rahu, mis küll meie politseile, aga iseäranis meie rahwale suureks auuks on. Preobrashenski kiriku jõudes, saiwad Keiserlikud Kõrgused Wene waimulikudest wastu wöetud, mille püüle neile ühe lühikese palwe järele kirikmkuratoriumi  poolt üks pühapild ette pandud sai, kus juures protohicrei Popow ühe kõne pidas. Kui Keiserlikud Kõrgused selle pääle weel siin kõrwas olemas Eesti- Wene kirikus käinud oliwad, lüksiwad nad loSll pääle. Siin wõtis Keiserlik Kõrgus kõige päält Doomlossi w a n g i koja läbiwaatmisele ja ka wangide Wene ja Luteruse kiriku. Kui kuberneri kantseleis kubermangu ametnikud ette seatud oliwad, lüksiwad K. K. talu-tööhobuste wäljanäi- Lust lossi hoowi pääle waatama, kus juures  K. K. ise oma käega kõige parema  hobuste omaniküdele auu-hinnad wälja jägasiwad. Ülepea saadi 7. auu-hinda täkkude  ja 6 märade eest. Selle pääle tuli pruukost kuberneri juures. Pääle söögi lüksiwad K. K. würst Schahowskoist,  tema prouast ja kõigest omaist kaaslastest saadetud, jala Domkiriku, kus kindral superdent, Dr. W Schultz neid kõuega wastu wöttis. K. K. kiitsiwad seda ilusat wana kirikut, kui ka orelid oma meele järele olewat. Kiriku astudes ja wälja tulles hüüdis kiriku ukse ette kogunud  rahwa hulk: Keiserlikud Kõrgused elagu! Landmarschal oma prouaga ootasiwad kõrgeid wõeraid kirikus, kuna kammerhärra paron Maydell neid ukse juures wastu wöttis. Millest kõnelewad teised ajalehed? Ole lvi kus «valdab Mag. A. Nooli omc soowW kirja nnisi kohta. Õigem olla kirjutada iiõull ja nöuud ega mitte ühe u-ga nagu nüüd otsuseks olla tehtud. Kus sõnades tähed l>, ä. K. s wõlja jaamad, saäi peab nende tähtede ceShäälik mur.lmota jääma, aga nende järel häälik lelles südis read muudetud saama, näituseks: siga, nad, rnba :uad, Pidama piau. Ulc antaje --viimasel ajal liig suur moli; tema tahta s kogunisie  ära kaotada, ehk o-t küll Palju snurcm õigus sagedasti olla kui u-l. Kirjanik ütled: Eesrikeelespcab v teises silbis seisma, seda nõuad niihästi Tallnuia kui ka Tartu keele iseloom:  Tarku keel armastab ju u- d koguni mäde. Mi siis kirjutada: teod näod, haod, kaod, wrM jne. Tema ci olla Ml mitte ää sõber, UZgi vZe õa õigem kui ca- ka olla üü õigem kirjutada kui üi. VoslimceS kõneleb kcivadc ilust, ja loodad.  El nõid iugisel paremat saaki saaks andma -kui kanü miimasil puudalikul aastal) kui aga nuuma ja päikese paistel parajal Mõõdul olla. Ledckuu ralamcd ilmad ei kuulutada mitte head, ku: ka siia ojani rvecl midagi Paha Põllumeeste simsi kuulda ei olla olnud. Lanln ja mängu leht nr. 3 on kuulsa  klamerimTngija Uuton RubenfteimivildiW iI«L--:a:r.d  ja räägid ka selle mehe Mlosst. Rubensiein olnud S. aastane kui ta juba vina Wägewa ja ilusa klaverimänguga kõiki waimLStSNud. W algus tõreleb sellepärast, kt Wirulaue Wa Aetused, wiS ta Linda seltsi koosolekul simlnÄõ —: miltu käänanud. Tems (Walguse rrimcmja J. Kõrw) ei olla mitte Wshtbcrgi „Linda" seltsi ega ise eunast „nariks" nimeta mid. Üks mees, keda Wirulauc Wahlbergi ütleb olewat, kargamid „Linda" seltsi koosolekul üles pingi pääle ja karjunud Schreimile nii käredasti waStu et seda Kadricuthalisse oleks kuuldud, selle mehele ütleuud ta: „Olge mait!" aga kui mees sellest ei hoolinud siis ütleuud: „Karjuge siis ennast  täiste wälja nagu üks narr!" Kui see mees hiljem selle sõna tagasi ivõtmist nõudnud, siis ütlenud ta: Kui Teie kisal ja käral kõige seltsi rahu ja asjaarutamist rikute ja keegi juhataja  ning ühes ka selts laseks Teid noomimata püew otsa hullata, ühest pingist teisi karata ja Teie ilusa, kalli hääle ära karjuda, siis oleks, nagu meie ju enne nimetasime, terme selts üks narride kogu ja üks niisugune juhataja ei oleks ka muud kui narr." Nii on Walguse seletus, aga Wirulauc kostab selle pääle, et ta meel palju pehmemalt on kirjutanud kui Linda koosolekul üteldi ja kutsub koosolijad omale tunnistajateks. Oma Maa esimine uummcr kolmandamas aasta käitis on uue toimetaja Hugo Treffner'i juhil wälja tulnud, selle sisu üle kõneleme teine kord. Wäljamaalt. Juba mõnigi kord onßaieri kuningast Ludwig 11. meie lehes juttu olnud ja lugeja  mälestab, et ta oma isemärki tujude läbi nii suurte wõlgade sisse oli langenud, et nendest mitte ainult tema enese peastmist  wõimatuks ei hakatud pidama, maid et sellest ka riigile suurt kahju kardeti. Seepärast oli Baieri ministrilises ringkonnas  mõte liikumas, riiki sarnase kahju eest hoidma hakata, olgu ka selleks tarwitatawad  abinõud õige kaugele minewad. See mõte küpses seda rutemine, et kuningas  ministrite mitmekordseid nõuandmist tähele ei pannud, oma wõlgadest hoolimata  uusi juure tahtis teha ning ülepea nõnda edasi toimetas, nagu siiamaanigi. Nüid ei jäänud ministeeriumil muud nõu üle, kui midagi asja parandamiseks ette wõtta, mis kuningat Ludwigi riigiwalitsusele  kahju tegemast keelaks ja tehti otsuseks,  tema käest walitsust ära mätta. Selleks leiti ka asjalist põhjusid. Kuningas  Ludwig 11. oli nimelt juba aastate mältuscl meelenõrkuse märkisi awaldanud, mida tema imelikud tujud ja toimetused ka tõendasiwad. Ministeeriumi mehed nõndsimad kuninga nelja arsti käest wandclise  sclctusekirja ivälja, misläbi need Ludwig 11. awalikult nõrgameelseks, ning ministrid sel põhjusel teda riigi walitsemiseks,  kõlbmatuks tunnistasiwad. Oli see seletus awalikuks tehtud, siis saadeti üks saatkond kuninga Ludwigi juurde Hohenschwangau  suwilossi, kes asja kuningale teada pidi andma ja tema käest nõudma, et ta oma alkirjaga tunnistades riigiwalitsuse  enese käest „raske haiguse" pärast ara annaks. Ludwigi seadusline asemik oli tema wcnd, prints Otto. Et aga see ka juba mitu aastat > — waimunörk su, siis pidi tema nimel keegi teine ivalitsusc oma kätte saama ja selle ameti saaja oli seaduse  järele Baieri kuninga-sugukonna lähem liige, prints Luitpold, Ludwigi onu. Kui ministeeriumi saatkond selle ülesandega ja ühe prmts Luitpoldi kaaskirjaga Hohcnschwangau  lossi kuninga Ludwigi juurde tuli, ei lasknud wiimanc saadikuid enese ette. Ta oli ligilähedalt sõjawäge enese kaitsmiseks kutsunud, ka rahwas tuli teda warjama ning saatkond sattus Hohenschwangaust  hoopis kitsikusesse; nende esimees wõeti koguni wangi. Ludwig seletas, et ta mingi tingimise al walitsust enesest käest ära ei andwat, sest ta olewat täitsa terme ning tema nõrgameelseks seletamine olla ivale. Saatkond peasis Hohenschwangaus asjakohase abi läbi põgenema ja ministeeriumil  ei jäänud muud nõu üle, kui ilma Ludwigi lubata uut kuningat ja selle asemele  as'«toimetajat walitsejat ametisse kutsuda, mida ka tehti. Prints Luitpold andis 29. Mail maniivesti wälja, et tema kuninga Ludwig'i „paranemata haiguse" pärast seaduse järele Baieri asekuningaks olla hakkanud, sest et Ludwigi wend Otto, kui esimene seadusline troonipärija, ka waimuhaige olla ning sellepärast kül kuningas  aga mitte walitseja kuningas ei saada olema. Paar pääwa hiljem sündis aga seepealehoopis kurwem, kohutawam lugu, mis meie lugejatele juba tuttaw on. Muidugi mõista, oli nüüd riigi ministeriumi  lähem töö, uut kuningast ka omalt poolt wälja hüüda ja temale truudust manduda.  Kuningaks sai seaduse järele Ludwigi nõrgameelne wend, prints Otto, tema asemel walitsejaks wõi asekuningaks aga prints Luitpold. Nõrgameelne Otto on awalikult ja ametlikult Baieri kuningaks wälja hüütud ja sõawägi ning rahwas temale  ja ta asenikule, prints Luitpoldile, truudust mandunud. Prantsuse parlamendis on printside tvnljanjamise küsimus otsusele jõudnud. Nagu teada, anti see asi ühe komisjoni kätte arutada. See tegi otsuseks, et kõik printsid, kõikide endiste Prantsuse walitsejate  järeltulijad, wiimase kui üheni üle piiri saaks aetud. See otsus oli aga walitsuse  meele wastu ning peaminister Frepcinet  nõudis, et parlament seaduseks teeks, esiteks ainult neid printsist wälja ajada, kes Prantsuse endiste walitsejate otsekohesed  ja kõige lähemad järeltulejad on, nagu Paiisi krahw Zerome Napoleon j. n. e. Teiste kohta pidi otsuseks tehtama, et walitsus  neid oma woliga siis wälja ajab, kui nad ise selleks asja annaksiwad. See walitsuse ettepanek tehti ka kaunis suure healte enamusega otsuseks ning neil printsidel,  kes kui oma sugukondade peamehed Prantsuse trooni järele käsa wälja sirutawad,  on tee wäljamaale warsti jala all. Kirjawastused. öö. J. R. K. Nõnda kuidas soowijltc. 190. Fr. R. Kulla weli! See ei ole meie ajal ja wccl Saaremaal mitte uudis ajalehes awaldada et silla- J. L. N- Kr—s/ Post- kaarti saime kätte, teised 192. Wilh. P. tüttart A. - Ei ole ajalehele kõlblik. Meie ei põlga mitte puudulikusid kirjasiss, aga milles midagi asjaliku mõtet ei ole, jääb konnale. Harige 103. Hcrra N. N. P. KM on lühikene tenniin; selle eest, mis „Eaarlase" '..tühja kõhule" kohane 104. U. G. ZV. Ikka tarwiiame, aga tahtwad, kuidas isegi asvaptc natuke nühkida. Teist mõib luuletaja  saada, sga Peate ennema salmikute pöhjuSscadusi tundma õppima, õpetust selle üle saame andma. Uudised ja muud teadused Teie ringkonnast oleksiwad «eile wSga meele jSrelised olewod. Tcimitame ja täname! Saarlase päewaraamat. Jaonikn n (Nelipühi nädal.) 1. 2. (Wsi»-, Äi« püha) Raakaarr wnl. «De «d«