Nõnda oli see öö rõõmsaste ja lõbusaste mööda saadetud, ja nõnda olen mina oma elu sees mitu kümmend ööd seda nõnda nimetatud „öösest ümberhulkumist"  pidanud, ilma et ma seal ühtainust korda midagi paha asja ette tulewad oleks näinud. Seal mõtlesin ma kurbdusega nende noorte inimeste peale, keda ilmaski kodust wälja ei lasta ega seesugusest seltsielust  osa wõtta, waid kes ööd ja päeroa ilma mingisuguse  priiuseta kodus peawad olema otsegu uks tööloom,  kes päewa otsa tööd on teinud ja õhtu ohelikuga  seina külge kinni pannakse, ehk muidu ehk lähäb ta kusagile wiljapsllu peale ja teeb kurja. Ma sain hilja ühe seesuguse peremehega kokku,. keS oma noori inimesi iialgi kodust wälja ei lase minna; ma tegin juttu, rahwa elust ja priiusest. Wiimaks ütlesin temale: kuulge, olge nõnda hea, ja laske oma poiss ka wahel laupäewa õhtudel meile tulla, tall wõib küll igaw üksi kodus olla, ja tall oleks suureks lahutuseks  ja rõõmuks, kui ta wahel töiste seltsis wõiks juttu ajada ja mõne tunni lõbusaste mööda saata. Aga ta wastas mulle uhkeste: „Noh sedap' talle weel waja ole sinna kilda pidama! Seal raidas ta öö ära, fiiS ei saa tast töine päew enam hobuste järgi kaejad, külap mina isi siis pühapäewal pean hobuste karjatseks  heitma! Ei seda ei luba ma temale iialgi. Töö ole ta selts" j. n. e. Püüdsin talle küll weel waSta rääkida, aga kust sa seda saad, ei lasknud enam sellest asjast sõnagi lausuda. Nüüd wõiwad mõned küll küsida: aga millal tehakse siis need roppud teud, kellest wahel noorerahwa seas kuulda on? Waahake, see lugu on nõnda: inimesed kellel kodust wälja käiyune  on keeHud, põgenewad waest ka salamahti ilma peremehe teadmata kodust wälja, sest immest, kes just wangiS ei ole, ei jõua keegi nõnda wahi all pidada, et ta iialgi kodust wälja ei Pease, ja pealegi weel neid noori inimesi, kes suwe ajal õitstl peawad käima. Nemad lähäwad ka loomuse sunnil seltsi otsima, ja et nad kusagil suuremates seltsides ei ole harjunud käima ja ei tohigi minna, sest siis wõiks nende peremees  sellest kergeste teadust, saada, ja siis oleks kohe pahandus lahti, seepärast otfiwad nemad seesuguse Daikse koha üles, kus ka keelduse pärast keegi töised ei tohi ckäia, seal tulewad nad mõne niisamasuguse harjumata naiSterahwaga kokku, ja siis saab kõige ennemalt  mõni kõlbmata tegu ära tehtud. Sest inimesed, kelle käest nende täielik priius ära on riisptud, kautawad  oma inimliku guu ja häbi tundmised enam ehk wähem ära, saawcck koguni madala meeleliseks, auutumaks,  korratumaks, lolliks ja üsna elaja looma sarnatseks, kellel uks kõik on, mis nad teemad. Deepärast palun mina kõiki auusaid pexewanemaid: ärge keelage oM noort rahwast mitte suptumaks ära kokku käilnast. Aus nad hulgaliste kokku tulewad, seal ei tule iialgi midagi paha asja ette, waid see on Meele lahutus ja Mimu teritus. Wõiksite jo noorerahwa  kokkukäumst oma juhatuse alla wõtta. k. Tänu. Kui ma minewal sügisel põllutööga walmis plin, suurema osa ja parema heipa põhu aida peale kogunud ja wiimase wilja rehest pita kannud, fiiS pani töisel õhtul (Pühapäew 11. Oktobril) minu kodust äraoleku ajal üks toores, kuri ja hukkMipud öö-hulguse käsi, pimedas magamise ajal, minu aida põlema, mis läbi ma mitte üksi oma abikaasa  ja laste perega nälga ei oleks jäenud, waid ka loomad oleks pidanud puudust kannatama. Kui ma selle üle mures olin ja nõuuta olekus isegi ei teadnud, mis nüüd teha, waata! seal juba tuliwad minu sõbrad ja sugulased abiga, rõõmustasiwad mind, ja lubasiwad minu ja mu perekonna eest muretseda. Jumal tänatud,  see on sündinud!" Mina olen kuuni siitsaadik yeyde läbi, kes wenualikus ja kristlikus armastuses minu õnnetusest osa wõtsiwad, läbi aidatud saanud, wilja ja heina põhu poolest. Täna, mill ma loomse peale külwamist, oma sõbrade ja sugulaste wilja seemnega  lhpetzm, mõtlen nm liigutud ja tänuliku  südamega kõikide nende peale, kes usind siis, kui mures ja nõuuta olefus olin, waatama tuliwad. Südamelik  tänu kõigile neile, minu, mu abikaasa ja laste poolest! Nimelt tänan kõiki Jõgeweste walla peremehi, kes oma armsate koolmeistrite Tsewälja ja Proosa Wi selle teule ühendafiwad ja kooliwanema Anieri ja Tafinofi  läbi mind rohke abiga rõõmustasiwad. Aa tänan ma kõiki yeid, kes mind oma walla peremeestest on meeles pidanud, iseäranis Mäepoole peremehi ja auusat  mõisa rerchihärrat Tetsowi. Südamelik tänu minu armsa sugulastele kõigile, aga iseäranis auusa Soka H. Sillale, kes mind peale muu abi rohkeste heinadega  kuuni kewadeni awitas. Tasugu armas Jumal ksigile seda rohkemine, kui mina seda siin soowida oskan! PattAas, so. Mail 188». Südamest tänulik A. Wahlberg. Tartust. Seal on priitahtlik tulekustutajate selts rninepal pühapäewal 6. Juunil oma kaheksateistkümnemat  aastawäewa lõbusal wiisil ära pühitsenud. Ühe õpetatud mehe nalja-weidrast arwamisest jutustab „Heimath" järgmisel wiisil: „ Kohalises Saksakeele ajalehes teadustab kooliõpetaja M. ühest „waesest paljasjalgsest poisikesest", kes temale ajalehte toonud ja keda kuri naabri koer lähemas hoowis olewat kiskunud, mis läbi nimetatud kooliõpetaja poisikese  walu üle kaastundmisele ja ärda meelele saanud äratatud. On wäga kena, et herra M. waese poisi eest wälja astub ja asja lugu politseile teada annab. Weidral wiisil tunnistab ta aga oma kaastundmist nende sõnadega üles, et poisike „ nõnda ütelda ka inimene" olewat! Wõi „nõnda ütelda"? Kui härra M. waewaks wõttis, omast tudeerimise tuast selle kõlbmata maailma peale maha waadata, siis peaks ta arusaama, et see mullatükk, olgu 4a ka waene paljasjalgne poisike, ikka inimene on ja inimeseks jäeb, ja et tema ise weel enam nõnda ütelda inimeseks saab, mida wähem ta kui taewa elanik halwaks pidades oma (nõnda ütelda) risti wendade peale waatab." Tartu 11. kroonu (Wene) Seminar lasi selle kuu 12""" päewal teist korda oma kaswandikute hulgast miw kooliõpetajaks wälja. Minewal aastal oli sest Seminarist wälja tulnud kooliõpetajate hulk 14, kellest 9 Wene õiget usku ja 5 ewangeliumi Luteruse usku oliwad. Sell aastal oli nende hulk 10, kellest paljalt 1 ewangeliumi Luteruse usku on. Lõpu eksam algas Juunist ja tuuris 12"' s. k. p. 12""" Juunil peale kodu-jumalateenistust anti kaswandikkudele, kes lõpu eksami tegiwad, kooliõpetaja diplom kätte, kus juures wäga mõnusaste ja kauniste selle Seminari usu õpetaja  käes olewa tunni kohta mõnusa "kõne rääkis. Peale selle rääkis Direktor pitkemaS kõnes kooliõpetaja peakohustest ja nende kohuste täitmise wiisist, mis peale mitu korda meie kallist Keisri Härrat, tema kõrget Abikaasat, Auujärje pärijat, koolide walitsust, Riia õigeusu piiskopi, Seminari alustajaid, sisemiste asjade ministrit krahw Tolstoi't ja endist kuratori härra Saburow'i ja weel mõnda muud elada lasti. Neist wiiest Luteruse usku õppijast, kes minewal Septembri kuul koolmeistri eksami tegiwad, läks üks Wenemaa sügawusesse, kaks on weel ilma kohata. Miks pärast? Neid ei taheta sellepärast, et nad Wene Seminaris on õppinud ja kangeste hakkaksiwad Wene keelt Gesti rahwalle õpetama, nõnda öeldakse mitmelt poolt. Aga EeSti rahwaS nõuab jo just tuhinal Wene keele, meie riigi keele, käsulist õpetamist kus kool Vähegi parema järje peal on? Mis rahwal sellega tegemist, see on meie rahwakoolide walitsuse asi, rahwas  pidagu aga kool ülewal, küll kooliwalitsus teab, mis rahwal heaks tuleb. Ta ütleb riigiwalitsusele, kui see kangemat Wene keele õpetamist nõuab: Ei ole jo Venekeele mõistjaid koolmeistrid, oleks neid, siis saaks Wene keel küll paremine õpetatud, meie teeksime seda heameelega. Aga kui Wene keele mõistjaid koolmeistrid  saadawal on, siis ei pane ta neid ametisse. Aga kas see ei ole imeline kamal kahekeelne? On küll. Kas see ei ole õiguse ja auu wastaline olek? On küll. Aga siis näeb ta jo kadu? Näeb küll. Tartu Eesti rahwa koolide Seminaris (direktor  H allmann) oli 8. künni 12"' Juuni kuu päewani koolmeistrite eksam. Eksami tegiwad: 12 Seminari kaswandikku, kes kõik malmis saiwad, peale kahe, kes mõnes asjas hiljem uueste weel katsutud saamad. 10 wälist õppijat, kes teisi poolt eksami tegiwad ja kõik kümme walmiS saiwad; 25 wälist õppijat, kellest 9 esimese poole eksami ära teha jõudsiwad, teised 16 aga läbi kukkusiwad. . Tallinnast. Seal on Krasnojarski jalawäe rügemendi  püssilaskmise harjutusel õnnetus juhtunud. Üks kuul tungis läbi walli ja soldatille pääluusse, kes walli taga marjul oli ja märkisi üles tähendas. Wolmrist. Tuulispüks. 29. Maikuu päewal  nähti Madise kihelkonnas tuulispüksi, mis musta suitsusarnase tolmupilwega ühes käis, tema kannul weel mõned weiksemad ja walkjamad pilwed. Tuulispüks  oli umbes 100 —150 sammu pitk. Umbes üks werst Burtqeki järwe äärest eemal, pööris ta ennast enam lõuna poole ja tormas siis üle järwe. Pärast oli ta jälle teise külge pvõrnud ja Ostraminski metsas palju puid maha murdnud. Suuremast kahjust ei ole mitte kuulda. Ühel kõrtsil wiinud ta katuse nurga enesega ühes ära. Tuulispüksi nähti 3 künni 4 wersta kauguseni ja wältas mõni minut. Kroonlinnast. Sealses sadamas peetakse hoolega tuukrukunstis harjutusi. Mitmed wanad ja weiklased sõiduriistad lastakse merepõhja ja tuuakse siis jälle wee peale ja need katsed wõetakse sagedaste ette. Ohwitseridelle, kes tuukru õpetuses oma eksami on ära teinud, antakse iseäralised tuukrumärgid kanda, nagu seda püssirohu kaewanduse ja suurtükki jauskondades  leida on. Püssirohu kaewanduse ja tuukru kunsti ülem on üks ja seesama mees, kaptein Werhowski. Peeterburgist. Sisemiste asjade tallitaja minister krahw Tolstoi, on neil päewil mitu Eesti- ja Liiwimaa  1. rüütlisuo liiget oma jutule wõtnud. Krahw Jgnatjew on Keiserlikult Majesteedilt  Kõigekõrgema käekirja ja ühe wäga kalli sõrmuse  kingituseks saanud. Sõrmus on õntsa Keisri Herra pärandus ja Keisri nimega tähendatud. Wene ajalehed teadwad ka weel jutustada, et krahw Tolstoi endise ministri juures wõeraks käinud ja tema juures kaks tundi wiibinud. Räägitakse ka weel, et krahw Jgnatjew kuhugil wäljamaal jälle saadiku ametid saada wasta wõtma. Kamenets 'Podolskist. Õnnetus. Nimetatud linnas on Ulaanide ja Dragonide wäesalgad korteris. 28. Maikuu päewal pidi korpuse-kommandöri läbi wäejagude läbiwaatamine käsile wõetama. 12. ratsawäe  diwisioni kommandör kindral-major Balk walmistas  ennast ülewaatamise wasta; hobune toodi ette, aga waewalt oli ta sadulasse astunud, kui hobune tagumiste jalge peale püsti ajas ja ühes ratsanikuga üle selja maha kukkus. Kindralil hakkas kohe weri suust wälja jooksma. Sellegipärast ajas ta ennast istukille ja kutsus käenäituse waral oma tensiku enese juure, kes kindraliga ühes pidi wälja sõitma. Poiss tuli hobusega lähemalle ja tahtis praegu sadulast maha hüpata, kui hobune, niisama kui esimenegi, püsti ajas poisi seljast maha wiskas ja oma tagumiste jalgadega kõigest jõuuft õnnetuma kindrali otsa ette ja kaela pihta lõi. Waene kindral heitis kohe hinge, ilma et ühhMna oleks rääkinud! Tähele panna on weel, et temq aWiasa kahe aasta eest ka sarnasel wiisil surma sai: üks ratsahobune lõi ta maha. Kindral Balk oli 45 aaHtat wana; ta jätab 3 last leinama; warandust  tal ei ole. Seda head ja auusat inimest armastasiwad  ja auustasiwad tema ülemad ja alamad. Üht kentsakat ennemuiste jutu sarnast lugu räägitakse  ühes Wene ajalehes Uglitshi maakonnast, Nowinki külast. „Ühel tormilisel talwe õhtul koputadi  sealse küla rikkama taluniku ukse pihta ja kutsuti teda wälja. Kui peremees wälja tõttas, leidis ta oma ukse eest ühe korwi, kus midagi sees nägi olewat. Ta wiis korwi tuppa, waatas seda tulewalgel läbi ja leidis korwi seest weikese lapse, kes tuule ja tormi eest soojaste ja hoolega oli kinni kaetud. Juures olew sedel tunnistas, et wäetike tütarlaps juba Maria nime peal ristitud oli. Ühtlasi oli ka weel palme juure lisatud, last wasta wõtta ja kaswatada. Mees on warssi nõuus, aga naine seisab waSta: olewat omalgi lapsi ja näha nendega waewa juba küll j. n. e. Ja ometi ei olnud majas rohkem kui kaks last ja needki juba täiskaswanud inimesed. Künni hommikuni jäi laps rikaste juure, siis wiidi Vallamajasse. Kogukond  saab kokkukutsutud. Naabrid annawad peremehele  nõuu, last oma juures pidada: Sinule saatis Jumal lapse, kanna tema eest hoolt. Talunik seisab wasta, tuletab oma küljeluu taplust meelde ja ei wõta last mAki tingimise all wasta. Juba wõetakse nõuuks, last linna saata. Seal tuleb kellegil hea nõuu pähä, loosi läbi aru teha, kelle kaswatamiseks laps jäeb. Rikas peremees ei wõtnud loosimisest ka mitte osa. Loos langeb kõige kehwema peremehe peale, kellel isegi juba seitse last on, üks wäetim kui teine. Ohkades heidab mehike ristikese ette ja wiib palumata wõera koju. Naine hakkab nutma, kui last näeb; siiski wötab ta wäetima sülle ja hakkab seeläbi kohe emakohust  täitma, et teda pesemise tarwis mähkmist lahti mähib. Üks riie teise järele saab weikese Masha ümbert ära wõetud, aga pea! mis see on? üks pakikene  rahaga! kolmtuhat rubla! ei oska wälja ütelda! Suure waewaga läheb korda, rahasumma ära lugeda. Raha juures on sedel, misläbi raha selle päralt on, kes lapse wasta wötab. Päew läheb mööda, õhtu jõuab kätte talupoeg oma naisega ei taha rõõmu pärast süijagi. Õö on käes ka uni kadunud. Koidu eel jäewad siiski magama. Seal koputakse waljuste  ukse ja akna pihta. Talupoeg ruttab wälja. Ukse ees seisab ilus hobune uue saani ees ja saani sees tangu ja jahu ja muud moona. Koti külles rippub  sedel, mis tunnistab, et kõik need asjad selle päralt on, kes weikese Masha wasta wõtnud. Kui rikas talupoeg seda kuulda sai, kahetses ta wäga, et oma tigeda naise sõna oli kuulda wõtnud ja poos ennast üleSse; naine aga hakkas meeletumalt jooma." Kui see jutt ka mitte ei peaks tõsi olema, ütleb Wene ajaleht, tunnistab tema siiski talurahwa terawat maimu ja luuletuse wõimu. Vastutaja: J. Kõrw.