Saarlane VN UlciilUiie polililii ijalclit maa- ja lianarahmale. SZD tt° 88. Teisipäewal, 20. Septembril 1888. V. aastakäik. maksab: - Vs. . . . I rbl. S« kp. Ilmub igal tsisipÄSsVt»k. Kuresaares kaubauulitsaö Nr. Iv. Kirjad käiwad: Jaani kihelkonda. Saaremaal. Kuulutuse rida ehk selle ruum Otsitagu ja leitagu mõjuwat nõu. Mööda läinud aastatel oli üks kuritegu meie Saares õõkorral : meite magatsini aidad lõhuti ja rööwiti ära. Sarnane kuri töö pani igat tõsisemat  kristlast kohkudes küsima: kust see tuleb, et meie. nõnda nimetatud ..haritud ajal" sarnatseid kuritegusid tehakse?! Aga mis nüüd?! Nüüd on kuritöö mõju juba nii kaugele ulatanud, et meie pühad kojad ära lõhutakse ja rõöwitakse! Asi läheb meie Saares nii üle piiri, ct'p ei küsitagi  enam. kus kirikus on waras käinud, waid: kus kirikus weel pole waras käinud. Aeg toob arutust, et senni aegsed raha haju abinõud enam kõlblikud ei ole. Meie magatflnid ja kirikud, kui ka nendes olewad raha kastid, pekid ja pakud, on sellel ajal tehtud, kui parem rahu põlw rahwa hulgas walitseS, Meie praegused magatfinid ja kirikud ei ole mitte enam kindlad ega sündsad raha-hoju kohad, sest nagu sandid piiri ajad loomad pahuraks wilutawad, nii näikse ka nõrgad raha kaitse kohad inimestele mõjuwad; aeg nõuab et rahale ehk muu wäärt warandusele kindlamad hoju abinõud ja kaitse kohad peawad olema, kui praegused magatfinid ja kirikud. Mis nüüd teha?! Minewal aastal awaldati Saarlases, et keegi wald omale pääle kahe saja rubla eest raud kasti on muretsenud, mis tule ja wargate eest kindel on. Kas oleks soomitaw, et iga kogukond ja iga kirik omale sarnalse kindla raha-hoju-kaSti muretseks?  Nii hea kui see ka oleks, fiisgi ei anna meie mitte nõu sarnast kasti muretseda. Seaduseks on tehtud, et kui kogukonna kassas wiiskümmend rubla on, see hoju kassasse peab Iviidud saama. Nii ei ole ka meite kirikutes aasta lõpul rohkem raha kui mõned kümmekonnad rublad. Sarnaste wäikeSte raha summade tarwis üht nii kalli hinnalist hoju paika muretseda, see on: üht nii suurt kapitaali seisma panna, millest aastas pääle kümne rubla kasu tuleb, see oleks kahju. Meie waldade ja kirikute rahade tarwis saagu odawamad hoju kohad muretsetud. Meie rahwale oleks see auuks, kui iga walla talitaja mvi mõni teine walla ametnik ühtlasi ka oma kogukonna kassa hoidja olla wõiks, et raha wargade ahwatlemiseks  magatsini laeka ei oleks tarwis panna. Niisammuti ka: kui see suurt kulu teeks, meie kirikudeS raha hoju pekid ja pakud kindlamaks teha, siis antagu iga pühapäewane ehk ühe kuu ajane raha korjandus kiriku wöörmündri herra, ehk kohalise kiriku õpetaja kätte hoida, nii et kirikutes raha kassast ei olegi. Et raha mitte niisugustes kohtades ei oleks, kus toorewaimulised selle ligi pääsemad, see on et rahal kindlad hoju-kohad oleksiwad: selleks otsitagujaleitagu mõjuwat nõu. Isamaalt. Kuresaarest. Kuresaare saksakeeli nädalileht kirjutab omas 37. numbris Kuresaare suplejate lõbumaja (CurhauS) piduliku põhjuskiwi panemisest  järgmiselt: Pühapäewal, 11. sk. päewal oli linna parki» pidulik suplejate lõbumaja põhjuskiwi panemine, milleks linna- ja maaülematele ja palju teistele kutsekaardid saadetud oliwad, et sest pidust osa wõtta. Pidukoht oli ümberringi lippudega kauniStud ja ühe weikese kõrgenduse pääl üks koht kõnepidajatele  seatud, mis ka ümberringi rohelise puuokstega  kaunistud oli. Kell 4 pääle lõunat sai pidu awatud, milleks ka kaunisti rohkest rahwast kokku tulnud oli. Pääle laulu: „Nii sündku minu asi. Nii käigu minu käsi. Kui Jumal ise teeb." j. n. e. pidas ülemõpetaja Lemm kõnet, milles tema oma soowi awaldas, et nende paljudele, kes iga aasta Kuresaare termist tulewad otsima, ka see maja kasuks oleks ja sellepääle tähendas, et üksnes see põhjuskiwi, mille pääl kõik hingab, on meie Õnnistegija Jeesus Kristus. Pääle selle jagas ta kõigile sääl olijatele õnnistust wälja. Siis sai ka wcneusu ülempreestrist tulemase suplejate  lõbumaja põhjuskiwi õnnistamine toimetatud. Pääle selle lõppes kiriklik toimetus lauluga: „Onnista ja hoija." Pääle kirikliku toimetust astus Kuresaare pattikomitee esimees Or. karste ns ette ja tuletas meie auliku keisri herrad sojade sõnadega meele, mille pääle klaasid kokku löödi ja keisri laul lauldud sai. Sellepääle sai ka tulemase suplejate lõbumaja edenemiseks klaasid tähendatud. Lõppeks pani wecl esimees mõned manad rahad ja üks paberirull põhjuskiwi sisse, mille pääle lühidelt t Regiina. i. Surma aru andmine. Mime õhtu oli kätte jõudnud; sügisene M tuul peksis wihma parwemehe üksiku urtsiku akende pihta. Wihmast kõrgele tõusnud jõe laened lõiwad wihaselt waStu kallast, winsutasiwad kaldalt jõkke rippuwaid lembri oksi, ja raputasiwad maja ligidal jões olewaid paata kolinal üks teise wasta. Nimetatud urtsikust liikus inimeste rong eemale, mis mitte suur ei olnud, ainult seitse kuni kaheksa meest; nemad kandsiwad üht surnuraami. See oli matuse rong. Nad sammusiwad pikkamisi ja tasa jõe kallast mööda alla. Nende tasaseid jala astumist ei olnud paha ilma pärast mitte kuulda. Nende tumedad kogud kadusiwad peagi öö pimedusesse. Ümberringi ei olnud muud kuulda kui tormi- jõe- ja lembrite kahinat, ja paatide kolinat, mis jõeS praginal üksteise wastu lõiwad. Pimedus walitseS ümberringi; taewaS ei olnud ühtegi tähte näha, ja maa pääl kuskilgi küünla paistust, nii kaugel kui silm ulatas. Ka parwe majas oli kõik pime ja waikne. ToaS oliwad ainult kolm inimest; üks wana mees laamaS woodis, tema oli wist haige. Ühe wüikese lapsele oli pingi pääl ase tehtud; ka see laps oli haige. Ja üks täis kaswanud tüdruk istus lapse kõrwal pingi pääl akna all. Pimedas ei wõinud neid inimesi mitte ligemalt näha. ToaS oli waiksem kui õues. Tormi ja saju häält mõis läbi seinde tuppa kuulda. Ja kas ei olnud tõesti midagid muud kuulda? Oli küll! Tasast nutu häält oli kuulda. Tüdruk, kes akna all istuS nuttis. Haige laps tema kõrwal otsis oma käekesega tema kätt. „Miks sa siis nutad, tädi Regiina?" Sa ise ütlesid minule ometi, et ema armsa Jumala ja inglite juure läinud on." „Jah, mu laps, tema on armsa Jumala ja inglite juures." „KaS ülal taewaS?" küsis lapS. „Jnh, ülal taewaS. Meie juurest ära!" Laps näis järele mõtlewat. „Ja siis ta ei tule wist enam meie juure?" „Jälgi, ialgi mitte!" WaljuSte hakkas tüdruk ise nende sõnade juures nutma. Haige lapS nutsis praegu tasa. „ArmaS ema oli nii wäga hea!" „Jlmotsata hea, waikne ja kannatlik," kaebas tüdruk, „kõiges omas õnnetuses, kõiges kannatuses." Manamees woodis jäi rahutumaks. Pisaraid ei olnud tema manadel silmadel küll mitte enam ; aga tema rinnust tungisiwad  sügawad ja walusad õhkamised, ja tema hääl wöiS meel kaebada, aga kindlas, küpses lootuses taewa poole. „See õnnetu ema on palju kannatanud," kaebas wanakene. „Temal oliwad ainult kibedad rasked päewad. Aga taewas on tema palwet kuulda wõtnud ja tema on kindlas lootuses oma Lunastaja pääle ära surnud. Ja nüüd Regiina," kõneles ta lühikese mahe järele edasi ja tema hääl ei olnud mitte enam kaebaw, ~nüüd muretse, mis sul muretseda on. Enne see mesi ja pärast seda aru andmine." Kui ligidal on usk ja ebausk üksteisele. Selle külje rahwal oli see pruuk, kui üks koolja majast mälja kantud oli, sai üks keha täis mett ukse ette, kust koolja läbi kantud, risti maha kallata. See pidi sündima, enne kui keegi pärast koolja miimist majast wälja läinud oli. Ei saanud seda niitte tehtud, siis ei olnud surnul hauaS rahu. Ses wäikeses külas oli ka manast ajast üks teine iseäralik pruuk. Pärast koolja majast wälja kandmist, kui mest ukse ette risti maha kallatud oli, pidi, meel enne kui kesköö käes oli, surma ja matuse aru kõige ligema naabrile külasse wiidud olema, ja see pidi seda oma lähema naabrile jälle