Saarlane Üleüldise xilitika ajaleht «aa- ja liaaarahwale. 8. Teisipäew, 21. Webruaril 1889. VI. aastakäik. maksab: Ilmub igal toifipcieivctk. Ajalehe lugejale, ehk õigem öõlda lugejatele tahan ma siin midagi seletada. Meie hariduse rikkal ajal antakse iga rahwale tema emakeele» ajalehti wälja ja neist maetakse suure elamusega osa. Ka meie sugurahwa juures Suuremaal on ajalehtedest osawõtmine elaw, nii et iga kolme pere kohta ühe ajalehe wõin arwata. Üksnes meie Saaremaal ja Kuresaare linnas ei peeta ajalehtede lugemisest initte palju lugu, mis küll imekspanemise wäärt on. «Saarlane"  nimetas oma uue aasta kõnes küll, et tema lugejate arm aaSt' aastalt kasmanud on, aga see „kaswanud" arm nähikse meie rahwa hulga kohta ikka meel maga mähe olewat. Saaremaal loetakse, nii arwata, kahesaja inimese kohta üks Eesti ajaleht seda peab ju «wäheks" nimetama. Kui kellegilt küsida on: Mis uudist ka ajalehtedes on; olete seda ehk teist ka ajalehest lugenud jne. siis kastetakse ikka: „ei ole! ei ma ei loegi ajalehte." Et see nii on, kaS see ei tunnista mitte suurt maimu pimedust ja tuimust! Olgu see linna meister, ehk maalt talumees üks ütleb: «millal mul aega ajalehte lugeda on"; teine jälle: „mis mul ajalehtedest lugeda on." Oma maa leht «Saarlane" wõtta wõeramaa sõnumid teistest lehtedest, sellepärast ei olla wäürt' seda lugeda. Kõige niisugustele kastan ma: Aega on küll lugeda ja ajalehest on ikka midagi lugeda, mis inimese elamisele tarwis ja maimu kosutamiseks kohaline on. Nii ei ole seda ka mitte imeks panna, kui Saarlane sõnumid teistest ajalehtedest wõtab, sest seda teemad lõik ajalehed ilma selle seaduseta oleksiwad kõik ajalehed oma sisu poolest kesised. Ja teiseks pean ütlema: mis lugejal sellega tegemist, kust sõnumid wõetud on; eks see ole meel lugeja poole kasuks, mida enam tähtsamaid sõnumid oma loetawas lehes leiab. Ka on meel üks liik rahwast, kes ajalehe lugemist patuks arwab. Olen ka kuulnud ööldawat: „Mis meil selle maailma asjadega tegemist on. Ajalehe lugemine takistab meie juures jumalasõna lugemist, ja eksitab meid maimu elu teelt kõrwale. Selle kaebamisel mõib ka oma jägu põhjust olla, ning ehk ongi lähem minewik mõnda tõe armastajat  lugejat ajalehe lugemisest ära kohutanud, kus jõnnimise maimud wastastiku ajalehtede sisu täitsiwad.  Minu arwamise järele on Eestis ka juba nii palju ajalehti, kui inimesel maimu omadusi on, nii et iga üks oma maimu järelise lehe wõiks pidada. Pääle oma maa lehe on meil ka mõned suuremad ajalehed, mis kõigist tühjast jõnnimisest, tüli ja pinna kiskumisest ja kerglaste naljast wabad on; kes üksnes ajalikkude elu küsimustele ruumi annawad ja nii oma lugejatele üksnes küpsed maimu rooga pakkuwad. Siin ütlen ma meel awalikumalt: Kes pääle «Ristirahwa pühapäewa lehe" ja «Saarlase" ka «Eesti Postimehe" ja «Tallinna Sõbra" tellib*) ja neid loeb, see mõib julge olla, et tema tõsisem ja õrnam ristiinimlik tundmus mitte haawatud ei saa, maid leiab neid lehti lugedes oma kristliku elule meel palju kosutust ja ihuliku elule tublit juhatust ja waimu elule armast ajawiidet. Sõber! et see tõsi on, mii ma siin ajalehtedest ütlesin, miks sa neid sili põlgad? Usu kahkleja sõber, ei need lehed puutu sinu usu aluse ega pühakirja, see on piibli raamatu külge, maid püüawad neid sulle weel kindlamaks, armsamaks ja lõbusamaks teha. Pääle hinge ja waimu elu on ju inimesel oma igaxäewases waljaspidises elus palju talitada, ja see ei pea mitte üksnes mana isa isade silmarinkis toimetatud saama, waid aegade käik tarwitab mõistust, teadust ja seletust ja seda wõib hoolas lugeja kõik ajalehtedest leida. Sõber! et see jälle tõsi on, mis siin ütlesin: miks sa siis ajalehti põlgad? Kes ajalehest üksnes kõdiitawat nalja otsib ja kui seda ei ole, siis tema arwates ajaleht midagi wäärt ei ole, see ei tea ega tunne mitte weel ajalehtede tõsist eesmärki ja otstarbet. Waatame lõpuks weel, mis kasu ajaleht toob: Käib sinul auu» pereisa küpse waimuline ajaleht, ning juhatad sa ome lapsi ja teenrid sündsal ajal seda lugema, siis ei lähe nad prii aegadel mujalt kahjulikudest kohtadest mitte ajawiidet otsima; ajaleht ahwatleb neid koduse ja nad leiawad sellest kasuliku ajawiidet ja meelejahutust ja elu juhatust. Mis piibel seestpidise inimesele, seda sn ajaleht wäljaspidlsele, ja saab inimene kasulikude abinõudega  seest ja wäljaSpoolt haritud siis on ta inimene. Pange minu õpetust ja Äratust tähele, kei teie olete: arad, unised, tuimad ja üle liia magad. KeS teitest soowib mõistlik ja tark olla, see telligu Onu ja õepoeg. 8 „Teie jutu järele arwata, armas onu, on teie terwis —" „Waene wäga waene!" ütles konsul haput nägu tehes. „Ma tunnen oma elu aega mööda lõpewat, minu ihu on nii nõrk, nii roidunud " „Oma suure piiri läbi käimise järele —" lisas Willem juure. „Ei, ei, see ei tule sest, maid minu waesest terwisest." „Teil puudub wist siis sööma isu? „Ka see ei puudu mul; mina söön ja joon häSti, aga mul ei ole und. Õö, öö, see on mul üks hirmus aeg!" õhkas konsul. „Ja siis käib mul wahete wahel haigus pääl, mis tõesti hirmus on! Seesama haigus sundis mind sulle su naisewõtmise pärast kirjutama" lisas onu pool naeratades juure. „Onu," kogeldaS Willem punastades. „OH sina! poiSmehe elu oli sulle wist wäga meele järele? Kannata aga, mina saan sinu siinolemist seks tarwitama, et sinule ühe magusa abielu iludust ja wäärtust tundma õpetada. Maailm on tühine, säält ei ole muud leida kui rumalust ja halbdust üks petab ja piinab teist, üks tõuseb, teine langeb sina pead kuulma, kuidas herra von Windheim selle asja üle rääkida oskab. Ja waata,, Willem, mina kardan, et ma Ühel homikul enam woodist tvälja ei tule Oh jätke ometi niisugused surma mõtted! „Et ma rutusti kaun kui kõik maa päälsed asjad, olen ma selle pääle mõtlenud ome wiimasid soowimisi kirja panna. See rõõmustab  mind, et sina mu kõige suuremat soowi täitnud oled. Sina tead, et, ma olen üks hea inimene, kes üle kohut ei salli, wecl wähem seda teeb aga kui sina mitte mu wana sõbra tüttart omale ei oleks wõtnud, siis oleksin ma oma waranduse kõik temale ärnteinud. Aga nõnda on mulle armsam, et sina minu läbi nüüd õnnelikuks saad." „Onu, teie olete headus ja heldus ise!" „Leiad sa seda?" küsis onu naeratades. „ Selle pärast peate aga minul ka ühte palwet täitma." „Räägi, armas Willem räägi!" Mees peab ikka maja pea olema." „See on iseenesest mõista." Minu Marie saaks aga seda õigust minu käest ära kiskuma, kui ta kuulda saab, et mina tema läbi teie waranduse pärin." „Ja soowid sa siis, et minu helduse põhjus temale teadmataks jääb?" „Zah, onu, teie ei tunne naisterahwaid mitte!" Mina tunnen neid, ja seepärast et mina neid tunnen, ei tohi Marie midagi sest teada saada." Sisse aStuwate naiSterahwaSte läbi jäi jutt pooleli. Mõlematel oliwad ilusad riided selgaS. Willem seadis Marie julgesti oma naisena onule ette. Liigutatud silmitses konsul seda ilusat tüdrukut. .Temal on oma ema nägu," pomises tema; see on tema naeratamine, tema kollakad juuksed, tema wäline kuju! Marie," hüüdis tema, „kaelustage oma teist isa!" Wana onu musutaS Marie walget otsa esist. „See on hea," sosistas tema; .nüüd on mul üks poeg ja üks tüttar!" Willem wõtis nüüd Albertine käest kinni ja tutwustaS teda konsulile nende sõnadega: .Preili Albertine Miller, minu abikaasa truu sõbranna." .Miller?" kogeldaS konsul segaselt, sest see nimi tuletas temale seda Millerit meele, kelle läbi ta suure waranduse saanud. Albertine, kes, kuidas ise enesest mõista kartlik oli, kummardas sügawaSti punastades. Konsul kogus ennast ruttu; ütleS temale mõne auupakliku sõna ja soowis temale rahul olemist ja rõõmu omas mõisas. Joosep andis teada, et lõuna-söök laual olla. Konsul wiis Marie oma arwatawa õepoja abikaasa ja Willem Albertinet oma abikaasa sõbrannad laua juure. Mis saab selle ots olema?" sosistas noor abikaasa kartlikult oma mehele kõrwa sisse. „Sa näed, mu onu on üks iseäralik mees."