Sakala 13. Wiljandis, 28. Märtsi-kuu päewal 1887. O. aastQkäzk. G Ilmub igal laupäewal. Kuulu tusti? korpuSrida ehk selle ruum maksab wiimse lehe külle peal -t kop., lehe ees otsas 11l kop. Sagedamalt kuulutajad saamad odawamalt. Ksimendnfe adress: ..Sakala" toimcndulele WiliandiS. Wene keeli: L?. öiMu. u-' nt, <!>e.i.iun'b. „ Sakala" aastahind (ühes poognas): Postiga 2 rbl. 70 kop., postita 2 rbl. 20 k. Poole aasta hind : Postiga 1 rbl. 50 kop., postita 1 rbl. 20 kop Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata ehk 10" „. Adressid palutakse selgeste kirjutada. Poliitika, kirjanduse, põllu- ja käsitöö ajaleht. Wäljaandja ja wastutaja toimetaja J. Peet. TartuS: Sachker'i ja Bares'e raamatupoed; Tallinnas: Thomas Jakobson'i. Busch'i ja Kluge ck Ströhm'i raamatupoed ja kaupmees Naftal; KeilaS: J. Maaberg; LihnlaS: Tschernow ja kaupmees T. Büttner; Pärnus: „Endla" Seltsis ökonom Must ja E. Treufeldt'i raamatupood; Narwas: Grigorjew. RakwereS: J. Kuus ' i raamatupood ja A. H, Treumann pikauulitial 51. Põltsamaal:  kaupmees T. Puchk ja Leihbcrg; Wõrus: Vielrose; Walgas: Rudolf; Paides: Seidelderg ja C. Aerfeldt; Peeterbnrgis: K. Leopas, NeveiciS lixoen. ZH 80 ja N. Mattisscn RevcriiS vpocll., z? uoora, Avõ X° 28/21. WiljandiS: F. Feldt'i raamatupood, Põllumeeste Seltsis ökonom Winter, Sakala trahteripidaja A. Peet ja trahteripidaja Kiis. Töö. ii. kõrgemale järjele awitamiseks ja edendamiseks  saiwad tarkadest meestest näitused asutatud; mõningate aastakümnete eest arwati ühest ainsamast näitusest kümne aasta kohta küllalt olewat; nüid on aga igas suuremas päälinnaS poole aasta pikkune näitus ning sellestki ei arwata meel küllalt saaroat, maid mitmel pool on nõuu peetud, suurematesse linnadesse alatist näitust asutada. —Ja kui kaua on aega tagasi, kui meie Eestlased meel näitustest midagi ei teadnud ja nüid on meil enestel juba iga aasta mitu näitust, millest tuhanded inimesed nagu mullu WiljandiS nii heaste meie oma kui ka töiste meie hulgas elamutest rahwasteft  osa wõtawad ning millede läbi meie rahwa õrna-suo käsitööd lühikese ajaga kuulsaks on saanud. Jah, näitused on ütlemata tähtsad  leidused; näitused on, mis inimesi töine töise wõidu head tööd tegema äratawad ja elustawad; üks õpib töisest ja tahab ning püiab töisest paremat asja luua, et wõidu hinda, auu kätte saada. Iga aastaga lähemad meie näitused täielisemaks, iseäranis hiigla sammul edeneb aga meie naisterahwaSte  käsitööde jaoskond, mis meie õrna-suo wirkusest ja osawuseft hiilgawat tunnistust annab. Näitustest näeme meie selgeste, et ka meie Eesti rahwas edasi püiab ja edasi ka saab. Mitmed Eesti jõukamad põllumehed ja mõistlikumad peremehed teemad oma põllutööd ka juba masinate abil ja, et masinatega töötegemine  palju inimesi masina sarnasest tööst wabaStab ning enam niisugusele tööle paneb, kuS nad oma töö üle ka natukene järele mõt- lema ja uurima piawad, siis saab inimese sugu selle läbi waimuhariduses edendatud; nii on siis masinatega töötegemise edendamine ühtlasi ka inimeste elukombede ja hariduse edendamine ja parandamine. Kuna endine töötegemise wiiS inimeste maimu jõudu enam nõrgendas, kui edendas, siis wõime uuema aja töötegemisest julgeste ütelda, et ta oma uuendustega ikka enam meel uuendustele, ja parandustele äratab ning sellega keha jõuu töötegemisel ühtlasi ka maimu  karastab ning mõtlema ja tööd tegema sunnib. Meie ajal õpetatakse mõttega ja mõistusega  töö tegemisel ikka meel waimukamalt ja kaunimalt tööd tegema, kuna endine aeg aga kehale küll üle aru tööd andis, kuid maimu igawusesse ära surra laskis. Aga mitte töö iseloom ei ole muutnud, maid ka töö eesmärgid ja ühes sellega ka töö tegijate seis töö kohta. Enne oli töö ainult otstarbele jõudmise wahendik, see tähendab, töö pidi elu ülespidamiseks olema ning söögi, joogi, riiete ja muude era soowide täitmiseks raha Looma. Mitmesuguste töötegijate wahel ei olnud suuremat muud mähet, kui et ühed juba sellega rahul oliwad mõi olema pidiwad, kui nad iga päewast leiba «peost suhu" saiwad,  kuna töised aga ka „ mus te päewade" jaoks tagawaraks jõudsiwad panna, et wanaduseS  siis hõlpsamine edasi saada. Tööl ei olnud siis mingit kõrgemat, kaunimat ega paleuslikku eesmärki ega otstarbet, sest et alatine ühesugune masina kombeline töötegemise  wiis tööd liiga ruttu igawaks ja läilaks tegi ning töötegijaid ära tüitas, nii et tööd ainult häda sundusel meel tehti. Nii oli manast harimata rahwaSte juures lugu põllu harimisega, käsitööga ja kauplemisega,  selle pärast ei tehtud siis ka mitte silmapilkugi kauemine tööd, kui seda just see kord waja oli, ning ei puitud ka ühtegi asja jõhwi wäärt paremine teha, kui häda seda tegema sundis. Ükski ligem asi ega paleus ei ühendanud töötegijaid tööga, nad jätfiwad teda kohe seisma, kui neile teda selleks korraks elu ülespidamiseks enam tarwis ei olnud. Kuidas on aga praegusel ajal asjad selle poolest muutnud! Keegi mõistlik ja haritud inimene ei tee nüid enam häda sundusel ega ainult elu ülespidamiseks tööd, maid igal tublil töötegijal on oma paleus, mille poole ta oma tööd juhib: ta armastab tööd ja teeb teda heameelega ning on õnnelik ja rõõmus, kui ta midagi tulusat ja tähtsat asja malmis on jõudnud teha, mida töised enne teda meel mitte ei tunnud ega mõistnud. Nüid ei ole tublile töötegijale mitte ainult rahast palgaks küll, waid ta tahab ka tööga enesele kuulsust, auu ja tähtsust teenida. Nüid kulutab iga mõistlik mees oma terwet elujõuudu ja maimu waljust selle töö jaoks ära, mida ta himuga ja hoolega õppinud, ilma et ta ainult oma kasu ja suure wara saagi peale waataks: ta teeb waimustusega inimesesuo ja oma rahwa ning isamaa edendamiseks tööd ning niisugune töötegemine teeb igat ühte „auu meheks", kuigi ta sellepärast ehk küll ka kolme tutwat tähte oma nimede wahele ei wõi kirjutada. Ka põllumees piab oma seisusest nüid enam lugu kui enne, ka temale ei ole rahast ja warast enam tööpaigaks küllalt, ka tema tahab oma töö eest meel kaunimat palka saada, ka tema tööl on nüid paleusline külg; ka põlluharija hakkab uuema aja maimuga kaunimast  küljest töötegijate ja nende sünnituste peale waatama. Ärksas wõidu jooksmine hakkab nüidsel ajal enam ja enam kõiki tööpõlda täitma; iga üks katsub töisest ette saada ja paremine tööd teha, ja seda mitte ainult raha maid enam töö auuStamise ja armastamise pärast. Muidugi mõista, on igal ajal igas asjaS ja ametis ka inimesi olnud, kellede pääpüie ainult raha ja ikka jälle raha on, ning kes selleks otstarbeks siis rahwale kõiki moodu tuhka silma pilluwad ehk pilduda püiawad; kuid seda ei wõi ju mitte üleüldiseks ajawaimuks nimetada, see on ainult mõningate isandakeste maim. Tööst on senini mitmel wiisil arwatud, seletatud ja arutatud. Aasta tuhanded on inimesed laulikutest kiidetud endist kuldset aega, kus tarwis tööd teha ei olla olnud, tagasi soowinud; praegune aeg on aga uhke, et tema aja waim töö on, ja et nüidsel ajal ainult töötegemises iga mõistlik ilma kodanik oma õnne leiab. Lõbu ja teaduse jagu. Mäeharjal ja kuristiku põhjas. Gregor Samarowi ajaluoline romaan. X. Kuna karistuse kohtu wanemad suure agarusega Sakarias Leanderi peale kohut mõistsiwad, sündis selle metsatee peal, mis kohtupidamise paigale wiis, midagi, mis ehk wahest ilmaski enne seal ette ei olnud tulnud. Esimene suuretee poolne maht kuulis korraga hobuse kabja müdinat tee peal, kus muidu öö ajal keegi liikumas ei olnud. Kui ta põõsa marjust mälja waatas, nägi ta üht ratsanikku puude all aegamööda oma poole tulewat; natuke kaugemalt tuliwad esimesele meel kaks tükki järele. Ruttu wõttis ta ranitsast, mis tal seljas oli, suure walge rätiku, wiskas selle omale ümber pää ja kargas tee peale mälja, kus ta kord kummardas kord sirges ajas, kord pahemale kord paremale poole painutas, nii et lehwiw walge rätik wirwendawal kuuwalgel talle üsna tondi näo andis. Lärtsudes jäi hobune korraga tee peale seisma. Seda langemine lehmitas  maht oma walget rätikut; ta armas oma asja juba joones olewat ning et ratsanik ära hirmudes  ümber saab pöörma; see aga wajutas saapa kannusad malusamine hobuse küljesse, nii et see püsti ajades edasi tormas. Silmapilguga oli La tondi lähedal ja andis sellele ratsapiitsaga niisuguse juti, et walge rätik joonelt ümbert maha langes ning maht waikselt ai karjus. Silmapilgul tõmbas  ta aga hobuse ohelikust kinni ning ütles: „Pia, siit ei pease mitte enam edasi!" Sellesammu korraga paistis aga ka kuu heleduste  tuulest lahku puhatud oksade läbi ratsaniku näo peale ning walgustas ka mõlema kaassõitja sinist ameti ülikonda. Waht jäi nagu soolasammas ratsaniku otsa wahtima, siis tõstis ta aga oma käed paludes üles poole ning ütles wärisewal healel: „Andke andeks, isand, andke andeks; see tee on kinni ja minu kohus on, siit mitte kedagi läbi lasta." „Sinu kohus on sõna kuulda," ütles ratsanik käskiwalt; „juhata mind edasi, mul on himu näha saada, mis siin petlikke tondi kujude taga marjul  seisab." „Ei mingit halba, isand, ei mingit halba, Jumala  pärast mitte!" mastas mees. „Küllap ma ise näen," ütles ratsanik. „Juhata mind!" Töised kaassõitjad oliwad kaunis lähedale tulnud.  Nad nähti nagu hirmu! olewat, sest nad sosistawad töine töisega, aga ei julgenud midagi wastu rääkida; nad läksiwad kaunis lähedal esimesele  ratsanikule järele, kes wahi juhil liiwast teed mööda edasi läks, ilma et jala astumist kuuldagi  oleks olnud. Kaks töist mahti tuliwad ratsanikkude lähemale tulekul niisammuti põõsa marjust tee peale mälja; esimene maht sosistas neile aga paar sõna kõrwa sisse ning need kummardasimad ehmatades ja läksiwad  põõsa marju tagasi. Nii jõudsiwad kolm ratsameest just sellel silmapilgul  sinna, kui parajaste pääwanem lõpu salmi luges: „Wecl tulgu keiser Karl ja kirjutagu alla protokollil, Et meie Metsal wõime toimetada oma wabal wolil!" Esimene ratsanik ajas hobusega kohe kiwi äärde ning hüidis täiskõwa healega: „Ja kui nüid keiser Karl teie hullu kutsumise järele teeks ja teie sekka tuleks, kas wõiksite teie siis oma pimeduse tegudega tema pale ees seista, seista walguse kangelase ees?" Päämehe heal jäi kurku kinni. Leht kukkus ta! käest maha. Surma hirmul seisiwad töised ümberringi. Kõik jäiwad kohmetult uhke ratsaniku peale wahtima, kes norskama walge hohuse seljas isesuguses rüitli ülikonnas nii äkitselt nende sekka oli tulnud. Mõned tahtsiwad talle wastu astuda, aga päämees  sundis nad rahule, wõttis oma kübara pääst maha ja astus ruttu ratsaniku poole. „Wastake nüid!" hüidis ratsanik. „Mis tahaksite  teie keisri Karlile ütelda, kui ta teie hullu kutse peale äkitselt teie sekka astuks ja teie tegude järele päriks, nagu mina seda nüid teen?" Päämees oli oma mõtted uueste kokku kogunud,  nii et ratsaniku põlewaid pilkusi wälja suutis  kannatada. „Keisri Karlile," ütles ta auupaklikult, aga kindla healega, „saaksime meie tema küsimise peale ütlema, et ta ise on meile selle õiguse aunud, mis rõhutuid marjaks ja wägewaid kurjategijaid karistaks  igaühe töise ees on aga meie suu meie püha wande tõotusel lukus igaühe ees siin maa peal, ka Teie ees, armuline kuningas!" Wiimaste sõnade juures lendasiwad kõikidel ümberringi kübarad pääst ära. Pooldis aralt pooldis  kohkunult ja täis armulist imestamist jäiwad kõik maaemad ratsaniku kuningliku kuju peale wahtima,  kelle näost paha meel mälja paistis. „Hea küll, et teie mind nüid tunnete," ütles kuningas, „siis piate teie ka teadma, et mina nõtrade  õiguse warjaja wõimuliste ülekohtu tegijate wastu olen, niisammu hästi kui keiser Karlgi. Teie piate teadma, et ma tema järeltuleja siin mägisel maal olen ja et teie kohus on mulle wastata  ja aru anda, nagu seda temalgi oleksite tegema pidanud! Aga mul ei ole teie wastust wajagi, ma tean, mis teie teete; teie olete ju keisert kutsudes ise tunnistanud, et teie ülekohut teete ja endid seadusliste kõhtude üle säete, mis minu nimel mu riigis õigust mõistawad! Teie teate ju muidugi, et teie tegu nuhtluse wäärt on; sellepärast manitsen  ma teid, jätke see tegu maha meie päimil ei tohi mitte rahma tahtmise woli seadustest üle minna!" Silmapilguks jäiwad kõik wanemad wait. Siis hakkas kõige manem nende seast kõnelema: „Lubage, armuline kuningas! Mis Teie seal kõnelete, selle peale ei tohi ma mitte wastust andmata  jätta. Mitte tahtmise woli ei ole see, kui meie salajaid pahategusid walge ette toome ja wägewaid  Jumala õiglast kätt ja igale poole nägijat silma meelde käsime tuletada. Meie oleme ustumad  inimesed; kui meie kuningas meilt meie elu nõuab, meie merd ja meie wara, siis oleme meie malmis neid andma, nagu meie isad neid teie isadele  annud on; aga mis meie oma isade pruugi järele teeme, see on õige ja hea, kui küll ka kohtud  seda keelawad ja meile teel takistuseks on ning meie ühendusi lõhkuda tahawad. Meie teame seda küll, kõrge kuningas, et Teie kohtud Teie nimel õigust mõistawad ja meie ei taha Teie kohtu ametnikkudele  mitte süidi anda; aga nemad piawad ju õigust mõistma riigi seaduste järele, mis kõrgeste koolitatud isandatest linnas walmistatakse ja mis sagedaste mitte tõsist ülekohut ei karista ja tõsist õigust ei marja. Kas on," rääkis ta elawamalt edasi, kuna kuningas ergult kuulatades lahkel healmeelel  kindla mehe õiglase, julge näo peale waatas,  kelle lähedale töised kõik kogunud oliwad, ja temale õigust näitasiwad andwat, „kas on meel halwemat pahategu, meel suuremat ülekohut Jumala  käsu järele kui raha wõimul hädaliste kurnamine?  Aga ometi ei seisa seaduse raamatutes, mille järele kohtumõistjad oma otsust piawad tegema, selle kohta mingit karistust, jah need seadused warjawad  meel koguni seda ülekohtu tegijat ja annawad  temale ta ohwri ühes raha ja waraga kätte. Küll wõib mõnigi Teie kohtumõistjatest, armuline kuningas, kelle rinnus inimlik süda tuksub, kibeda waluga mõnda kohtu otsust sagedaste teinud olla, mille läbi ta mõne auusa mehe tigeda omakasupüidja  kätte andis. Kas on, „rääkis ta ikka ägedamalt  edasi, „meel halwemat kihwti inimeste seltskondade  tarwis linnades ja maal, würstide ja krahwide seas kui ka talurahwa hulgas, kui abielu rikkumine, mis perekondade rahu ja õnne sisse surmaseemet kannab, mis maapealse elu pühal pinnal malet ja kelmust õitseda laseb? Ja ometi ei lausu seadus niisuguse pahale teole midagi ehk karistab seda niisuguse nuhtlusega, mis sugugi seda wäärt ei ole. Niisugustel juhtumistel piab siis keisri Karli karistuse-kohus appi tulema, ja süidlase  terme rahwa ees awalikuks tegema, mis teda siis ehk wahest meele parandusele miib ja tõisi niisuguse  teo eest noomib. Jn kui palju kurje tegusi, Meie uus kooliwalitsus. Meie teatasime oma lugejatele juba meie uuest kooliwalitsusest, missugusel põhjusel La sisse saetakse ning missugusel moodul ta oma ametit piab. Mid, kus see kooliwalitsuse seadmise wiis riigi nõuukogu poolt heaks on kiidetud ning ka 26. Januaril s. a. Kõigekõrgemalt  poolt kinnitatud, siis paneme selle meel sõna sõnalt oma lugejatele ette. Ta on järgmine: I. „ Tartu koolikonda tuleb üks rahwakoolide  direktori ning neli rahwakooliinspektori  ametit sisse seadida peate nende Greeka Ligeusu rahwakoolide kahe inspektori ameti, kes need ametid nüid ka rahwakooli - inspektori ametiteks ümber on muutnud.