fiis peab ka iga keel oma rahwa waimu ja iseloomu selle fisse iswtama, keS teda õpib, et see aga ksige rutemini ja kergemini lapse juures sünnib, on iseenesest  mõista. Õpib näiwsekS meie Eesti rahwa laps juba oma Mmandamast ja neljandamast aastast saadik Saksa Veelt, loeb ja kirjutab ta Saksa keeles, fiis peab ka Saksa waim ja Saksa iseloomus ikka enam ja enam lapse waimuS maad leidma, lapS hakkab Saksa keelt rääkida igatsema ja armastama, sest et ta maimule esimest toitu Saksa waimuS anti. On aga inimene lapsepõlweS esimest waimu toitu WSeraS waimuS saanud, siis on ka peaaegu wsimatu, et ta wiimati jälle nii oma emakeele waimu enesele omaStab, et ta sellega ka oma rahwa waimu ja iseloomu  täitsa tundma õppida wõiks, on peaaegu wsimatu,  et ta täieSte oma rahwa elu ja wiisidega ennast tutwustada ja oma rahwast armastada wõib; oma rahwast armastada wõime üksi siis, kui kõik head ja wead temaga üheS kannud ja tema waimuS kaSwatud  oleme. (Järg jöeb tulema). Sillaotsa kerjaja. Wilhelm Hauff'i järele J. Lill. VI. Mina ei tea, tegi seda tema hommikune ülikond ehk hele päikese paiste, aga Fröben'i meelest oli ta täna veel palju ilusam ja armsam, kui eila tulevalgel.  Tema juuksed ripusiwad alles lahtiselt ümber Slade, ta paled oliwad wärske hommikuse õhu seest tulles priskemad ning ta naeratas wõerast teretades väga lahkeSte, aga ometi pidi Fröben juba sell silmapilgul  tunnistama, et ta silmad kurvad ja nutused oliwad. is. Ta paluS Fröben'i oma juure pruukosti lauda iStuda. Ta jutustas temale, et Faldner juba päikese tõusu ajal välja oli läinud ning teda ennast wõera eeS käskinud vabandada) ta tähendas ühte ja töist tööd ja talitust, mis baron täna käsile tahta võtta ning mis juureS temal lõunani aega minna. „Temal on palju tööd, vaeva ja muret", ütles proua, „aga ma usun, et niisugune väsimata tegevus temale tarvituseks  on saanud, ilma milleta ta elada et võiks." „Ia kaS temal vahest üksnes nende päevade sees nõnda palju tegemist on?" küsis Fröben; „kas just praegu mõisa peal iseäraneS palju tööd on?" „Seda küll mitte," vastas proua, „kõik läheb vana harjunud käiku. Aga minu meeS on juba sellest saadik, kui mina teda tundma õpifin, alati nõnda tegev. Ta on oma tööde poolest väsiuiata. See kevade ja suve on ta päevast päeva platsis." „Siis võib Teil aeg küll sagedaste igavaks minna," ütleS Fröben, „kui Teie nõnda üksi maal elate ning Faldner kõige päeva kottu ära töörahva juures on." „Jgav?" vastas proua väriseval healel ja kummardas  kõrvale veikese laua pealt midagi võtma. Fröben nägi nende kohal seisvas peeglis, kuda tema huuled valusalt liikufivad. „Jgaw? Gi! Kui ometi mäleStus ükfiolejatele wõerfil ja —" lisas ta juure ning katsuS naeratada; „arvate Teie siis, et majaperenaisel  niisuguses suureS kohaS ka küllalt tööd ja talitust ei ole? Seal ei või ehk ei tohi aeg igavaks minna." «Ei tohi? Sa wäetike!" mõtles Fröben. „ Kas keelab Su süda mälestuse unenägusi Sulle seltsiks tulemast,  ehk keelab mu wali sõber Sull aega igawakS minemast?" ,Ja ometi," kõneles Fröben edasi, et oma ja töise mõteid muule teele juhtida, „ja ometi näitavad just naisterahvas wagusa koduse elule loodud olewad. Wähemalt oliwad iseäranis nende rahwaste juures, mille seast üleültse kõige suuremaid ja tähtjamaid mehi leitakse, naisterahvas kõige enam koduse elule kasvatatud,  nõnda kui näituseks Roomlaste ja Kreeklaste jvureS ning keskajak ka Saksamaal." „Et Teie neid näitusi saaksite ette tooma, ei oleksin ma mitte mõtelnud;" wastas Joosefe, kuna ta film nagu uurides Fröben'i peal viibis. «Uskuge mind, Fröben, iga naisterahwas, olgu ta kes tahes, märkab warst, kaS üks mees palju naisterahwa seltskonnas  on elanud ehk mitte. Ja kahtluseta on naisterahwa  seltskondades midagi, mis peened eluwiisi ja Srna tundmust äratab, nõnda et mehed, kes kaua haritud  naisterahva seltsis on viibinud, omalt poolt ikka niisugust aSju jutuks walitanud, mis just naisterahvale kõlblikud, mis meile kõige enam meele järele on; see on haridus, mis kellegil mehel ei peaks puuduma.'") Seda ei saa Teie sugugi waleks ajama, sest ma tohin julgeSte ütelda, et üks osa Teie haridusest naisterahwa poolt on tulnud." „Mis Teie ütlete, on osalt tõsi," wastas noormees.  „Õige on, H naisterahwaS mitte minu mõtlemise  wiist, waid palju enam minu mõtte awaldamise wiist on harinud. Minu amet, seisus ja elukord sundisiwad  mipd wiimasel ajal suures maailmas, iseäranis  naisterahwa seltskondades elama ja nendega ümber käima. Aga just tähendatud seltskondades sai see mulle õiete selgeks, kui wähe naisterahwaS, ehk töise sõnaga öeldud, kui pisut naisa suure awaliku elu ja tallituSte sekka kõlbawad." „Ja mikspärast?" „Ma tahan seda ütelda, kui Teie minu peale sellepärast ka pahaseks peaksite saama," wastas Fröben.. „UkS uuema aja rõõmustawatest nähtawustest on see, et ülemas seltskondades ära tuntakse, et mäng, õigust ütelda, üksneS waimu waesuse kate on. Sellepärast jäetakse kaardi, domino j. n. e. mäng wana meeste ja wana naisterahwa hooleks, kes jutust osa wõetud ehk ise juttu puhutud ei saa. Kuna nüüd thee laua ümber istudes kõrge asjade üle waimurikast juttu puhutakse,  on naisterahwaS õiguse poolest ometi oma pätis teelt körwale läinud." „Ma palun, Teie olete liig wali, kudaS peakfiwad  siis —" mind edasi rääkida," ütles Fröben jutu wahele. „Üks nõndanimetud heast ehk auusast seltskonnast  naisterahwaS wõtab iga uädali õhtuti omas majas wõeraid wasta; kuus kord nädalas käib ta ise töistele wõersil. Niisugustel wõeruspidudel tantsib üksnes noorrahwas mõne korra. Kõik töised meesteja  naisterahwaS wiidawad juttu westes aega. Sagedaste  leitakse täitsa haritud, tõeste waimurikaid mehi, kes meeste keskel 'tummad ja igawad, aga naisterahwa  eeS wäga jutukad on, ja lõpmata hariduse ja teaduse riwst awaldawad. See ei ole mitte edewus, mis neid mehi jutukaks teeb, waid palju enam see tundmus, et n.ende teaduse tähtjuS enam naiste- kui meeSterahwa kohane on, sest et wiimased kindla kava »-ja Põhjuste järele omad nõudmised kõrgemale seadwad." „Kea tüll, mis värki niisugused mehed on, wõin ma mõtelda, aga edasi." meeste läbi saab jutt ja kõne oma kuju, aluse ja elu. RaiSterahwas, iseäranis waimurikad  naisterahvas ei saa isekeskes iialgi nõnda elavalt  juttu vestma, kui siis, kui ka ennegi üksainus mees otse kui tunnismees ja otsuseandja nende hulgas istub. Kuna nüüd niisugused mehed kõiksugu nalja ja tähtjat juttu sekka toovad, saab naisterahva vaimujõud  vasta loomu pingule aetud. Et ometi ka sõnagi kaasa rääkida, et ennast kui vaimurikast, haritud inimest  avaldada, peavad naisterahwas tegema, mis vähegi võimalik, sest muidu ei või nad jutu jooksule omalt poolt midagi juure lisada. Aga, ärge pange pahaks, nende varanduse hallikad on warst tühjad) mõtelge, mäherdune piin see on, kui nõnda pika talve otsa iga õhtu vaimurikas peab oldama." „Aga ei, Teie teete asja õelamaks kui ta on —" mitte) mina räägin üksnes seda, Mis ma ise olen näinud. Sellest saadik, kui niisugune kõrgete asjade üle jutuvestmine moodis on, saavad tütarlapsed koguni töistwiisi kasvatatud kui enne) vaesed loomad! Mis ei pea nad nüüd kõik kümnest künni wiietõistkümne aastani Spima. Ajalugu, Geograafia, looduselugu, siisika, ja nõndanimetatud kõrgem seihkenduS,  maalimine, iluteadus, kirjanduse ajalugu) laul, muusika ja tantS olgu veel rääkimata. Neid asju õpib mees alles peale kaheksateistkümne ja kahekümne eluaasta Siete tundma) tema õpib u?id aeg ajalt, ja sell kombel sügavamalt ja kindlamalt) mõndagi õpib ta iseenese läbi ning teab seda sellepärast ka parem tarvitada, ja astub mees siis kakskümmend kolm ehk rohkem aaStat vana eluSse ehk seltskonda, siis on tall oma eneses kui ta just mitte loodud tõlplane ei ole tähtjas kindlus ja julgus kaasas. Aga tütarlaps?  Ma palun, mõtelge ise! Kui niisugune õnnetuse laps oma viietõistkümnemaL aastas tuhat tõugu teadustega  ja kunsttükidega täistopitud valiku elu sisse ehk seltskonda astub, kui imeline ja wõeras ei saa temal esite kõik olema?! Teda veetakse, ehk tall küll sagedaste oma vaikne kambrikene armsam oleks, armuta *) Kuidas on selle poolest lugu meie rahwa seas? Tõeste seda sõna on meie meesterahwal tarwis tähele panna. Tuletagu lugeja ise meele, kui mähe meie pidudel seda tähele pannakse, et kõik naisterahwa õrnematele kõrwadele ei kõlba. Loodame, et rohkem waimuharidus meid peagi ka selle poolest haritud rahwa liiki saab tõstma. igale poole pidudele ja seltskondadesse, ta peab läikima, peab juttu westma, peab teadust ja tarkust wäljakraamima,  ja küi peagi ei jSua ta sellega lõpule! Teie naerate? Kuulge weel edafi! Niisugusel tütarlapsel  pole enam aega oma kooliteadufi edafi harida ja täiendada; peagi nõutakse temalt weel rohkem. Tema peab nõndasama heaste kui wanemad, kunsttööde, kirjanduse  j. n. e. üle übes mõistma rääkida. Tema korjab päeva otsa kõiksugu kunstsõnu, loeb armastuse lugust, et kõige uuema raamatu üle otsust wõiks anda, ja iga seltslik õhtu pole tema kohta õiguse poolest muud midagi, kui päris piinlik eksam, koolt-katse, kuS ta seda osawal wiifil peab tarwitama ja awaldama, mis ta päewal üle pää ja kaela on kokku korjanud. Et ühel tõsise haridusega ja tõsise teadusega mehel niisuguse lobina ja poolhariduse üle külmavärin peale käib, wõite isegi arwata. Tema meelest on säärane kõlbmata wiiS esiteks naeruväärt, aga pärast kardetav;  tema saab selle liighariduse ära needma, sest et see naisterahva oma vagusa tegevuse piirest välja kisub ning naised poolmeesteks teeb, kuna mehed poolnaisteks  lähevad, sest et nad kõikide asjade üle naiste kombel lobisema ja keeltpeksma harjuvad. Tõsise haridusega  mees saab sellepärast auusama naisterahvale nende kodust vaikust tagasi soovima, kuS nad toe poolest kaunimalt saavad läikima, kui mõnes eelnimetatud seltskonnas ehk elus!"*) „ Selles, mis Teie praegu ütlesite, on palju tõtt," vastas proua von Faldner. „Täielikku otsust ei või mina selle kohta mitte anda, sest et minul iial seda õnne ehk õnnetust ei olnud niisuguse seltskonna piirides  elada. Aga minu meelest näitab ka seal, nõnda kui igal pool, halbus liiale ajamisest tulevat. See on tõsi, mis Teie ütlete, et meile naistele kitsam tegevuse  piir on osaks antud, kodune elu, miS nüüd kord meie ülesanne on. Meie oleksime ilma kõige kindluseta  ja tähtjuseta, kui meie sellest ringist täitsa välja tahaksime astuda. Aga kaS Teie siis seda rõõmu meilt hoopis ära tahaksite võtta, et mõnikord meestega  vaimurikast juttu westame? On küll õige, et seitse niisugust seltsliku õhtut nädalas wastaloomule, liigharidusele  ehk lõdwusele peavad viima; aga kaS selle asja kohta ka mitte õiget keskteed parajuse Põhjusel leida ei peaks olema?" „Ma olen oma mõtet ehk vahest liig karedalt avaldanud; mina tahtstn —" „Laske ka mind edafi kõnelda," ütleS proua von Faldner. „Teie ütlesite ise, et naisterahvas oma keskel nõnda nimetatud vaimurikast juttu edafi ei jõua vesta. Mina tean väga heaSte, kui piinlik naisterahva  seltsis üks nõndanimetatud vaimurikas proua või preili on, kelle eeS kõik tühi ja naeruväärt on, mis mitte üleüldine, mitte tähtjas ei ole. Meie tunneme ennast kitsa piire sees olevat ja'tahame oma teaduse natuksega ometi ennem ühe mehe, kui naisterahva ees häbisse jäeda. Kus üksnes naisterahvas koos on, seal on enamiste ikka jutuks maja töö ja talitus, naabrid, vahest ka uudised ehk moed; aga kas meie siis üksnes selle kitsa silmaringi sisse peame jäema? Peab siis kõik, mis üleültse tähtjas, õpetlik ja hariv on, meile üsna wõeraks ja tundmataks jäema?" „ Jumaluke! Teie ei saanud minust aru, kaS ma siis seda tahtsin ütelda?" „On jo tõfi," kõneles Joosefe tuliselt edafi, „see on jo tõsi, meestel on sügav, korrapäraline haridus, see selgus, mis kõik poolharidust. ja silmakirja teadust eemale lükab ja põlgab. Aga kui heameelega kuulame meie naisterahvas meeste juttu pealt, mis asjadesse puutub, mis meile just täitsa wõerad ei ole, kui näituseks  ühest uuest tähtjast raamatust räägitakse, mis meie lugenud, ehk pildist, mis meie näinud oleme. Meie õpime tõeste väga palju, kui meie niisugust juttu pealt kuulatada ehk fiin ja seal koguni kaasa rääkida tohime. Meie mõtted laiendavad endid ja lähvad selgemaks, ning iga haritud naisterahvale peab niisugune jutuajamine meestega armas olema. Ka ei usu ma mitte, et mehed meile seda pahaks saavad panema, kui meie aga ennegi," lisas ta naeratades juure, „ mitte ise läikida, õigust ajada, ega seda kitsast piire, mis meile kord kätte on juhatatud, ninatargalt meelega maha jätta ei taha." <Järg jSeb tulema). *) See mis siin liighariduse ja seltsliku elu poolest naisterahwa kohta öeldud on, käib suurtsugu haritud rahwa kohta, kus lugu ka tõeSte nönda on. Meie Eesti tütarlaste juures ei ole liighariduiest juttugi, olgu siis, et kellegil siin juures meeletu ja mõistmata pähäõppimine ja salmide tagumine rahwa koolis meele peaks tulema. Rohkem haridust, rohkem seltsliku elu loomulikul teel! hüüame meie oma tütarlaste ja naisterahwa kohta, ning liigharidusest meil ammugi weel kartust ei ole. „ S a k a l a " 5Z tv. IBBS. Vastutaja: J. KSrw.