mStSnikude ehkkuidarahwaSüttes: moifawanemate ja wallarahwa wahel oli kindlam kui fee nüüd on. Meie rahwas", ülleS mõisnik oma perekonnaga, ja .meie Saksad"  ütleS wallarahwaS. Ja mõlemilt poolelt ei olnud see mitte paljas sõna, waid seda tundis igaüks tõeste omas südames. Ja see tundimine köitis meie kodumaa suguarufi  ja seisust rohkem üheks perekonnaks kokku, kui need järeltulijad arwawad, kes tänasel pääwal elawad. Wõib olla, et see enne ikka nenda olnud; wõib olla, et need rasked hädad ja waewad, mida kõik seisused Põhjamaa sõea, nälja ja katku aeal wälja kannatanud, oliwad, et need hädad ja waewad meie kodumaa sugust ja seisust nii ligistatanud ja ühendanud oliwad. Selle üle et ole stin waja ligemat arutust teha. Aga afi ise oli nenda. HZ Sellest see fiiS küll ka tuli, et need rasked teu seadused.  mis pärispõlwe aeast wabapolwe stsse weninud oliwad, nii raskest päritud ega täitsa täidetud ei saanud, kui need ette kirjutatud oliwad. Nenda pidi ühe talukoha pealt, millel 10'/, dessätini põldu ja 90 saadu ehk 900 leiflkat  heinasaaki oli, 300 hobusepääwa ja 300 jalapääwa tehtud, peale selle aga weel mitmesugust wilja, heina ja teist maksu maksetud, mõisa rehed peksetud ja kedruse ja kangakudumise tööd tehtud saama. Meie aegse pääwapalkade  ja hindade järel teekstwad need teud ja maksud umbes 500 rubla wälja, kuna üks seesugune talukoht nüüd läbistikku 130 rubla renti maksab. Seda tegu ja maksu ei oleks küll ükski teha ja maksa jäksand. kui seda ikka karwa pealt päriti, ehk kui talukohtade! mitte palju rohkem maad käes ei olnud. Ja talukohtadel oli ka tõeste sagedast kakSkord niipalju maad. Ja kus seda mitte ei olnud, seal tehti hobusepääwade asemel jälapäiwi, teumehe asemel tuli poisike, ehk .möisawanemad" andfiwad teise käega tagast. mida ühega wötfiwad. Nenda läks afi waewalt edast. Niisamati oli fiis küll asi ka wabadikudega. Kas ja kuida need kaks pääwa nädalis tehtud saiwad, selle peale et waadatud palju, ja pärast maarahwa wabaStamist  hakkafiwad wabadikukohad wast õiete sigima. Meil oli üks aeg, kus mitmed talukohad sagedast aastate kaupa tühjad seifiwad, aga wabadikukohtafi kaSwas ikka juure. Külade karjamaad oliwad laiad ja ei olnud üksikute talukohtade peale ära jägatud. Paremate paikade peale karjamaadel ja künkate peale heinamaadel tegiwad peremehed  omale .kasumaid",kui nemad koha poja kätte andfiwad, ehk üleüldse käest ära andfiwad, fiis ehitafiwad nemad .sauna" .lasumaa" peale. Ja wanemad sulased .teumehed" ehitafiwad  sauna ja elafiwad .oma käe peal." Ja seda tegiwad  ka nooremad perepojad, seda tegiwad sulaste ja peremeeste lesed ja seda tegiwad ka üksikud tndrukud. Karjamaad, nendanimetatud .prii maa", mida wahest ka natuke põlaStawal tähendusel .wa prii maa" nimetati, saiwad ühel aeal .saunadega", see on. wabadttukohtadega nenda täis tuubitud, et sellest taluperemeestele mitmes paikaS häda ja kitsik peale kippuma hakkas. Ja talukülade kõrwa figifiwad wabatkülad, nagu linnade kõrwa alewid, mis sagedast küladest niisamati suuremad oliwad, nagu alewid linnadest suremad on. Millest ja kuida need wabadikud, keda ka .saunamehed ehk .waene rahwas" nimetati, millest ja kuida nemad õiete elafiwad, see on uurijate filma eest peidetud. Korralist  ametit ja teenistust neil ei olnud, paikseks nemad sagedast ei läinud ja oma enese .põllutööst" nemad elada ei wõinud. Seatud mõtsategu tegiwad need wabadikud enamist nii wähc, et mõisawalitsuõ sagedast ei teadnudki, kaõ ja kus nemad elafiwad. MaamõetmiSte luures letti sagedast tosinate kaupa seesugust maakohtasi, mis mõisa raamatus üles pandud ei olnud. Ja nende kohtade peremehed  paniwad imeks, kui nende käest midagi tegu partti. Kõiki maad oliwad nemad oma aru järel .ise teinud , ja oma majast oliwad nemad ise ehitanud ,a ehituse puid oliwad nemad .korjanud." See rahwas oli mitmeS tükkis omal aeal tõeste .waba  rahwas", ja just see wabadus meelitas ikka teist nende järel tulema ja seesugust elukohtafi ajutama. Ja oma keskis müüfiwad wabadikud oma kohtafi ,a majast, nagu väriS mõisast. Aga inimene ei wõt omast .wabadusest mitte ükfi elada, temal on selle kõrwas ka teist tarwttust, millest teda ükski seadus .wabastada et suuda. Kes kedagi teist .isandat" oma üle ei salli, selle peale .angeb häda ja langeb nälg. ja need sunniwad teda raskema .orjuse" alla, kui ükski ihuisand seda teeb. Ja sellest karmist .isandast" ei olnud fiis ka me'e^.waba^ Omalt maalt. Tallinnast. Kuida Riiast kirjutakse, olla Senator  Manassein Zensoritele seda oma soowinnst awaldanud. et aealehed tema tulemisest ja tegewusest mitte üleliiga ei kirjutaks. Meie omalt poolelt peame seda kõrge riigiametniku  soowimist käsuks ja tahame seda täita, niikaua, kui meie sellest mitte maale ja rahwale kahju tulema ei karda, ebk teiste sõnadega - nii kaua kui teised lehed meid oma wõõriti kuulutustega seletusele ei sunni. Teiselt poolelt kuuleme meie aga, et mitmesuguseid Palvekirjast suure» hoolega ette walmiStakse ja tirintakfe. Renda olla RiiaW Lätlased üht suuremat märgukirja Baltiuraa wigaduSle» puuduste ja viletsuste üle teinud, mida neil päiwil Sena-M tori ette panna tahakfiwad. Meie sooviksime, et nemad» seda mitte maarahva ja talurahva selja taga teinud ei» oleks, sest kõige selle järel, mis meie tänine näinud oleme» ei tea linnarahvas maarahva elust ja elutarwituStestN väga palju. Nemad võikfivad kergest midagi omaS mär-W gukirjas üles panna, mis otsekohe meie maarahva jaW talurahva vägevamad elusooned katki leikab, nii ,rahvus-M likud" see wäljaspoolt ehk ja olema näitavad. Maarahva? elutarwituSte põhjused ei ole igatahes nii kerged leida, kui mõned soowisepad arvavad. Ka meil seisaks tiks weike /oow" südame peal, kui sellega kõrge herra ette J astuda tohiksime. See asi ei ole küll nii tähtjas, et sellepärast suureunt kära tõSta tarvis läheks. See ei puudu ka rahva igapääwase koduelu ega igapääwase leiva kulge. Aga omast kohast on sellel ikka ka oma tähendus, sest see puudub meie esivanemate pühise elu rõõmu ja elukenaduse külge, ja inimene ei ela jo mitte leivast üksi. See asi on meie Nelipühi kased. Mõne aasta eest ilmuS kõrgemast paigast üks käsk, mis Nelipühi kaSkede tarvitamist ja kauplemist ära keelaS ja selle keelu täitmist Politsei kohtule hooleks andis. Meie usume jo küll, et see seadus Wenemaa lageStikkude kohaline  on, kus iga puu taimekest hoolega hoidma peab, et laastatud maadel metsad uueSte juurduma hakkakfivad ja see häda võimalikult ära kauutatud ehk tagasi tõrjutud saaks, mis ilma armuta lagedaks laastatud maade peale langeb. Meie kodumaal seisab aga asi selles tükkis koguni  ja täitsa teisiti. Kuida maarahvas teab, sigivad kased suurema jäuu peal meie heinamalest, uagu umbrohi, mis välja kitkutud saama peab, kui meie oma heinamaid mitte hukka minna lasta ei taha. Seesugust katkest raiutakse  igal aastal tuhandete kaupa heinamaatelt, lautakse virna ja pistetakse pärast põlema ehk lastakse mädaneda. Eks oleks fiis õige soovitav, kui kohapidajad nende heinamaa liigwõsude eest natuke raha saada n õikstwad? Ja mõned ehk kaswatakfiwad selleks koguni noort kasemetsa ja teenikstivad sellega omale natuke kasuraha. -- Ja meie maarahva lapsed, keda nende elutarvitus linnas elama sunnib, need wõiksiwad siis ka edaspidi pühadeks tükikese kevadest eluvärskust oma kamriSse kanda ja karaStakfiwad ennast sellega järgmiseks argipääwa elukS ja möitlemiseks lämmatava linnaöhu vasta, mis muidu nii raskest selle rinda rusub, kes lahkest maa-elust nüüd kord lahkuma pidi. See käsk või keeld ei ole koguni meie kodumaa ja meie rahvaelu kohaline ja võiks üksi nende maakondade kohta maksvaks jääda, kus seda tarvis ou. Kellel siiS omas palvekirjas üks nurgake üle jäi, see ärgu pidagu weiket asja mitte weikes ega halvaks, vaid andku ka selle soovimisele natuke ruumi. Hea sõna leiab head paika, ja igapääwased elularmilused ei tohi mitte ükfi meie vaimu üle valitseda, vaid peavad pühisele elukenadusele  ka natuke maad andma. Inimene ei ela mitte leivast üksi! Meie kuulsa kodumaapoja, Geheimerath Dr. Karelli 50 aastase ametipüha üle seisavad juba pilkad kirjad ja piduköned aealehtede seeS, millest mõned väga tähtsad on. Ruumi kitsuse pärast peame meie scds pidu järgmise numre jäuukS jätma. Seespidise aSjade Ministeriumis seista, kuida ,GoloS« kirjutab, üks seaduS nõuupidamise all. mille järel tõllad, teised sõiduriistad ja hobused linnades, linna kassa heaks maksu alla peavad pandud saama. NiikSralhiS on heaks arvatud, et selle üle üleüldine seaduS tehtud ja määratud saaks, missugused hobused, tõllad ja teised sõiduriistad  maksu alla panna ja missugused maksust vabandada  on. Voorimeeste ja teiste avaliku hobuSte ja sõiduriistade külge ei saa küll see seadus puutuma, sest need seisavad juba muidugi maksu all. .Tartu Eesti SeitungV toimetus annab teada, et see leht, nime all ,Wtrula n e", edaõpidi Tallinnas välja tulema saab. Ümberkolimise pärast tulla järgmine nummer üks nädal hiljemini välja. Meil ei olekS koguni mitte enam himu ikka selle waSta sõidelda, mida teised lehed kirjutavad, ja meik oleks ka tõeste tulusamat tööd küllalt teha. Aga meie ei või parata. Neil päiwil puhutakse rahvale nii palju . tühja tolmu filmi, et üht lehte hädast tarvis läheb. keS tolmupilweid natuke tõrjuda katsub. Seda kurva amettt oleme meie nüüd kord oma peale võtnud ja tahame seda kollitaba, nii palju kui ka tolmu keerutajad sõimavad ,a kui ka hulga kaupa nende peale langeb. See ei ole jo ka koguni UuS asi. Seda on juba enne nähtud ja sellest on räägitud ja kirjutatud, nii kaua. kui kirjalikud tunnistused ulatavad. Daweti Lauluraamatus, mis ligi 3000 aasta eest kirjutatud on, leiame mere 73. laulus: . , „Nende suu räägib kui taevast maha M nende ke? käib üle kõige maa. ' Seepärast pöörab rahvas seis; siin saawad n«da rohkeSte vett juua." Renda on Jürikuu 25 pääwal, Pärnu EeSti Põllumeeste  Seltsi Prästdent J Too t s selle Seltsi ees üht kõnet, kauba lõust pidanud, mille fisu ,Tartu Eesti Seitungi" Nu 19 seeS seisab. Seal lueme meie. LZ,Prefident Toots rääkis Pärnu linna praegusest kauba , loost. Et wõeral maal meie kaubad hinna poolest väga ,alanenud on, siiS ei aita meil muud, kui peame omad mahe kaupmehed, keS meie kaupa ilma turule toimetavad, 5 kõrvale jätma ja i s e oma kaupa välja maale ,ära müü m a. SekS peame oma suurema ja weiksema /ahaga aktsia seltsiks kokku heitma ja linna kauba kontori  asutama. - Siia I. uil.' pik läbi rääkimine. /Mõned armafiwad et rahva seas seks veel küllalt küpset , mõistust ega siiS ka usaldust selle aöja kohta ei olla. /Presidenti abi J Tamman arvas, et kui esiotsa 10 ehk /nam mõistlikku ja jõukast meest kokko aStukfiwad ja selle , aSjaga hakatust teeks, vad; sest. kui hakatuS ju tehtud ja /ee asi ehk ette wöte heaSle edeneb, siis saaks rahva /eaS usalduS selle ettevõtte kohta kaSwama ja seltsist /aakfiwad tõeSte rohkeSte liikmeid oma rahaga osa võtma. , —. Ka ametnikude pärast sai mõndagi räägitud j. n. e. Mbt rääkimine viitis tüki aega, asi jäi aga stiSki kahe , peale. LõpekS hüüdis president kindlal meelel: , ,Kui ma ka 10 ehk enam aastaid rahva usalduse /allal peaksin tööd tegema, siiski tahan ma kannatada ja ,enne mitte väsida, kui selle asjaga (akfi seltsiga) oleme , järele saanud '" Meie ei saa aru, kuida mõistliku meeste ette selle ärge pange pahaks, auuStatud herra Prästdent! selle poisikese jutuga astuda julgetakse. KeS üleüldist maailma kauplust vähegi tunneb, see teab. et kõrgest kauplusest wiljakaupluS  kõige raskem ja kõige kardetavam on. Seal saawad kord küll suured summad võidetud, teine kord aga jälle suured summad kautatud. KeS seda kauplust oma peale võtavad,' neil peab nii palju kindlat põhjuskapitali  olema, et nemad mõni kord aastate kaupa vilja aitateS pidada, rahast ilma kasudeta jääda ja mõni kord head hoopi välja kanda suudavad. Pealegi meie päiwil kuS sagedast järSku Ameerikast suured vilja laevastikud ilma turule ujuvad ja vilja hinda maha rusuvad, meie päiwil on wiljakauplejatel palju kapitali ja osavust tarvis. Wiljakauplusega saawad siiS ikka ka kõige vanemad ja kindlamad kaubakojad korda. Umbes 50 aasta eest astuflwad  EeStimaa mõisnikud suure kapitaliga kokku ja tahtfiwad  ka vilja kauplust vahekauplejate alt peasta, aga see nõu leidis pea viletsat otsa. Kui fiiS nüüd Pärnu Põllumeeste Seltsi Prästdent ka 100 aktsinari kokku saaks, kes läbtStikku igaüks 300 rubla sisse maksakfivad, mis raske uskuda on, fiis oleksiwad küll 30,000 rubla kouS; kui aga ükS ainus laewasaatus maailma turul äpardakS, sits olekS näputäieke kadunud, nagu tilk tulise kivi peal, ja sellest ei saakS ka veel tublit susiStusiki kuulda. Meie ei saa aru, mis tuhin mõnda meest vangi võtnud  wõt orjastanud on. et tema lõpmata rahvast kihutab, oma jöuudu ja oma vara kiilutama ja raiskama. Põllumeeste Seltsides peaks ometigi põllutöö edendamist taga nöuulatama. Põllutöö tarvitab head kapitali, kui õigele järjele ja täiele võimule tõuSma peab. Ja põllutöö  tarvitab ikka üht tervet meest, kõige oma ihujõuuga ja waimujõuuga. Meie weikeSte Põllutöö Seltside juhatajad  kihutavad aga seltsilasi. oma tähelepanemist kõrvaliste nõuudmiSte peale heitma ja oma vähest kapitali küsitatavate  asutuste peale killutama ja kulutama. Seltside juhatajatele tahaksime meie seda head uõuu anda. et nemad terd kibedal künnitöö aeal pöllale lähekfiwad  ja kündjate käest õpetust wõtakflwad. Seal kuulevad  nemad vähe hüüdmist! ,Käi päits! Käi küüt!" Seda rohkem kõlab kündjate hääl läbi õhu: ,PäitS vaule I Küüt vaule !" Meie Seltside juhatajad ei näi aga muud teha oSkama. kui piitsa keerutada ja karjuda: ,Käi Päits t Käi küüt!" Aga kuhu ? Seda ei tea nemad isegi! —Ja kui oma jõud enam ei mõedu, siis kutsuvad veidrad kündjad ka veel knliparwefi appi ja kihutavad oma tööloom! jooksma, sabad selgaS ikka ,edasi", üle kivide ja kändude, et sahk aga taga koliseb ja haavates töölooma kanda leikab. Jumal parandagu ! Won ,kahe peale jäänud. Meie peame tunnistama, et see meid rõõmustab. Selts on sellega üles näitand, et , rahva feaS" selle aSja kohta rohkem .küpset mõistust" on, kui Seltsi eesseisuse za juhatajate seaS. , xßishki Westntk" teab kuulutada, et Venekeele asutamine kobtukeeleks, kõige Vallimaa kubermangude kohtutcs,  Niigiwaülsujc nõuupidamise all seisaks. See leht teab lagedest mõnda kuulutada, mis ilma ühegi põhjuseta on Meil olekS siiS ka selle asja üle uStatawamat sõuu- » seitung kuulutab amet-