Saarlane Üleüldine pilitil!» njalehl nian- ja linnaeahioalt. 36. Teisipäewal, 26. Septembril 1889. VI. aastakäik. maksab: Ilmub igal toii'ipcts»Vctk. KnrcsaarcS kanbaunlitsäs nr. 17. maksab A kop. Saaremaa rahwa kodusest elust. Tüki aja eest kõnelesin rahwa elamise majadest ning lubasin lõpuks teine kord elu musidest rääkida, mis ma nüüd siin ka täita tahan. H. Mis on siis elu wiisid? Elu wiisid on elamise kombed, mis lapsed juba oma wanemate käest on pärinud ja õppinud. Enamasti igal rahwal on ise smad elamise wiisid ja kombed. Haritud rahwal on wiisakad wiisid, harimata inimesel aga sagesti halwad kombed. Sellepärast, mida harimatum üks rahwas on, seda tooremad  on tema elu wiisid. Mõtelge siin kõige päält pagana rahwa pääle, kes õiget Jumalat ei tunne, mõtelge nende rahwaSte pääle, kes weel mingi sugust haridust pole näinud, keS metsades elawad kui metsloomad, eks nende eluwüsid pole toored ja kõlbmatad? Aga kuidas on siis lugu meite rahwa elu musidega? Meie oleme jo ometi risti inimesed ja hariduse rahwaS. Tõsi küll. Haridus ja risti-usk on meite rahwa seast paljugi halbu kombeid kaotanud, iseäranis eba-usku wähendanud, aga siiski oleks elu wiisideS paljugi parandamist tarwis. Mis hariduse rahwaS see on, kes weel nii wähe ajalehti loewad, kui Saarlased? Meitel on Saaremaal üks ainukene wäike ja halwa hinnaline ajaleht „Saarlane." Kui suur on ta lugejate arw? Hoopis wäikene Saaremaa elanikude arwu kohta. Suurem hulk koolmeistridgi ei tunne weel ajalehe lugemise tähtsust. Mõni wabandab ennast sellega: saarlane"  polla suur asi, mis fäält ka lugeda saada. Kust peaks siis ühe ajalehe rammu tulema, kui lugejaid wähe on? Kui ajaleht wäikene ja mitte suur asi ep ole, siis on see kõige päält lugejate arwu süü, ja lugejate arw tuleb lugemise himust ja lugemise himu tuleb haridusest. Ehk mis hariduse rahwas see on, kes oma lapsi suntuse waral kooli saadawad? Kui suntust ep ole, siis pole last tarwis kooli saata. Armas isa ja ema, mis su ' t siis peab saama? Jo sa seda tead, vt toolis tarkust õpitakse! Eks kõik targad mehed pole koolis käinud? KaS sa oma lapsele tarkust ei soowigi? Ehk mis hariduse rahwas see on, kes poolteise rublasid ja wiie rublasid koolmeistrid ametisse seab? Kõige halwem palk on praegus Saaremaal koolmeistri palk. Mõni wäikene lamba karjane saab sui päält 20 rubla palka ja wähe koolmeistrid on- kes niisuguse palga saamad. Kuidas teie lapsed siis nii halwad on, et nendele kõige halwemaid karjatsid nõutakse. Muidugi mõista, et sagesti tuleb nõnda wälja, kuidas palk nõnda töö. Ma tunnen mitu meest, kes oma lapse hariduse eest mitte poolt kopikut ei tahaks wälja anda, aga kui kergesti ei anna needsammad mitu rubla kõrtsi kasuks wälja. Ons see nüüd haritud wöi harimata inimeste wiis? Oh, kes jõuab kõiki hariduse wigafid ja puudusi üles arutada! Aga ometigi wee! natuke edasi: Saaremaa rahwas on kõik enamisti põllu harijad. Noh, mis siingi jälle leida? Iga üks tabab oma mana isa isade käest päritud wiisi järge oma enese ümberringi, ning ei pane teisi suuremat tähelegi, kas nad ka nõndasamma teemad wõi on neil teised wiisid. KaS Suurelmaal ja mujal on krundi maad wõi mitte, Saarlane  on jo oma manad moodi lapitud põldudega enam rahul kui uuema aja krundi maadega. Kui magus, mõnus ja hea oleks Saaremaal üks põllumeeste-selts, kus mitmed  tähtjad põllumehe teadused ja toimetused läbi saaks räägitud, kuS üks ühele, teine teisele oma katseid wõiks kõneleda ning nõnda wanem nooremale ja noorem wanemale  nõuks ja abiks olla. Aga kust wõtta! Kui niisugune seltsi asutus käsile peaks wõetama, siis oleks küll esiteks osawõijate puudust ja teiseks laitjate rohkust karta, ning hea asi läheks selle läbi kidewaks. Ühel oleks niisugune selts liiga madal, teisel liiga ilmalik ning kes teab mis meel kolmandal  laidu wääriline oleks, aga hea ühendus saaks tõesti puudulik olema. Neid wiimsid siin ööldud mõtteid põhjendan ma Lume all. 3 „Ei midagi, ema, midagi. Mina olen ainult üks narr ja ei wõi sellega harjuda, et Seppi isale kõik enam meelt mööda teha oskab kui mina. Ehk õppin mina seda meel. Ära muretse sina, ema, selle pärast ühtegi; Seppil ei ole midagi juhtunud, mis sind rahutumaks wõiks teha." „Jkka seesamma wana laul, Kristjan. Räägi seda, mis on juhtunud. Sa teed isale wist jälle ülekohut oma arwamiStega ja mõtled wõeriti tema tahtmiste üle." „See kord küll mitte, ema. Siit saadik oli isa hobuste kauplemist ikka minu hooleks jätnud ja nüüd saadab ta Seppi Tselli hobuStelaadale, ilma et ta minuga üht sõna oleks selle üle rääkinud. Siis peab ta küll arwama, et Seppi seda kauplust paremine mõistab. No jah, ma olen üks seesugune järsk pois ja ei püüa mitte teisi meelitada. Wõib olla, et see kauplemisele kahju teeb, isa on mind sellepärast juba mittu korda noominud. Aga mind sellepärast  nõnda sõna lausumata kõrwale lükata, see teeb haiget." Kristjan pigistas huuled kokku ja tema otsaesine oli enam kortsus, kui enne seda. Tema kõneles nii pehmel haledal häälel, kuna ta muidu ikka käredal toonil waidles, nõnda et ema Leenil suured pisarad silma wajusiwad. Ta eisteadnud mitte, kuida ta isa seadmist pidi heaks kiitma ja rääkis selle pärast muidu üleüldiselt pojaga. „Sa peaksid isa enam usaldama, Kristjan ja temale ütlema, mis sul haiget teeb. Miks sa ei küsi temalt mitte, mikspärast ta sind ei ole saatnud? Siis wõikfite ennast wastakute wälja rääkida ja saaksite aru, kust see tulnud on. Aga seesugune trotsiw waikimine teeb isa ka nukraks." „Selle asja üle oleks enne pidanud isa rääkima, aga mitte mina, ema." „Jah, jah, sina mõtled ikka nõnda ja sellest see tulcbgi. Iga üks peab ikka sulle aupaklikult  wastu tulema, sina aga ei taha mitte see esimene olla. Kes kõik teistelt nõuab, mis ta iseeneselt nõudma peaks, see ei wõi ilmasgi rahul ega rõõmus olla." „Ma arwan, et see ei saaks isale mitte meelt mööda olema, kui ma temalt küsiksin, miks ta seda asja Seppi jäoks annud on," ütles Kristjan lühikese wait olemise järele. „Mina pean seda paremaks, et ma selle asja üle waikin ja seda ise enese teada pean. See ei ole ju ka mitte esimine kord, waid seda tuleb ühte puhku ette." Seda rääkides wiibis tema maade kurwalt selle koha pääl, kus ta mähe aja eest Suusiga  rääkinud oli ja raske õhkamine tuli tema rinnust kuuldawale. „KüsimiSte pääle saab sagedasti pahaid wastusid," ütles ta tasakeSti iseeneses, „maikimine on ikka kõige parem." Nüüd õhkas Leeni südame põhjast, sest Kristjaniga oli raske malmis saada. „Kui kord katsuksid sõbralikult ja lahkesti teistega rääkida," ütles ema haledal häälel, „küll sa siis näeksid, et sa wastusid saaksid, mis su meelt mööda oleksiwad. Aga karelt ja lühidelt, kuidas see sinu wiis on, ei saa sa omale mitte sõpru teha ja sa arwad sääl juures, et sind ei taheta kannata. Sina waatad kõige maailma pääle musta, usaldamata prilli läbi ja selle pärast on sulle kõik nii must ja pime." „SiiS on see wiga ju mu silmade külgeS, ema ja mis wõin siis mina selle waStu," wastas Kristjan mõrudalt, kirmest ja hamrid kätte wõteS, et seega jutule otsa teha, mis temale piinlik oli. Kõige oma armastuse juures leidis ema Leeni mähe sõnu, mis Kristjani sisemist mässu oleksiwad waigistanud.  Seda tundis ta ka ise ära ja tõusis pitkamisi kiwi päält, kus ta oli istunud, üles. Kristjan waatis weel kord tema poole üles, enne kui ta tööle hakaS ja kui ta ema nägu, mis muidu ikka hea ja lahke, nii kurwa nägi, sirutas ta oma käe ema poole ja ütles pehmelt: „Anna mulle andeks ema! Sul on nii head mõted minu kohta, aga mind ei wõi ükSgi asi aidata. Ma olen just kui must lammas walge