Sakala 4, WiliandiS, 24. Jamarikm PSewal 4884. IV. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Waswtaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Kas oleks tarwis, et weikse-põllumeestel nende piirides seaduslik jahi-õigus oleks? Sõnumed sõaplatsilt. Omalt maalt. Pärnu maakonnast: Loosimise pidu Aleksandri kooli heaks. Tartust: Peter Osse. Riiast: Seltslikust elust. Tallinnast: Kiriklikud  tülid. Wiru maakonnast: Lagcna waesed inimesed. Läänemaalt:  Mis uue usuliste „püha maim" on. Peeterburgist: Suurwürsti  reis; auutähe kinkimine; kuld-pulmad; Tekintside sõafi; ajakirjade arm. Wöeralt maalt. Londonist: Lumetuisk. Amsterdamist:  Lumetuisk. Niiderlandi maalt: Mis Hollandi ja Belgia rahwas oma suguwendade heaks teemad. Kirja mastused. Kuulutused. Lisaleht. Känädamaa kangelane. IV. Soome sõit. 1880. I. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Kas oleks tarwis, et weikse-põllumeestel nende piirides seaduslik jahi-õigus oleks? all on meile üks püriskoha omanik  Pärnumaalt ühe kirja kätte saatnud, mis nii osa- Watt ja assiMsitüleSfe on kirjutatud, et teda täitsa muutmata trükki paneme. Nii palju on iga mehele, keS meie maa olekut ja meie rahwa loomust tunneb, selge, et meie jahitama lindude hulk alles fiis saab siginema ja tähtjaks kosuma, kui jahi-õigus talumaade peal üksiainult ka koha omaniku käes on. Siis saab iga peremees tulusaid linda juba oma kasu pärast marjama ja kaitsma, kuna ta neid nüüd oma kasu pärast peab häwitama. Aga laseme Pärnumaa taluperemeest  rääkida, kelle kiri järgmine on: „ Sakala wastalised on juba sellega harjunud, et nad iga asja, mis „Sakala" rahwa nimel räägib ja püüab, mitte rahwa asjaks, maid Jakobsoni eraasjaks  ja püüdmiseks ristiwad. Sellega tahawad nad nõrgemaid eksitada ja neile tuhka silmi riputada. Et keegi ka seda „Sakala" wäljaandja era-püüdmiseks ei nimetaks, mis ta hilja aegu omas lehes jahi-õiguse üle kirjutas, siis lubatagu mulle, et ma kui liht talupoeg  ja weikse-põllupidaja, ka omi mõtteid tähendatud asja kohta awaldan. Minu arwates on wäga hädas te tarwis, et weikeste põllumeestele nende omas krundis jahi-õigus saaks antud, ja nimelt sellepärast, et I. weike-põllumees ilma selle õiguseta oma metsa, kui ka osalt muu Varanduse juures, mitte koguni enam julge ei wõi olla, ja 11. et siis, kui talupoegadel omas krundis jahiõigus  oleks, metsalindude siginemine kaswaks. Iseäranis noorte lindude ajal on meil waestel weikse-maapidajate! hirmus põlastawad ning kardeta.  wad päewad. Seal tuleb mõisa metsawaht meie piiridesse  jahti pidama. Ta wõtab sagedaste ka hulga tõisa kaasa, ning hommikust õhtuni 'pole muud kui püssi paukumist kuulda. Sedasama teewad ka mõisa herrast Volitatud jahimehed, see on niisugused, kellel mõisa herra jahitähe on annud. Mets on sagedaste puru kuiw. Kui hõlpsaste ei wõi püssi troppidest tuli lahti peaseda?! Mets on mo suurem Varandus, aga ma elan waest tükk maad temast eemal ning teda kaitsma minna ma ei julge ega tohi, sest et ma isegi siis küti kuulide ega haawlite eest julge ei wõi olla. Wiie aasta eest paugutadi minu metsas hommikust keskhommikuni püssa. Mis ma sinna Võisin parata? Seal tuleb mulle mo naabri rahwa läbi teadus: „Sinu heina-kuhi põleb!" Küla rahwaS jooksis appi, aga enne kui metsa jõudsime, oli kuhi juba põlenud ja minul 50 rubla kahju kaelas! Suure waewaga sai lähedal seisaw mets tule eest kaitstud. Kust tuli tulnud, wõis iga mees selgeste näha. Püssi tropp oli kuhja lähedale kuiwa sambla peale langenud, selle põlema pannud ja tuli mööda sammalt kuhja juure läinud. Töine kord lähän ma jälle pärast püssi paugutamist oma metsa waatama, kus mull marssi suits ja tuli silma paistawad. Seal põleb suur õenes kuusk kui ahi. Püssi tropp oli puu alla kuiwa sambla peale kukkunud, see põlema hakanud ja tuli nõnda maigust puud mööda ülesse jooksnud. Oleksin ma wiis minutit hiljemaks jäänud, siis oleks tuli kaugemale  kuiwa oksa puru ja murru sisse laiali lagunenud ning nõnda meie küla mets ja he«a kuhjad tule roaks saanud. Ma olen ise päristalu pidajUning ei räägi mitte külast kuuldud juttu, maid häda, leige oma enese häda ajab mind kisendama. Pühapäewa hommikul, mill talupojal ainus puhkamise aeg on, on lugu meel kõige hullem. Juba enne päikese tõusu kõlawad püssi paugud  haknast tuppa. Ma tean küll, mis nad tähendawad:  mõisa metsawahid ja wolitatud kütid on noori linda püüdmas. Aga minu pühapäewa rahu on rikutud!  Sest ma tean, et nüüd mo heinamaal rohi ja sagedaste wili wäljal mõisa küttidest ja nende koeradest  ära saab tallatud ja waest mo mets põlema lastud.  Lähän ma seda keetma, siis wastatakse mulle wiibimata: „Pea lõuad ja katsu, et sa mind siit eksitamast saad, ehk muidu ma sülle näitan! Mõisa herra on mulle luba annud jahti pidada!" Walutawa  südamega pean ma tagasi minema ning kõige päewa kartuses ja hirmus elama. Sagedaste ei julge ma kirikugi minna, kui kuiw aeg on, sest iga silmapilk  wõib mõni püssi tropp mo metsa põlema panna. Ka meie karja lapsedgi 'pole niisuguste wolitatud jahimeeste eest julged. Kord istus minu naabri weikene  tütar wagusi oma karja juures. Koer lamab ta ees; kõik ümberringi wagusi ja wait. Häkiste hakkab koer haukuma, ning põesa tagant ilmub pitk mees ja käritab: „Kasi siit oma koeraga, muidu lasen ma so koera maha!" Ehmatanud laps jookseb täis hirmu koju, kus ta rõngaste haigeks jäi. Peremees pidi teda pool aastat suure kuluga põetama, ning täis tööinimene lapse asemel karjas käima. Üks asi aga on minul täitsa arusaamata. Minu? kontrahtis seisab küll ülemal, et jahi-õigus minu pii- ! rides mõisa oma on, sest metsloomad ja linnud olla j mõisnikude päralt. Aga minu kontrahtis ei ole su- ! gugi öeldud, et ma neid mõisa loomi oma maa peal ! oma waraga pean toitma. Need aga raiskawad iga päew minu wara, ilma et seda kudagi wiifi keelda s wõiksin. Jahi-õigust mull ei ole, sellepärast ei tohi ' ma oma hoowi wõi õue pealt püssiga wälja minna, waid pean wagusi pealt waatama, kui mõisa kullid > ja rebased mo kanad, haned ja pardid riisuwad ning ; mõisa hunt mo lamba murrab! Weel minema suwel / sõimad mõisa kullid mull kümnete kaupa parta, hanisi ja mitu kana ära. Ma wõiksin weel mõndagi  asja nimetada, mis selgeste näitawad, kui hädaste meil weikse-põllumeestel omas krundis jahi-õigust waja lähäb, kui oma wara kaitsta ja selle juures julged olla wõime, aga olgu neist asjadest, mis tähendasin, küllalt. Nüüd aga wõiks mulle waStata, et selle läbi, kui weikse-põllumeestel omas krundis jahi-õigus oleks, metsa lindude ja loomade sugu maa pealt ära saaks häwitatud. Aga see ei ole sugugi tõsi! Seda ei ole sugugi karta! Et ilma jahi-õiguseta talunikud oma õuest püssiga ei tohi wälja minna, siis sigineb meie metsades palju kiskjaid linda ja loomi, nõnda kui kullid, rebased j. n. e., kes hirmus palju mõtuse, tedre, põldpüi ja muude kasulikude lindude pesi ära rikuwad. Leiab praegu meie talupoeg niisuguse ära häwitatud linnu pesa, siis on tal sellest enam rõõm kui hale meel, sest ta ütleb: „Hea küll, et see pesakond noori linda wähem on! Oleksiwad nad kõik wälja saanud hauutud, siis oleks mõisa metsawahid seda hullem tuleriistadega meie metsades jahti pidamas. Mida wähem linda, seda arwemine nad tulewad, ning meie wõime metsa põlemise eest julgemad olla." Üsna töine lugu oleks, kui igal weikse-põllumehel omas krundis jahi-õigus oleks. Meie teame juba küll, kui kasulikud linnud põllumeestele on. Meie laseksime kiskjad linnud maha, häwitaksime nende pesad ära ja kasulikud linnud wõiksiwad meie metsades ning Väljade  peal rahulikult sigineda. Tuleks siis kord mõni hulgus jahimees meie talu metsa, siis wõiks teda kohtu abiga karistada, nõnda et temal tagasi tulemise himu kauks. Need on minu lihtlabased mõtted, mis häda mind sundinud awaldama." A. v. Sõnumed sõaplatsilt. Turkmenid Aasias on wanad Wene waenlased. Et nad suuremalt jault rööwimisest elawad, sellepärast on nad järjeste Weneriigi piiride ääres palju pahandust selle riigi alamatele teinud. Wene walitsuS on seeläbi siis ka sunnitud olnud, Turkmenidega sõda pidada ja on nimelt juba mitme aasta eest tagasi selle eest muret hakanud pidama, et iseäranis Wene Krasnowodski linna ja Hiina wahel kaubaajamine julgemaks läheks, kuS Turkmenide kindlam pesa oli ja kust nad ka ikka jälle Wene piiridesse tungisiwad. Aastal 1879 saatis Wene walitsus esmalt sõawäe  Tekintside wasta wälja. Geok-Tepe juureS puutus  aga meie sõawägi nii suure hulga Turkmenidega kokku, kuhu nad omale kantsid ülesse oliwad ehitanud, et Wene sõawägi tagasi pidi pöörama, sest et kantside sissepiiramiseks mitte küllalt moona ligi ei olnud. Siiski hoidsiwad meie sõawäed Dus-Olum'i enese käeS kinni, kes esimene tähtjas koht Sumbara lagendiku eel oli. Aastal 1889 wõttis riigiwalitsuS nõuukS, uueSte Tekintside wasta sõtta minna, keS ennast Geok-Tepes ja ümberkaudu nüüd weel kindlamalt kantside taha oliwad  warjanud. Kindral Skobelew tõSteti Wene sõawägede  kommandöriks ja Märtsi kuu sees hakati uue plaani järele waenlase wasta wälja minema. Esimene mure oli nüüd see, meie sõawägedele nii palju moona tagawaraks muretseda, kui tarwis läks, mis mitte kerge asi ei olnud. Kõige pealt oSteti 29,999 kaamelit, kes sõamoona läbi kõrbe wedafiwad, Araali mere peale asutadi korralist laewasõitu Mihailowi sadamasse ja sealt ehitadi raudtee Kisil-Arwat poole edafi.