Saarlane UW Uleiildinr politiki! ajaleht maa- ja limiarahmale. UZ 55° 44. Tcisipäewal, 1. Nowembril 1888. V. aastakäik. maksab: Ilmub igal ks'isi.P>ÄosVt»k. -4 , Keisri kiri oma riigi alamatele. Jumala armust Meie Aleksander Kolmas, kõige Wenemaa Keiser ja Jsewalitseja, Poolamaa Kuningas, Soomemaa Suurmürst j. n. e. j. n. e. Selle Kõigekõrgema tahtmise järele, Kes kõik maailma juhib, sündis Meiega Jumala armu imeasi. Sääl, kus enam kellegi inimese abi pääle lootust ei wõinud olla, oli Issanda Jumala tahtmine Minu, Keiserinna, aujärjepärija ja kõige Meie laste elu surmast ära päästa. Seepärast ühendagu kõik Meie truuid riigi alamad oma palmid Meie tänu palwedega ja saatku neid Jumala poole üles Meie elu ärapäästmise eest. Kõigewägewama ime asju nähes, usume Meie maga meelega mürisedes, et see Jumala armu tegu, mis Ta sellega Meile ja Meie rahwale awaldas, nende südameliku  palwete abil on sündinud, mis köikis paikus, kus püha kirik on olemas ja Kristuse nime auustakse, igmpäcw tuhanded ja tuhanded truuid Wenemaa lapsed Meie eest üles taewa poole saadawad. Jumala ecsmure, mis Meie elu isamaa kasuks hoidis, olgu Meie kinnituseks seda kõrget teenistust, mille pääle Tema tahtmine Meid on kutsunud, otsani truuiste korda saata. Antud St. PeeterburgiS, Oktobrikuu 23. päewal 1888 aastal ja Meie walitsuse 8 aastal. Selle kirjale on Keisri Härra ise oma käega alla kirjutanud „ Aleks ander." Regiina. Sellsamal ööl, kus tüdruk teda leidis, oli ta raske palawiku kätte haigeks jäänud. ÜksikuS parwe majaZ elades oli Regiina mitmesugused rohud haiguste waStu tundma õpinud- Kui sagedaste oli tema oma lihtsa, aga mõjuwate rohtudega oma haiget õde arstima pidanud. Ta walmiStaS talle palawiku waSta jahutawaid jookisid. Tema andis kinnitawat toitu kui palawik möödas oli. Haigus oli pea möödas, tema tugeiv soldati loomus oli lühikese ajaga wõitnud. Tüdruku abi oli tema tugewat loomu toetanud.  Kaks päewa oli ta juba paranemise teel. Tema lamas kinniste silmadega woodis. /Tema magab!" sosistas Regiina lapsele. „Meie tahame nii kaua siin istuda, kuni ta üleS ärkab. Siis peab tema seda jooki jooma." „KaS seda, mis sina temale walmistafid, tädi." „Jah seda." Haige woodi waStu oli heina lasu, mõnu? istumiseks. Mõndagi tundi oli tüdruk enne sääl pääl istunud kui wõeras haawapalawikuga  wõitleS. Tema pani lapse haige woodiga wastakute olewa heina lasu pääle maha ja istus ise tema körwa, nõnda, et woodis olijalt iga liigutust tähele wõis panna. Haige hingamine oli tasane ja rahulik; sellest wöis ära tunda, kuidas uni teda kosutas. Tema nägu oli kahwatanud  kui ei oleks were piiskagi tema sees, aga ometi wõiS kohe aru saada, et tema paranemise teel oli. Ja see nägu oli ilus. Regiina pidi ilmatahtmata seda ilust nägu waatama ja tema tasast hingamist kuulatama. Laps tema juures pani nõndasamma kui tema ise haige und osawõtlikult tähele. Regiina jäi korraga rahutumaks. Temal tuliwad tohmukese Willemi sõnad meele, mida see lapsele ütelnud oli. See iluS nägu, mis tema ees nii rahulikult magas, oli ühe wõera oma. See oli meel enam, see oli ühe waenlasc nägu. KeS tema isamaa rõhumises kaasa aitanud ja nii mitu tuhat tublit Sakslast õnnetumaks teinud oli. Üleüldine Sakslaste wihawain, mis kaua aega wõimatumalt tagasi hoitud, tormas nüüd seda wihasemalt tema pääle. Küll teadis lihtsalt kaswatud tüdruk üksikus parwemajas, mis isamaa ja rahwa rõhumine waenlase läbi tähendas. Omalt isalt, kes wana lahti saanud Preisi soldat, oli tema sellest küllalt kuulnud. Ja tema ise? Tema oli seda wõerast, seda waenlast surmast päästnud. Temal ei olnud wõimalik teda wihkada. Tema ei wõinud seda praegu ka mitte. Aga kui tema sellepärast surema peaks, nagu Willem ja tema isa seda ette kuulutanud? Ei, ei, ta ei wõinud teda siisgi wihkada! Kuidas silmitses ta seda ilust nägu! Tema olla tema armukene, oli Willem ütelnud. Armastas tema teda tõeste? Oli tema see, keda ta kõigest südamest, kõige oma eluga armastada wõis? Keda tema, kui tema fee tõeste oli ialgi maha jätta ei wõinud. KaS ialgi, ialgi? Kes ometi wõeraS ja waenlane oli? Ja just tema, kelle õde ühest seesugusest wõerast õnnetumaks tehtud ja warakult hauda saadetud oli? Kas oli see siis tema õe eksitaja olnud? Oli ta ka üks isamaa rõhuja? Kui tema ka seda oli, aga üks petja ei olnud tema ometi mitte. Ja kui tema ka küll Saksamaa waStu sõdinud oli, kaS ei olnud tema seda suntusc pärast pidanud tegema? Tema oli Leiptsigi lahingus olnud, seda teadis tema. Tema oli ehk ka Wcnemaal käinud. Aga kas ei olnud ka tema oma wend, keS wana Preisi soldati poeg oli, ka Wenemaale minema pidanud? Ja kas ei olnud tema ehk ka mitte Leiptsigi juures, ise Sakslane, Sakslaste waSta pidanud sõdima? Ja siiski. Tema oli üks wõeras, üks waenlane keda kõik rahwas wihkas. Ja teda pidi tema armastama? Tema olla wõeras, seepärast pidada tema (Regiina) surema, ütleb Willem. Surema? Temast käis jälestus läbi. Aga, ehk ta kihast küll külm wärin läbi käis, siisgi ei wõinud ta oma osawõtjat waadet magaja näo päält ära pöörda. Wõeras magas rahuliste ja raskeste. (Järg tuleb) Raha hoidmise kassad. „ Saarlase" 3 3 numbris kõneldati kirikute  ja waldade raha hoju kassadest ja otsiti nõu, kuidas need kindlamad wöiksiwad  olla, kui praegusel ajal. Sääl kahlustati ka selle üle, et wargate ja tulekahjude  wastu walmistatud raha kapid oma kalli hinna pärast mitte soowitawad ei olla. Mina, nende ridade kirjutaja, annaksin aga ikka nõu kindlaid raud lappisid  raha hoidmise tarwis muretseda. Et aga raha kapp paar sada rubla maksab, ning selle läbi ühel wallal see üle jäo on osta, wõiks see wähemast nelja walla pääle ostetud saada. Kindla raha kapil on neli sisemist wõtint, milledest iga üks oma iseäraliku  ruutni tarwis tst-, ning selle läbi wõiks iga wald oma raha oma luku taga hoida. Pääle selle on weel kolm wäljaSpoolist  wõtint, mis siis kõige lähema walla ametnikude käes olla wõiksiwad. Päris waldadel ei ole sarnast raha hoidmise kappi mitte üsna häda pärast tarwis, sest et nende talunikud renti mõisa maksawad ja muud rahalist toimetust on neil wähe. Aga kroonu walla talunikule rent korjatakse walla kassasse, mida wahest tuhanded rublad on, ning selle tarwis peab ka kindel hoiju paik olema. Ka andis Saarlane nõu, et mõned walla ametnikud walla raha hoidjad wõiksiwad olla: See on küll kardetaw ja kahel wiisil raske nii toimetada  1) kehwa päralise mehe kätte ei usaldawald  mitte oma raha anda ja 2) jõukas meeS ei taha seda oma kätte mitte wõtta, sest sellega wõib kergeste olgu tule kahju ehk wargate läbi õnnetus tulla. „EnneMa karta kui kahetseda" ütleb wana sõna, seepärast  on see ikka üks hea ja käsuline nõu, kui wargate wastn abi otsime. See on meil üli kurblik, ja südant rusuw teadus, et margad ja kurjategijad meie rahwa hulka siginewad ja weel kurwem, et meil mõju ei ole neid wähendada ehk tükkis ära kaotada.  Et meile ikka margad jääwad, sellepärast  peetagu igas wallas nõu kuida oma warandust nende eest wõiks kaitseda. Ei aita see üksi, et wallakogus ööldakse: „Jumal boitku, kes siia ometegi tuleb!* J. Trull, Uue walla kirjutaja.