Postimees Dis 106 Tartus, 17. septembril Kolmaskümuesteine aastakäik. Auteb Z kool nääatis wätja ja on Tartus ja Tallinnas saada igal teisipäewal, Postiga aast. 3r.— k. Ilma postita aast. Sr.SO k. , V- „ S„ „ „ » V- „ 1„40 „ „ V« „ 1„ b 0 „ „ Vt „ 80 „ „ kuus 00„ „ „ kuuö—„ 30 „ Iga üksik nuwincr 3 kop. Koliuaskümnesteiue aastakäik. Postimehe abitaliws, Harju wärawas. Busch, Ja kobfon, Kluge õi Ströhm, Naftal, Wassermaun Pärnus: Borm Trcuseldt, Jakvby. Wiljandis Pielrose. Walgas: Rudolff, Põltsamaal: Leih (Endine Pärnu Postimees.) Hatukesed. Kes Eesti rahwa iseloomulist hinge elu üksikutesj maakondades ja waldades on hakanud  tähele panema, see on leidnud, ct see õige mitmesuguses kujus ja olekus meile wastu astub. Meie wõiksime selleks mitmed  näitused ette tuua ja Eesti rahwa iseloomulist hinge elu wastastiku wõrrelda, kui ruum lubaks ja meie tänane juhtkiri seda nõuaks. Meil oli aga ainult nõuu ühest wäikesest rahwahulgakesest rääkida ja tema iseloomulist olekut kirjeldada. See rahwahulgake  on Wõru maal Rõuge kihelkonnas ja elab suuremalt jaoltWana- ja Waftsc-Kasaritsa  kroonu waldades ja sääl ümberkaudu. Neid kutsub ligikondne rahwas Hatukesteks. Kust see nimi nendele tulnud, ei ole meil õieti teada, aga arwamise järele on selleks nende hallikarwaline kuub, mida nad kannawad,  Põhjust andnud. Sõna „hall" on ajajooksul muutunud ja hallikuue kandjale omakohalise tähenduse andnud. Muud iseäralist  mõtet- ei wõi sõnal „Hatukene" ehk „hatukas" olla. Ehk nad küll kroonu wallas elawad ja nende rendid odawamad on kui teistel mõisa walla peremeestel, siisgi on nad nii hästi waranduslise kui ka waimlise elu poolest teistest taga. See tuleb wististi sellest, et nad oma manu  kombeid maga wisad on kinni pidama ja uuema aja haridustest ja püüdmistest wähe hooliwad. Ehk neil küll kaunid Põllu maad käes, ei suuda nad ometi neid korralisel  ja tarwilisel wiisil harida, waid weawad palju parema meelega ligemasse linna, Mõrusse, liiwa ja kiwa, ehk käiwad Tartus ja Pihkwas mooride pääl. Selle pärast saaks seda mõnigi põllumees imestades  Päält waatama, kui ta teist põllumeest  kibedal töö ajal mööda linna näeb ümber hulkawat ehk liiwa rcormot maha laskwat, kuna põllutöö kodus 'suurelt jaolt, uaeste hoole all seisab. Wooriwedamine ehk üleüldse käimine näitab Hatutäsclc nii armsaks saanud olewat, et ta sellest kiidagi lahkuda ei taha. Selles asjas on neil oma poolwcndade Setukestega ühendust. mööda maad -ümber. Mahe on ometi see, ct Hatukeste arw hingede poolest Setukestest  palju wübcin on. Hatukene kannab sume ajal, kui ta pikema  reisi pääl käib, pikka halli kuube seljas, mis oma' koetud riidest tehtud ja ilma moodrita on. Nööpide asemel on kuuel haagid ees. Seljatagant on kuub waria Eesti kombe järele weidi wolti kistud, nõuda ct ta mitte koti musil ümber keha ei seisa, nagu see Setukeste juures ette tuleb. Naestcrahwad kannawad weidi teise moelist halli kuube ja on neil see eestpoolt punase paelaga ära ehitud ja sellega pääl, mis ühe oma tehtud wööga kokku on tõmmatud. Pääs armastawad nad kõige odawamat seltsi wildist tehtud ja nõuda nimetatud kaapkübarat kanda, mis neile ühtltisi ka Päikese eest marju annab. Nad on enamasti wäikese kasuga aga kaunis tugewate  liikmetega. Kuna uuemal ajal ka talurahwas saapaid on hakanud kandma, armastab Hatukene ikka pastlaid, sest need on tal odawad muretseda ja nendega kerge Niis iseloomu kohta käib, mis meile kõige esite silma paistab, on see nähtus, .et Hatukene mõimalikult lihtsal wiisil läbi katsub ajada ja ennast kudagi ei ellita. Just selle ja mõne teise wõõrästawa  iseloomu omaduse pärast on Hatukene  oma ümberkaudsete suguwendade pilkamise  jn rahwa nalja alla langenud. Mul tuleb praegu üks rahwanali meelde, millel aga tõepõhi all, mis Hatukese iseloomu  söögiküsimuses täitsa ära kostab. Kord tulnud keegi Hatukene Wõru linna Tsämbu poesse, kus nad ikka enamasti käiwad; wõtnud leiwa kooriku taskust wälja ja palunud  „pvodisaksa" käest luba seda heeringa tonni soolaleeme sisse kasta, kuna ta ise waheajal juba leiwatllki tonni pistuud. Kui poodisaks keelwa wastuse.andnud, ütel- Hatukene rahulikult: „Joba ärrh tsorksi." jJuba torkasin.) Soolleeme sisse kastetud leiwatükikene on Hatukese kõige parem lõunasöök. Selle söögiga wõib ta moori pääl olleS Wõrust Tartusse minna ja ei tunne häda. MSpp tuleb.) Eesti rahwamõistatused. Sügise jõuab ja näitab wäsimust mõistatuste  korjajatelegi stoowat, sest saadetused jääwad päew päewalt arwemaks. Wiimased  saatjad oliwad järgmised: Kirschbaum Sindist 86 mõistatust, H, Tldermann Harju-Jaanist  34 m,, A, G, EriksõhnHarmist 75 m,, J Sander Põltsamaalt 168 m, ja nimesid,  M, Karotam Warblast 46 m, J. Kriipson Wönnust 82 m, ja A, Martson Torist 136 m. Kiituse wäärt usinusega ja isiäranis rohkesti mõistatusi ou Tori kihelkonnast korjatud kus palju agaraid isamaa armastajaid nähikse  olewat, Pochu, wäga palju kihelkonde  on aga, kus ärganud- meestest suur puudus  nähikse olewat, Nii sagedasti kui ka on palutud korjata, on see palwe ometi ilma mõjuta olnud, Vististi tahawad mõned kihelkonnad sellega hiilgada, et nad uinuwad l Kus aga weel 'ärganud meeli leida, neid Palun oma korjandusi pea ära saata, sest et raamat siis trükki peab minema, kui mõistatuste kogule lisa ei tule. Kõigile tänistele korjajatele olgu aga südamlik tänu awaldatud. Nt. J. Eisen. Ükstõistkümnes aruanne. Eesti wanawara korjamisest ja keelemurrete uurimisest. 15. Septembril 1883. I> Btuä. matil, P.  Peterbuennemuistist  juttuWasula murdes (isZ postpoog-11.  Noorik Ka'ta Lepi ck Paistu kthelkontaise.  V. Neiu Helen e Mas e n Palamusest: 36 "VI. August Mauer Äksi kihelkonnuast VII. Joosep J3rw e o t s Äksi kihelkon- Jutunurk. Imelikud juhtumised. Eestistanud J. H, W a h t r i k> (Järg,) , ~ , , Ustane hoidis ennast alati meuc ligi ja jutustas meile palju mis meid imestama pani. Teised vliwad nii wähese jutuga, et waewalt sõna ütlesiwad, kui neilt küsiti, Ustane jutu järele ol wad Amagaggerid elukoha lahedal näha, aga keegi ei julgeda sinna juurde minna, sest jääl olla palju tonta. Selle linna nimi olnud Korr, Sääl ümberkaudu olla meel teisi endiste linnade waremeid. Need koopad, milledes Ustane „perekond" elas, oliwad wist Kõrri linna elanikkude kättetöö. Seadusi Amagaggeridel ei ole, aga selle asemel on neil kombed, mis nii pühaks peetakse, et nende wastu eksija hirmsasti nuheldud saab. Ma küsisin Ustane käest, mis moodi see nuhtlus on. Tema naeratas ja wastas, et meie seda ehk warsti näha wõime saada. Mina liisimise pöäle, kas neil isast kõrgemat walitsust on, kostis ta, et igal „perekonnal" oma isa olla, aga et need kõik kuninganna Tema all seista, kellel kõige suurem wõimus olla, Perekondasid olla kümme. Tema ilmuda kohta kord ja siisgi ainult katte marjul. Tema teenijad olla kurt-tummad, kelle käest midagi teada ei wõi saada, aga )U- ! was ilmas olla. Ka olla ta suremata ja w.litseda isegi maimude üle. Alamad kui- süda teda Tem ak s, el le sõ n a ga- seda, kes aga ialgi rabwa ette ei ilmu. Kui Temale tütar sündida, siis jääda see tema asemele walitscma, mees tapeiaise ära sõitu istusime meie tuleaseme juures ja puhusime  juttu. Oli juba hilja õhtu ja meie tahtsime magama heita, kui korraga Ustane, kes mait olles Leo kõrwal istus, ülesse tõusis, käed Leo paa Pääle pani ja taulma hakkas. Laul ei olnud küll muud, kui riimis  kõne, aga ta jäi mullani meelde, et ma iga sõna mäletan. Meie keeli oli see Lk, Minu süda pööris esimesel silmapilgul  siri ! poole, kui ma sind nägin; ma soowisin  sind ;a walitsesin sind omale meheks, mu armukene! Ma hoian sind kõige kurja eest ja kaitsen sind, aga mitte kaua! Aeg läheb mööda ja tuleb must päew! Tema wilb sind hirmust teed; sa waatad minu poole, aga Tema on sinu südame juba teiseks  muutnud. . . Ja sääl sääl, mu armuke I . . Ta karjatas ja näitas pimedasse nurka, nagu oleks ta würastust näinud. Meie waatasime sinna poole, kuhu ta näitas, qga ei näinud midagi. Ustane aga oli kahwatanud  nagu surnu, tuikus ja langes Põrandale  maha. Meie kargasime temale abiks ja Leo, kes teda juba wäga armastama oli hakanud,  ei teadnud, mis ta ehmatuse pärast pidi tegema. Wiimaks ärkas Ustane minestusest.  „Mis sa oma lauluga ütelda tahtsid?" küsis Leo teda Püsti aidates. „Mitte midagi, mu armas mees," waslas  ta sunnitud naeruga. „Ma laulsin aga meie maa kombe järele. Minu laulul ei ole mingisugust tähtsust; kuda wõin ma tulewikku  ette ära teada?" „Aga mis sa siis nägid,  küsisin  mina. „Mitte midagi, mitte midagi," wastas ta uuesti mürisedes. „Ära küsi, mis ma nägin, ma ometi seda ei ütle. . . Mis tarwis  teid enneaegu ehmatada! . . ." Seda üteldes läks ta Leo juurde, wõtiis  tema pää oma kahe käe wahele, surus seda oma rinna wastu ja musutas teda palawalt  otsa pääle, nagu ema oma armast last musutab. Tema nägu oli sääl juures i nii õrn, nagu ma seda meel ialgi ühe ha- ! rimata ega haritud naesterahwa juures ei ole näinud, „Kui mind sinu juures enam ei ole, minu ärawalitsetud," ütles ta, „kui sa öösel  oma käe minu järele» wälja sirutad ja ei leia mind mitte oma kõrwal, mu südame  Leo, siis mõtle minu Pääle hää sõnaga,  mõtle et ma sind üle kõige olen armastanud,  ehe ma küll sinu wäärt ei ole. . Armastame nüüd, kui aeg on ja oleme õnnelikud:  sest hauas ei ole armastust, ei suuandmist.  Tänane öö on meel meie, aga kes teab, mis homme wõib sündida? . ." vm. Pidu ja selle järeldused. Teisel päewal peeti meie auuks pidu. Tuli oli kesk koobast palju suuremaks tehtud,  kui muidu ja umbes 35 Amagaggerit istusiwad sääl ümber, kui meie Jvbiga kutsumise  pääle eudi magamise kambrist wälja tulime, Ustane ja Leo oliwad ka juba tule juures. Esimese nägu oli wäga rahutu  ja kurb, „Saab näha, mis nad saatana hinged nüüd pääle halkamad," ütles Job hirmunud  näoga, „kas näed, ka Äiohametgi on pidule kutsutud ja minu ära põlatud neiuke lipitseb tema ümber, Lipitse Pääle kullake, kelle ümber sa tahad, aga mind jäta rahule!" Ma waatasin sinna poole, kuhu Job näitas ja nägin, et naesterahwas, kellest ta rääkis, Mohameti juurde läks ja teda ringi sisse talutas. Mohamet, kes oma harju-