Keha ja waimu kosutus. vr. Foote kirjadest. 111. Kõik aga, keS tihti suplemas käiwad, piaksiwad ojuma õppima, sest et suplemine üksi wahel kahjuline on, kuna ojumine alati kasu saadab. Pikkamesi wette mineku eest piab igaüks hoidma; sest pikaline wette minek, hirm, wee jahedus, kõik ajawad were suuremal hulgal pää poole kokku, ja sellwiistl tuleb supleja külma wärina ja rikutud werejooksuga weest wälja; nõnda aga mitte kärmas ojuja. Tema hüppab konna kärmusega wette; tema pää ja keha on ühetaolised jahedad; tema liigutused, et ennast wee peal hoida, saadawad were rõõmsaSte kõige wiimaste soonte otsakestesse. Weest wälja tulles ja käterätikuga kuiwatades ihu nahka wäha õõrudeS, tunneb ta enda nagu uueste sündinud olewat. NaesterahwaS piakS niisama kui meesterahwaski ojuma. Suuremat rõõmu ei tunnegi lapsed enam, olgu poiss- ehk tütarlapsed, kui weealustelle  loomadelle wees järele teha. Iseäranis rinnale on ojumine hea; nõnda on üks noor NaesterahwaS mitu tolli oma rinda ojumije läbi laiendanud. . Peale ratsasõidu, tantsimise, tutnimise ja ojumise Harjutuse on weel palju muid kosutawaid ajawiiteid, mis keha ja waimu enam ehk wähem toibutawad, nagu näituseks  bil jardi-mäng, palli-mäng, jalaraudega ajamine jne.; nende eest piakS aga rohkem muretsetama, millest mõlemad suod üheskoos osa wõiwad wõtta, sest muidu Wampir ehk wereimeja. Jutt Bulgariamaa elust. Hans Wachenhusen'i järele ümber pannud M. Pödder. VI. 6. Mis Selwast sai. Jowani majas ei olnud kohku ega kahku kuulda. Marko pugeS sellesama madala wärawa läbi jälle õuue tagasi, kust ta oli wälja läinud. Tema pani teda enese taga hoolsaste lukku ja riiwi, ronis siis pimedas ruumis edasi ja leidis wahid maha põlenud tule äärest norskades magamast. Mis see oleks ka aitanud, kui ta neid unest oleks üles ajanud! Selle ühe rõöwli wasta ei olnud ometigi kusagilt abi leida! Tema astus majasse. - Kõik oli waikne. Isegi latern eeskojas ei põlenud. Tema katsus pimedas kõik uksed käpuga läbi, nad oliwad kõik lukus. Tema aStuS laia puu trepi peale ja hüidiS siis ülesse: „Gospodin Jowan! Ärkage ülesse, kui Teie magate! Markol on Teiega rääkimist!" RaSkete sammude astumist oli wiimate ülewal kõrgete  lagede peal kuulda, nõnda et talad aga pragisestwad. Jowan ise, lai tõmmu wammuS seljas, wilt kübar pääs ja küinlaga tuli peos, sai ülewal trepi peal nähtawakS. „Härra, mul on koguni hädalist aSja Teile ütelda!" ütles wana meeS treppi mööda ülesse rühkides, nõnda et tal hing tahtis kinni jääda. „Mudir tahab Teid ja Teie terwet peret ära hukata, mina olen seda ühe wõõra effendi*) suust kuulnud, kes seda ise jälle diiwanis**) on kuulnud. Tema tahab Teid kinni wõtta, fiis wangi panna ja kohtu alla anda, sellepärast, et Teie MoSkowitega töisel pool jõge olewat tegemist teinud, sest et Teie nende sala kuulaja  olewat, ja sellepärast et tema kawassid Teid ennast ei olewat leidnud, olla tema lasknud Teie tütre pandiks ära wiia." Jowan seifis kohmetult, kui puu tükk, ja wahtiS nende õnnetumate sõnumete tooja peale. Küindlajalg wärises tema käes. „Piion!" ütleS tema wärisewate huultega. Tema wahtis suurte, punnis silmadega, nagu uimane, Mustlase otsa) tema terwe, suur Serblase keha wabises, kui haawa leht. Hommiku maal on isegi rahu ajal wäga lõbus ja armas wiiS, seda piioniks nimetada, keS kellelegi takistuseks  tee peal eeS on, isegi niisugusel korral, kus midagi sala kuulata ei ole, et aga töise auuS nimi sellega awalikult  rikutud saaks. Sõa ajal on aga niisuguse mehe nimi, keda arwatakse seda ametit pidawat, igaweste teotatud,  nagu oleks talle tulise rauaga häbimärk otsa ette põletatud. See aga tuleb kõik wägiwaldsest riigi walitsusest.  Sala kuulamine on niisugune kuri faebtus, mille katte all iga kuri töö selle wasta wõib ära tehtud saada, kes selle kaebtuse alla langeb. KeS oma wastalise peale ka kõige wähema tõe ehk tõsiduse sarnatse Põhja peale seda kaebtust tõSta jõuab, küll see siis ikka kõhtude ja rahwa rumaluse abiga oma kurja nõuu korda saadab. Jowan oli selle sõa hakatusest saadik, nagu ka kõik töised Tirnowa linna inimesed, sagedaste küllalt tähele panna wõinud, kui wägiwaldsel kombel nende üle kohut mõisteti, kelle peale, olgu tõe ehk wale põhjusel, sala kuulamise kaebtust oli tõstetud. Neid waestd inimesi oli nende oma majadest wälja kistud, ilma armuta raudu pandud ja kõige koledamatesse wangi hoonetesse heidetud, ja keegi ei olnud weel seda kuulnud, et üks kohtu mõistja nende süialust ehk ilma süita olekut läbi oleks katsunud. Pasha oli temale raha wõlau. Tema ei olnud küll millalgi tema käest oma raha tagasi nõudnud) aga Pasha, keS rahapillaja mees oli, nagu kõik Türklased, kui nemad ksrge ameti peal on, tarwitaS jällegi raha ja oli sellepärast  wiisakama wiifi wälja mõtelnud, kuidas tema hõlpsaSte  omale palju raha wõiks saada. Tema wõttiS sellepärast Jowani käest riigi-walitsuse nimel ta raha ära, müiS fiis ka weel tema maad ära ja keegi ei hakanud tema käest järele nõudma, kuhu kõik see raha oli jäenud. Mudir oli ehk mõne Jowani asjatoimetajatest saadetud  kirja kawalusega oma kätte saanud ja see kiri pidi nüid tema käes Jowani rahakasti wõtmekS olema. Tema oli oma kelmitööd sellega ette walmistanud, et ta enne tema lapse isa elu pandiks wõttis. ÜkSki ei wõinud temale fiiS tüdruku warastamist süiks ette heita, kui oga Jowan pää asjaga kohtu alla langes. Temal oli fiis wõimus käeS, isat kaelakohtu alla anda, ja siis wõiS mudessariw muidugi selle põhjuse peal tema wara riisuda, ilma et tal oleks waja olnud selle eest wastutada. Jowani silmade ees oli afi nõnda selge, kui päewa paiste. Tema teendri truu südame ja kawaluse läbi oli tema tütar weel peasenud, aga kes jõuudiS teda edespidi kaitseda, kui see, mis Marko linnas oli kuulnud, homme tõeks tehti! Kes kaitses teda ennast ropu üleannetust  ja werise wägiwalla eest! Greeka piiskopi wõimuS, kes weel see ainus rajah oli, kes mõnikord oma healt roaeste, ülekohtusel kombel koormatute inimeste kaitsmiseks julges tõsta piiskopi wõimus kaswis praegu küll, kus kristlikud sõawäed Türgi maale tuliwad, aga ka tema healel ei olnud mõju, kui nii rasket kaebtust kellegi peale tõsteti, mille peal surma nuhtlus seisis! „GoSpodin", kuulis tema Mustlase healt hüidwat, „mudiri käsi ulatab kaugele, mis abi Teil põgenemisest on! Teie piate rahulikult kannatama, mis hommcne päew toob; aga ka öö on pikk, ja Teie teate wäga häste, kuhu meie raha ja raha wäarilist wiia wõime! Selleparast olge julged ja hakkame töösse; mina tahan Teid awitada! Teile enesele ei wõi mudir midagi teha, kui Teie selgeste näidata wõite, et Teie ainult oma raha töisel pool jõge olete tahtnud peaSta, et Teil muidu Moskowitega ühtegi tegemist ei ole olnud. Enne päewa tõusu jooksen mina weel papi juurde talle teatust wiima, et tema meile piiskopi  käest abi palub." Jowan liigutas ennast jälle. Tema laskis küindla jala põrandule maha libiseda ja pani mõlemad käed oma silmade ette. „Mis see maksab, kui mina oma maja, oma lapse Jumala wägewa käe kaitsmise alla annan, kui see kurjategija  Tema wõimuse üle naerab!" hüidis tema meelt ära heites. „Sina, Marko, wõisid mu last peasta iseenese  oma ohwerdades, mind aga ei peasta keegi, kui tema ju kord umm elu ja wara kallale kippub!" „OH, gospvdin, ärge kaotage oma julgust!" Marko pani temale argselt oma käe õla peale. „Rüid on ju ajad töised; nmd tuleb nii palju Lääne-Eüroplasi meie linna, et mudessariw ei saa julgema, ühte ristiinimest nõnda taga kiusata. Piiskop omalt poolt, selle peale wõite kindel olla, saab oma healt tõstma, nii pea, kui Teile, kaS olgu karwa wäärt, liiga tehakse!... Aga ärge pandke oma käed rüppe, gospodin," ütles ta tungiwamalt tema peale käies. „Peitke ära kõige salamatesse kohtadesse,  mis Teil raha poolest kirstudes on; pandke oma paberid kõik kokku, nõnda et iga mees neid läbi waadata wõib, iseäranis need kirjad, mis Teie töiselt poolt jõge olete saanud, ja ootage siis rahulikult, mis Teie waöta nõuuks wõetakse." „Aga sinu laps, Marko!..." lowan waatas põhjatu kurbtusega tema otsa. Kõik julgus näitas sellest suurest kangelase kehast kadunud olewat. „Minu laps!... Oh, härra, mis on üks waene Mustlase laps! Ja mis oleks minu omagi ilma nende hea tegudeta, mis Teie lahke käst temale on jaganud, sandi laps oleks ta, kes igasuguse ilma ja igasuguste inimeste  wintsutada on, nagu need waesed seal taga, kes jälle oma telkidega meie orgu on tulnud, waene, tühipaljas  loomakene, keS ilma warjuta, nagu lind, ühest kohast töise käib ja omale süia otsib, nagu metsloom mägede kuristikus!... Ah, ärge mõtelge enam selle lapse peale, gospodin! Teie olete teda küll kaswatanud, et temast paremat asja saaks, kui temal õigus olla ehk saada oli, paremaks, kui tema ema on, kes sel korral oma suguseltsiga  minema läks ja tema eest mitte nii paljutki hoolt ei kannud, kui iga metselajas pma poegade eest) ta oli paremaks kaswatatud, kui tema "isa on, kes ometigi ükspäinis  Teie armu läbi oma waest elu üles peab! Oh, ärge mõtelge enam selle lapse peale, gospodin, waid kandke oma lapse eest hoolt, muretsege iseenese eest, enne kui kõik liig hiljaks jäeb!" Marko sõnad wirutasiwad tema peremehe kahtlast waimu jälle uuele elule. Tema wõtkis küindla maast üleSse ja wahtiS mõteldes ja aru pidades enese ette. „Marko", ütles tema fiis, „enne, kui meie tööle hakkame on kõige pealt waja ühte asja tähele panna! Sina saad Marinkat kaitsema, kui minuga õnnetus piakö juhtuma! Teda arwawad kõik sinu lapse olewat ja ta ei pia ka enam Selwa riideid seljast maha wõtma; waid stna piad temale pealegi weel töist muretsema, mis sina ju sealt Mustlaste telkide juurest tuua wõid. See juhtub just õnneks, et stnn rahwas jälle meie orgu on tulnud. Sina paned Manukale wanad närakad selga ja peidad teda seal telkide all töiste hulka; stna annad fiis oma rahwale raha, et nemad Marinkaga stit nurgast ära lähemad...  KaS pole tõsi, Marko, seda sa teed ometigi?" „Kõik, gospodin! PDa tahan weel täna ööst selle eest hoolt kanda, et mett SGa maa alustest koobastest wõi semlikuteft, kuS meil nisud sees on, sala tee peal kergeste wälja peaseme, kui häda meid sunnib selle tütarlapsega  põgenema! Aga HÜid olge wahwad ja minge tööle." lowan pööris selle pika käigu peale tagasi, mis majast läbi käis ja tahtis Marko eel minna. Laterna tulewalgus langes ühe süsimustadest juukstest ümber piiratud,  kahwatanud. kollaka jumega näo peale, mis paar sammu neist eemal seisis. Marinka oli tasakeste nende juurde aStunud; sõna lausumata, kaed ristis, oli tema nende juttu pealt kuulanud. „Mina ei lähe sinu juurest ära, isa!" ütleS tema kindla healega, tema poole astudes. „Meie põgeneme mõlemad weel täna öösi ära. Mägede kuristikkudes on pelgupaiku küllalt, kust ükski meid ei leia. Frankjd ei ole, nagu sina mulle ütlesid, meitest mitte kaugel; nende soldatid seisawad Prawadis, mis siit paljalt mõni werst kaugel on; küll meie sealt warju leiame." Jowan wahtis oma lapse peale ja ei teadnud, mis tema pidi ütlema. Tema oli teda enne Marko tagasi tulemist oma wana ümmardaja juure õue poolsetesse tubadesse  saatnud, et tema mitte oma isa kahtlust nähes murelikuks  ei laheks. Ja nüid seisis Marinka tema ees, nagu oleks ta täieste aru saanud, mis tal waja teha oli, just kui sündinud Mustlane; jäme, hall särk oli temal seljaS, mis lahtiselt tema noort rinda kattis, wööga niuete ümbert kokku tõmmatud oli ja waewalt aga natukene üle põlwede paljaste säärte peale ulatas; süsimustad juuksed langesiwad temal õlade peale ja vliwad meelega sassi aetud. Tema nagu oli hennahga tumedaks wärwitud, silmade alune oli mustemaks tehtud, nagu tshinganlaste tüdrukute juures, jalad oliwad tal inetumais pastlates. Murelikult naeratades ja häbelikult oma hirmust hoolimata, nõnda seisis tema oma isa silmade ees, kes imesteledes tema otsa waatas; tema oma silmad aga waatastwad  osast häbelikult, osast meele heaga oma jämedat särki mööda alla. Siis jälle, nagu tahaks tema Jowani südant kinnitada, waatas ta naeratades tema peale. „Alt tshatretest olen ma praegu neid riideid omale toonud, isa," ütles tema oma lahtist särki mõlemate kätega  pool palja rinna peal kokku hoides, mille ihu karw seda walgemalt wälja paistis, mida tömmumaks tema nägu oli wärwitud. „Selwa ema, keS ka jälle siin on, muretses nad mulle paari piastri eest ühe tüdruku käest. Kas sa arwad, et keegi neis riideis weel Jowani tütart otsima hakkab, ja kas sa nüid weel minu pärast kardad, isa?.. Kui meile kurja teha tahetakse, siis läheme salaja Warna ja sealt laewaga Wiini linna, sina lubasid mind ammugi juba sinna wiia. Seal wõime koguni rahul elada, isa, mina kardan kauemine siia elama jääda, kus meile rahu ega õigust ei anta. Sina waewad ennast ööd kui päewa mures ja kartuses, ja mis rõõm sulle sest warandusest on, mis sa siin kokku tahmad, ja kaS sa pealegi wõid ütelda, et see sinu omandus on, siin, kus sul õigust ei ole mitte iseenese lastki omaks nimetada? Sina wärised ülekohtuste ametnikkude ropu wäewalla eest, kes kadedad on sinu rikkuse peale, sul ei ole mitte sedagi õigust, walju healega oma Jumalalt kaitsmist ja õnnistust paluda, ja siiski oled sa kui pigiga selle maa tüki küljeS kinni, kes ühegi ristiinimese sõber ei 01e?... Teeme, et me siit minema saame, isa!" Tema meelitas nii armsuste  isa ümber ja tema heal paluS nii härduste. iseäralik tundmuS kuulutab mulle kurja, ja see mõte waewab  mind, et waene Selwa..." Marko andis temale auupaklikult käega märku, et ta wait oleks. Selsamal silmapilgul tungis üks läbilõikav)  ere heal, nagu kulli karjumine, tshardaki lahti seiSwast Uksest sisse. - (Järg jäeb tulema.) *) Isand. **) Mudlri ehk kubernööri loss 56 13 Sakala. 1885