Tallinna Sõber M 88. «-!!«»»« aÄtakM Tallinna? IZ. Heina-kun Mwal WZ. zlltöldst italthl Eestitlthmlt «iil ji li««tdts. Tuleb ükskord nckdaliS wÄja. «aksab r.ltuua, Li»bfar»'i ptriate trtkimaj»,: »>»« ? rubla, 40 kop.— p«»l>aa»ta» I rubla 40 kap. «aju ehk poattga saadetud: aa»ta> > rubla paol-aastal - « - rubla 70 k,p. Kuulutuse» matsa»»» iga rea eht selke aseme »««tt » ta» »eM«tfed »«»««, z trü»t«»ja«. ?«terS«rgt-: ?. K. K«et«»»k. X S 4. H»rw»: - Nak«er«s: J. Kuys. ?atdes: A. SetdelSer». K»»sal»L: A. AsTöerg. Lihulas - A. Mttner't voodis. - Wikjaudis - «. z. Kars»i raamatupood. - Itarwas: W. - Wörus - ?raua ?i«krof«. - Walüas: M. Audolst. Auunsaares: W. Lauge.-Maal: kuida iieärauis luulutakse. Wattaja redaitm W. F. Cichho« ». «-» «q,» iw»»» «««> - 5uMM».»»,,..) Register l Riik ja rahwus, keeled, kirikud, koolid, kohtud ja rahrvahääled, Omalt maalt. Tallinnast: Ilmad; pikse-kahjüd; loomatõbt; rööwikud. Õnmtuseb. Tulekahju. Mere-õnnetused. Pahateud. — Äubileum. „Sakala". Professor Köleri kiri. Preester Teppan«'i „jutlu«.' Amitnikude muutusest.  Narwasti T-Skuwargad; ilmad; uppumised. Pärnust: Suur soolalaew ; kohtu otsus; õiendus.  Harglast; Jubiläum; sharlaki tõbi. Peterburgist: Keisrikojast. Afghauistani piirelt. Uus laagn-PlatS. Kohtukälgu uuendus. - Raha-Mimster. - Nuu-kujud. Mironowitshi - Moskwast. - Warshawlst. Wologdast - Rjasamft. Kijewist - Istumist. - Simfcropolist. - KurSkist. - Kharkowist. " Tafhkentist - Pollusonumld Wenemaalt. - Wõeralt maalt - Saksamaalt. - Brüsselist. - Prantsusmaalt. - Inglismaalt. Spaaurast. Balkaur poolsaarelt. Türaimaalt, Eayptusest. Vcrkiaü lebt - Kuida karjapoisist kirika-Spetaja sai. - Kiriku teatused. - Teadaaudmised. ' Riik ja rahwus, keeled, kirikud, koolid, kohtud ja - rahwahääled. I. Juba enne on siin paikas sellest jutt olnud, et riikide algusel rahwus ja riik ikka kokku langestwad. Iga sugukonna  üle walitses selle sugukonna wanem, kes seda sündimise  poolest ehk awaliku tahtmise poolest, walimife läbi, oli. ÜheS seesuguses rahwuõriikiS walitseS ikka ainuS keel ja kiriku ehk usutunnistuse poolest ei olnud sel aeal suuremat  muret: Elawat Jumalat oliwad rahwad wähem, rohkem ehk ka täitsa ära unustanud, südame suremata tungimist, mis inimest ikka ühe kõrgema, nägemata wäe auuStamisele ja teenistusele kutsub, soigutati sellega, et iga rahwas ja iga sugukond omale oma era-Zumala tegi. Ühelt poolelt mõis fee elukord õige hea olla: walitsejatel ja nende ametnikkudel ei olnud waja oma ameti tallitamisekS  mitmet keelt õppida rahwulikkukS ja kiriklikuks tüliks ja kiustlemisekS ei olnud ÜheS seesnguseS rahwuS-riikiS aSja. Teiselt poolelt ei wõtnud aga inimeSte-sugu sel wiisil omaS majapidamises, hariduses ja elulöbuStuseS kosuda. Ainult oma enese rahwuse kitsa piire flöse kokku tuubitud, liikus rahwuslik walm kitsas pitreS, ei leidnud wõeraist mõtetest äratust ja pidi sedawiist omaS kaSwamtseS  kinni jääma nagu taimed, mida jäädawalt kitsa poti fiSse istutakse ja ainult sellest mullast toitu imeda lastakse,  millesse taime juba hakatuses istutatud oli. Kui ka selged rahwuS-riigid oma sugukonna kitsa piirete seeS oma keskiS enamiSte rahu pidastwad, fiis oli neil seda rohkem tüli ja sõda teiste rahwaStega ja riikidega, keõ nende ümber elasiwad ja asustwad. Inimeste looduslik ülbus, miõ ennast nii kergest paremaks peab kui teist, kofuS üleüldiseks rahwuõlikuks ülbuseks, mis ainult oma rahwa piiratud teadust, kitsast osawust ja harjunud eluwiifi auusaks  ja kõlblikuks pidaS, kõige teise peale aga põlastusega waataS. Wastastikusest põlastusest figis waStaSttk wihawaen,  ja kus rahwused üksteisega kokku fattostwad, seal oli tüli, kära ja werewalamine lahti. Et sedawiist keegi laiemale liikuma, teiõte rahwaõte käest seda mis hea õppima  ja omaks wõtma, oma waimu wärSkendamisekö oma kännu külge pookima ei peaSnud, seda wöib igaüks arwata,  ja sedawiist pidi inimeste waim ikka rohkem iga rahwuse  enese ülbuse fiSse uppuma ehk oma enese jumaldamise  ägeda kiirude all kokku kortsuma. Nagu looduse sündmusest aetud, töustwad aeg-aealt fiin ja seal wägewad kangelased üles, keS rahwuSte piireid  ja kammitsaid terawa mõegaga katki raiustwad ja rahwaid suurteks riikideks, mägedest mägedeni ja meredest meredeni, ühendafiwad. Aga need wägewad ja kuulsad kangelased oliwad enamist ise ka oma aea lapsed ja seifiwad  oma rahwuS-ülbuse kammitsas. Nemad ei ühendanud  mitmesuguseid rahwaid mitte üheks majapidamise ja hariduse seltskonnaks. Ka puudus sel aeal ükS üle üldine waimlik fide, mis mitmesuguseid rahwaid, nende rahwusest hoolimata, üheks seltskonnaks kokku köita wõis. Need riigid, mida wana-aegsed kangelased wägiwaldselt kokku sundinud oliwad, lagunefiwad sellepärast ka ikka jälle ära. Teiseks muutis ennast afi, kui KhristuS elawat Jumalat,  keda Jfraeliitlased tänine omaks era-ZumalakS pidanud  oliwad, kõige maailmale kõige rahwaSte omakS teha käSkiS. PühaS RiStiuSkuS sai stiS see fide punutud, milles mitmed rahwad ennast ühekS koguduseks ja oma maiapidamise tarwitust mööda üheks riikiS ühendada  wõifiwad, keeledest ja rahwuSlikkudest wahedest hoo- limata. Pühakiri tähendab mitmes paikaS selgest selle peale, et Ristiusu tuulutus mitte rahvaid nende keelede ja rahvusliku omaduste poolest kokku sulatama ei pidanud,  vaid ainult uskus weunaStama. Pühavaimu väljavalamise  juures sai Apostlitele osaks antud kõige rahvaste  keelt rääkida, mitte aga rahvastele Apostlite rahvuslikku  keelt mõiSta. Umbusk ja ülitqrkus tahavad meie päiwil Jumala võimusele tõket ette ehitada ja salgavad kõiki seda, mis nende arvates , ei ole, mis imetegu on. Meie leht ei ole kiriklik leht, meil ei ole asja ega ole himu selle üle vaielda, mis looduslik ja võimalik on ja miS mitte. Ühine rahvus, keel ja eluviis köitfiwad vanal aeal sugukondasi ühekõ rahvuS-riigikS kokku, üksikute rahvusriikide  vahel oli alaline tüli, mis majapidamise ja Hariduse  kosumist keelaS. Ristiusu õpetuS punuõ üleüldist sidet  kõige inimeste vahel, nende rahvusest hoolimata ja nende rahvuse külge puutumata, ja pani seda pinda, mille peal ennast mitmed rahvad ja rahvused ühiseks riigiks ühendada wõifivad, mägedest mägedesse ja meredest meredesse,  kuida rahvaste üleüldine majapidamine seda tarvitas.  Vabandatavad edasitungimisel», võitlemisel» ja sõead on viimasel aeal fiiS ka ainult riikide venimiseks suurte maailma teede poole, peetud, et riigi kodanikkude kaubaajamine takistamiseta sigida võiks, mitte aga rahvaste  ja rahvuste kokku keetmiseks. Nenda tungis Wene rrtik suures Põhjamaa sõeaS oma esimese suure Keisri all Baltimere ranna poole, tungis edaspidi Mustmere ja Waikse-mere ranna poole, ja saab vist ka Zndia-mere anna poole tungima, mis juba nüüd Afghanistani piiretüli  sügavam põhjus on. Kõik need on looduslikud tungimised,  nende seeS elab looduse vägi ja neid et suuda keegi takistada, niikaua kui riik seespidiste erakondliku tuhinate  ehk teiste juhtumiste läbi mitte seeõpidj nõrgendatud  ei saa. Oma wäljaSpidiSte kombete poolest langeS ühine Ristiusk,  miS kõige maailma hariduse ühiseks põhjuseks kutsutud  on, kahte pea-jäutuseSse: KatholitklaStekS ja ProtestantlastekS  Wõib olla, et seda tarvis on. Katholiigi kirik, omaS Greeka-Katholiigi ja Rooma-Katholitgi jäutufeS,  oma hiilgava kirikliku läigiga, uhke pidurongidega, lippudega ja teiste silmanähtavate kombetega, on ehk Homtkumaa rahvaste loomuse kohaline, keS juba omaS keeleS kõiksugust kujustust ja tähenduse-sõnu tarvitavad. Evangeliumi kirik omaS mitmes jäutuseS, keda kokku ProtestantlaStekS  nimetakse, on ehk Õhtumaa rahvaste viluma,  tasasema ja sügava loomuse kohaline, keS rohkem sisu kui koore peale vaatab. Evangeliumi kirik jätab wäljaSpidised  kombed ja kirikliku läigi tõrvale, ja juhatab rohkem  Evangeliumi vaimust kinni pidama. Meie asi ei ole mitte arutada, missugune khristlik usutunnistus üleüldise  inimese-loomuse kohta tulusam on. Mõlemitel võib omast kohast kohaliste vaimude peale oma tulusam mõjuduS  olla, niikaua kui khristliku usuõpetuse sügavam tuum puudutamata jääb. Kellel kõik wiiS ihulikku meelt terved on, seda õpetakse otsekohesel teel nägemise varal aSju tundma ja kuulmise varal oma mõtteid sõnades tähendama;  kellel silmawalguS ehk kõrvakuulmine puudub, selle teised meeled on enamist seda erkamad. Neid õpetakse meie päiwil juba silmade asemel näpuotsaga nägema ja kõrvade asemel silmadega kuulma, ehk ka koguni näpuotsaga  kuulma ja nägema. Eks see või waimlikkuS waldaS osalt niisamati olla. Wõõriti oleks aga see, kui keegi kuuljat tahaks silma varal rääkima ja nägijat näpuotsa varal lugema sundida. Eks see peaks waimlikkuS waldaS ka niisamati olema? Kuna vanal aeal ainult rahwuS-riikifi tunti mis inimeste  seltskonda killutasivad ja selle läbi majapidamise ja vaimliku elu kosumist takiStafivad, on uuemal aeal riikist geografia järel korraldatud, kus mitmed rahwasugud üheks riiklikuks seltskonnaks ühendatud saiwad, keda üleüldises  majapidamises ühesugused elutarvitused, waimlikkuS waldaS ühine Ristiusk, kui ka mõnesuguses wäljaspidises kombes, ja Ristiusu peale põhjustatud ühesugune haridus kokku köitsiwad. Ristiusu kannatlik armuvaim tõusis aega mööda ka nii suurele selgusele, et ka Israeliitlased ja Mohammedanlased,  kes ikka ka elava Jumala sisse usuvad, khristlikkude riikide kaitsusel oma usku mööda rahuga elada ja kosuda wõifivad, nii palju kui see nende iseviisi hariduse-põhjusel  ülepea võimalik on. Ka Pagana-rahwad, kuS neid veel on, wõifivad khristliku riikide kaitsusel elada, kuuni Evangeliumi tasane õpetuS nende südant võitis ja neid Ristiusu koguduste liiteks kutsus. Rahvusliku ülbuse ja ülemeele teravad okkad näitaflwad ennast küll aeg-aealt siin ja seal, aga riikliku seltskonna põhjuseks ja riikide piireks ei tarvitatud rahvust kusagil. Muidugi oli valitsuse tallitus neis riikides kergem, kuS üht ainust keelt räägiti ja kuS ükS ainus usutunnistus oli, aga seda ei olnud Euroopa suurriikides kusagil. Iseäranis Weneriigi  Keisri valitsuse ja kaitsuse alla oli väga palju rahvasugufi  kogutud, nimelt meie suure ühise isamaa piireid mööda, kuida riigi geografltk tarvitus seda pärinud oli. Wene riigi Keisrite tarkus on kõiki rahvusi ja usutunnistust  puudutamata jätnud, on iga rahva iseolemist ja hariduse-joont  kaitsenud ja suure riigi üleüldiseks kasuks kõiki jõudufi tarvitanud, suguvere ja usutunnistuse järel pärimata. Ainult igaühe osavuse, truuvuse ja auusa meele järel sai päritud ja just see on suure Wene riigi iseviisi tarvituste kohaline, on Wene riiki väljaSpidi vägevaks ja seespidi nii mitmesuguste rahvaste ja rahvuste  kalliks kodumaaks teinud, kui see ka valitsuse tallitust  muidugi raskemaks tegi. (Lõpetus jääb tulema.) Omalt maalt. Tallinnast. Wiimasel nädaltl oli Eestimaal Esmaspääwast  Reedest saadik igal pääwal köue-wihma ja müristamist,  Reedel koguni homikust õhtani, mis aruldane nähtus  on. Rohke wihm on läbikuiwatatud põldudele ja kõrwenud  karjamaadele palju head teinud, ka niitmata heinamaad  wõiwad wee! kasu saanud olla. Rahe ja pikne on aga paiguti ka palju kahju teinud. Nenda on selle kuu 1. pääwal wälk Raasiku ümberkaudu mitme talukoha hoonete  fiSse löönud ja neid maha põletanud. Peningi waldaS  on üheõ mahapõletatud majas wiis inimest surma saanud. KakS nendest on tõeste piksest surnuks löödud, teistest ei ole õiete teada, kaS nemad pikse läbi wõi põlewaS  majas surma leidfiwad. Selsamal pääwal läks raSke kõue-pilwe üle Ambla kihelkonna põhjapooliSte maade. Pruuna maldas lõi wälk Kukepalu talukoha lauda sisse, mis põlema läks ja ka elumaja põlema pani. Õnneks oliwad Lehist tuletõrjujad ligidal heinamaal, ruttasiwad appi ja hoidfiwad teised hooned tule eest. ehk küll juba aida seinadest kange palawaga maik wälja jooksis; ka on nende auusa meeste abiga kõik paremad aSjad tulest veastetud,  nenda et ainult mana halwa kraami sisse jäänud on. Selle juureS on meel tähendada, et tuletõrjujatel pritsi ega teist riistu ei olnud ja et nemad ainult oma harjutatud osawuse waral, püttidega ja kappadega mett