Tallinna Sõber 42. Üheksas aastakäik. Tallinnas, Wünakun Z 4. pääwal 1887. Kltüldkt aealeht Eesti rghioalt «aal j« lisnsdes. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinna» Lindfor»'i pSrijate trükimaja»: aastas 2 rubla, 40 kop.— pool-aaSta« 1 rubla 40 kop. Koju ehk postiga saadetud: aasta» 3 rubla pool-aastas 1 rubla 70 kop. maksavad iga rea ehk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised wõetakse wasta: Tallinnas: Lludfors'i Pärijate tcäkimajas. - H»eteröurgis: S. Seelaudt, o»ansponn» H 54. —Tartus: Laakmauu. Aaäweres: A. Auhs. haides: A. Seidelverg. Kapsalus: H. Kollberg. -Mulas: A. ZZütt»er'i voodis. Wikjandis: Z. J. Karow': raamatupood. Warwas: W. Röder. Mõrus: Rraua Melrose. Walkas: M. Rudolfi. Kure/aares: Htz. Aauge. —Maal: kuida iseäranis kuulutakse. Wastaja redaktor W. F. Eichhorn. Tlab Baltiskis, kirjad käiwad Baltiski (Baltifchport La-MviM-lloxrb.) Register: Ltiwi' ja Eestimaa rahwakoolidc aealugu. Üleüldised sõnumid maailmast. Omalt maalt: Tallinnast  : Parochial-loolide asjust. Üks wale-tunuistus - DeSfätini-waksud Üks kentsakas mõte. Eestlased ja Lätlased Poolamaal. Rõöwimised ja teised pahateud. Kole rchwa-kohus. Baliskist: Ilmad. Mere õnnetus. Maalt: Tulekahjud. Wiljandist: Kole lugu. Saaremaalt: Maapääw.  Kuuramaalt:  Awalik palwe. Keiser Aleksandri kool. Kohtu otsus Hirmus kurjategu merel. Peierburgist: Keisrikojast.  Weizenberg. Surmamine. Wene-Saksa piirest. Iseäralised ja uuemad sõnumid. Jutuleht: Mardipiiäw. Liiwi- ja Eestimaa rahwakooli aealugu. Pühapääwa Lehest".) WarSti hakkawad meie rahwakoolid oma tööd jälle peale. Siis tahame ometigi lugejaid tutwustada ühe raamatukesega, mis rahwakooli aealugust räägib. See on üks kõne, mida Tori kirikuõpetaja Pärnu maakonna koolmeistrite  kouferenzil pidanud ja mis sel aaStal Tartus trükkis on ilmunud. Kõneleja ei räägi mitte ükfi Pärnu maakonna koolidest, waid hakkab meie koolide esimesest hakatusest ja esimesest ettewalmistamifest peale. Nenda leiame nimetatud kõnest ühe tähelepanemise wäärt tüki meie isamaa ja rahwa aealugust. Za see ei maksa mitte ükfi Liiwi-, waid ka Eestimaa rahwakooli kohta. Millal hakkab nüüd üleüldse meie rahwakooli aealugu peale? - EnamiSti arwatakse, et rahwa harimise ja koolide  asutamise peale meie aaSta-saeas wast oleks mõteldud.  Aga see ei ole mitte nenda. Rahwakooli aealugu hakkab juba 200 aasta eest peale. 3a kui esimesest otsast tahame peale hakata, fiiS piame tagafi minema õige usu üleSwõtmiseni Lutheruse läbi. Ewangeliumi - Lutheruse kirik on kõige eSmalt rahwa koolitamist nõudnud; tema on rahwakoolide sünnitaja ja ema. EeSti- ja Liiwimaa hakkafiwad Ewangeliumi uSku heitma aaStal 1522. Enne seda walitses meie kodumaal Rooma-Katholigt usk. Ei siis weel keegi mõtelnud rahwa harimise peale. Katholiigi preestrid oliwad enamiSte sellega rahul, kui rahwas aga nime Poolest Ristiinimesed oliwad ja preestrite sõna kuulasiwad,  kui nemad risti ette lüüa oskasiwad ja wäljaspidisetd  kombeid täitstwad. Mis keegi omas südames uskus ehk ei uskunud, selle järel ei küsitud suuremalt. Just nagu ei nõuaks ISfand 3umal inimeste käest muud, kui et Ristiusuga aga wäljaSpoolt ennast nagu kuuega kataksiwad,  olgu süda ja meel missugused tahes. See wilets lugu waimuliku elu poolest hakkas paranema,  kui 3umala abiga EeSti- ja Liiwimaa Ewangeliumi  usku heitstwad. AaStal 1522 peeti Wolmari linnaõ Maapääwa, kuhu ka linnade saadikud kokku tuliwad. Seal heitstwad Riia, Tallinna ja Tartu saadikud ühte nõuusse ja tunnistasiwad,  et need linnad selget armuõpetust tahta kaitseda ja hoida. UmbeS 40 aaStat pärast seda oli terwe maa Katholiigi  usust lahkunud ja selget armuõpetust waSta wõtnud.  Aga selge armuõpetus ehk Ewangelium õpetab, et inimene õnnsakS saab ei mitte käsu tegude ega wäljaspidtste  kombele, waid uf u läbi Jesuse Kristuse fisse. Aga uskuda wõib ainult see, teS armuõpetuse Zesuft tunneb.  Seepärast ei wõi ka meie Ewangelinmi-Lutheruse koguduS sellega rahul olla, et tema liiked ainult wäljaspidisel  kombel tema poole hoiawad, waid tema püüab neid Zumala-sõna ka tõeõte tundma õpetada. Sellepärast annab tema pühakirja igaühe kätte, et igaüks ise wõtaks ja waatakS.  Aga kuiva wõib inimene ise waadata, kui tema lugeda ei oska? Sellepärast pidi Ewang.-Luth. kirik rahwa harimist ja koolitamist nõudma ja on seda nõudnud. Aga koolitamisele on tarwis 1) mehi, kes wõiwad õpetada ja T) raamatut, millest wõib õpetada. Et nüüd õpetajatest ja raamatutest kaua aega puudu oli, ei olnud wõimalik kohe Ewangeliumi usu üleõwõtmisega ka koolisi asutada. Õpetajaid oli kaua aega waewalt linnade jäuks leida. AinuS raamat,,miõ kauaks aeakS ka ainsaks jäi, oli Lutheruse  KatekhiSmuS, mida üks Tartu linna õpetaja aastal 1553 wõi 15S0 EeSti keele oli ümber pannud. ülemaks takistuseks koolide asutamisele oliwad sõead, iseäranis Wenelastega, mis 24 aastat järgis selle maa rikkust ja rahu rikkufiwad. Nende sõdade pärast pidi Liiwimaa ennast Poolamaa walitsuse alla andma. Nüüd algas meie maale jälle wilets põli. Poolamaa Kuningas püüdis Ewangeliumi usku häwitada ja wõimust jälle Katholitgi kiriku kätte saata. Aastal 1600 algas jälle kange sõda ja kestis 29 aastat, künni Poolamaa Kuningas  aastal 1629 Liiwimaad Rootsi walitsuse alla andma pidi; Eestimaa oli ennast juba enne Rootsi walitsuse alla heitnud. Meie maale tuli nüüd rahu-aeg, kus natuke wõis puhata. Sada aastat oliwad õige usu üleswõtmifest  saadik mööda läinud. Nimetatud takistuste pärast ei olnud kooli asjus weel midagi tehtud. Rootsi walitsuse  all peeti esimest korda nõuu maarahwa koolide pärast. Esimesed mehed, kes Rootsi Kuninga, Ewangeliumi usu wägewa kaitseja, Gustav Adolfi, all waimuharimise  põllul tubliste tööd tegiwad, oliwad Liiwimaa Kindral-Kubernör  Skytte ja Riia linna kirikuõpetaja ja Liiwimaa  Piiskop Herman Samson. Esimesed maakookoolide  seadused on nende töö ja nende seadmistega algafiwad  maarahwa koolitamise ja waimuharimise ettewalmistamised.  Aga see ettewalmistamine, mis sagedaste takistatud  sai, wõttis 200 aastat ära, sest wast meie aastasaea  neljakümnemate aastate sees oli ettewalmistamine nii kaugele jõudnud, et päris wallakoolisi wõis asutada, niisuguseid, mida meie omal aeal koolideks nimetame. Rootsi walitsuse aeal on siiski mõnes kohas juba pisut koolitööst kuulda. Aastal 1668 nõuti, et iga kiriku jäuks köster pidi olema, ja kümme aastat pärast seda kuuleme, et üks kihelkond oma köstrile wilja lubanud anda, kui tema küla lapsi lugema õpetab. Eestimaal on sel aeal kandidat Forselius 160 noort meest koolmeistri ameti peale wälja koolitanud ja õpetanud, mis tarwis tema ka Rootsi kroonu magasist oma enese ja õppijate ülespidamiseks leiba sai. Aastal 1686 wiis tema muist oma õppijatest Rootsi Kuninga Karl XI. ette. Üks tema kaswandikkudest oli weel aastal 1734 Kambja kihelkondas koolmeistri ametis. üht asja on weel tähendada : mis 100 ehk koguni 200 aasta eest koolideks nimetati, ei olnud muud, kui ainult lugemise-koolid, kus keegi, kes ise waewalt lugeda oskas, aeg-aealt lapst paari nädali peale oma ümber kokku kogus ja neile suure waewaga natuke lugemist, kasud, Jsfa-meie palwet ja pisut usuõpetust kätte õpetas. Eiramist  nõuti kirikuõpetaja pärimise peale mõisawalitsuse poolest  ainult neid lapsi kooli, kes kodu õppida ei wõinud ehk ei tahtnud. Ka Rootsi riigil oli palju sõdafi Poolamaaga ja Venemaaga. Seepärast ei wõinud kooli-asi muidugi suuremalt  kosuda. Iseäranis suure Põhjamaa sõea läbi, Rootsi Kuninga Karl XII. ja Wene Zari Peter I. wahel, sai meie maa sõeawägedest täitsa ära tallatud. See sõda lõppes sellega, et aastal 1710 Baltimaa kubermangud Wene walitsuse alla saiwad. Aga missugune lugu sel aeal meie kodumaaga oli, seda wõime sellest sõnumist arwata, mida Wene Kindral Würst Scheremetjew oma Keisrile saatis : »Ei ole midagi enam häwitada; kõik on juba häwitatud." Ja tõeste oli kõik otsas. Kindlad schlosfid ja muud mõisad oliwad waremed. Põllud  oliwad söötis, sest inimesi et olnud enam. Sõda, nälg ja katk oliwad hirmsaste oma tööd teinud. Kirikud ja koolid oliwad kadunud. Wiie kihelkonna peale tuli üks ainuS õpetaja. Wast aastal 1725 tuliwad sõeawangid  kerjates Moskwast tagasi. Sellest wõime arwata, et mitu kümmend aastat ära kulufiwad, selle hirmsa Põhjamaa-sõea  jälgi kautates. Paar kümmend aastat pärafi seda, kui Liiwi- ja Eestimaa  Wene walitsuse alla oliwad saanud, hakati jälle uueste koolide pärast nõuu pidama. Nüüd oli rahwal ka juba rohkem raamatuid lugeda. Uus Testament sai Tartu keelemurdes esimest korda trükitud aastal 1686, Tallinna keelemurdes aastal 1715. Terwe Biibli raamat ilmus aastal 1739. Aga wäga pikkamisi jõudis kooli töö edasi. Saea aasta eest tuli Kindral-Kubernöri poolt kiri, mis koolide asutamise ja ülespidamise eest heaSte käskis hoolt kanda. Sellessamas kirjas üteldakse ka, et suure hoolega piab järel «vaadatama, et laste koolmeistriteks  mitte liiderlikkusi popsisi, kölwatumaid ja rumalaid mehi ei wöeta, et koolituad piawad küllalt walged ja soojad olema, et kooli mitte ei pia kord ühes, kord teises kohas peetama j. n. e. Aga see kiri jäi wist pia unustusesse.  Wiimase aasta-saea lõpul kadufiwad lugemisekoolid  tükiks aeaks koguni ära, laste koolitamist anti emade hooleks. Mis pärast see sündis, see on meil teadmata.  (Küll wist selle pärast, et mõisal ega wallal jõudu ei olnud rohkem õpetatud koolmeistrid üles pidada, et neid omal maal koguni mitte saada ei olnud ja et emad oma lapsi paremini õpetastwad, kui need mehed, keda Kindral- Kubernöri kirja järel mitte ei pidatud koolmeistriteks pandama.  S." t.) Keiser Aleksander I. õnnistatud walitsuse aeal kadus koolide kõige suurem takistaja : maarahwa pärispõli ära, aastal 1817. Wanal aeal leiame pärispõlwe ja orjust kõikis maailmas; seda peeti wanal aeal heaks ja tarwiliseks.  Orjus oli weel üks pärandus ennemuistsest paganate aeast; Ristiusk wast wõis seda kautada. Aga pimedus, mis tuhanded aastad inimeste mõtteid oli wangis  pidanud, ei annud ennast ka Ristiusu läbi ühel hoo. bil lahkutada. Saeanded aastad on mööda läinud, enne kui khristlikkus maailmas see tundmine wöimust wõttis, et iga inimene Jumala näu järel on loodud. Aga ka meie pärispõlwe aastad on wiimaks mööda läinud, ja nagu igal maal, nenda, Jumal tänatud, ka meie kodumaal.  Oleks pärispõli enne kadunnd, siis oleks ka rahwakool  enne kosuma hakkanud. Sest koolitamisest ja Vaimuharimisest  wõib ainult waba inimene lugu pidama hakata. Kohe esimeses Talurahwa-Seaduse-raamatus aastast 1819 leiame ühe kooliseadust, mis kaunis pitk on. Seal kästakse, et igaS waldas «vallakool piab olema, et kõik lapsed 10. elu-aastast saadik kooli piawad tulema, kui neile iseäralist luba ei ole antud koju jääda, et lapsed koolis lugema, Katekhismust ja tuttamamaid kiriku laulu wiisisi piawad õppima. Seal räägitakse ka koouwalitsusest,  katiepääwadest ja sellest, et koolituba piab lahke ja ladus olema, ruumi poolest seda mööda, kui palju lapsi on. Ahjud pidada head olema, aknad hingede peal käima ja koolituas pingid ja lauad olema. Talurahwa seadus käsib ka juba Kihelkonna-koolisi asutada. Aga aastal 1819 ei nõuta weel mund, kui et lapsed koolis kirjutama, rehkendama, Katekhismuse õpetust meele-mõtlemisega, ja kiriku-laulu wiisisi mõistma õpiwad. Peale selle kästakse ka weel õpetada, mis ebausku wähendab ja kuida inimene ennast mõne kahju eest wõib hoida, ja omas seisuses oma tööd ja tegemist mõistlikult toimetada. Kooli-asi sai ka kirikuõpetajate Synodide ehk koosolekute  peal. mis igal aastal peetud saawad, ikka enam üheks läbirääkimise pea-asjakS. Liiwtmaal on iseäranis Kremoni kirikuõpetaja Dr. Ullmann, kes pärast kooltnõu-