Saarlane Üleüldine poliüka ajaleht maa- ja linnarahvale. toimetus ja wäljaandmine, Kurcsaares, kaubaulitsas 10. j „Saarlane" maksab: l Saaremaal aastas 1 rbl. õG kop., postiga saadetud S rbl. t < Saaremal pooles aastas I rbl. kop., postiga saadetud tl rbl. TZi kop. j Tuleb ivälja iga pühapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  3 kop. As 17. Pühapääw 22 ApM 1884. I. aastakäik. Käsi tööst. MUäsi töö sõbrad, kelle sekka ka mina ennast arwan, ütlcwad õigesti et meie rahwal talwe ajal aega küll üle jääb, kus n'ad mõnda asja nuuksuvad teha, kui aga oskaksiwad.  Noored mehed wöikfiwad selle läbi enestele mõne hää kopika raha teenida, n'agu see mõnes haritud rahwa maades suurel möedul sünnib. Kes linnas on käinud, see wist teab mõnest peenikesest witsadest punutud ja ilusast  wärwitud korwist rääkida, mida tema teenijate tüdrukute kääs, ehk ka mujal on juhtunud nägema. Wist on mõni mees ka küsinud, kust niisugusest asjad ära peaks toodama, ehk kus pool need saamad tehtud? Niisuguste küsijatele kostan mina: Need kõik tuuakse mujalt maadest ja müüakse siin kalli raha eest. Rootsi, Daani, Saksa ja Austria maal, on igas rahwa koolis ka käsi töö õpetus. Wist, ehk ongi see mõne wöerama kooli jütsi töö, mida mõnigi Saare tact linnas imestades maatab. Ei mitte üksi karm isid tehta sääl, maid paju witsadest punutakse sääl mitme suguseid asju kui ime ilusad toolid, lauad j. m.; õlgedest, puust puulaastudest, papist, plekist ja meel mitmest muust materialist, tehakse sääl mitmed  imemärki asjad malmis. Ja meie, kui midagi ilusamat asja tahame saada, peame ostma. Ja nii anname oma wäikese raha natukese mõne tühja asja eest kellel juba enne teda kül on; Kas meil Saarlastel ei oleks ka siin mõndagi  materiali käe pärast, millest kaunid  ja ilusaid asju möiksime walmistada, kui aga oskaksime? Kui mujal maades käsi tööd koolides õpetatakse, kas ei oleks sündlik, kui ka meie rahwa koolid sellega kord hakkatust teeksiwad. Kül oleks see ära rääkimata kasulik olewat, kui meieaegne  noor sugu saaks ka muude õpetuste körwal käsi tööle wiludatud. Inimene, kes osawa juhatuse all' on käsi tööle õpetatud, ei ole mitte üksi osaw nende tegude pääle, mis temale on õpetatud, maid kõiges muudes tegudes on tema osaw ja tähele panija igas asjas. Käsi töö õpetab inimest ilu tundma, tema silmad saamad osamaks nägemisses,  ta käed osamaks tegemisses. Käsi töö annab inimesele kaunist meele lahutust ja löbudust, tema toob inimesele paremaid ja puhtamaid mõtteid, ta loob inimest otsegu uueks; iga üks töö toob t'ale uusi mõtteid, kuidas ühtki asja meel kergemini ja ilusa? mine wöiks teha. Ja mis meel see kõige ülem asi on? töö tegemine saab inimesele auusaks ja armsaks asjaks. Kui käsi-töö õpetus meie koolidesse asendatud saaks, töösti jääks noore rahwa käest kõrtsis käimine  ja külas ümber lonkimine n'agu see mitmes kohas nüüd musiks peab olema maha; n'ad leiaksiwad ise omast tööst ammugi nii palju aja wiitust ja meele lahutust,  kud neile seda tarwis lääks. Need ja mitmed muud põhjused peaksiwad kül igat kooli sundima, käsitöö öpetamisses õigepea hakatust teha. Aga waatame kord nende takistuste pääle, mis seda õpetust meie küla koolidest kaugele ära törjuwad: I. Koolmeistri palk! see ei lase t'ale seda mõtet tullagi, et ta kauaks tahaks selle ammeti pääle jääda, maid saaks aga aastad täis mis kroonu teenistuse korra eest selles ammetis peab olema. Weel wähem peaks nüüd niisugune koolmeister käsi töö õpetamisega oinas koolis alustust püüdma teha, see on t'alle üsna wöimata, et ta kuskile läheks, kus käsi tööd õpetakse, sääl ise õpiks, et pärast omas koolis seda wöiks õpetada. Ehk kes kannab küsi töö riistade ja asjade materiali kulu, mis öpimisses tarwitatakseja mida öpijatest weel palju ära rikkutud saab ? Jututuba. Armastage oma wihamehi Jutustus Saksa keelest ümber pannud 0. K. (Järg.) Just kalju künka all seisis üks igawene ivana tamm. Tema tünn oli lõhkenud ja paiguti mustaks põlenud, iv ist oli Piker wanakesele pihta mööda ammd. Alumeste jämedama oksade kulles oli meel haljaid lehti näha, aga ülemased oksad oliwad üsna kuiwad  ja ladu oli otsast maha murdunud. Puu tümi ise oli ütlemata jäme nii et mus meest ci oleks jõudnud teda ümber wötta. Augustin waatas tükk aega suuri manu puid ja kõrgid kalju löhkeid ja mõtles iseeneses : „Missugune paras luurimise koht werejänuse pantrile ! „Siin tamme alumeste oksade pääl wöiks ta ennast wäga häästi marjule hoida, nõnda et ükski teda lehtede wahelt ei näe. Puude all kaswab rohkeste rohtu, kust metsa loom toidust tuleb otsima." Kui Augustin seda kohta ikka meel wahtis  ja läbi katsus, puutus tasane- kahin tema kõrwo. See tuli paksust põõsastikust. Mees tõmbas nüüd püssi kätte ja sihtis sinna poole, kust kahin tuli. Ta armas, et iga silmapilgul  siit üks kiskuja metselajas pidi wälja kargama. Aga ta ei näinud muud midagi kui üht musta hiilgawat silma, mis kui elaw tule süsi haljaste lehtede wahel põles ja tema poole luuris. Waewalt oli ta seda näinud, kahises põõsas köwemine ja äkiste wihkas Augustin ennast maa pääle maha. Õnneks tegi tä seda meel parajal silma pilgul  ; sest maewalt oli ta rohu pääl pitkali, kui üks nool sihinal tema üle pää lennas. See oleks just tema südamest läbi käinud, kui ta ennast mitte maha heitmise läbi ei oleks päästnud. Augustin kargas ruttu jälle maast üles ja otsis ühe puu tagant, mis kõige ligemal oli, marju. „See oli see „nobe hunt," kes minu elu järele ulub." Wiha pärast niisuguse kurja ja tigeda mõrtsuka töö üle, tahtis Augustini kannatus  ja armastus noore Indiaanlase wasta pea ära lõppema hakata. Ta rabas püssi kätte ja sihtis. Aga äkiste kadus wihatuju ta palest ära ja nagu midagi imeks pannes hakkas ta säält põõsa päält, kust nool wälja oli saadetud, üles poole wahtima. Mis ta sääl nägi? Wana tamm' sirutas omad pitkad oksad, tui käewarred pöesa üle wälja; aga need oksad köikusiwad ja wärisesiwad, ilma et kõige wähemat tuuleöhku oleks puhunud.  Kõik muud oksad ja lehed ümberkaudu seisiwad liikumata wagusi. Mis see pidi olema Augustin hakkas õige terawäste wahtima,  aga kahwatas korraga näust walgeks  kui lumi ja tõstis püssi otsa kõikuma oksa kohta. Haljaste lehtede wahelt paistis kollast karwa, paatjas täpiline suur panter  wälja, kes üsna tasakeste kassi wiisi oksa mööda edasi nihkus, ilma et keegi tema ligiolemist oleks wöinud aimata, Muidugi pidi sääl üks elaw loom olema, keda ta omale kõhutäieks püüdis, ja see ei olnud keegi muu, kui Wenonda ehk „nobe hunt." Augustin jäi korra kahe wahele mõtlema, mis nüüd teha? Ei oleks mitte Wenonda omas leppimata wihas praegu tema elu püüdnud wötta, siis oleks ta ilma kaksipidi mõtlemata pantrile kuuli naha wahele ajanud.  Aga Augustin oli ju patune inimene, ja sellepärast mitte ilma weata; ka tema südames lõi kuri mõte liikuma. Nii hölpsaste  ei wöinud ta iialgi omast waenlnsest^^