walitsus rühib praegu kangeste Jesuiitide kallale, kelle woli koolides wäga suur on. Riigi walitsus soowib koolisi nende käppade alt peasta, aga suur jagu rahwast soowib, et nad täitsa Prantsusemaalt  kui ise äraline selts wälja saaksiwad aetud. Kui seda peaks tehtama, siis saaksiwad nad Hispaania maale minema, kus neil palju maid ja mõisaid on. arwawad, et puhkamise aeg, mis würst BiÄnark oma terwise parandamiseks pidada saama, eeswalmiStamine tema täitsa ametist lahtisaamisele  olla. Nemad kardawad, et kui würst Bismark  würsti Hohenlohele täitsa ruumi saaks tegema, sellest poliitika olekule Austria ja Saksa riigi wahel kahju wõiks sündida. Saksa ajalehed aga wastawad, et kui würst BiSmark wiimati ennast ammetist lahti palus, Saksa keiser tema kirja peale kirjutas: Ei ilmaski! Sellest olewat näha, et BiSmarki kõige wähemalt  nii kaua ametist ei saada lahti lubatama, künni Keiser Willem elab, kes oma sõna ei saada murdma. skuptshina (parlament) on otsuseks teinud,elkõik maad, mis Türklaste käes on, Serbia talupoegade poolest 5 aasta sees ära ostetakse. Praegused  omanikud saawad oma kohtade eest nii palju wälja maksetud, kui kohad seitsme künni kaheksa aasta sees sisse toomad. Türgi kes owerst Synge wangi wõtsiwad,  eest 345,000 pranki lunastamise raha ja peale selle weel 15 kuld uuri kuld keedidega, kallid kiwa ja kuld naisterahwa ehteid. Kui need asjad kümne päewa sees kätte ei ole toodud, siis lubawad oma wangi ära tappa. Owerst Synge on küll Türgi shandarmide pealik, aga Inglane. Sellepärast  on Inglismaa riigi walitsus selle eesnimetatud lunastamise hinna wälja muretsenud, sest sellepoolest on Inglased kiiduwäärt, et iga Inglast, olgu ta kus maal tahes, terme Jnglisrahwas kaitseb. Ehk küll Synge praegu Türgi teenistuses oli, siiski muretseb Inglismaa walitsus tema eest, lubab aga seda lunastamise,raha  Türgi walitsuse käest pärast wälja pärida, nagu oleks Türgi walitsus süüdlane, et tema shandarmi  pealik ennast rööwlitest wangi laskis wõtta. Somali rahwas Berbeetia piiri ääres on Egiptuse wasta mässamist teinud. Egiptuse sõawäed  on Berbeeriasse läinud, kuhu ka juba üks Inglismaa  soomuslaew jõudnud on. Ühendatud riikide rahwas on praegu oma Uue prestiendi walitsemise pärast kangeste liikumaS.  Kindral Grant, kes manast juba kaks korda president oli, on suure jau republiiklaste Kandidat. Sakslaste partei aga soowib Washburne't presitendiks. Demokraatlased soomiwad jälle Seymour'i. Tulewik saab näitama kuhu poole healte paljus langeb. Omalt maalt. Wiliandist. Liig palju ja liig wähe. Meie Sakalamaa päälinn, Wiliandi, ei ole küll mitte suur ega kuulus, aga kõnelda ja kirjutada oleks temast küllalt. Ehk ta küll linnade hulgas üks Vähematest on, siiski on temas ka kauniste saada, mis wana patune ihu enese ülespidamiseks tarwitab. Mõnda asja on siin ka üsna liig palju saada, nagu nimelt wana tuttawat õlle ja wiina märjukest, ja Wiliandi wõiks selle asja poolest suurte kuulsa linnadega küllalt ka ühes kuulus olla. Iga aastaga kaswab jo joogi majade arw tähtjal wiisil suuremaks ja inimesed on nende kõikidele nii wäga truuid, joomad nendes kõikides  nii suure hoolega ja nii tüdimata wahwas, kindlas  mehe meeles, et suurel hulgal pääd õlgadel ikka täis ja pungad põues ikka ka tühjad tühjad sellest wana tuttawast „ pahast mammunast" on, mis ristiinimeSte  hinged hukka saadab, pääd täis jälle eht rumalusest ja jõledusest, mis mammuna suurema seltsilise,  selle hinge waenlase, „ilma tarkuse" ajudest wälja wihub. Nõnda wõib siis Wiliandi selles asjas suurte linnade kõrwal tõeste ka kuulus ja auus olla. Umbes 200,000 rubla lööb ta jo iga aastaga hinge hukkamast  mammunast surnuks ja töise niisama wägewa hinge waenlase, wana äraneetud „ilma tarkuse" uhab ta tuhandete ajodest wälja. See on ometi juba tük suurt tööd ja seda „suurt tööd" teeb Wiliandi paljalt  oma joogi majadega, oma wiina ja õllega. Tohib siis küll wist ütelda, et seda head asja Wiliandis nagu natukene liig palju on. Aga üks ta puha on meil seda nõnda nimetatud märjukest natukene palju, siis on meil mõnda töist märjukest jälle liig mähe. Meie Wiliandlased wõi „Wiliandi Saksad", kuda meid nimetatakse, meie „armastame" siin ka natukene „kohwi juua" ja kooki süüa, nagu suurte linnade saksad ka „armastawad". Oma kohwile ja koogidele aga armastame meie ka natukene „koort" wõi „shmanti" (nagu suurte linnade seitungid ütlewad) sekka segada, nagu suurte linnade saksad ka armastawad.  Waat see'p see nüüd ongi, mis meil siin Wiliandis  liig wähe on, „koort" on meil siin. liig wähe. Oma „piima meeste ja naiste" käest küsime meie küll „koort" ja nemad annawad meile ka, wõtawad 10 kop. poole toobi eest ja 20 kop. terwe Loobi eest; aga kui meie seda oma kohwi ehk kookide sekka segame, siis ei wõi meie seda kohwi ega kooki mitte „armastada" ta ei „meki" meile: kohw on nagu „wirre", kook nagu „karask". Meie waatame järele ja leiame kohe, et jällegi koore asemel piima oleme ostnud ja seda piima ka koore asemele kohwi ja koogi sekka seganud, nagu juba ammust saadik seda pidime tegema. Nõnda on meil siis siin Wiliandis koorest suur puudus: ikka ja ikka antakse meile meie küsimise peale tema asemel piima ja selle koore nime all küsitud piima eest peame meie ikka 20 kop. toop maksma. See aga on meile üsna koguni paha ja meie soowime wäga, et piima müüjad meile ka koort kodust kaasa wõtaksiwad, mis eest meie hea meelega 20 kop. toop maksaksime. Katsugu  siis need, kellesse asi puutub, seda puudust parandada,  andgu lehmadele paremat süüa, ehk ärgu pangu mitte nii wäga wähe koort piima sekka, et piim ikka piimaks jääb, nagu seda seni ajani oma koore ostmisega oleme leidnud. Nõnda palju siis seekord siit Wiliandist: liig palju õlut ja wiina, aga liig Mhe. koort. Saksakeele aj^j^meie^M aa.jt MW tunnistab  jälle õige elawalt kiri, mis „ZMMHrMadt und Land" omas 47. numris awaldab. „Eest: Postimees  Asis hilja aja eest tagasi Ambla kihelkonnast kiri, kus selle üle kaebdust tõstetakse, et Tallinnamaal ikka weel walitsemas on. Seda kirja on kirjutaja saatnud, aga meie ei ole teda sellepärast seiemaale amaldanud, et pea pitkemalt  meie maa teu-orjusest rääkida tahame, nii pea kui material igalt poolt käes on. Selle Eesti Postimehes  awaldatud kirja kohta kirjutab nüüd „Zeitung sür Stadt u. Land": „Meie ei wõi küll mitte teada, kas see tõsi on, mis see kirjasaatja ütleb, usume aga, et kui lugu nii oleks, talupojad paljalt kohtudes kaebdust  pruugiksiwad tõsta, et seaduse wastalisest teuorjusest  lahti saada, sest et nad teed kohtu juure ei tunneks, on waewalt arwata, ning kirjasaatja oleks paremine teinud, neid sinna juhtida, kui seesugust Jeremia nutulaulu awaldada, mis wähe aitab." „Zeitung sür Stadt u. Land" on üks Baltimaa ajaleht,  aga ta kirjutab Baltimaa asjadest, nagu tuleks ta Aafrikas ehk Ameerikas wälja. Meil teab ommeti iga laps, et Liiwimaal weel suure hulga mõisades ja kirikumõisades teu-orjust leida on, Tallinna kubermangus  aga see teu-arius. weel läbikaudu peaaegu sgal pool walüleb ia weel raskemal kombel walitseb, kui orjuse ajal. orjas talupoeg aasta otsa ja ei maksa; nüüd maksab ta aga pool orjust rahas ära, orjab suwel wanal moodul  mõisas edasi, aga peret, peab ta ikka ka wanal kombel pidama. Sell kombel on tema orjus nii palju raskemaks läinud, et pool aastat, kus mõisas wähem tööd on, oma peret ilma<MU peab söötma ja mõisale selle aja eest raha maksmas „Zeitung sür Stadt und Land" ütleb, „seaduse wamaline" olewat see orjus. Seaduse Vastaline wõib ta üksi seal maal olla, kus seadusi peetakse. Meil seda mõnes tükis ei ole, waid siin on seadus, mis tehakse. Wõib olla, et kui rahukohtud,  keda meie juba ammugi taga igatseme, tulewad,  et siis ka seadus enam saab maksma. Meie tunneme üht lugu, kus umbes 30 peremeest Kubernäri herra juures selle üle kaebdust tõstsiwad, et neil ikka weel teu-orjus seljas. Kubernär andis neile kohtu läbi teada, et nad oma kaebdust kohaliku kõhtude ees peaksiwad awaldama, mis jo ka ainus seaduslik tee on. Mehed läksiwad kaebama, aga üks kohus saatis nad töise juure, künni wiimaks ühes kohtus öeldi: „Mis teie tahate, mõisa herra wõib oma maaga teha, mis ta tahab, ja wõib teda ka nii wälja anda, kuidas  tahab. Teil ei ole mingisugust õigust kaewata." Waheajal oliwad need peremehed, kes töiste nimel kohtudes  käisiwad, taludest lahti lastud ja wälja aetud. Mingu siis weel seewausel 100 l üks waene talupoeg kõhtude käest abi otsima. Melle lehe wäljaandja on ise oma talukoha peal ühe asja pärast, mis rabistMu ees mii6._wluutM.ära oleks tehtud, juba mitu aastat  pidanud protsessima, asi on juba kaks korda Hofkohtus  olnud ja jälle alama kõhtudesse tagasi lükatud, ning menüüd suure kuluga wiimaks Senati pidanud minema?! Kas seesugusel 100 l meie maa põllutöö täitsa õitsema wõib minna ehk kas seal mähe koolitatud talupoeg  üleüldse weel kõhtude käest abi wõib otsida )a loota? Ei sugugi! Seda peaks ommeti ka,,Zeüung sür Stadt und Land" teadma. Kas seda siis imeks tuleb panna, kui häda kannatajad oma lootust ainult weel ajalehtede peale panemad, et selle teel awaukuks saaks, mis nüüd igal pool seaduse wastaline pruuk on! Ka meie ajaleht saab sellepärast pea neist asjadest  pitkemalt rääkima. Kui „Zeitung sür Stadt u. Land" meie maa olekut selle poolest tõeste weel ei peaks tundma, siis oodaku ta weel natukene, ja õppigu seda siis meie ajalehest. Hobuste wargus. Jumalale tänu! Loota on nüüd, et hobuse wargus pea ka meie maalt täitsa ära kaub. Töistes maades ja Wenemaa kubermangudes  on küll palju enam hobuse märgust leida, kui meie juures, aga siiski on ka jo praegune olek meie põllumeestele õige raske olnud kanda. Nüüd saab aga see hobuste wargus pea kaduma, sest kõhtude ministeeriumis on üks uus seadus malmis saanud, kelle järele trahwid hobuse warguse eest nii käredaks tõusewad, et kellegil kelmil enam lusti ei saa olema, oma pääd hobuse wargusega täita. Edespidi saab hobuse wargus aastase wangipõlwega trahwitud, ja need hobuse margad, kes uueste warastawad ehk seda ametit oma eluülespidamiseks peawad, saadetakse Siberimaale  ja wangiroodu. Käredaste saamad ka need trahwitud, kes warastatuid hobuseid warjawad ehk oma juures hoiawad. Meie ütleme weel kord Jumalale  tänu! Nii pea kui see seadus walitsema hakkab,  saab ka hobuste wargus tõeste pea kadunud olema. Waewalt saab meie maal palju enam hobuse wargaid olema, kui 20 ehk 30, aga üks ainus waras wõib nädalas mitu hobust ära warastada ja see teeb aastas mitu- sada wälja. On need paarkümmend meest, kes nüüd terme maa rahu rikuwad ja oma warguse raha enamiste kõrtsides äralakuwad, Siberimaale  saadetud, siis ei saa meie enam teadma, mis hobuse wargus on. Isegi on mõista, et meil siis ka enam ratsa politseid ega Sillakohtu herrasi maale tarwis ei ole. Riigiwalitsus omas targas eestmuretsemises  on paremaks arwanud, paarikümne kelmile ennema ühe uue käreda seaduse wälja anda ja neid Siberi saata, kui nende kelmide pärast terwet rahwast uue seadeldustega koormata mis tuhandeid maksawad ja auusa inimestele raskuseks on. Selle kohtuministeeriumis  malmis saanud uue seadusega on sellepärast nagu raske koorem meie rinna pealt maha langenud, Mis eest meie Jumalat täname. H) TMusl. Saksakeele ajalehed. Raamatutrükkija  H. zensuri > walitsuse poolest luba saanud, oma paari aasta eest tagasi wälja tulnud Saksakeele ajaleht „S)orpater Stadtjälle  uueste wälja anda. Soowida oleks, et see ajaleht, kui ta wälja tuleb, ennast seesuguse poliitika  aluse peale seadaks, kus ta ilma wiha waenuta Eestirahwa rahwausliku püüdmiste peale waataks. Siis saaks temal ka õpetatud ja ülema seisuste Eestlaste  seas rohkeste lugejaid olema. Ajaleht „Neue MMMeHMna" seisis «ga sellest ajast saani, kus seal öoiul. Ä. Hasselblatt kaas-redaktoriks on saanud, on see ajaleht täitsa ümber löönud, ning ei ole enam ühtegi Eestirahwa rahwausliku  püüdmist, mis ta mitte oma kardetawaks tegemistega  ei määriks ehk wiltu ei käänaks. Meie Eesti Ajalehed ei astu ilmaski Sakslaste püüdmistele tee peale ette, sellepärast oleks küll soowida, et Saksakeele ajalehed seda meie püüdmistega niisama wähe teemad mis meie terwe maa sigindust aga edendada wõik/ < KPärnu maakonnast. Keiserliku Majesteedi 25- aMaWMWI.MD, mis Tori kihelkonna koolimaMpeetud,  peame paari iseäralise asja pärast weel iseäralikult rääkima. Kui sellel pidul kooliõpetaja  Kuus oma kõnet Keisri Herra walitsusest ja heategudest  lõpetanud oli, siis sündis, mis kirjasaatja oma sõnadega ülesse paneme: „Kui kõne lõpul meie Keiserliku Majesteedi kuju katte alt lahti tehti, mille pää kohal walges riides neiu kena lillepärga hoidis mis kunstlikul tulewalgustamisel kõikidele piduosalistele nii pühalik wälja näitas, nagu hoiaks ingel jumaliku kuju üle üht auukrooni, siis hakkas rahwas nagu iseenesest waimustatud healel laulma: Jumal Keisrit kaitse saa! Missugune elamus ja waimustus sell korral iga piduosalise palgest paistis, seda ei mõista ühegi sulg ülesse kirjutada." kooliõpetaja  H. Einer kõneles siis WMndri tannsest ja selle tähtsusest. Tema nättas, kuidas Wiliandt  maa Eestlaste seas esite soow tõusnud, seda koon asutada n. n. e., ning lõpetas nende sõnadega: „Et armurikas Aleksander 11. omal walitsuse ajal melle täieliku priiust kütte on annud, siis on ka meie püham kohus nüüd, selle kooli elule tõusmise eest