Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubauulitsas M 10. > „Saarlane" maksab: Saaremaal aastas I rbl. 30 kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremaal pooles aastas 1 rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 23 kop. Tuleb wälja iga esmaspääwal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  Ä kop. M 30. Esmaspääw 39. Julil 1885. !!. aastakäik Saarlane kõneleb Saarlastega. I Meite ajaleht „ Saarlane on selle otstarbeks  asutatud, et ta Saarlasi waimuelus  äratama, õpetama, harima ja igas kasulikus ettewõttes ühendama peab. Et ta oma etteseatud märgile kasulikult, hõlpsasti ja rutemine wõiks jõuda, selletarwis  peame nieie Saarlased ise tegewad olema. Kõik mis meie hea tahtmisega, ühesmeeles ettewõttame ja teeme, tuleb kõige enam meiti eneste kasuks ja auuks. Ehk küll mitmedgi esiotsa „Saarlase" ilmumises tema politiika pärast kartlikud ja kahtlased oliwad, aga nüüd on need kartused ja kahtlused ammugi, kui tina tuhka ja tolm tuulde kaduma läinud, sest „Saarlase" poolteist aastakäik on meitele nüüd kindlat tunnistust toonud, et meie, kes suguwere poolest Eestlased oleme, küllalt ka „baroni lipu all" wöime tööd teha. Mis meitel ühesmeeles ettewõtta ja üratoimctada on, ei jõua ega 'pole siin wöimalik ära nimetada, iga tundlik teab ja näeb ise kõige paremini, kui palju meitel Saaremaa karetanud wilja ja maimu  põllul tööd teha oleks. Uks tähtjas magu mis meie Saaremaa  kirjanikud oma maimu hariduse pällusse  peame ajama, on: Õige- ja ühesugune  kirjakeel. Ajalehe ..Saarlase" läbi paistab meite Saarlaste maim, mõtteosawus,  tegemas, see on : kõik hariduse järg ligidale ja kaugele Eesti ringkondadesse nähtumale. Õige ühesugune kirjakeel ülendaks  meite ajalehe ~Saarlase" ning ühes temaga ka meite aun ülewüinade Suurema  suguwendade õdede- ja iga haritud seisuse ees kõrgemale astele. Õige kirjakeel  tooks enam tublidust meite tööle; kannaks kosutust ja kallist kasu meite koolidele  hariduse edenemiseks, ning sellega ühes ühe kalli jäädama waranduse meite järeltulijatele päranduseks, eesmärgiks ja mälestuseks. Kuida osawamad lugejad tähele on pannud,  on meite kirjakeel ajalehes ses" wäga wankuwa aluse pääl, kus „hea" ja „hää," „pea" ja „pää", „nõu" ja „nouu," „au" ja „auu ;" ..teadus, täädus,  seadus, säädus, tuas, toas, lood, loud, luud" ja palja muid üksteise mastu wõitlewao. Eesti keel meite emakeel, ei ole mitte kerge grammatika põhjusel ära õppida, siiski peaks iga kirjanik seda teadust suure hoolega uurides otsima, et ta mõistaks iga sõna õieti kirjutada ja kirjutades üht kindlat seadust pidada. Iga sõna juures peab kirjanik kahe küsimise pääle mõistma wastust anda : 1) Kuidas see sõna kirjutakse?"  2) „Mikspärast see sõna nõnda kirjutatakse  ?" Et meie oma kirjakeele kindlama aluse pääle peame rajama, knd see siia ajani olnud on, ei ole mitte enneaegne, warane, ega wõimata nõudmine. „Kust saame meie oma kirjakeelele õiget  alust ja juhatust?" Nii saamad ehk mitmedgi küsima ja selleks on neil ka küllalt  õigust ja põhjust. > Tõsi, ja wäga kahetsemise wäärt on see, Jututuba. KSrz.) „See wiletS," kirus tema ja tõmbas käe ruusikuSse. „Rui mina ta kätte saaksin,  pihuks ja puruks tahaksin ma teda teha!" Saal läks salongi uks lahti ja lääwe paale tuli, peenike näpputöõ käes, õnnetu noor Wcne neiu. Tema tahtis proua lääst midagi küsida ning kui nüüd äkkiste Egonit  nagi, Ml unustas ta ära, mis ta pidi  kuuma ja seifis suures kimbatuses, punastas  ära ning jõi kaua aega wait. Saua kraõmina tuli talle parajal ajal apvi rcds läbcmalc kutsudes. Nende ivahel  algas kõne, millest Olga hakkatuses ua. e "a mstns, kuna Egoni näu päält wiba ja r.ukre meel kadusiwad, nagu udu paan a eost. Tcrawaste tühelpanncs ja kmr.dcs '.s:us -oana proua mõlemate noorde inimeste mm-cl. Tema tundis fclgeste Sra. ei nemad uks teist armastada nina armas nrstast La ära tuntwat. et Egoni hirmus äkilise wiha wist arAesnvos ülle ms!: miAme neiu wastu nnaswr: masnn panemast zäädawalt leidma iaae-n stllõttc selle nststsimnst meriststõttetiaudrl tohta ei maksnud  rem.a ees ustdagi, sest ta ei pidanud teda mitte kardetawaks inimeseks ja ta pidas Olgat nii wäga auusaks, et see talle meelegi  ci tulnud, arwata, nägu oleks ta Aleksandriga keeltud sõbrust pidanud, kui küll need inimesed sandid olid, kelle seltsis tema siit saadik elanud oli. Wana krahwina oli ettewaatlik, et ta oma edemusega midagi ära ei rikkunud. Ta laskis need asjad oma loomuliku teed minna ja ei teinud muud midagid nende korda  saatmiseks, kui et ta armastajatele Võimalikuks tegi üks teist näha saada ja weel enam tundma ja armastama õppida. Siis esiteks, kui ta tundis, et krahwi armastus  nõnda põlema oli läinud, et nende  eemal hoidmine tema tormilise olemisele kahju oleks wõinud teha siis taganes ta waikseste ja ilma tehele panemata ühe ammust wälja arwatud ja passima wabanduse põhjusel ja jättis noored inimesed üksi. Egon sai tema taganemise põhjusest aru ja waatis tänuliku silmaga temale järele. Tema, see tormiline mees, kes oma õnne ja rahu juba mittu korda oma hirmsa äkilise wiha läbi ära rikkunud oli, iemn oli Nüüd wnmasel ajel nn waikne, labke ja hea, nii mõistlik j- o.e, õrn ja armas, et tema mana liisi, renm n.-.aia-.'-..-: stn ainukene. kes temaga läbi nriN-sle rasus, et Jumal iie selle ruzuliie mebele jäadawat armaotust  selle wacse lapse wastu annaks. Muidugi oli seisuse wahe nende mõlemate  wahel suur. Neiu oli ühe põgeneja, kaartimängija ja enesetapja tüttar, ja kes ta ema õiete olnud oli, selle ei üle wõinud paberite puuduse parast Olga isa oli need kõik ära põletanud mitte midagi tääda- Selle wastu oli Egon ühest manast  kuulsast ja kõrgest seisusest, nõnda et tall õigus oleks oma kätt würsti tüttarde järele wälja sirutada olnud. Siiski wöitis  tõsine armastus igat takistust ja sillutas  sügawat seisuste waheorgu. Egon awaldas noore Wene neiule oma armastust ja tunnistas, et tema käes tema elu õnn taieste seista ning palus neiu käest selle kohta otsust. Küsitaw nuttis röömu ja õnne pärast tema rinna najal ja ei wõinud kaua aega mitte sõnagi mustuda.  Wiimaks aga ütles ta: „Kui sa mind soowid, armuke, kui sa seda wöid, see on siis õnn, mida ma mitte sõnadega wälja ei wõi ööloa ! Minu elu siit saadik oli üsna tähtsuseta ja rühi, ma ei täädnud midagi maailmast, ma clastu kui une nüus. Ka miin: isa elu ja surm ci armud minu elule miski sua-.st mein- sutt, sest ma olin temale ;a kõigile üsna wõcras. Aga nüüd olen ms ärkannd, õnnele ürkanud ja selle kõige eest o« mull üksräinis sinule tänu wölgu, Egon." - Ta neiu höiskawal rõõmu tuhinal  kui emast õnnest joobnud oma kaeslu