võtma. Imelik on see, et ta esiotsa wabameeleliste partei liikmeks beitis. Selle parteil oli aga tähtjaid ja suurte waimuannetega mehi küllalt, ning Disraeli aunahnuS ei leidnud siin mitte seda tegewnse põldu, miS ta tarwitas. Tema isamaa armastus oli üleüldse enam auuahnus, kui kodumaa auu- ja kasu püüdmine.  Kui teda selleparast wabameelelised oma parlamendi-saadikute  walitsemisel paaril korral läbi oliwad lasknud kukkuda, astuS ta korraga wanameeleliste partei sekka, kes teda töisel walitsemisel ka tõeste parlamendi saadikuks tegiwad. Pea oli ta täitsa wanameeleliste (mõiSniknte) partei eestwedaja ja omal pitkal eluajal neli korda riigiwalitsuse liige, nimelt kaks korda esimene minister. Mis Lord Beaeonsfield omal wiimasel walitsuse  ajal (a. 1874 künni 1880) toimetanud, seisab weel igal mehel mälestuses. Nimett.on ta ikka Weneriigi  kõige suurem wacnlane olnud, on Austriega lepingut  püüdnud teha, on Berliini kongressil Weneriigi wõitude tulu Türgimaal vähendanud. Peale selle on ta India keisrinime wäljakuulutaja, mille eest teda krahwi seisuse sisse tõsteti, on Küprose saare Inglaste kätte saanud, on Afghanistaani ja Zuulu maad Inglismaa  valitsuse alla wõitnud n. n. e. Aga nagu tema partei wähenemas, nii on ka tema töödest suurem jcgu lagunemas ja kadumas. Tema ei ole mitte palju inimeste  üleüldiseks kasuks elanud, waid kõik tevm töö on ühe partei kasu ja iseenese auupüüdmine olnud. Maailmal ei ole sellepärast suurt asja, tema surma taga leinata, aga Inglismaa wanameeleliste partei wõib kaua otsida, enne kui jälle seesugust osawat ecstwedajat euesele leidnud on. lirimaa aSjad seisawad peaaegu vana koha peal. Inglismaa parlament on ühe seaduse äralinnitanud,  mitte järele talupoegade rent, keda mõisnikud lirimaal jeiemaale hea tahtmise järele suurendada wõisiwad,  ära on määratud, mi-et mõni nurjatu mõisnik mitte hea tahtmise järele rentniku käest renti ei või võtta, waid seaduse järele peab käima. litilased tunnistavad  nüüd küll, et selle seadusega nende põllumeeste olek paranenud on, aga Nad ei ole siiski weel selle . seadusega rahul, waid nõuavad, et ka lirimaa valitsus ise järje peale saaks seatud ja lirimaa ise ennast valitseda  võiks. lirilased püüavad siis nii suurt tükki kätte saada, mis vist nende suu lõhki ajab, sest Inglismaa  rahvas ja valitsus ei saa ilmaski sallima ja salj  kida võima, et lirimaa Inglismaast lahutatud ja Inimlaste  eneste valitsuse alla langeb. j Pckriisi linnas peetakse praegu suurt raha konmesrentfi.  Kõik tähtjamad riigid on omad saadikud sinMkokku  saatnud, et selle üle nõuu tzsju kõige mõnusamalt Kongress Alustas 20. riilide saadilud Ada koos Rootsi, HelMeetsia, Porlo- Mlia, HMandi, Itaalia, Kreeka, Inglismaa, PrantsM<Põhja  - Ameerika, Hispaania, Daani, Belgia, ja Saksamaa. Saksamaal on Slõckcr'i ja töiste ässitamises Aulll?e Masta nüüd miimals nii suurelt mõjunud, et Kristlased juba Mcmmaltega Juutide masta wälja on astunud. Seesugune memmeldamine oli Pooseni  kubermangus, Argenau linnas. Sellepärast on nüüd üks raamat Saksamaal õigel ajal mälja tulnud, mis professor Vr. Baumgarten kirikherra Stöcker'i masta on kirjutanud: „Wider den Hofprediger Stecker, eine , christliche Stimme über die ludensragr." Selle raamatu  eest on Salsawaa Troonipärijn raamatu wälja- tänanud. Bismark on äkitse parlamendis awaldanud, et wist pea parlamendi istumised Berliini hinnast mõne töise linna saamad seatud. See sõnum on Saksarahwa seas palju paksu Merd ja pilkamist sünnitanud. Berliinis olla liig palju tarku mehi, kes würSti Bismart'i!e maSta räägimad, sellepärast tahta ta parlamenti mõnes eemal seismas rahulisemas linnas ehk Uue-Aanosjas kokku laöta tulla, kust ehk mõned ninatargad eemale jääwad. Armatakse, et seda nõu parlament mitte masta ei saa wõtma. Skiio saarel, kus raske maamärisemine oli, on maa mitmel kohal lõiku majunud. Mamigni küla on kõige maaga merde majunud. Töistes kohtades on palawad mee allikad nähtawale tõusnud, kust sume tuhinaga  palawat mett wälja purtskab. Kahomasstas elas 600 inimest, kellest paljalt miis hinge elusse jäiwad, ja Pümiana külas mattis maamärisemine korraga 400 inimest maa alla, nii et neist keegi eluga ei peasenud. Hirmus sündmus! HMMK Tapituka saare peal on jälle hirmus lugu sündinud. Selle saare peale olimad kaks miöfionäri,  Kapu ja Nalimu, Jumala sõna tulnud kuulutama,  ning missioni aruandmise lehed kuulutasiwad pärast neist, et neil korda olla läinud, peale selle kui ristitud ja ristimata saarlaste mahel tüli oli tõusnud, Mkõik pnssa, mõekasi ja nuge katki murda ja ärapõletada, sõariiStade ja wiina fissewedamist ära keelata, pühapäewa  rikkumist kange trahwiga trahwida tl. n. e. Seeläbi  oliwad need kaks misslouLri nagu selle saare walitsejatekS  saanud, mis suureks Jumala armuteuks kiideti. Aga, mis tegiwad need miSsionärid paraku? Saare peal elas kaks suguaru, kellest üks ennast oli ristida lasknud, töine mitte. Missionärid lasksiwad sala misstoni  laewaga nuge ja püsse tuua, andstwad need sõariistad  ristitud saarlaste kätte ja need tapsiwad nende nõuu peale öö ajal korraga kõik ristimata inimesed ära. Wist oleksiwad missi vni lehed ja aruande kirjad kuulutanud.  et misfionäride hoolsa Jumala-sõna kuulutamise teel terwe saare rahwas risti-usuliseks saanud, kui mitte kogemata kaks kaubalaewa selle saare peale ei oleksiwad juhtunud, kust nende laewade kapteinid jutuStawad, et selle hirmsa tapmise ohwerdest 314- meest, naist ja last nende sealoleku ajal alles Wsna ääreS matmata maas olnud. Missugust hirmsaid Uju halwad inimesed wahel püha katte all teewad ja seeläbi ka püha misfioni tööd soowitud edenemises takistawad! Omalt maalt. Kuidas mõned mehed tööd teemad. «.Walaus on praegüWsinane aja- kõik neA mehed ennast tühjendamas käiwad,  kelle soppa keegi muu ajaleht wasta ei wõta. Nii on siis ka Abja koolmeister J. Jung (peale selle, kui teda EeSti Postimehe wäljaandjadgi tagasi oliwad tõrjunud), „Walguscs" paraja koha leidnud, oma wiha Sakala wäljaandja peale wälja wirtsutäda. Seesugune  wiha-awaldus ei tunnista aga muud, kui tema awaldaja enese südame olekut ja ei wõi ka kellegile kahju teha. Nii on siis J. Jung seltsis Abja wallawanema  H. Laur'iga „ Walguse" 14. numri sees ühe kirja awaldanud, kus saatjad palju enese kiitust püüawad  kuulutada ja maailmale ette jutustada, kuidas nad Abjas heaks mullu palju raha korjanud. muidu keegi teadnud ja uskunud. Aga kuS nii julgel kombel tõsist teenistust  enese kiituseks marju alla heidetakse, seal on mõnigi auus mees sunnitud, oma suud lahti tegema. Abjast tuleb meile kaks kirja, kuhu esimese alla Abja- Peraküla peremehed suurelt jaylt oraad nimed on kirjutanud.  Ühtlvsi nimekiri iga andja annete kohta Perakülast, kust wälja paistab, et Pera- küla üksi Abja wallaS Eesti Aleksandri kooli heaks juubeki-aaSta kingituseks 343 rubla 98 kop. kokku on pannud. Esimene kiri on nõnda: „Abja wallatallitaja  H. Laur'i ja koolmeistri J. Jung'i kiri „ Walguse"  14. numris Abja walla juubeli-aasta kingituste  kohta, keda nimetatud mehed „„ kõige auusate Abja walla andjate nimel"" Walguse turul? on kannud,  sunnib meid mõne sõnaga seletust tegema, ja kõige pealt küsima: Kes on H. Laur'i ja J. Jung'i „„auusad andjad""? Meie küla rahwas oli ka mullu nvuuks wõtnud, õndsa MasiSteedi 25 aastase juubeli aastaks EeSti Aleksandri koolile üht iseäralist kingitust teha, keda meie ka 22. Aprillil suuremalt osalt täide saatsime ja peale kolme sada rubla kokku panime. Meie käest ei ole qga Laur ja Jung sugugi järele küsinud, kas nende sopast kirja awaldada lubame. Ehk on meid koguniste maha arwatud ja meie raha alles saatmata? Selle soowiga, et tcrwe Abja wald nõnda teeks, kui meie küla tegi, ja rahasumma suuremaks  saaks, oleme oma korjandust 17. Juulil Abja wallawalitsuse kätte annud, paludes, et see teda 26""" Augustiks „Sakala" toimenduse läbi pääkomitee  kätte ära saadaks. Meie korjandus jäi oga wallawalitsuse  kätte seisma. Kui meie siis pealegi kuulsime,  et Abja wallatallitaja seda raha kinkijatele tagasi oli lubanud anda, hakkasime kibedaste tema ärasaatmist  taga nõudma. Nüüd oleine küll kuulnud,, et raha saadetud olewat, aga kwiitungi ei ole meie Sakalas mitte näinud. Abja-Perakülas, 6. Aprillil 1881." Allkirjad. Töine saadetud kiri on nõnda: „Et Abja wallawanem H. Laur ja koolmeister J. Jung Walguse 14. numris üksi Abja walla „„auusa andjatest""  Aleksandri koolile on rääkinud ja nende, see on H. Laur'i ja J. Jung'i järele auuta andjatest midagi ei awaldanud, siis wõtame ise nõuuks seda teha. Mullu aasta sai Abja-Peraküla Wiliändi Sillakohtu poolt seks luba, sealsamas küla koolimajas Keiserliku Majesteedi 25 aastast juubeli-päewa pühitseda. Kui pidukõned peetud, terwise joogid joodud ja raamatukogu  nõu korras oli, wõtsiwad sealt küla peremehed juba enne peetud nõu uueSte ja kindlaste ette, Aleksandri  koolile üht rahasumma kokku panna ja kõige hiljemalt 26. Augustikuu päewaks pääkomitee kätte ära saata. See nõu läks õnnelikult korda, sest peale 340 rubla tuli meie külas kvllu ning sai see raha seks walitsetud H. Mörd'i kätte antud, et teda wallawalitsusele  ära annaks ja wallawalitsuft paluks, raha nimetatud päewaks pääkomitee kätte saata. Aga kmmi Detsembri kuuni oli kõik wagusi ja meie ei kuulnud omast rahast ühtegi. Selle kuu sees tuli wallawanem meie koolimaja kaewu-kaewajaid waatama ja rääkis siis, et meie Aleksandri kooli heaks kingitud raha rohwale  tagasi saaks antud, sest Aleksandri kooli kuratoorium  ei saada mitte heaste ära seatud, mille pärast see raha nagu tuulde wisatud olla. Seekord juhtus aga seal juures kaunis heaste neid mehi olema, kes seda raha oliwad aidanud kokku panna. Need paniwad  kõwasti selle tagafi-andmise wasta ja arwasiwad seda tegu pool teed Aleksandri kooli maha kiskumiseks. Wiimati lubas H. Laur seda raha nende soowi järele weel wana aasta seeS ära saata, mis ta aga mitte ei teinud. Hiljem sellesama Detsembri kuu ajal juhtus mõni mees meie koolimajas koos olema, kus kõigest sellest asjast jutt tuli. Seal saadeti kiri H. Mörd'i kütte ja paluti teda, et ta Peraküla rahnwst kingitud raha üle ühe kviitungi tooks, kuhu see raha oli jäänud. H. Mõrd läks küll selle kirjaga wallawanema  juure, aga asja õiendamise asemel ähwardanud  wallawanem meie kirja Sillakohtu kätte saata, et meie oma raha järele olime julgenud pärida, mis ta ka pärast tõeSte olla teinud, nagu kuulda. Töiste nimel J. Jir, peremees." Neist kahest kirjast paistab  nüüd selgeste wälja, kuidas asi Abjas oli. Üksainus  küla Abjas paneb peale 340 rubla Aleksandri kooli heaks kokku, aga Abja wallawanem hoiab seda raha pool aastat enese käes ja maksab teda alles 'mitmekordse nõudmise järele wälja, kus juures ta sugugi ei nimeta, et Peraküla üksi nii suure summa tema kütte oli annud. Ja mis teeb see wallawanem nüüd wiimaks weel? Et mõned Abja peremehed selle teu üle nurisewad ja rahakorjamiste üle aru parimad,  lähäb ta oma sõbra J. Jung'i juure ja mõlemad walawad ühe kirja malmis, mis Rakupilli „Walguse" kätte läkitawad, kus sees nad mitte üksi Abja peremehi  ei laima, maid ka oma sopaga Sakala Väljaandjat  pillawad. Sakala wäljaandja olemat seda summa wist oma juubeli - aasta rahasummade sekka tahtnud saada, sealt saaks wist raha saatmata olema, n. n. e. Et Sakala wäljaandja mitte omaS lehes korjatud juubeli-aasta kingitusi Aleksandri kooli heaks seesuguste suurte summadega suurendada ei püüa, tunnistab  see lugu, et ta seesugust suuri summafi sugugi oma korjanduse sekka üles ei ole wõtnud, maid on neid iseäralikult andjate enese nime all pääkomitee kätte maksnud, nagu näituseks tänawu Januari kuul Juuru abikomitee 30 rublaga tegi, mis mullu aasta lõpetusel tema kätte saadeti. Nii on ka Sakala wäljaandja  mullu aasta 200 rubla Jõulu kingitusi pääkomitee  kätte maksnud, enne kui nad sisse oliwad tulnud.  Kui küll tänawu paar sada rubla juubeli-aasta kingitusi, mis Sakalas kwiteeritud, pääkomiteesse maksmata  jäiwad, siis ei tulnud see mitte sellest, et seda raha Sakala wäljaandja omas käes tahtis pidada, nagu Laur ja J. Jung ütlewad, waid sellepärast, et see raha weel sisse ei olnud tulnud. Mitmed raamatu-kaupmehed  ja muud uStawad paljutellijad kirjutawad:  „need ja need mehed on tellimisega ühes nii ja nii palju juubeli-aasta kingitust sisse maksnud, palume kwiteerida" mis ka tehakse, aga raha saab Sakala wäljaandja alles siis kätte, kui nende meestega  rehnungi peab. Seal ei wõi ommeti keegi nõuda, et Sakala wäljaandja omast taskust ette wälja peab maksma, mis pärast muidugi sisse tuleb. Et aga J. Jung ja H. Laur seda loomuliku olekut sopaseks laimamiseks tarwitawad, see annab sellest tunnistust, missuguste piirides nende meeste eneste mõtted liiguwad.  Rahwas ei saa aga tõeste selle üle kahewahel  olema, kus pool siin õigus seisab. Pärnust. Weehäda. Seal on tänawu wäga raske wee-tõus ja peaaegu täitsa uputus olnud. Pärnust  kirjutatakse meile: „Neljapäewa õhtul 16. Aprillil kella 9 ja 10 wahel hakkas jeä Pärnu jõeS liikunm ja tema äraminek näitas tänawu, ehk küll wesi kaunis  kõrge oli, ilma kahjutegemata sündiwat. Aga arwata kella 11"' ajal tõusis wesi korraga nii hirmsaste,  et silla juures waataw rahwahulk ennast üle pää kaela põgenedes peasta wõis. Jeä oli jõesuhu sulgu jäenud, jõgi tõusis arusaamata häkitselt üles ja woolas mõlematele poole üle kallaste ja täitis madalal seiswat alewi-linna meega, määratumaid jeätükka  ühes wiieS, mis majadele ja iseäranis aedadele wäga kahju tegi. Kõige jäledam ja õnnewm lugu oli Loosi alewis, kuS wesi uulitsates 5-e jala kõrgusele  tõusis. Rahwas oliwad enamiste jo Magamas ja peastfiwad ennast aga waewalt, kuna uputust korraga majades nägiwad, lakkadesse ja katuksete peale põgenetes.  Ahastawad appihüüdmised ja häda-kisa kostis