mise ja parandamise alla tulnud, et seda seadust kui ka kõike sellemaa walitsust uuema aja nõudmiste järele kokku seadida, mis ikka edasi jõudja ajakäik on ettetoonud. Et riigiwalitsus seda läbiwaatamist, mida selle maa ja kõige Weneriigi kasu nõudis, meel ette ei ole wõetud, tulnud osast sellest, et Ülema keskel meel wähe rahwaslikust kasust lugu peeti ja osast ka sellest, et kõrgema riigi ametite peal palju Baltimaa mõisnikust oli, kellest suurt lugu peeti, ja kes oma eesõiguste eest seisiwad. Aga nüüd, ütleb „?7eb", olla asi kohalt töine, nüüd ei olla ka Baltimaa ülem seisus sellest üleüldisest inimese sugu hariduse edasijõudmisest, mis mitte enam ei kannata,  et üksi ühel seisusel oleks hulk eesõigusi osasaamata  jäenud. Nied eesõigused, mis praegugi weel Baltimaal walitsemas ja mis õhtupoolse Eüroopa  keskaja eesõiguste sarnatsed on, on sealsamas Eüroopas juba ammu aia taha wirutatud, nõnda et seal endiste rüütlite haritud wõsadel on praegu nendest  häbi kõneledagi, nõndasamuti ka Wenemaa mõisnikudele tulla häbi puna palgesse, kui wana orjuse aeg juhtub meele tulema. Wiimaks, uus kodanikude seisus, mis enne kõik ilma mingi õiguseta talupojad oliwad, mis jo kaunis suur hulk, ligi 2 miljoni hinge on, ei wõida nüüd enam ühe koha peale seisma jäeda, nagu ta enne mitmed sadanded aastad seisis, waid ta kaswada, harida ennast, tõsta oma healt ja tunda juba selgesti oma olekut riigi asjade edendamises, mida enam, ei mitte üksnes kuskil pool õhtupoolses Eüroopas, waid ka „toores" (nagu Saksamaa ajalehed nimetawad) Wenemaalgi ei kannatada. Seesama „toores" Wenemaa on omas riigi elus wiimase 25 aasta sees tehtud muudatustega ömgele Baltimaast ette jõudnud, aga oma talupoja seisuse seadustega on ta ka õhtupoolse Euroopa kõige ta haridusega selja taha jätnud. Kas siis Baltimaa rahwas ei peaks ometi enesele ka soowima seda põlwe, mis Wenemaale, ei mitte üksnes 1861 a. 19. Weebruari  muudatused, waid kõhtude muutmine ja ka kõiki seisuste Valitsuste asutamine maal kui linnas, on toonud. Ja kas siis Baltimaal õieti maksta nüüd, kus mitmewõrra suuremal rahwal samased ootused ja lootused on, selle loomuse wastaliku oleku eest seista, mis jo wägisi peab kõike töist rahwast pahandama. „ " arwab ja awaldab lootust ja usku, et suurem osa Baltimaa rüütlite wõsasi on wanast keskaja mõtetest juba lahkunud, nihkub nendest ikka kaugemale ja seisab nüüd tõeliku ja mõistliku praeguse aja hariduse järje peal; et mitme saa aastane ajaloo õpetus ei ole mitte nendest, nagu anist wesi, üle jooksnud; ja et nad ka ometi mitte nende sarnased  ei ole, kelle kohta Napooleon'i ütelust „nad ei ole midagi unustanud, ei ole aga ka midagi juure õpinud" pruugitakse. Selle arwab juba kindla tõe olewat, et Baltimaa saksa sugu rahwas ei taha mitte nende küsimiste läbi, mis rewisjon ilmsiks  toob, ilma imeks saada, ega keskaja rohtudega sissemüüritud surnu kehaks jäeda, millele aja hammas weel midagi ei ole jõudnud teha, ja mis nüüd üksnes meel wanawara kapidesse kõlbab. Sellepärast ei olla enam tarwis sugugi kahe wahel olla, et nad isegi juba märkada, et elukorda on tarwis niisuguseks ümber luua, mis mitte niipalju  tüli ei ärataks, waid niisuguseks, mis rahu tooks ja ühesuguste õiguste ja wastastikku rahwuste kui ka üleüldise riigi kasu eestseismise põhja peale oleks põhjendatud. Ajaleht loodab kindlaste, et Baltimaa Saksa rahwas, kui mitte kõik, siis ometegi  nende haritum, mõistlikum ja inimliku tundmiste kandja jauskond, s. o. nende parem osa, saab Senatori  ülewaatamise sõnumet tõeliku hea meelega ja südameliku soowimisega wastawõtma ja omalt poolt ka jõudu mööda aitama, et kodumaa elukord, ühiste õiguste ja inimliku tõsiduse peale põhjendades, paranemisele  saaks jõudma. Kindral Skobelew'i elukäigist toob „Now. Wrem." järgmisi tähelepanemise wäärt tähendusi:  „Poola mässamise ajal 1863 oli Skobelew Mehewo juures esimeses lahingis.  Schleswig-Holsteini  sõa ajal oli ta wõeral maal ja käis sõaplatsisi waatamas, kuna wõitlemine weel igal pool põles. 18K9 oli ta Turkestanis ja wõitles Buchara piiri ääres suure wahwusega. 1871 käis ta oberst Sheltowsi käsu peale ühe kardetawa Aasiamaa kohal sõa asjade läbiwaatamiseks eeskuulajaks. 1873 wõitles  ta Khiiwa sõas mitmes lahingis ja ajas üli suure julgusega oma asju kardetawais eeskuülamistes. 1874 käis ta Lõuna-Prantsusemaal, reisis Hispaanias Don Karlose laagris ja waatis seal mitmeid lahingid pealt. 1875 —1876 wõitles ta esite kui ratsewäe ülem pealik ja peale seda kui kõige wäe juhataja Khokandis mitmes tähtjas lahingis imeliku osawuse ja wahwusega. Wiimse Wene-Türgi sõa ajal oli ta 16 lahingis, kus ta igas ainsas lahingis kui imelik wägimees ilmus. Tema wõidud Ahal-Tepes minewal  aastal on weel kõigil meeles. Omast 19-mast aastast saadik on kindral Skobelew üleüldse 70-nes lahingis.ja wõitluses olnud. Rahapank Schnakenburg K Co. on Peeterburgis  bankrotiks jäenud, ja wäga palju waesemaid inimesi on oma sissepandud raha kautanud. Odessas olla, nagu „Nowoje  kuulutatakse,  üks priitahtlikkude salk kokku löönud, kes Herzegowinasse Austria wasta wõitlema tahta minna. Nagu teada, sünnib seda sõa ajal igas riigis, et mõned tulipääd mägise sõda näha ja nõndasamuti ka lahingi palamuses ühes wõidelda tahawad, ning seega ilma riigiwalitsuse loata ülepiiri lippawad, et mõegaga tööd leida. Nõnda oliwad 1863 aastal palju Austria ja Preisi alamaid Poolaklasi Weneriigi wasta teinud, nõnda oliwad mitmed Wenelased 1877 Serbias Türgi wasta wõidelnud, nende seas ka kindral Tshernjajew, ja nõnda teemad praegu weel ka mitmed Jtaalialased Slaawlaste seas Balkani poolsaarel. Muudkui ime - on, et Austria ja Preisi ajalehed sest terme Wenemaa peale süüd ajawad, ja tahaksiwad et nagu tänawu peaks iseäralikud kammitsad nendele üles leitama, kes Herzegowinasse sõtta põgenewad. Kijhmewist teatab „Golos", et seal jälle Juutide  ja talupoegade wahel merine taplus olnud. Üks Juudi tüdruk Molka Gleikmann soowis Kreeka õigeusulise  mehele minna ja ristiusku wasta wõtta. Sellepärast  põgenes ta oma peigmehega selle wanemate juure ja hakkas kohalise preestri käest usuõpetust õppima. See lugu äratas Juutide seas suurt wiha ja tormi. Tüdruku  wanemad tõstsiwad politsei juures oma tütre peale kaebdust ja tunnistasiwad, et ta kodust asju olla warastanud. Politsei otsis peigmehe ja pruudi juurest elukorterid läbi, ei leidnud aga midagi warastatud  asja. Nüüd wõtsiwad Juudid nõuu, tüdrukut mäewallaga kodu tagasi wiia, seda keelis aga talupojade  erkus. Wiimaks kaebasiwad Juudid ka kuber- näri juures. See käskis kreis-politseimeistrit asja läbi kuulata. Politsei-meister ei läinud ise, waid ühe shandarmi. 21. Januaril sai Juudi tüdruk  ristitud. Ristimise ajal peasis tuli lahti. Talupojad  arwasiwad, et Juudid wiha pärast küla põlema oliwad pistnud ja tormasiwad keppidega ühe Juudi hulga kallale, kes kreisipolitsei saadikuga küla wahele ilmusiwad. Enamiste kõik Juudid ja ka shandarm saiwad hirmsaste peksetud ja külast wälja aetud. 15 haawatud inimest wiidi tapluse paiga pealt hospitalisse.  22. Januaril sai aga ristitud Juudi tüdruk oma peiuga laulatatud. Rahurikkumise ja hullustuse asi aga on kohtu ülekuulamise all. Wõeralt maalt. Wnnist. Nende inimeste arw, kes mullu Wiini Ringteaatri põlemise ajal kõige jõledama ja õnnetuma surma saiwad, on 383 hinge. Weel praegu räägitakse  sellest asjast Wiinis suure kurbduse ja haledusega,  sest enam kui sada perekonda leinawad. Aga see raske õnnetus on ommeti seda teinud, et nüüd teaatriteS igal pool palju suurema hoolega tule eest hoitakse ja asju nõnda seatakse, et sarnane jäle lugu ei wõiks sündida. Wiini linna ligidal oli hilja üks noor naiSterahwas, kes wistist iseenesele surma otsis, ennast raudtee rongi ette röõpade peale heitnud, kuna rong õige ligidal tulemas oli. Õnneks nägi rongi juhataja seda kaugelt ära ja jättis rongi seisma, kuna õnnetu aga paar sammu kaugel maas oli ja oma surma ootas. Teda tõsteti sealt üles, aga ta ei tunnistanud kellegile, mikspärast ta oma elu oli tahtnud lõpetada. (Politsei lubaga.) „Sakala" toimetaja K. W-. lahkus 7. Märtsil siit ilmast alles omas 41 s«- eluaastas mitmesuguse kibeda tõõ juurest, mis ty oma rahwa edendamiseks täie jõuuga ja tuttawa hoolega tegi. Raske oli tema tõõ koorem iseäranis jõulust ja uuest aastast saadik, mis jault kapellest tuli, et tema abi ajalehe toimetamises nädala päewad  woodis haige pidi olema, mill ajal Jakobson õõsel paljalt paar tundi magada säi. Ränga tõõ juurest tua -õhust läks ta Pärnusse Eesti Põllumeeste Seltsi koosolekut juhatama, kust tagasi tulles ta tormisest sausest ilmast külmetas ja läbi märg Wiljandisse  jõudis. Tõõ ja läbirääkimised ettewõtmiStes ei annud talle mitte mahti puhata. Siit sõitis ta Wändrasse, et seal Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi koosolekust osa wõtta, külmetas wast jälle teel ja jäi reedel 11l Küündla kuu pääwal raskeste haigeks. Haigus oli soetõbi. Esmaspäewal Märtsil, km vr. Koeler Wiljandist teistkorda Wändras käis, oli haigus natukene  kergem ja loodeti elama jäämist, aga teisipäevast kesknädala õhtuni oli palawus suur ja haige rääkis  jälle paljalt sonides. Neljapäewal nähti haigus nagu weidi kergem, reede läks ta jälle wäga raskeks; reede õhtu pandi tähele, et haige jalad külmad oliwad. Laupäeval oli haige nõrkus jo wäga suureks saanud, ja Wändra tohtri appi tulemine jo hiljaks jäänud. Pühapäewa hommikul kell pool kolm oli selle kalli elu wiimne hinge-tõmbamine. vr. Koeler wõis paljalt kaks korda Wändras käia. Tema abiks tuli Tartust üks noor arst haiget põetama, aga kui ta pühapäev 7. Märtsil pärast lõunat apteegist rohtudega „Sakala" toimetusesse tagasi tuli, sai ta Jakobsoni sugulaste suust, kes ahastuses Wändrast Wiljandisje tõtanud oliwad, hirmsa hale surmasõnume kuulda. WittcnHi Eesti Mmeeste Seltsi lähem koosolek on tõisipäewal 23. MärtHl kell 2 p. l. Seltsi liikmed palutakse oma piletid kaasa tuua. Et Seltsi maja ehitusega rutame ja tähtjaid  uõuupidamisi käes on, palume rohkeste liikmeid kokku tulla, wõerad ja kes Seltsi liikmeks tahawad saada, woimad olema liikmete  läbi sisse toodud saada. Ühtlasi palume kõiki liikmeid ja sõpru, kes kuidagi wiisi tahawad  maja, ehitusele toetuseks olla, et seda nüüd pea teeksiwad, et maja eesolewa kahe kuu seeS malmis saaks. Et Seltsi pääpresident  C. R. Jakobson siit ilmast lahkunud on, loodab ehituse komitee, et Selts ja ümberkaudsed  suguwennad siin maja ehituse tööd, mille peale see isamaa armastaja mees juba kaks aastat oma jõudu ja wara on pandiks pannud, nstüd seda suurema maimustusega ühisel nõuul ja jõuul edasi ajawad, kadunud, kalli ja armastatud presitendi palawat püüdmist  pea täide saates. See maja ja tema muud poolele jäenud tööde täidesaatmine olgu temale auusambakS, et meie ühtlasi tänuga wõiksime  tema mahajäenud waestele lastele ja abikaasale ära tasuda, mis ta Seltsi ja rahwa heaks on ohmerdanud. Nüüd peab rahwas oma armastust Seltside kadunud presitendi masta tunnistama ja üles näitama, et Eesti rahwas määrt on, et see mees kõik oma jõudu ja ka elu ja termist tema heaks on tarwitanud. Eestseisus ja ehituse komitee.