Poliitika ringwaatus. Wiimaste wanaaSta päevade sees on Wene, nimelt Moskva, ja Saksamaa ajalehtede wahel õige rohkeSte paha meele ja Seruwa poliitika sõnaldamist näha olnud, nõnda et mõnelgi, keS teab, kuidas jo ammust ajast mõned Saksamaa poliitika- ja sulemehed Wenemaa wägewuse ja kasvamise peale wõeriti vaatavad, mõttesse  tikub, nagu oleks tulevikus, ja vast ka ehk jo õige lähemates päevadeSki, Saksa- ja Wenemaa wahel endise aja sõbruse asemele külmuS asumas. Selle külmuse päriShakatuS tuleb aga möödaläinud Türgi- Wene sõalepingu ja Berliini kongressi tingimiste ajast, kuna Saksamaa oma Bismarki poliitikas suu eeS küll Wenemaa kui oma heategija sõber näitas olevat, keS teda Prantsuse sõa ajal heldeste oli toetanud, aga siiski kõige töiste ja nimelt Inglise ja Austria abil Balkani poolsaarel Wenemaa ja Slaavi rahvaste võimust  püüdis vähemaks tingitava ja võitja palka kärbitava.  Et aga sest külmusest, mis mitmete ajalehtede Serumise järele Saksa- ja Wenemaa vahele näitab asunud olevat, sõalist tulipalawust vistist veel karta ei ole, on selleläbi selge, et mõlemad riigiwalitsused veel hilja sõbralikus kokkutulemises oma rahvastele sõbruse ja rahu eesmärki andstvad. Ka ei ole nende poliitikameeste ja ajalehtede hulk mitte weiksem, kes rahulist ja leplikku meelt kalliks peavad ja sõahimulisi kõvaste hukka mõistavad. Inglismaal ja liris näitas lugu talviste pühade ajal ometi jälle icktukene rahulikumat nägu ja mässamise ning kurjategude/tuhin oli Jirirahwa seas vaikemas. KaS seega nüüd ometi jo tõeste ammu oodetud rahulikum ja korraline lugu lirimaale maad on hakanud võtma, seda näitab tulevik pea. Ameerika Ühendatud-riikides on Garfield'i mõrtsuka Guiteau protsess ikka veel käsil ja lõpetamata.  See kurjategija aga pruugib kohtu ees häbemata  julgusega sõnu, nagu oleks tall õigust enam kui kellegi töisel õigel inimesel. Ameerika kohtud käivad .W selle kelmiga küll juba liig pehmelt ümber. Rahvas aga kisukfiwad kurjategija lõhki, kui teda kätte saakfivad. Ptzantsusemaal on praegu üksikud parteid, ehk küll pühade ajal niiheasti siin kui tõiSteS õhtupoolses  EÜroopa riikides parlamendi elu pisut vaikust pidas, jälle kaunis käredas tegevuses, sest mitmed tähtjad  poliitika mehed ja ka riigi president Grevy ei vle Gambetta püüdmiStega rkhul) keS mitmes aSjas liig kõwaSte oma kätt kõige peale tahab panna. Muidugi värvivad Gambetta vaenlased, niiheaSti kiriklased kui tulipunased komunardlased kõik hirmsaks, mis see tähtjas  poliitikamees nüüd toimetab ja jalale seada püüab. Kõige suuremat tormi sünnitab Prantsuse kiriklaste seas see, et riigivalitsus ülemaS koolide nõuukogus seaduseks tegi, et usuõpetuse tunnid koolides mitte vaimuliku  meeSte tahtmise järele igale koolisolejale kohuseks  ei ole, ja et selleks laste vanemate käest iseäraline  luba peab toodud saama, missugust usutunnistust keegi oma lapsele koolis soovib. Tulipääd komunardlased  aga kardavad, et Gambetta wabatriigile otsa tahta teha ja ennast kroonikandjaks ümber muuta. Et see Prantsuse rahvale kahklust südamesse külvab Gambetta vasta, seda teavad need heasti küll, ja sellepärast võib ka ehk seegi aeg pea tulla, kus Gambetta  oma usaldust suurelt osalt kautab, kui ta mingi tähtja näitusega avalikuks ei jõua teha, et tema vaenlased  valet räägivad. Suurem osa aga Prantsuse rahvast ja poliitikameestest loodavad Gambetta tööst isamaale suurt kasu. Saab näha, mis ja kelle lootus enam täide läheb. Itaalias vaatavad juba suurem hulk poliitika mehi ja enamiste kõik ajalehed hoopis usaldamata silmadega  BiSmarki poliitika peale, kes, nagu mõnedki asjatundjad selge sõnadega arvavad avaldada võivat, Rooma paapStile tema endist ilmliku valitsust jälle tahta tagasi aidata anda. Muidugi mõista, sülitavad Itaalia vabameelsed inimesed sellesuguse arvamiste juures tuld, ja ka Itaalia riigivalitsusele saab seesugune BismarN  nõudmine, kui see tõsi peaks olema, vistist wastameelt olema, ehk küll selle eest temale töiselt poolt head lubatakse tasuda, kui ta pühaisaga ja jumala asemiku tooliga jälle lepitust teeb. Tõeks ei või seda sõnumit praegu veel mitte arvata, nõndasamuti nagu seda, et pühaisa wahel koguni Saksamaa pehme hõlma pidi varjule põgenema ja kurja Itaaliale selga pöörma; aga siiski peab vist ühes ehk tõiseS aSjas muist tõtt ehk olema, sest Bismark näikse jo viimasel ajal kord korralt kiirema sammuga Kanossa poole kummardamisele  ruttawat, ja kui tä ehk ennast selle eest weel tahab hoida, kes seisab selle eest, et ta oma Itaalia naabrit ei katsuks meelitada, et see tema asemel seda raSket teed käiks ja hapu õunasse hammustaks. Saksamaal oli pühade ajal rahulisem nägu poliitika wäljal Valitsemas, ehk küll wabameeleliste paha meel Bismarki poliitika waSta, mis enam ja enam Rooma pühaisa alla- tahab kummardada, ka pühade ajal selgeste wälja paistis ja ajalehtedes oma arwamisi  awaldaS. Pärast priiaja lõpetust aga saab nüüd lugu jälle wistist käredaks minema, sest et kiriklased BLsmark'i toetusel ikka enam oma pühaisa eest seismises  julgust näikse wõtwad ja wabameelsed oma wastapanemist  niisuguse poliitikale enam ja enam sõlmiliseks punuwat. Selle kõige kõrwal aga pruugiwad jälle mitmed Saksa ajalehed Wenemaa waSta riiu sõnu, ilma et isegi aru sgawad, mikspärast nad*niisugust pasunat peawad puhuma, sest Saksamaa ajalehtede turg on jo nõnda kubinal täis, et mõned neist wist muidu elada ei saaks, kui ikka uueSte ei kisendaks, et Wenemaa wiimaks ka Saksamaad saada ära Venestama  ja kõik Eüroopat wiimaks tasku pistma, kui mõned hoolsad Saksamehed aegsaste sulge ei krabistaks. Ka Austrias lauldakse mõne ajalehe poolt niisamasugust  laulu, ehk küll kaugelt suurem osa sedasarnast  healt tigeduseks tunnistab ja parem õigel ajal käsib karta kui kahetseda. Rumeenia on oma õhtupoolse tugewama naabri Austria käest juba andeks palunud, et kuningas Karl omas troonikõneS oli julgenud oma riigikese õigusest Donau jõe wärawate kohal nii wabal wiisil rääkida, et nimetatud naabril meel pahaseks pidi minema. Raske oli seesugune paluwal näul lepituse otsimine Rumeenia!  küll, aga ta pidi seda kibedat kannatama, sest et, ehk küll enne seda igalt poolt loodeti, keegi suured riigid ega ka Wenemaa temale mingit toetust ei annud ega tema eest nõnda ei kostnud, et Austria oma tahtmist  ja kõwadust oleks tarwitanud wähendada. Ainult mõned Wene ajakirjad, nagu enne teame, seisiwad Rumeenia õiguste eest, sest et see igale mehele silma paistis, et riigikesel ise oma wär.,wa ees ja õues õigust peab olema. Aga Rumeenia pidi ära tundma, et ta oma wägewat Wene naabrit pärast Turgl sõda liig julgeste oti pahandanud ja endise Vesjaraabia maatüki tagafiwõtausele waSta püüdnud ajada. Nüüd, kus Rumeenia riigikene abi ja eestkostjat hadaste oleks tarwitanud ja tarwitab, laskis temale Wene poliitika tunda, et tema, Rumeenia, jõuetu ja waeti on, suure õhtupoolse naabri käest ennast ise peastma, kui wägew Wenemaa teda ei aita. Rüüd wsib ta walitseda, kumba enam karta ja abimeheks pidada, kas Wenemaad, wõi Austriat. Omalt maalt. Wiliandift. Rahwa ülelugemine on nüüd mööda ja aru ka juba käes, kui palju igas meie maa linnas rahwast on. Üleüldine rahwa arw tarwitab  enam tööd ja sellepärast ei ole teda weel mitte teada. Linnades elab aga järgmisel hulgal rahwast: aastal 1876 oli: aastal 1881 on nüüd: Riias . . . 102,590 hinge 169,683 hinge. Tallinnas . . 31,269 „ 50,435 „ Tartus . . . 21,313 „ 31,918 „ PärnuS. . . 9,196 „ - 12,918 „ Rakweres . . 2,664 „ 4,171 „ WalgaS. . . 3,045 „ - 3,762 „ Wiliandis . . 3,092 „ 3,685 „ Haapsalus . . 2,218 „ 2,831 „ Wolmris . . 2,005 „ 2,598 „ Paides . . . 1,756 „ —" 2,003 „ LemsaliS . . 1,400 „ 1,812 „ BaltiSkas . . „ 965 „ Pärnust. Pärnu EeSti Põllumeeste SeltS pidas 20. Detsembril koosolekut, millest ligi 100 liiget ja peale 50 wõerast osa wõtsiwad. Esite pidas president teretamise kõne, kus ta nimelt näitas, mikspärast meie weikesed põllumehed praegusel ajal kokku peawad hoidma ja oma seltsi-elu edendama. Siis rääkis abipresident J. Toots sellest, kas on wõimalik, et ennast weikesed põllumehed omais põllumeeste  seltsides nõnda suurte põllumeeste seltsidega ühendawad, et omi seltsa suurte põllumeeste seltside alla heidawad? Peale selle kõne tuli läbirääkimine ja wiimane otsus oli see, et seesugune ühendus meie põllutööd mitte ei edendaks ja EeSti põllumeeste seltsid silmapilgul ära laguneksiwad, nii pea kui nad suurte põllumeeste seltside alulisteks saaksiwad. Selle järele pidas swä. A. Sõrd kõnet põllutöö ajaloost, kus ta nimelt näitas, kuidas mõned wiljapuud ja loomad ligi aitanud, inimest ülema kultuura järjele tõsta. Selle kõne põhjuSmõtete peal ennast toetades, pidas president siis kõnet sellest, kui tähtjad praegu wiljapuu  aidade asutamine meie weikese põllumehele, küs ta juba päriskoha omaniküks jõudis saada, on. Nüüd pidas stuä. N. Sõrd kõnet wiinajoomise kahjust.  See kõne sünnitas ka sügawamat läbirääkimist, kus nimelt preester M. Suigusaar pitkemas kõnes sellest rääkis, mill kombel wiinajoomise wasta abi wõib leida. Nimelt arwaS ta kasuliku raamatute lugemist noorte inimeste seltsis, ajalehtede pidamist ja auusat seltsi-elu kõige mõnusamaks abiks wiinajoomise ja kõrtsiskäimise wasta. WiimakS pidas president kõnet lamba kopsu lutikast ja tema sugulastest. Kui 8 uut liiget wasta oli wõetud, tehti otsuseks, et järgmine koosolek 24. Januaril saab olema. Peale koosoleku ühendas weel weike aastapidu söömaaeg ligi 30 liiget ja mitu wõerast künni keskööni. Pärnu maakonnast. Ilmad. Pärnu maakonnas,  kus Detsembri alustusel juba ilus lumetee oli, on enne Jõulu ja just Jõulu pühade ajal mitmepäewase  wihmasaju järele jälle kõik jõed lahti läinud, kus juba 10 tolline jeätus peal oli. Teed on wäga porised ja üksi metsade wahel on weel jeätust teede peal leida. Tartust. EeSti Postimees, vr. K. A. Hermann, keda riigiwalitsuse poolest „Eesti Postimehe"  wastutajaks toimetajaks on kinnitatud, on oma esimese numriga ka omast edespidisest programmist arutust teinud. Meie peame tunnistama, et meie seda programmi ja üleüldse seda esimest nummert (proowi-nummert) rõõmuga oleme lugenud. Kui K. A. Hermann selle põhjuse peale kindtaSte seisma jäeb, mis ta selles numris on awaldanud, siis ei tea meie mingisugust asja, millepärast temaga edeSpidi käsi käes ja sõbruseS edasi ei wõi käia. Tema kirjutab omas teretuses: „Selle lehe nimi on EeSti Postimees. Esimene sõna tema pealkirjas on Eesti nimi. Juba see näitab, missugust teed ta peab käima. EeSti Postimees saab minu juhatusel täieste ja igapidi Eesti teed kõndima ja sellega oma nime tõendama. Tema saab täieste ja igapidi EeStirahwa poole hoidma. Tema saab kõigest oma jöuust ja nöuust Eesttrahwa kasu püüdma. Mina, Eesti Postimehe toimetaja ja kirjutaja, luban nii kaua, kui ma Eesti Postimeest ehk üks kõik mis kirja kirjutan, nii kaua, kui ma elan ja hingan, täielises ja palamas armastuses ja wankumata uStawuseS ja truuduses oma kallist EeSti rahwast ja isamaad teenida. See on minu puhas ja kõrge siht,, eesmärk ja paleus. EeStirahwa rõõm on minu rõõm, EeStirahwa kurbduS on minu kurbdus, EeStirahwa sõber on minu sõber, EeStirahwa waenlane  on minu waenlane. Iga asja juures saan ma küsima: Mis kasu on sellest Eestirahwale?" n. n. e. Need on ilusad sõnad. Kui K. A. Hermann nende sõnade järele ikka tahab teha, siis wõib ta küll wahel eksida, aga ta ei saa mitte meelega ehk jesuitlikult EeSti nime all erapüüdmisi Laga ajama, nagu seda mõne muu Eesti nime suus kandja juures järjeste näeme. Meil ei ole praegu mingisugust asja, K. A. Hermann'i sõnade kohta kaksipidi mõtelda, waid peame oma rõõmu selle kohta tunnistama, et ta ennast nõnda lihtlabaste aga südameliku sõnadega meie kaastööliseks isamaa pinnal on tunnistanud. See on juba üks hea märk, kui inimene oma wigasi äratunneb ja ülesse tunnistab. K. A. Hermann kirjutab oma wäljaastumise kohta Eesti Kirjameeste Seltsist: „Mina lubasin esite liikmeks jäeda ja astusin pärast ometi wälja. Sellepärast on Sakala mind paar korda sõnamurdjaks  nimetanud. Oma jagu õigust on tal ka selle juures. Aga mina arwan, et see patt mul nii suur ei ole, et teda ei wõi andeks anda." Siis awaldab K. A. Hermann oma tagasiastumise soowi ja ütleb waieluste kohta, mis mõned wäljaastunutest sünnitasiwad: „Et tülid ja waidlemised, mis Eesti Kirjameeste Seltsi asja pärast tuliwad, aega ega elu selgemaks ega lõbusemaks ei teinud, see on iseenesest mõista." Meie arwame, et see selgemaks saamise sõna üksi Sakslaste ja nende ajalehtede kohta läheb, sest EeStirahwa juures on need waielufed ja laimamised,  mis maru kombel meie wastaliste poolt wälja käisiwad, õige palju selgust toonud. Need marud oliwad meil omal ajal rasked ära kanda, aga nad on meie õhku puhastanud ja seda sündmust saab ka Eesti PoSLimeeS edespidi tõeks tunnistama, kui elaw liige meie rahwa elus tahab olla. Loodame siis, et K. A. Hermann edespidi Eesti Postimeest tema praegusest madalast olekust seesuguse järje sisse tõstab, kus rahwas selle ajalehe kohta antud „haisewä liha" nime ära unustab. Seda nime ei ole mitte Sakala Eesti Postimehele annud, waid Dr. Kreutzwald, keda K. A. Hermann niisama auustab, nagu Sakala wäljaandja.  K. A. Hermann saab wist äratundma, et seesugusel olekul iga weikest eksitust terasemalt tähele pannakse, kui mõne muu töö põllul rahwa kasuks. Aga Eesti Postimehe uus juhataja saab tõeste näidatud  eesmärgile püüdma, kui ennast neist eemale hoiab,