. sala kihelkonna rahwa suust 215 wana'õna  ja 109 rahwa mõistatust üles kirjutanud  ja minule toonud, kaks kirjutus poognat. Tänu noorele korjajale! 33. A. Jennes Sänna wallast R õug c k i h e lko nnast on 26 wanasöua Wõru murdes ja kaks laulu salmikest läkitanud. Täname, Saatja küsib, kui kaua ma wcel wana wara materjali wasta wõtan, et osawötjad wõiksiwad julgesti korjata ja mulle kätte saata. Mina kostan: Nii kaua kui Jumal mulle elupäiwl kingib. Niisugusel tööl ei ole aastate, wecl wähem kuude mõõtu. Mida enam materjali, seda selgem ja suurem pilt manast ajast, mis «valmistame. „Wana kandlega" on korjatud  materjal hakanud ilmumata ma saan uusi korjandusi järgimööda juurde lisama ja trükki panema. Ilmutamise plaanist tehtagu töisel ajal aru, siin ei kanna ruum. 34. M, L c p p MaarPa-Madaleena  kihelkonnast on ühe postpoogna ilmade  ette täheudust saatnud ja lubab muid mälestusi kä weel saata. Täname ja ootame järge. 35. Kooliõpetaja D. Punisson Männis kihelkonnast Nasina wallast on ühe ennemuistse jutu (poolteist kirjutuspoognat pikk) Wõnnu keelemurde näituseks ja siis 24 wana rahwa laulu (seitse post Poognat) omast kihelkonnast saatnud.  Kaunis ja tävuwääriline läkitus. Palume auusat saatjat, ka edaspidi, kui aeg ja olemine kannab, weel rahwa mäles- ( tustest korjata, mis saadawal on. Wön- ! nust on senni mähe wanawara walgc ette > toodud ja ommeti on kihelkond suur jja laialine. Sääl on wcxl palju peidus ja ( wara.augud ootawad kaewajaid. Olgu i lahke saatja ka teistele äratajaks. " 36. Kihelkonna kooliõpetaja S. Käär I Pilistwerest on 44/> kirjutuspoognat wanu juttusid Kodawere kihelkonna murdes. saatnud, lühikesi tähendusi sest murdest kirjas juurde lisades. Auusa suguwenna läkitus on wäga hoolsastc kokku seatud, otse eeskujuline, ja meie täname südamelikult.  Kodawere keelemurre on oma sönawormide  poolest koguni iseäraline ja wäga tähtjas uurijale. Selle pärast palume armast  saatjat wäga, et tema täiendamiseks edaspidi weel waewaks wötaks jutustusi ehk laulusid tähendatud murdes üles kirju- tada ja saata, nagu osaw suguwend ka ise kirjas lubab. Soowime temale seks ecstulewal  suwel mahti ja mõnu. Niisamati täname ja rõõmustame sest, et auustatud kaaStöötegijal nõuuks on wõetud, ka Pilistwerc  kihelkonna wanawara: korda MöKs korjata. Aidaku kohatised suguwenupd teda selle juures agarasti. 37, Elish Aun, tuttaw laulik õrnemast  soost „PeHxri on ka mulle wanawara saatnud, nimelt kaks pvstpoognat  üles tähendusi rahwa usu st ja mõnest manast kombest. Täname wäga lahket saatjat ja palume, et auustatud laulik oma sulge ka edespidi weel waheajal esiwanemate  mälestuste üleskirjutamiseks pruugiks  ja ka uurijaid oma elama osawõtmiscga  rõõmustaks, „Pctseri piir" on teadu pärast igasugusele wanawarale iseäranis rikas. 38. Kooliõpetaja Aleksander Artis Maarja-Madaleeua kihelkonnast on kolm kirjutus poognat materjali saatnud,  nimelt neli cnn emu istest juttu, 28 wana rahwa laulu, 100 rahwa mõistatust, siis wcel Eesti p ulmadesi ja mõnest ebausu kombest. Täname südamest ja tcrwitame, ühtlasi selle sõbraliku  lootusega, et saatja meid weel mõne korjandusega rõõmustab. 39. Jüri Ricsenkampf Kose kihelkonnast on 82 mana rahwa mõistatust saatnud. Täname. Küsime ja palume, kas ei saa auusal saatjal «võimalik olema, ka Eesti wanu sõnu ülesse kirjutada ja läkitada? Saadetud mõistatuste kogust on selgesti näha, et temal niisuguseid tarkuse ja terawuse sõnu küll tagawaraks on. 40. G. Ten te r Maa rja-M a d aleena  kihelkonnast on 47 wanasõna saatnud, mis tänuga töiste hulka oleme pannud. Ajuti järge järele saata, oleks wäga mõnus. 41. J. Jakobson Tallinnast saatis  14 nummert lühikesi laulu ja mangu  riismed, mis osalt uuema aja luuletused  on, mitmest Paigast saadud, 42. Aadu Tidor Kursi kihelkonna  st Härjanurme wallast saatis üheksa «vana rahwa laulu, osast õige tähtsad tõisendid lauludest, mis laialt  Eesti maal leitawad. 43. Karl Krcitsinann Nar- w ast on 5 rahwalaulu üles kirjuta nud ja minu kätte toimetanud. 44. H. O st r a l Maarja-Mada lecua kihelkonnast läkitas-Ahe rah> w ala ulu. Läkitused 38—44 mi „Postimehe toiinctuse läbi minu kätte saadetud. Ühtlasi  saatis „Postimehc" toimetus mulle ühe pisukese käsikirja )5 lehte) „raamatu" nime all, kus õnnetuse päewadest ja muust ebausust kõnet on. Aga selle „raamatn" sisu ei ole mitte mana rahwausk, waid mujalt  meie maale rändanud. Päälc selle on Hindrik Uuk Rõugest  tvist kord wanawara saatnud, nimelt ivanu kombeid ja wann rahwausku, kaks post poognat,i mille eest täname. Harju  Jani kihelkonnas on lootust, et säält edespidi õige kaunid korjandusi plaaui  mööda saame. Rõõmustame ja sonimine  hääd töö mõnu. Kõiki tänab südamelikult Hr. J. Hurt. tahad tõesti sellele laewamehele naeseks minna? Kas sa ka sugugi selle päälc ei mõtle, et sa meie maja, meie sugukonda teotad?" Margareta kostis külmalt ja rahuliselt: „Ma paluksin wäga, et teie minu peigmeest  ci laimaks. Ta wöiks teid käreda wastutamise alla wötta. Pidage meeles, herra Madison on auus mees ja meie sugukond  wõib enesele õnne soowida, et ta niisuguse liikme saab. Wäga kahju, et meie sugukonnas nii wähe ausaid mehi on oluud ja praegugi on." „Ära sa nii julge tema suure auususe pääle ole," kädistas proua Nesseln ivahcle, „kas sa tead, mispärast ta sind kosib? Ainult  sinu raha Pärast I Ma arwasin kohe, et laewamehel algusest saadik niisugused plaanid pääs kihiscwad. Ta oli kawal, ta ei tulnud kohe oma nõuetega wälja, muidu oleksid sa wahcst aru saanud, kui wäga ta keelt sinu raha järele nilpab. Õnne ja juhtumise  läbi sai ta sinu tanu osaliseks; ta on sulle rohkem hääd teinud kui keegi teine inimene. Sinu tänuliku meele pääle põhjendas  ta oma plaani, ja sa olid rumal  küllalt, tema wõrku langeda. Ole tark mu laps, löö tagasi! Weel on selleks aega, weel ei ole sa temaga altari etie astunud. Anna talle kahjutasumiseks üks summa, kui tahad, ja sa oled jälle waba ning wõid enesele mehe walida, kes hariduse ja wara poolest sinuga ühel järjel seisab." „Ma ci tee seda mitte", kostis Margareta  külmalt. „Ma tean ka, et Robert Madison mitte mees ei ole, kes raha pärast  kosjas käib, nagu wahest mõni teine." „Margareta, ma nõuan, et sa lacwamehe  maha jätad," hüüdis proua Nesseln karedalt; „mina ei anna sulle oma luba ega õnnistust mitte temaga altari ette astudes." Siis teen ma seda ilma selleta." Nesselui käest sai ueiu kirja, milles ta teda Jumala keeli palus oma nõuu maha jätta ja mitte Madisoniga abielusse  heita, „Minä olen teie armastuse kaotanud/ kirjutas Leopold; „teie ei aimagi  missugune hingewalu mul selle kahju üle rinnas möllab! Aga teie tulewiku õnn seisab  mul ikka südames ja ma julgen teid wannutada: lööge lahti sellest mehest, kes teid ialgi ei jõua õnnelikuks teha!" Margareta kiskus kirja lõhki ja jäi kindlaks. Muid takistusi ei püütud, talle kusgilt poolt teha. Mõlemad eestkostjad, kelledele neiu oma nõuu wiisakuse pärast teada andis, soowisiwad lahkesti õnne. Iseäranis  rõõmus oli Margareta sõber, wana Ivost, „Tublimat meest ei oleks sa naljalt saanud!" hüüdis ta, „uua olen temaga küll wähe kokku puutunud, aga ma tean, niis ta sinu häaks on teinud ja ma armastan teda kui poega." Madisonil oli ainult mõni nädal aega oma laewaga Tallinnas wiibida, sest talw hakkas kätte jöstdma ja laew ei tohtinud siin jää sisse jääda, waid tema tulewane tegewus oli Amerika ja Lõune-Zuropa wa> hel. Selle pärast pidi ta pulmadega ruttama.  Pidu peeti magusal wiisil ära, kombe pärast muidugi pruudi kodus, Nesselni majas.  Ainus õhtusöök, millest maja rahwas ja paar Margareta tutwat osa wõtsiwad, ning kõik oli möödas. Madison wiis nooriku  weikesesse korterisse, mille ta tema jaoks üürinud. Küll tahtis Margareta temaga merele kaasa minna, aga Btadison ei wõinud seda nõuet täita, nii hää meelega ta seda ka oleks teinud, sest sügisene aeg on tormine ja külm; ta kartis abikaasa terwise eest. Margareta pidi siis tulewa kewadeni Tallinnasse  clania jääma. Siis tahtis teda Robert omaga igale poole kaasa wiia. Margareta  seltsiliseks pakkus ennast wana Ivost. Wana Proua ei keelanud talle lahti mõl- mist, sest tn ei sallinud wanakest, kes temale nii sagedasti mõrudaid tõsidust ütles. Lühikene oli Madisoni noore õnne esimene  maitsmine. Paar nädalat pääle pulmi pidi ta jüba lahkuma. Kui raske südamega ta seda tegi, wvib igaüks ise arwata. Ikka ja ikka surus ta noort abikaasat rinna loastu, ikka ja ikka manitses ta teda, oma termist hoida, oma elu nii lõbusaks ja kergeks  teha, kui iganes wõimalik. Siis lahkus  ta. Margareta lehwitas sadamast sõitmale  laewale taskurätiga nii kana järele, kui teda meel näha oli. Kaua nägi ta kapteni tugewat kogu laewa lael ja käega wastu näitwat. „Kui julge mehine ta ei ole," mõtles noorik, „ka ei pane suuri laeneid, mis üle laewa käiwad, nagu tähelegi. Jumal andku talle termist >a õnnelikku tagasitulemistl". . . Siis tõttas Margarita koju. See oli tasane mure, waikne igatsemine, mis nooriku südames mehe lahkumise üle esimestel päewadel maad wõttis, mitte pakitsew  walu, nagu noorel armaswjal abikaasal  Peaks olema. Jah, Margareta hakkas  warsti tundmata, et see wahest mõistlik  >a laiimata tegu olnud, et ta oma häätegija  ja sõbra eluseltsiliseks heitnud, aga ta sai ka ühtlasi aru, et palawad õõgawad tundmused seda ühendust mitte ei ümbritsenud.  Ta oli oma otsuse meeleäraheitlises  tujus, nagu trotsimiseks ja tundmuste wastu, teinud ja kangekaelselt oli ta selle otsuse juurde jäänud. Nüüd aga, kus asi sündinud, kus enam muutmise kohta mõtet ei olnud, nüüd hakkas ka tema rinnas wahete wahel see tundmus üles kerkima,  mis inimesel on, kui ta mõne oma teo üle kahtlema hakkab ja küsima peaboli  see kaj tõesti õige, mis ma tegin, kas ma selle juures ei eksinud? Kas ma oma tegu mitte niisuguses olekus ära ei teinud, kus mul selge ja küps otsustamine ja järel  - kaalumine puudus? Margarcta rinnas pesitas weel palju palcuslist luuletundmist. Ta oli eksinud, kui ta arwas, et esimene walus hoop, niis ta Petja käest saanud, tema neiuliste luule  - unenägude kohta surmaw oleks, ja ct tal nüüd Pää ja mõistuse järele elada tuleks,  niitte enam südame sundide särelen Ja nüüd mis ta tahab siis, see süda? Margareta ei mõtelnud selle päälc mingit  wastust wõiwat anda. Imelik äraicletama igatsus hakkas temas elule ärkama, iseäraline  tume kipitamine wöttis ta rinnas maad. Tuli see sellest, et ta eln nii igawaks  ja Mikuks saanud, nii lihtsaks ja löbutaks muutunud? Oli ta oma kaugel wiibima mehe pärast rahutu, igatseS tn te«ia järele, kahetses ta, ct ta temaga siisgi  mitte kaugele ilma sisse ei olnud läinud,  et ta tema juures ei wvinud wiibida?  Margareta ei teadnud seda. Wõi käisiwak tema tundmused weel kudagi moodi selle mehe kohta, kesg tema südame kord esimesele lõkkele jõundnud sütitada? Wöis tal weel imngit ühendust olla selle inimesega, kes tema pühamate tundmuste wastu nii raskesti patustanud, kellest ta teadis, et ta auutumaid teenisid teinud? Wöib puhtal paleuslisel naesterahivasüdamel  sarnase inimese kohta weel wäheniaidgi  tundmusi olla? Margarcta armas „ci" kosta ivõiivat, aga see kostus ei toonud tema hingele Walus möistatusline torlimiue aimamata asja järele, inida Äkargareta ci tunnud ega nimepidi tähendada ei suutnud, kestis edasi. Ta leidis ka maad nendesse kirjadesse, mida Margarcta oma abikaasale kirjutas, Madtson küsis oma ivastustes täis muret, miks tema kirjadest nii kurwameclne  toon wälja heljuivat, miks ta kirjad  nagu tüdimust ja roidunud olekut ' awaldada? Need küsimised jäimad Mar- Politika ringwaatus. Wäga elawat sünnitab Wene ja Saksa maal üks kiri, niida Bismargi ametlik ajaleht „Norddeutsche allgeweine Ztg." Wene lehele..Moskowskij Wedom" wastuseks awaldab. Wiimanc kirjutas nimelt,  et Saksa ajalehtedes wiimascl ajal Wene maa wastu jällegi waenulik toon walitsemas olla. Selle etteheite lükkab Bismargi leht karedate sõnadega tagasi, mis näitawad, et Sakslaste südamed Wene maa waZtu enam täis on, kui nad iga kord näidata tahawad. Mosk, Wcdom, oli oma kirja järgmiste sõnadega lõpetanud: „Meie juhime Saksa diplomaatide tähelepanemist selle päülc,'et Wene rahwas teotusi kergesti andeks annab; aga oma paremate tundmuste  eeskawalist petmist ja pilkamist, oma wõilnu ja jõuu mahasurumist nende poolt, kes endid tema paremateks sõbradeks tunnistawad  seda ei anna Wene rahwas mitte andeks." Nordd. Allg. Ztg. kostab:  „Need ähwarduse - sõnad ei tähenda muud midagi, kui et „Moskowskija Wedomosti"  nõuab, meie pidawat Wene wilja ostma ja mitte ainult oma Põllutööd kehmaks  tegema, maid koguni lõpetama, kui meie Wenelaste sõbrusc osalisteks tahame saada; teiste sõnadega, meie pidada Wene talupoegadele maksu maksma, mida meie enne mitte ole maksnud. Sarnase maksu maksmist ja sõbruse otsimist raha eest ci ole aga wabal riigil waja," Wene leht oli ka meel tähendanud, Sakslased olla Wene maa wastu tänamatad. Selle kohta kostab Bismargi häälekandja, just Wcnelascd olla Sakslaste wastu wäga suurel mõõdul tänamatad. Ta pidada Poola mässamist ja Krimmi sõda nieelde tuletama, kus Saksa maa Wene riigile abi ja toetust annad, - Sellest waielusest on selgesti näha, ct Wcnelastc  ja Sakslaste sõbrus, millest alles hiljuti nii Palju teati kõnelda, jahtuma ja kaduma hakkab, seda enam, et just üks Saksa ametlik leht Wene rahwa kohta nii karedaid sõnu ütleb. Abesfinig sõjast pole enam wiiinsel ajal sõnumid tulnud. Et sääl nüüd kauge Palawus Europlasi waewab, ei julge Jtalia sõjamäed sammugi' sisimaa poole liikuda, hoiawad ainult rannaäärseid kohtc oma käes. Oli ju ühe mahe kuulda, ct sõjakäik otsasgi olewat, rNõlemad maeuulised pooled otsida lepitust, sest Jtalial on raske sääl ilnkämaa taga sõdida, kuna ehk lähemal ajal sõjawägesid kodus waja tuleb; Abessiniale  aga kippusiwad teiselt poolt wacnnlised  märatsejate Muhamedlaste salgad, Mahdi jüngrid, pääle. Räägiti ju, et Jtalia wäed koju tagasi tulemas olewat. Aga nüüd kuulub kobraga, et Abessiuia kroonprints, keisri poeg, Ras- Area Selassin, Adna linna ligidal Muhamedlaste  wäge süütumaks ära on wõitnud, ja nende laagri kõige hulga riisutud waranduscga,  mida nad Abessinias kokku ajanud, saagiks saanud ; pääle 2000 Muhamedlast jäänud lahing! wäljale, riismed tagauenud kaugele oma piiridesse. Küll on Abessinialaste  kahju suur, kuid arwata ou, ct nad selle wõidu pääle jälle Jmtialastcga teisiti kõnelema hakkawad, kui hiljuti wcel. Serbia ja Vulgariy. wnhel öeldi läbirääkimised sõjaühenduse üle käsil olewat,  mis need kaks riiki oma isescisliku oleku kindlustamiseks teha tahtwat. Nüüd aga teatab Serbia ametlik leht, et küll nende riikide wahel sõbralik olek on walitsemäS,  ja seda ka cdespidi püütakse täiendada,  aga ühest sõjalikust ühendusest pole millalgi kõnet olnud. lk 58 Postimees. 1888