täitmata kõhtu neelata. Nõnda hakkas Augusti kuus lõuna ajal Uue-Kariste Töötsi talu elumaja kawsel tuli äkitse põlema, kust ta ennast nii ruttu laiali lautas, et kolme minutiga mis suurt hoonet täitsa tuleleegis miilasiwad. Ka tule all seisaw naabri talu hakkas juba kolmest kohast põlema, mis aga ikka weel ära kustutada jõueti. Nii põlesiwad paari tunniga talu elumaja, aidad ja laudad kõige sees olema kraamiga maa tasa, nii et aga loomad, kes Väljal söömas oliwad,  üksi üle jäiwad. Arwatakse, et tuli wattatu korjapoisi läbi katuksele peasis, kes seal enne tulekahju püssi oli lasknud. Pärnu kontserdi andjatest. Pärnus suwel ka laulupidu olema, aga paari laulukoori juhataja läbi, kes jälle paljad tööriistad töiste käes oliwad, jäi see laulupidu pidamata. Seal astusiwad 26. ja 28. Juulil wiis laulukoori kui kontserdi-andjad Pärnus üles, kelle juhatajad osast needsamad mehed oliwad, kes laulupiu nurja oliwad ajanud. Seesuguse kontserdi wasta ei wõiks kellegil midagi olla, kui mitte lauljad rongikäigus mitu korda läbi linna ei oleks käinud, kus nad naerukombel Saksamaa  moosekandid enese ees lasksiwad käia, Pärnu Saksa laulukoori lipu nagu mõne ebajumala enese ees kandsiwad, ilma et see laulukoor ise nende laulust ehk käigust osa oleks wõtnud, ja wiimaks kõik seda naeruväärt tööd Saksa ajalehtedes' Eesti laulupiduks  ei oleksiwad teinud. See asi on meie Eesti nimele Pärnus palju teutust sünnitanud ja sellepärast arwasime oma kohuse olewat, seda maleks tunnistada, et Pärnumaa wiie laulukoori kontsert Eesti laulupidu olnud. Sellega ei ole meie kudagi wiisi kontserdi lauljaid tahtnud teutada, sest need ei olnud jo mitte süüdlased, et nende juhatajad neid pilkamise alla wedasiwad. Edespidi saamad nad enesele uusi juhatajaid  walitsema ehk wähema usaldusega nende juhatajate  pilli järele tantsima, mis wäga mõnus oleks. Et nüüd see asi Pärnus nii wäga wiltu läks, seeüle on muidugi mõned nimetatud juhatajatest tuliwihased. Seda wiha on üks neist õige sopasel kombel „Eesti Postimehe" 37. numns päewa ette awaldanud. Tema ei anna aga seal mingisugust asjaliku seletust, maid laimab nii palju kui jõuab C. R. Jakobsoni, räägib tema rahast ja rahapuudusest, weski tamme nugadest ja muu asjadest, ning annab meile wiimaks „head nõuu," kellegile ilma tellimata ajaleht kätte läkitada, kust wälja paistab, et kirjutaja ka „Zeitung für Stadt und Land'i" isamaa altarite ees ohwerdamaS käib. See on jälle üks mees, nagu „Eesti Postimehe" kaastöölised kõik on. Asjaliku seletusega ei jõua nad kuhugi, sellepärast tarwitawad nad ikka laimamist abiks. Et Sakala wäljaandja oma weskitamme heaS korras peab ja parandab, mis on sellega Pärnu kontserdil tegemist! See oleks niisama hea, kui meie nüüd korraga tummade koolmeistri Eglonist, kes üks päätoimetaja eesnimetatud kontserdi juures oli, korraga hakkaksime rääkima, et tema waesed tummad nälga pidada tundma, üks neist hiljuti „were puuduse" kätte ära olla surnud ja et see mees küll oma kasuks rahaga ümber pidada mõistma käia see ei puudu jo mitte sellesse, et mõned Pärnumaa laulujuhatajad EeSti nime teutanud on. C. R. Jakobsoni kohta annab kirjasaatja ise kõige paremat tunnistust, kui ta ütleb: „Meie ei ole C. R. Jakobsonile  kuskil tema teede peal ees olnud." See C. R. Jakobson ei ole sellepärast kellegi muu asja pärast kirjutanud, kui üksi kodumaa ja Eesti nime auu kasuks. Tema pidi sellest asjast kirjutama, sest kui „kontserdi" . pidurong ka tema akna alt kahel korral oma Ebajumala"  ja Saksamaa moosekantidega mööda kõmpsiS wilistaja uulitsapoiste elawa osawõtmise all —, seal tõusis temal kui tõsisel Eestlasel häbipuna palgesse  ja temal oli nutt lähem kui naer, ehk küll muidu seesugune toimendus wäga naeruwäärt oli. Seesuguste meestele aga, kes nii wähe rahwa auu peale waatawad ja oma tantsitajate pilli järele ka rahwast kaasa püüawad wedada, läheb hästi tuld tarwis, muidu weeretawad nad omi „jämedaid pakkusi" kõik teed täis, nii et keegi enam käidud ei saa. Sakala  ei ole nende kohta muud teinud, kuid on oma kohust täitnud. Neeterburgijt. Bulaaariamaa vealikuid tuli 10 PmtermW" nao ennast Wene sõakoolide peal suurema sõakunsti peale wälja tahawad  koolitada. Pea saada sekssamaks otstarbeks ka weel wiis pealikut Jda-Rumiiliast Peeterburgi tulema. Admiral Lessowski olla, naga „Golos" tellegrammi teel teada saab, 1. Septembril Nagasaki linna jõudnud, kus ta sõalaewa „ Aafrika" peal kommandörija  admirali lipu ülesse on lasknud tõmmata. Uus telegrahwi seadus on Peeterburgis kinnitatud ja maksab tänawu aasta 1. Septembrikuu päewast saadik. Selle järele maksab: iga 10. sõnaline tellegramm (telegrahwi sõnum) I. piiris (künni 200 werstani ümberkaudu) 30 kop. ja iga 2 sõna peale selle 5 kop., iga 10. sõnaline tellegramm 11. piiris (künni 1000 werstani ümberkaudu) 60 kop. ja iga sõna peale selle 5 kop., iga 10. sõnaline tellegramm 111. piiris (peale 1000 werSta ümberkaudu künni Wenemaa lõuna piirini) 1 rubla 20 kop. ja iga sõna peale selle 10 kop. UuS Keiserlik laew „Liwaadia" on Inglismaal ühe Wene mere-inshenjööri juhatusel kaheksa kuu sees malmis saanud ning merde lastud. Tema on nii ilusaste, toredaste ja suureste ehitatud, et kellegil töisel riigiwalitsejal niisugust sõiduriista ei ole, kui Wene Keisril. Laewa pikkus on 235 jalga, laius 154 jalga ja kõrgus kõigest 18 jalga. Kaasanist. Suur põllutöö näitus on Kaasani  linnas 1. Septembril alustanud. EL Siberimaa raudtee ehitust pea käsile tahetakse wõtta, see sõnum on Kaasanis suurt rõõmu sünnitanud. Wöeralt maalt. Hiinamaalt. Hiina läänepoolsest piirist et selle riigi kodused asjad ka mitte just kõige paremas olekus ei ole. Hiina sõawägi, mis 74,000 meest suur olnud ja Peekingist Kuldsha poole tulnud, olewat seeläbi tee peal seisma jäänud, et Sandshu lähedal kodune rahwas ise sõda pidanud. Seal wõidelda 34,000 meest, kelle seas 11,000 Dunganlast olla, 30,000 mehe wasta, millest suurem jagu Hiinlased on. Kui see sõnum tõsi on, siis on Hiinlasega waene lugu kodumaal, ja teada ei ole, kuidas ta seesuguse oleku juures Wenelasega sõda tahab pidada. Türgimaalt. Dultihinjo linna 35 ülemat sugu kodaniku on wõeramaa konsulitele ühe kirja ette pannud, kus nad seletawad, et nad ilmaski Türgiriigi  küllest lahti ei soowi saada, kelle all nende linn juba mitu sada aastat olla seisnud. Kui Montenegrolased  sinna linna peaksiwad tahtma tulla, siis saada nad neid wäewallal tagasi ajama. Mõned Albaania  ühenduse liikmed on mägistiku rahwast ülesse läinud  ässitama, et nad Dultshinjole appi tuleksiwad. Inglismaalt. lirimaa asjad lähemad ikka kirjuulals. Mtksed kes rentnikud on, ei jõua enam oma renti ära maksa ja mõisnikud ei taha ka renti maha jätta. Hilja aja eest pakuti üks talu koht uueste rendi peale wälja, aga ehk küll palju rahwast koos oli, ei pakkunud keegi, kuid wana rentnik üksi enne seitsmendama ja siis wiiendama jau manast rendist. Kui ähwardati, et rendikoht ära saaks müüdud,  seal üteldi awalikult wälja, et teda keegi ei saaks julgema osta. Seal wõib küll waene lugu olla, kus nõnda wägiwalla teel abi otsima hakatakse. Healed rahwa keskelt. Auustatud Sakala Toimendus! „ Eesti Postimees"  on wiimasel ajal nii ropuks ja tooreks läinud, et rahwas igal pool jälestusega tema peale waatab, millest ma siin lühikeste sõnadega tunnistust pean andma. Kui „Eesti Postimees" oma Baltlase erapoliitikat ainult edafi kuulutaks ja rahuga ära ootaks, künni temale Eestirahwa seast järelkäijaid siginenud oleks, siis ei wõiks kellegil selle wasta sõna ütelda olla. Aga tenla ei jää oma segase poliitika kuulutuse juure, waid katsub kõiki sõimata, teutada ja kõige ropema sõnadega laimata, kes tema partei poolt ei ole ehk pealegi tema wasta waielda julgemad. Kõige koledam on aga see, et ta kõik seda rahwa nimel ü.tleb ja teeb. Omas 34. numris leiame tema inetuma juhtkirjas  kõige hirmsamaid lauseid, kus ta „Sakala" wäljaandjat „pääst segaseks", „jampsijaks" ja „rahwa eksitajaks" sõimab, ja seda ütleb ta rahwa suust wõtnud  olewat. Aga wist omas suures ettewaatuses ei ütle ta mitte, missuguse rahwa suu üteluste järele ta nõnda tõisa määrib, ja kas see rahwas tema auusad Baltlased on ehk kusagil muial wõeral maal elab. Meie maa Eestirahwa suust ei ole seesugust ütelust küll keegi weel Sakala wäljaandja kohta kuulnud. Omas 35. numris tarwitab ta sõnu, nagu „koera „shelma", „häbemata kanaljas", „päris krants" ja muid sarnatseid, mis sõnu wist esimene kord meie kirjanduses  seesugusel tarwitusel trükiti. Omas 36. numris teutab ta jälle vr. Äseske't ja muid Eesti mehi, kes ennast mitte „Eesti Postimehe" Baltika usku ei tunnista.  Kõik need kirjad lähewad haritud inimeste piiridest  üleliia kaugele ja on ütlemata läilad lugeda. Kõige enam walab „Eesti Postimees" oma soppa Sakala ja tema wäljaandja peale wälja. Nagu tahaks ta enne aasta lõpetust Sakalat oma ropu kirjade alla ara uputada, et lugejad tema poole langeksiwad, nii täidab ta mõne numri täitsa sõimukirjadega Sakala wasta täis. Tema eksib aga wäga, kui ta enesele sell kombel rahwa seas sõpru loodab saawat. RahwaS näeb küllalt ära, kuidas Mesti Postimees", kui ta wahel ühe käega rahwa poole annab, seda pea kohe töise käega tagasi wõtab, nii et wiimane lugu ikka halwem on kui esimene. „Eesti Postimees" ütleb küll omas 34. numris, et ka „kõige tulisemadgi Sakala jüngrid teda põlastama ja rahwa eksitajaks on pidama hakanud". Seal räägib „Postimees" küll õigust, aga üksi enese kohta. Sest tema ise on ka kord üks tuline Sakala jünger olnud, kuna ta nüüd tema ja rahwa inetumaks waenlaseks on saanud. Kui ta seda ei usu, siis wõtku oma postimehe"  1865 aastakäik ja lugegu 51 sees kirja wastust 256 ja sealt edasi neid juhikõnesi, millega ta C. R. J. kirjasi sisse juhib. Sealt näeb ta, kuidas ta kord Sakala wäljaandja jünger on olnud, kus teda ka siis rahwas läbikaudu auustas, künni Sakala wäljaandja  ja rahwa wastaliseks langes. Sakala wäljaandja  on ikka sekssamaks jäänud, mis ta wiietõistkümne aasta eest tagasi oli, aga „Eesti Postimehe" wäljaandja  on oma karwa inetumalt muutnud. Seal juhib „Eesti Postimees" Sakala wäljaandja kirjasi selle waimustamisega  sisse, millega neid rahwas sell korral luges ja täna päewani loeb, kuna „Eesti Postimees" korraga oma ukse nende kirjade eest lukku pani, nüüd Sakalat iga wiist rumalaste laimates. Kui Mesti Postimees" nüüd ütleb, et teda „rahwa haritud ja mõistlikud mehed ettewaatuse ja puhtuse armastajaks" pidada, siis ei wõi need „haritud ja mõistlikud mehed" mitte Eestirahwa mehed olla, sest Eestirahwas ei pea seesugust sõimukirju,  kelle poris postimees" praegu pöörleb, mitte hariduse märgiks. Peale» Sakala wäljatulemist jäi postimees" kõikide  küsimiste peale, mis tema poliitika awalduste kohta Sakalas ilmusiwad, tummaks, ehk küll oma kirja wastustes  ja salmikutes Sakalat tagaselja „poriseks seaks", „mudaseks koerakutsikaks" ja muu weel sopasema nimedega  sõimas. Oli see tema kiidetud „ettewaatus" ? Ehk oli see üks „puhtuse armastus"? Tänawu on Mesti Postimees" juba oma Baltia poliitikat selgemine ette awaldanud, aga sellega nii rahwa naeru alla langenud,  et nüüd isegi enam ei tea, kuidas ennast nii sügawast langemisest jälle rahwa silma ees üles wõiks ajada. Seda loodab ta seeläbi wõiwat, et Sakalat rahwa ees halwaks püüab määrida. See ei aita temale aga ühtegi. Rahwas paneb terawa silmaga tähele, kuidas asjad seisawad ja temal on kõik juhtumised minewikuft  ja olewikust pääs ja südames. Kõik see laimdus langeb Mesti Postimehe" enese selga tagasi. Näituseks nimetan siin, kuidas Mesti Postimees" igas omas numris ette rehkendab, mis ta Sakala tellimisega  kahju olla saanud. Seda kõik on ütlemata inetu lugeda. Seesugust kirju ei wõi minu arwateS muud inimesed kirjutada, kui need, kes igas tükis üksiainult  oma kasu peale waatawad ja seda wälja rehkendawad. Seda teab jo igamees, mikspärast „ Sakala"  ühe wahe wälja ei wõinud tulla. Terwe rahwas  wõttis sell korral sellest asjast elawalt osa, ja kes nüüd oma paari kopiku rehnungiga kõlwatumal sõimul rahwa ette julgeb astuda, see lööb nagu terwe rahwale mööda silmi ja tallab tema paremaid tundmist ja püüdmisi  jalgadega. Kõige wähemalt tohiks seda Mesti Postimees" teha, kes meele peaks tuletama, kuidas tema ,Mesti Põllumees" mitu aastat wäga puudulikult  wälja tuli, künni wiimasel aastal enne puhkama jäämist paljalt paar lehekest lugejatele osaks andis, ilma et temale meele oleks tulnud, sellepärast ennast kord wabandada. Minu teada ei ole Mesti Põllumehel"  mitte seadusliku wäljatulemise keeldust olnud, aga keegi ei ole tema peale sellepärast seda inetumat kaebdust tõstnud, et ta oma ajalehe raha rohkenduseks sulgu oleks pannud. Mis ma siin kirjutanud olen, seda olen ma palju töiste sõprade soovimise peale avaldanud, kes minuga ja wist ka terwe Eestirahvaga ühes näeksiwad, et „Eesti Postimehe" sopased kirjad meie kirjandusest kauksiwad, sest et nad meie meelest täitsa jälestuse ja põlgduse wäärt on. Seda aga saab „Eesti Postimees" ära nägema: kui ta ikka edasi nõnda meie rahwameeste wasta wälja astub, siis temal tulewal aastal küll ehk „Baltialaste" seas lugejaid wõib olla, Eestirahwa mehed saäwad ennast temast ühes meeles kaugele eemale hoidma! Loodan, et „ Sakala" Toimenöus eesseisvaid  ridasi omas lehes tõeste ära saab trükkima, ja jään auupaklikult M. Umalas. Kaagjärwe wabrikus, 10. Septembril 1330.