ning ei pruugi ta sellest mehele punast kopikat ära anda. Kui suurt tulu sarnane seadus perekonnaliku elule saab tooma, näitab wähemalt kahtlane olewat. Balkani poolsaar on alati see paik, kus iga tahes mässud, tülid ja riiud nagu maa seest kaswawad.  Ikka weel õhkub mässamise waim Dalmaatsias, Bosnias ja Herzegowiinas, ning waewalt jõuab Austria walitsus teda lausa lõkkele leekimast hoida. Niiheaste Austria kui ka muialt poolt tõendakse, et Montenegro walitsus salaja mässajate nõuus olla ning neid altkäe awitada. MontenegriinlaSte sõjatuju hakkab ikka enam ja enam ilmuma, mis iseäranis Türklastele muret teeb. Türgi walitsusel olla nõuu, ühe ringkirja läbi kõiki Eüroopa riikide tähelepanemist Monteneegro sõjale Valmistamise peale juhtida, ning hoobilt ka teatada, mäherdused toimetused riwaluste piiride õienduses Türgi poolt on ette wõetud. Egiptusest tulewad sõnumed, et Arabi-pasha ja töiste poliitika protsessist wist enam edasi ei aeta. Nõndapalju on tõsi, et mitmed tähtsad paberid ja kirjad, mis Arabi adwokaatid ülesse nuuskisiwad, mitmete Egiptuse, Türgi ja muu maade tähtsate meeste peale sarnase walguse heidawad, et need hea meelega näeksiwad, et see terwe protsess surnuks saaks löödud. Tähendatud paberitest ilmuda selgeste, et Arabi-pasha töiste wasta wähem on patustanud, kui töised tema wasta. „TimeS" awaldab ühe Arabi kirja, mis see oma eestseisja Broadley'le saatnud. Tähendatud kirjas palub Arabi kaitsmist omas wangi kojas. Ta jutustab, kuda Kediwe sõbrad teda igawiisi  olla piinanud, ilma et Inglaste poolt neid oleks keeldud, kelle wangiks ta ennast tunnistab. Uue Egiptuse  sõjawäe asutusega on küll hakatus tehtud; peab 1ll,00Ü! meest suur saama. Üksnes tugewad mehed, kes weel soldatid pole olnud, wõetakse wasta, ning püütakse nõnda wäge kokku saada, keda wõimalik oleks heaste ära õpetada. Aga peatakistus seal juures on rahapuudus, mispärast asi wisaSte edeneb. Wale prohweti wasta on kaunis suur sõjawäge saadetud, aga nagu kuulda, olla soldatid mässamist tõstnud, sest et nad enamiste kõik tähendatud prohweti poolt on ja tema wasta sõdida ei taha. Inglise wäe sees, mis weel Egiptuses wiiwib, on halw lugu; peale 12 protsenti  soldatitest on haiged. Mekka'st pole koolera ka weel kadunud, waid nõuuab ikka uusi ohwrid. Lord Dufferin on paljalt ühe korra Kediwe jutul käinud, ning näitab tegewat, nagu poleks seda olemasgi.  Mis Lord Dusferin'i talitus ja amet Egiptuses õiete on, ei tea keegi ütelda. Omalt maalt. Wiljandis. „Olewiku" toimetaja uuest wiguritükist.  Nagu lugejad weel küll mäletawad, teatastwad ajalehed ühe Riia Saksa lehe järele, et trükikodade omanik hra Schnakenburg olla ära keelanud ajalehte „Olewiku" oma Tartu trükikojas trükkimast, tema halwa tooni pärast, mis nõnda mõista, et seda lehte liialt Eesti waimus kirjutatawat. Ajalehe Olewiku toimetaja tegi sellepeale kisa ja kära, et kõik imeteles kuuleks ja näeks, kudas teda sellepärast taga kiu sa takse, et tema Eesti waimus kirjutama hakanud ja missugune suur märter wõi rahwa eest kannataja tema Äge on. Ta andis kaebades mõista, et kuskil sellepärast tema lehte trükkida ei tahetawat, et see Eesti meeles ilmuda tahab, jättis aga ütlemata, palju tema trükkijale trükkimise eest pakkus. Inimestele pidi süda haledaks minema, et temale abi saaks. Za on ta ka abiandmist  haleda meelega meeste käest saama hakkanud, näituseks  Rõltgust. Nüüd aga tuleb meile Riiast ustawalt  kohalt sõnum, et see sugugi tõst ei ole, et hra Schnakenburg Olewiku sellepärast oma trükikojas trükkimast  ära keelanud, et seda ehk liialt Eesti waimus kirjutatakse. Hra Schnakenburg oli paljalt ühe aasta peale Olewiku trükkimist oma peale wõtnud, seda lahkeste  odawa hinna eest teha lubanud ja täidab oma lubamist kuuni aasta täis saab, ja siis lõpeb, nagu muidugi mõista, see 'aeg, milleni ta lehte trükkida lubaS, otsa. Et hra Schnakenburg mõnd kirja-asja trükkimast keelaks kirja-asja meele pärast, ei wõi kk sellepärast sugugi tõsi olla, et ta jo pärast Olewiku trükkimise kisa, nagu enne seda, kõiki tsenseerituid Eesti keeli raamatuid on trükkinud ja ühtegi tema meele pärast tagasi ei ole tõrjunud, näituseks kolm Eesti kalendrid tulewase aasta tarwis; sellepärast tuleb Schnakenburg kahtlasest olekust, mis tema kohta mõni aeg rahwa seaS oli, lahti arwata. Hras A. Grenz- siein'il olnud juba ammu see mõte, omale ise trükikoda  asutada ja arwanud sellega paraja aja peale hakata olema, kui Riia kündjad oma imewärkliku sõnumega oliwad tnlnud, et sellega oma poliitika põldu künda. Sellepärast ei olla temal ka tõsist hinna pakkumist  trükkimise eest olnudgi. Halastus pidi aitama, aga enne pidi halastus kunstlikul kombel äratud saama. A. Grenzstein on seda liiwa, kelle peale ta oma koda ehitab, küll tubliste rahwale silmi loopinud!  kudas wõib ommete niisugune inimene rahwast auttjusele ja tõsidusele juhatada, kellel neist omadustest ise nii suur nappus on! Lõbustuse õhtutest. Peale töö ja talituste nõuuab inimene oma meelekosutuseks lõbusat ja õpetliku ajawiidet, mis ta omale ühel ehk töisel teel püüab muretseda. Tänini oli Wiljandis Koidu Selts, kes näitemängude ja kontsertide läbi siinsete Eestlastele aeg ajalt sarnast meelejahutust muretses: Aga wiimaste aastate sees jäi see ikka arwemakK ning wiimaks lõppes ta koguni ära. See pole ka ime, sest Koidu seltsi ruumid oliwad nõnda kitsad ja weikesed, et seal sarnast asja wäga wilets oli toimetada. Nüüd kus Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi uus maja malmis, on Põllum. seltsi liikmed selle eest hakanud muretsema, et Wiljandi Eestlastel lõbus ja õpetlik ajawiide ei puuduks. Saal ja muud kõrwalised  ruumid on selleks wäga sündsad ja lahked, ning nõnda on tänawu Oktobri kuu lõpetusest saadik seal juba kuus korda näitemängust etendatud, üks näitemüük ärapeetud ja ükskord Kalewipoja esimene lugu mitmest inimesest etteluetud. Kõikide etenduste sissetulek on kas Seltsimaja ehk mõne muu heategewa otstarbe heaks tarwitatud, ning osawõtmine rahwa poolt wäga elaw ölnud. Wiimati, 21. Nowembril mängiti „Säärane Mul'k ehk sada wakka tangusoola," ning lõpeks jutustati Eestirahwa ennemuistne jutt „Koitja Ämarik" vr. Friedr. Faehlmann'i järele ning etendati bengali tule walgel sellekohane elawpilt. Meie peame tunnistama, et see üliwäga kiiduwäärt  on, kui sarnastel lõbustuse õhtutel Eesti kirjawarast  ja luule-rikkusest ühte ja toist ette tuuakse, nagu seda Wiljandis Kalewipoja lugemisega ja weel wiimati Faehlmann'ist ülesse tähendatud muistsejutu jutustamisega sündis. See ei aita mitte üksnes meie rahwast oma kallima kirjanduse warandusega tut- waid äratab ka, kui sündsalt etendatud ja kujutatus, tähtsal mõedul ilutundmist. Oli juba Kalewipoja esimese 100 lõpul etendatud elawpilt „ Salme ja tähtepoisikese kojuminek" wäga kena, siis oli wiimane  pilt „Koit ja Ämarik" seda ilusam. Koidu ja Ämariku armastuse lugu on Eesti ennemuistses nõnda ilus ja elaw, nagu seda kellegil muul rahwal olemas pole. Ehk küll tähendatud muistejutt mitmelgi lugejal  tuttaw wõiks olla, paneme ta siiski Or. Friedr. Faehlmann'i järele üleSse, sest meie teades ei ole see ülikaunis ennemuine jutt peale selle kui ta mõne hea aasta eest tagasi Pärnu kalendris seisis kusagil muial trükkis ilmunud. Peale näitemängu „ Säärane Mulk:e." jutustati Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi saalis järgmine  lugu: Koit ja Ämarik. Cestirahwa ennemuistne jutt. Kirja pannud Dr. Ar. Lühikene lusti aeg, laulu- ja lillerikkas lühemate ööde aeg kallil kewadel tasub meie põhjapoolsete elanikudel  kõik talwe kareda ilma wangistuse rikkalikult ära. Neil põhjapoolse looduse pidupäewil, kus eha ja koit otse kokku puutuwad, jutustas üks wana hall isakene oma lastelastele Koidu ja Ämariku armastuse 100, ja ma pajatan seda jälle, miK sellest mulle kõrwu kostis. KaS sa tunned seda küünalt Wanaisa wõlwil? Praegu on ta puhkama läinud ja seal, kus ta kustub, läigib ta paistus meel taewa all, ja juba tõusewad tema walguse jooned üle taewa lautuse hommiku poole, kus ta sedamaid jälle täies ilus kõike loomust peab teretama. Kas sa tunned seda kätt, kes päikese wasta wõtab ja teda puhkama paneb, kui ta oma teekonna lõpetanud? Kas tunned sa seda kätt, kes kustunut jälle elule õhutab ja teda uuele teekonnale taewa lautusele saadab? Wana-isal oliwad kaks truu teenrit, mõlemad sellest soost, kellele igawene noorus osaks saanud, ja kui ilma-küünal esimesel õhtul oma teekonna lõpetas, ütles wanaisa Ümarikule: sinu hoolele, tütrikene, usaldan ma looja minema päikese. Kustuta sina ta ära ja kaitse tuld, et midagi kahju ei sünni. Ja kui töisel hommikul päikene jälle oma teekonda pidi algama, ütles wanaisa Koidule: sinu amet, poju- kene, olgu see, et sa küünla (päikese) jälle põlema süütad ja teda uuele teekonnale walmistad. Ustawalt  täitsiwad mõlemad (Koit ja Ämarik) oma kohut ja ühelgi päewal ei puudunud päikene taewa wõlwil, ja kui ta talwel taewa serwale jõuuab, kustub ta õhtul warakult ja alustab hommikul hiljemalt oma käiku (teekonda); ja kui ta kewadel lilli ja laule äratab ja suwel wilja oma palama paistusega (kiirtega) walmistab,  siis on temal ennegi lühikene puhke-aeg ja Ämarik  annab kustuma otseteed Koidu kätte, kes teda sedajälle  uuele elule õhutab. Nüüd oli see ilus aeg kätte jõudnud, kus lilled õitsewad ja lehkawad, ja linnud ja inimesed täitsiwad Jlmarine telki lauludega seal waatasiwad mõlemad  (Koit ja Ämarik) liig süga maste ükstõise sõstra filmi, ja' kui Ämarik kustuma päikese Koidu kätte ulatas, rõhufiwad nad wastamisi kätt ja mõlemate huuled puutusiwad suuandmiseks kokku. Aga üks silm, kes iial ei uinu, oli seda näinud, mis waiksel keskööl sündis, ja töisel päewal kutsus ta mõlemad oma ette ja ütles: mina olen teie ustama ameti talitusega rahul ja soowin, et teie täitsa õnnelikuks  saaksite. Olge siis ükstõise omad ning talitage oma tööd edespidi kui mees ja naine. Ja mõlemad kostsiwad ühest suust: Wanaisa, ära riku meie rõõmu mitte ära. Las' meid igaweste peig ja mõrsja olla ja jäeda, sest kui peig ja mõrsja oleme meie oma õnne leidnud, kus armastus ikka noor ja uus on. Ja Wanataat täitis nende palwet ja õnnistas nende ettewõtmist. Ainsalt ükskord aastas, neli nädalat,  saamad mõlemad keskööl kokku, ja kui Ämarik kustuma päikese armukese pihku paneb, siis annawad nad seal juures ükstõisel kätt ja suud, ja Ämariku põsed punetawad ja nende läige paistab roosipunaselt taemast tagasi, kuna Koit päikese jälle põlema süütab ja kollane walgus Laewa serwal uueste Messe tõuuswa päikese tulekut kuulutab. Wanaisa aga ehitab  meel ikka nende kokkusaamise pidu auuks ilusama õitega aasasid ja ööpikud hüüawad Koidu rinnal wiimiwa  Ümarikule naljatades wasta: laisk tüdruk, laisk tüdruk! ööpitk! Waewalt oli wiimane sõna „ ööp.itk" läbi saali kõlanud, seal tõuusis eeskate ning elawalt seisis waatajate  silma ees „Koit ja Ümarik", kuda nad looduse õitseajal lühikesel öödel ükstõisel kätt andwad. Tähendatud  elawpilt oli selle plaani järele arendatud, mis L. von Maydell aastal 1844 Tartu õpetatud Eesti Seltsi aastaraamatus on awaldanud. Eespool seisawad  keset öitsewat loodust pilwe piirel noored inimesed  Koit ja Ämarik rahma riides. Ämarik ulatab parajalt kustuma päikese Koidu hoolele, kus juures nad ükstõisele kätt annawad, kuna wanaisa, pitka halli habeme ja juuksetega manamees, taga pool kõrgemal nagu õnnistates oma käed nende üle wälja sirutab. Kes sarnast inimestest kokkuseatud pilti bengali tule walgel korra näinud, kuna praegu jutustatud kaunis muistelugu alles elawalt ta meeles mõlgub, see ei unusta lõbusat Eesti rahwaluuletust elades ära, maid saab teda surmani omaks rõõmuks südames kandma. Sellepärast soowime wäga, et niisugune asi järeltegemist  lejaks ja meie rahwas ka sell kombel oma kauni kirjawaraga tutwustatud saaks ja sellest lugupidama hakkaks. Pärnumaalt saime järelseiswa kirja, millele hea meelega ruumi anname. Kiri käib nõnda: „Auustatud Sakala Toimetus. Üks iseäralik, wistist arudlane küsimus sundis mind sulge kätte wõtma, see on: kas ei saa meie Aleksandri kooli õpetus-plaani peale ka mitte pisut Soome keelt ülesse wõetud? Selle asja ehk küsimuse  kohta ei ole minu teada weel iial ajalehtedes awalikku läbirääkimist olnud, ehk küll asi minu mõtte järele seda wäärt oleks. Saab Aleksandri koolis Eestikeele gramatikat ja kirjawara tundmist õpetatud, siis wõiks ometi sellega ühes pisut juhatust Soome keele õppimisele anda. Meie suguwennad Soomlased õpiwad jo oma ülikoolis Eestikeelt, kui palju enam ei peaksime siis mjtte meie oma suuremas koolis Soome keelt õppima, mis palju kaugemale haritud on, kui meie Eesti keel, ning mille õppimine meile palju suuremat tulu wõiks tuua, kui Eestikeele õppimine  Soomlastele. See küsimus oleks wist küll seda wäärt, et ta Aleksandri kooli õpetus-plaani walmiStaja  komitee poolt läbirääkimise alla saaks wõetud, kui seda siiamaani mitte ei peaks sündinud olema." Seda mõtet, mis meie kirjasaatja siin Aleksandri kooli kohta awaldab, oleme ka ühelt ja töiselt poolt mujalt kuulnud. Et aga Aleksandri kooli õpetusplaan  juba malmis ja pea- ning abikomiteede koosolekul  wasta wõetud on, sellepärast ei taha meie siin