Saarlane IlkiilZinc voiitikl! sjüleht msa- ja liuna raiuvalt. K° 4S. Esmaspäew 8. Detsembril 1886. 111. aastakäik. maksab: Laarcmcial ciaZUo> . . . . Ä ii>. 5K kx. : ai'sl>iS I „ „ mstas. L „ „ x »eS aas:. Z ~ Z 5 „ Tuleb igal esmaspäewal wälja „Snorlltsr" toimetus ja wäljaaudmin Knrcsnares, kaubauulits. Nr. Jaani kihelkonda/ Saaremaal. Mesilaste pidamisest. Kõne, Sanal Septembril 188t>, KnresaareS põllumeeste  koosolekul pidanud C. Paulmeisie r. (Järg.) Juba noorest põimest saadik olid mesilased  mull armsad. Ma mõtlesin : kui ma kord meheks saan, siis hakkan ma mesilasi pidama. See mesilaste pidmife soow jäi ka ikka minu sisse, kuni ma seda soowi Poidel kewade 1873 ühe pakupuuga sain täita. Nüüd läks su mi 1873-mal aastal mööda, aga see puu ei heitnud peret, aga 187 ! heitis kaks peret mis mõlemad talme ärasurid. Pakupund olid wäga õhukesed, teiste mesilaste pidajate käest ostetud ja ma ei mõistnud neid õieti taimeks kinni matta ja wäga hilised olid need pered ka. Aastal 1875, heitis wana pakupuu jälle kaks peret, csipcre tuli ületalwe, aga tagapere  suri talwe ära, sest niisugune ületalwe pidamine oli ikka õnne asi; pakupuu sisse ci saa waadata, kas mesilaste! talwe wara on ja raskust ei mõistnud ma sell ajal katsuda ja himu oli perest rohkendada. Sügise tapsin siis wana puu ära, kellest ma 5 toopi mett ja -1 naela maha saiu- Aastal 187 r, heitis uus'pakupuu 2 peret, tagapere suri aga talwe jälle ära. Kewade l 877 sain ma esimest korda näha, et 2 puud olin ületalwe saanud mis kumbgi 3 peret heitsid, milledest 2 csiperet ja ühe tagapere ületalwe jätsin, mis aga kõik need 3 uut peret enne kewadct köhntöwcfe ärasurid. Kewade 1878 osi mull ikka weel 2 ainust peret, mis üks pimekana mäng oli olnud. Sellest on. näha, kudaS inimene, kes sellest pidamisest midagi ei tea, mesilasi hakkab pidama. Sell wiisil on küll mõnegi teise küsi ka käinud, kuni wiimaks mesilased käest ära löppesiwad kui sandid mesilaste pidamise aastad tuliwad ning ta minnaks pidi ütlema : Mull ei ale mesilaste pidamise õnne. Nüüd, kus mull mesilaste pidamine kudagi ei tahtnud edeuada, rääkis minu õpetaja herra Nolckcn, kes mesilaste pidamise peale ka wäga tubli tcor>'etiker on, wahete wahel minule nöuu audes, et ma peaksin hakkama liigmvärgi puudega mesilasi pidama, kus ei ole tarwis mesilasi tappa kui mett tahetakse ära wötta, ja ma sain meel möuda kasulikku õpetust kuulda oma õpetaja herra käest mesilaste loomust ja nende pidamisest ja kudas teistes maades mesilasi peetakse. Kõik see oli mull iluS kuulda, aga imelik ja mõrras uskuda et pakupuudcst wöiks meel paremaid puid olla, sest pakuvuu oli minu meelest hea küll, aga see oli paha lugu et pered talwe ärasurid. Wiimaks mitmekordse jutu peale näitas õpetaja herra oma tüha raami ehk liiguwärgi puud, mis ta juba miime aasta eest oli teha lasknud ja kus mesilased olid juba sees olnud. Selle puu sisse panin ma küll pere, aga ma ei lootnud sellest palju head, sestmõned isetargad rääkisid ka oma juttui et niisugune puu mõib küll Saksamaal aidata, aga mitte siin, mitte siin kus külmem ja pikem tali ou kut Saksamaal. See nimetud liiguwärgi puu ci olnud ka mitte täitsa praktikalik kut praegused puud on, sest liiguwärgi puud lähemad oma isemoodude poolest jälle nii mitmese aruse. Sell ojal lugesin ma oma õpetaja herra käest saadud Zirzoni mesilaste pidamise raamatut. Pärast laskis õpetaja herra kuulsa mesilaste pidaja Dathc raamatu tulla Dathe oli see mees Hanoweri maakondas Eystrupi külas, kes Dr. Zirzoni puu moest ära lahkus, oma teades paremad puud tegi, oma maa kliima järele, kes ka omad puud puusepa töö poolest targal moel ja tugewasti tegi, kelle mõetude järele ka palju teisi on tegema halanud, sest tema puu on paljudel nagu moepuu HNormalstok); ka teeb tema omad puud massinate abiga et ruttu jõuab, sest aeg ou raba. Seda Dathe raamatut kiitis õpetaja herra heaks ning arwas, et ka meite juures sünniks suurel mõõdul mesilasi pidada ja seda katset peaks peale hakkama ja iseäranis peaksid koolmeistrid hakkama liiguwärgi puudega mesilasi pidama, see oleks nende wäikese palgale abiks. Nõnda siis hakkasin ma oma õpetaja herra juures nagu mcsil.nte pidamise koolis käima, kus ma ka ühD.si abiks olin nöuu pidamas, Jututuba. KurjatW wannc ja kättemaksmine. (4. Järg.) See oli ligi poole öö aeg. kui ma mõisa mge-si tuli ja läksin oina tuppa. Raiukeie aja pärast paale seda kuu-siu nm iiiiumsi iala astunust ja kahe lelle vääle tulWad kaks inimese kogu nSbiewale, kellcdesi  esimsie! latern ja tn sel karm tacs olMad. kuidas ma häälest tunda -a laierui tule ivalgmel naaa ivõisin, oerensim Nebeka  ja Peter Reitreogt." ~Na tahaksin MU heal uuele! meda " ütles dsiereka. „M> kaua reanaie meel ctama reaks. Uta olen icsi soolsmisist üsna maimud sa ioowilsin, ci ta tõeste HMebe: kiriku kabelis puhkaks, siis oleks mul ometi zvalmamlse ja õue madu miimiie  aseme! rahu." mõib meel kaua Murida." reastas Peeter „ma.m on nii wisa hingega, vagu kass, za see näitab, nagu. elaks ta seen ära st kaua, et seega te-Ae auuia ini«estele  koormaks olla." s,Enam ci mõinud ms mitte kuulda; scst nad olimad nüüd juba kaugele jõudnud. SMe asM kohta olin ma aga selgust künalt laanud. Mis pidin ma nüüd tegema  t ülema poole teada andmine ei wõmud nndagi aidata, sest härra Erich oli maamalitseja kälimees ja see on juba teada, et üks ronk teise silma veast ei nokki. ! Ma wötsiu nöukS seda kõik ükskord üle?- anda, ja pScwa walgc ette tuus, niis ma . kuuluud ja näinud olin, aga praegus pidin ma kõige selle üle waikima. Kiimaks aga, kui ma märkasin, et wkna härra teie elu päälc hakas kipu unu ja .. ma talle sellepärast midagi c« minn.d tera, siis ivõtsin ma nõuks kõla emäd.. musi Uid ' päästa, ja kuidas see süüdis, teda mate j teie ise. Aga nüüd annan ma "isi icda z nõu. ct mie krabwi, oma siia ina.rllsio bea- tegijat humalaga ja oma ii'.maal. mgasi j la. .el.', kus see teile kerge saaa oluna kuninga juurde saada ja teda rnit esia läkilatmmise pärast paluda, kus "iu.es siis amaliknks tuleb, kas teie sia juoa inrnud on wõi elab ta meel; eas tema -nrnud, noh siis nõua omale lemm varanduse  üle õigusi. Selle pääle andis ta mulle mu cma kuld ehete kastikese ja kaks raba kukrut, mis ta Wnllc ausasti siit saadik hoidnud oli. Teisel päewal heitis ta minu täue paäl hinge. Lrahm Bcntheim.ile jutustasin manüüd kõik seda lugu ja ta Kus mind lahkesti Znmalsga. Ligi kuu ais eest bakafin ma säält tnlema ja nüüd olen ms simA „Aa mis tahate siis nüüd teha K küfiS sepp selle pääle. „Mis nõu teie nmlle annate?" ütles Aksel. „ArmaS noor härra! wastas Laur, term? Wüneui saar on praegus wacnlase laes, za Kopenhaageni kuninga juurde ei saa ka mitte; pääle selle oleks sest roaga wähe abi loota. Tema on üks nörk walitseja,  kes wähe ühe mõisniku wastu wöio, kellel pääle kauba wcel mägewad kälimehed siin maal on. Minu nõu on see, et teie oma isamöisa ligidal wõcra nime all ennast ülal peate; keegi ei saa ju teid uiu tundma, sest teie olete ennast -väga muutnud, ja üle selle usub igamees, et teie sell korral ära upume. Kui se õnnetu Rootsi sõda lõpnud on, siis wõiks ehk selle osjaga kudagi wiifi parcmine pääle vakata. Seks ajaks tahan ma aga teid ühe auuwäärt mehe juurde wiia, see on meie õpetaja, härra Andersom juurde, ta ei saa tõesti mitte oma heategija poega ära tõukama, waid temale omalt poolt nõu ja teoga abiks olema." Wiimaks olimad mõlemad mehed senna kohta jõudnud, kuS lodi peitus ok. See oli neil kerge asi, seda wee ääre uma ja ühe tunW parast astusizvad nad juba metsa SSres Erlcnhowi nwisa juures maale. Sim tahame lodja mäele wcdsds/' ütles sepp, ja Ns öpciasa juurde umms. Psikc hakkab juba tõusma, ja poolteist tunni pärast oleme Ml.