duse läbi kätte saada. Inimese teraw meel ja mõistus on tuule ja mee oma teenistusse wõtnud, paneb wälgu kirju kandma ja auru koormaid medama ja «nasinaid ajama, teeb päikese maalmeistriks  ja tabab maigust käkjalaks tarwitada, walitscb wõimsamate looduse jõudude üle oma mõistusega ja taltsastab tugewamad loomad oma tarkusega. Ei sellel ajal ei aita muud, kes töistega  tahab edasi tõtata, see peab maimu harima. Seda maimuhariduse tähtsust on manast ajast kuni meie päämadeni lahtise silmadega ja mõistlikud mehed ära tundnud. Mida rohkem tundmine tõuseb  ja haridus kaswab, seda rohkem peab rahwa hariduse eest hoolt kantama, et kultuura «varandus alale «võiks jääda. Et inimene tõsise inimese anu sisse saaks tõstetud, selleks on Ininal teinale pitka noore põlwe kinkinud, millel ta töiste toimetuste tarmis kõlbinata ja jõuetu on, aga oina «vaimuhariduse  paale kõige rohkem kõlbab. Nooruses õppib inimene kõige kergemine. Kui ärkanud maimule mitte hääd asjad töötamiseks kätte ei saa muretsetud, siis asub ta kahjuliku asjade kallale, iseäranis kui halb eesmärk taga kihutab. „Jnimcst  soo hukatuse «vastu on" ütleb kuulus Amoö Komcnius ..iseäranis korraline, ettenmatlik  ja inõistlik noore soo haridus paras abinõu.  Kui noor sugu ilina tarwiliku hariduseta üleskasivab kui mets, inis ei istutatud, meega kastetud, hoietud, ega haritud ei saa, siis walitsewad  «netsalised, talitsemata koinbcd ilma, kõigis linnades, külades, majades elaivad inimesed, kellel keha ja maim aina wiltu asjadega on täidetud. Soowiine meie õitseivaid kirikuid, riikisi ja majapidamisi,  siis peameWge päält koolisi sisse säädma ja otsida laskma, et nad tõsisteks ja elamuteks inimese  hariduse kohtadeks saakfimad riigile, kirikule ja majale." Oige haridus paneb selle järele inimese ajaliku ja igamase õnnele kõige kindlama põhja. Raha ja rikkus wõiwad kaduda, kõik wara käest otsa saada, aga «vannu haridus ei kas, ta ei wõi riisutud saada, sellepärast on ta rohkem «väärt kui raha ja rikkus. Hääste haritud inimene saab igal poo! läbi, saab raha ja wara ja leiba. Tubli maimu haridus on suurem wara, mis wancmad lastele ivõiwad kätte muretseda. Mis hoiab meie rahwa alal, mis parandab ta pölive, mis saadab teda edasi? Oige haridus. Mis on armsa,n emakeele  tugi, mis kallim usu kilp, mis meie tulewiku tüu, ui meie rahwuse kindel kants? Õige haudu  tiu haridus õitseb, sääl õitseb rahwa käekäi'  õpetuseta ja kasuliku tundmisteta ei saa keegi tüvi. Termis ja kehajõud, selge mõistus, puhas ja kindel tahmine, rõõmuline, hääle lahtine süda, lugemise, kirjutamise, rehkendamise osawus on waranduscd, mis mehele ja naesele, rikale ja waesele, põllumehele ja käsitöölisele, kaupmehele ja ametnikule, täädusemehele ja igale ühele tormilised on. (Järg jääb tulema.) lapse juurde tagasi tuli, leidis ta teda üsna kurwa olcwat. „Kurrvasta mitte armas laps! mis nüüd küll tühja läks, see saab pea ühe mamama käe läbi jälle korda saadetud." „Lb, lelle pääle ma ei ole praegu mörelnusgi,"  üiles ta „ma mõtlesin pragu ühe toeois lci'c asja pääle. Tead sa ka, et ice Taanlane MM meie Eduardi äraanda  mõib" Vanakene kohkus. „Jumala pärast sull on õigus ma vean kohe ema Brummeiseni  juurde minema, et seega tema nõust ja plaanide» aru saada. , Ä'. nüüd saab meie hea Eduard kauaks, kauaks ajaks kodumaa ranna äärest ära k 00»'...: ka.oas Klelia „ja ma oli» ta Meiule:» pääle üht tähtsat plaani Umuaa „llr'is'ugun t" Kiis isa. -.-era ma ei ütle praegu sulle armas isa n ccl mine rutta parem Eduarti ma.r.a.- 'ma. e: M ennast nüüd hoiab." Vanakene läks. Kui ta poja juures käinud oii. läks La kohe selle Juudi juurde, kella käes Rudolfi tohtri riistad pandiks vlimab, ja lunastas neid wÄja. Rudolf trbr.s ju aa järel tulewal pAwal silmade toocrd am.-.ü käfile rvötta. E-.tenalmistamised oliwad juba tehtud, armasnufifi kuumaw tohter seifis oma tööri-.s:e.o.ea  ularfis. ja isa tõi oma pime lapse sõnna sääl wärises Rudolf kõigest kihast; Klelia, roosapunases riides, pale lootusest ja usaldusest läikiw, pakkus Rudolfile  kütt, kelle süda üsna kuuldawalt peksis ja istus oma tähendatud koha pääle Rudolf pani oma leikamise noa tema silma juurde ise wärises külm ahastuse higi tõusis talle otsa pääle. „Ma ei wõi mitte, ma ei wõi mitte!" kaebas tema pisarais silmil „Andge mulle andeks ma olen wäga liigutud teine kord kui ma rahulisem olen." „OH, sellega pole ju nii tiidus, härra tohter," ütles Klelia naeratades, „ja sull on nii kaua minuga kannatust olnud, armas isa sull saab seda ka edcspidi olema." Wana hallpea tõmbas teda oma rinna wastu. Rudolf seisis segane ja häbistad juures ta oleks soowinud ennem maa alla ivajuda. Aga Wiiderhold rääkis: „Waigistage ennast, tohter ma wöin arwata, kuidas üks niisugune töö ühe kaastundliku mehese puutub." Rääkija sai majahoidja läbi, kes sisse astudes ütles üht wangi t'aga rääkida tahtwat, segatud. Kui Rudolf ennast Klelia ga üksi nägi, heitis ta tema jalge ette maha. .Klelia," palus ta, .Andge «uile seda andeks ja ärge pidagem mind mitte selle asja poolest oskamataks!" Sääl kummardas neiu tema poole ja palus tema kätt. Ja kui tema talle oma kätt õiendanud ja tema muljumife all teda kuumawat tundis, wajus ta armukene mürisedes  peaaegu täädmata tema kaenlu ja kaks ilma õpimata huulede paari leidsiwad üks teist puhtas armastuses. Sääl nägi pime neiu taewast lahti ja ennast keskel sääl sees; sääl sai wangil tema wangikoja paradiisiks ja tema kiitis Jumalat, kes oma imelist armastust siia tumesse maa, päälse elusse on saatnud ja temale mäge annud ka kõige koledamasse wangihoone.pimedusesse  tungida ja seda walgustada/ Kuida Klelia aimanud, maksis Daanla, ne oma häbi seega, et ta politseis üles andis, et kapten Gildenstern ära põgenud Eduard Wiiderhold olla. Aga kui politsei teda sadamas taga otsis, oli La kaugele mere paale jõudnud. Nüüd sai mana isa Wiiderhold «astuma pandud. Tema tunnistas  ilma wastu panemata kõik üles ja tahtis ära oodata, mis ülem riigikohus ühele isale pääle panema peaks, kes armastuse  häälele oma poja wastu sõna kuulelikuks oli jäänud. (Järg jääb tulema.) Ametmehed. «MikSpärast ametmehed ? eks mitte käsitöölised?" nii saamad paljugi seda pääls kirja nähes mõtlema  ja ütlema. Ei! meie rahwas ütleb ametmehed, mitte käsitöölised ja see on ka õige; sest nimi käsitööline on sellele, keda juba saksastud nimega meistriks ehk kunstnikuks kutsutakse  wäga lihtlabane. Kes on ametmehed ja kes on käsitöölised, nende nimede wahetegemist jättame täna arutamata. Täna paneme tähele kas kõikidel ametmeistel ka kohtlased rahwuslikud ameti nimed on ja seda nurisemist, mis ametmeistel töötellijate- ja töötellijatel  ametmeiste kohta kuulda on. Meie rahwas  nimetab igat ametmeest tema ameti nimega ühendatud „sepaks," nagu on: Raudsepp, lukussepp, puusepp, rätsepp, kingis- ja saabassepp, müürsepp, sadulsepp, potissepp j. m. Kõige nende nimedega wõime rahul olla, sest need on asja kohatised rahwa keele nimed; üksnes rätsepp on küfitaw, kust rahwas selle nime on wõtnud: „kas on see ehk üks ajakäigil ära lühendatud nimi riidesepp. Teine liik ametmeiste nimest on niisugused, mis küll rahwuslikud on, aga mis siiski wana aja ehtes ilusamad olekssiwad, need on ratassepp, nahkeparkija ja kangakuduja, keda enne rattur, nahkur ja kangur üteldi; nimi kangur on pragugi  weel üsna tuttaw ja pruugitaw. Kolmandaks on saksastatud nimed, mis aga siiski meie rahwale nii omaks on jäänud, et nende asemele mitte uusi soowida ei vlle, need on: Maaler, weskimeister, tuulingemeister pagar ja kunstnik. Neljandeks on niisuguseid saksastatud  nimesi, mis mitte kõlblikud ei ole; neid wõib solgitud nimedeks arwata, need on: Pekker, uurmaaker, kõispender ja pookpender; nimest pookpender on ka tegu sõna „pookima" tulnud. Need nimed wõiwad parem pagar, uurissepp, köietegija  ja raamatukõitja nimetatud saada. On weel mõnel kellegi ametmehe kohta sündsamaid ja kahtlasemaid nimesi, kud need mis siin awaldatud saiwad, siis toodagu neid Eesti keele edendamiseks  walge ette. Paneme nüüd ka ametmeiste ja töö tellijate nurisemist ja kaeblusi tähele. Suurema osa ametmeiste  poolt on seda nurisemist kuulda, et töötellijad  nende teenitud palka mitte õigel ajal wälja ei maksa. Töötegemine olla lõbus, aga palga tagaajamine, kätte nõudmine maga tüitis. Ametmees peab mittu korda oma palga järel käima ja päälegi weel, eerdamist, soigumist, töölaitmist ja mõndagi mõrudat ja haput sõnakuulma. Mõni kord on farnatse  soigumisel ka-oma jägu põhjust kui töö mitte hea ei juhtu olema, aga sagedaste teeb ka tühi tüli majasse; kui ei ole palka maksta, siis otsitakse tööle wiga. Et ametmehed enamiste peast suhu elawad, mille läbi neil oma töõpalga järele ootamine  wäga raske on, siis tuletagu töö tellijaid seda sõna meele: palka ei pea mitte üle öö kinni pidama." Et see meie ajal mitte wõima lik, ka mitte tarwis ei ole, et ühe töölise ehk amet-' mehe palk iga õhta peab wälja maksetama, siiski olgu ametmehe ja töö tellija wahel ootamisega üks sõbralik leppimine ja läbi rääkimine. Oleme nüüd ametmeiste nurisemist tähele pan-