Sakala U »«» Märisikuu pä-wal 1884^ VI». aastatäik. Ilmub igal laupäewal. Kuulutuste korpusrida maksab ii kop. Eeöti seltsidele poole hinnaga. Joimeudufe adress: „Sa ka la" toimenduele Wiljandis. Wene keeli: N>. lm. null.. „Sakala" aastahtnd pooltöist poognat: Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. kop. H>oole aasta hind: Postiga 1 rbl. 75> kop., postita I rubla 5N kop. W c e r a n d aasta pca>e tellimisi wastu ei wõcta. Iga tellija, kes kümme lehte telliv, saab ühe ilma hinnata. Adressid palutakse selgesti kirjurada. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobson': pärijad. Gektrmrsr j <s krrrrtrrtrrli HvötcrrvctH zverst^r: o Tartus : J. Tü lk Kirjameeste Seltsi majas ja Linda kontor, W. Just 'i ja Sach ?er ' i raamatupoed; Tallinnas: Tl) oma 6 Jakobsoni, Busch 'ijaKl u g c <L Ströhm ' i raainampoed; Haapsalus: J- Hallbcrg ; LihulaS: kaupmees T. Büttner; PärnuS: „Endla" Seltsis herra Kuudewiita ja E. Treufeldt'i raamatupood; Narwas: M. Põder; Rakwercs: J. Kuus'i raamatupood ja kaupmees G. Mäuuik; Põltsamaal: aupm. T. Puchk; WõruS: Vielrose; WalgaS: Rudolf; Paides: Seidelberg; Peeterburgis: K Leopas, Ileuoiäll npo»». ,r> N. Mattisien, lloittiiü un . v landini:. >,c,era. .r, V Wiljaudis: F.Fcldt. Sissekord. Rahwuslisest kaswatamisest rahwa koolis. 11.  Poliitika  ringwaatus. Omalt maolt. Wiljandift: Kuraator  käis siinseid koolisi ülewaatamas; Keisri Härra sündimispäewa  pühitsemine ja Wiljandi Eesti Põllum. Seltsi koosolek! pidust; leetrid. Wiljandi maakonnast: Tarwastust weidrast tee tegemisest; wäljaräudajad. Tartust: Mõisnikule tänu. Wõru maak.: Pettis kerjaja. Riia st:-Uued raudteed; suur orel; Läti zensor; Läti Seltsi aastapüha. Rakwerest: Jöhwi kool hengusel. Ta llinnast: Kiriku kell warastatud. Kuuramaalt.  Peeterburgist. Moskwasi. Odessast Tambowist. WZeralt maalt: Bernist. Londonist. Pcras! Kairost. Kopenhagenis!. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Kirja wastused.  Kuulutused Bob Ellerhein. VI. Mehaanika töö tähtsusest põlluasjanduses. I. Igatsus. Rahwuslisest kaswatamisest rahwa koolis. 11. ei wõta oma rahwuse juures midagi kõrgemat ammetit wastu, kui ükfi «ahendamist oma wendade ja Jumala «ahel. Oma enese auust ega kasust ei hooli tema midagi, kui ta aga oma rahwa elu, tähtsuse ja tulewiku peasta wõib. Ma näitan stin meel selle püha isamaa ja rahwuse armastuse peale, kellega Myoses Jumala ees oma wendade  eest palub ning wiimaks iseenese ara salgamisega ütleb: „Anna nüid neile nende patud andeks; kui mitte, siis kustuta mind omast raamatust maha." See mees elab oma rahwaga ja oma rahwa eest ning ta süda lõhkeb, et ta mitte ise oma wendi ei wõi tõuutatud maale wiia. Ja see on seesama  mees, kes igapaew oma rahwa ülekohuse ja kangekaeluse all peab kannatama.  Muidugi  on Pühakirja isamaa armastus töine, kui ilmalik isamaa-armastus; ta on määratu kõrgem, püham, puhtam, tugewam, põlewam. Mitte wähem isamaa armastaja ei olnud Dawet ja JeremiaS. Jeremiaft näeme, et ka üks niisugune isamaa ja rahwa armastus on, kes oma rahwuse eest kannatab, ja kanna - taw armastus ei ole tõeste mitte wähem, kui see armastus, mis end tegudes näitab. Nüid tuleme siis nende õpetus jagude juure, keda »eie Eesti koolides osalt mitte sugugi, osalt liiga waha ja wiltu teel õpetatakse,  kes aga just rahwusliku kaswatamise pea abinõuud on. Reed ou ajalugu ja maade-teadus, muidugi selles piiris, mis rahwa koolile igas Spetusjaus ette määratud on. Mõlemaid wõikfime meie Eesti rahwa ksoliS ühe sõnaga kodumaa teaduseks nimetada.  Igaüks mõtleja inimene arwab ju õigeks, et seda maad ja rahwast, keda meie armastame, meie ka tundma piame ja et tutwuStamine selle maa looduse, selle rahwa jseoluga ja ajalooga ometi suur abimees on, kes lapses isamaa ja rahwuse armastust äratab,  kinnitab, elustab, selgitab ja kõrgemale tõstab. Sellepärast peaks meie rahwakoolides nii palju kui aeg wähagi lubab, lapsi rahwa ja isamaa teaduses õpetatama. Ja kõikide muu nõuudmiste ja sihtide seas, mis meie maade teaduse ja ajaloo juures rahwakoolis nõuame ja tahame, peab rahwusliku kaswatnse  nõuudmine ja siht esimene olema: sest see annab alles töistele nõuudmistele ja sihtidelle  paleusliku näu ja kuju. Et see nüid kõik sünniks, siis see õpetus täitsa kodumaa teaduseks tehtud saama. Laps peab teadma, missugune maa just tema rahwa elu ase on, kelle külge ta nii mitme sidemega siutud on; ajaloos antakse talle teada, kuidas tema rahwas sell maal elab, kuidas ta oma eluasemed sisse seadinud. Rahwa suured mehed astugu siin lapse silma ette ning koolmeister näidaku, et need mehed meie luu ja liha on, et nende waim meie alustusteS  ja rahwa seaS ikka weel edasi elab, kui nende ihu ka ammugi mullas on. Paljalt üks soe, elaw, isamaalik waimu õhk, peab terwest õpetusest läbi käima. Muidugi teada, ei wõi ju koolmeister mitte ise omale seda materjali teha, mis ta lastele pakub; see peab talle walmis kätte antama, ja see sünnib kõige suuremal tähendusel kooli lugemise raamatu läbi. Kuidas on siis Eesti koolis lugemise raamatutega  lugu? Lugu on nii: Tallinna maal pruugitakse Malmi lugemise raamatut „Laulud ja luod", kus rahwuslikudest lugemise tükkidest ja lauludest mitte juttu ei ole. Lnwi maal on C. R. Jakobsoni lugemise raamatutest töine jagu. kust just rahwaste ja Eesti rahwa elust kirjutatud on, ara keelatud. Mis jaeb siis siin koolmeistril tueks, kelle najal ta last isamaalikult wõiks kaswatada! Waatame aga näituseks Preisimaa lugemise raamatutesse, kull meie siit siis näeme, kuidas armastust isamaa ja walitseja wastu äratada ja kaswatada  püitakse. Kust leiame, meie seda oma prnugitawatest lugemise raamatutest! Tanu Jumalaile, et meie rahwa seas üks niisugune truuduse waim on, kes omaft Keisrist, isamaast ja rahwusest kinni peab. Seda waimu ei ole meie mitte oma rahwa kooli kaest saanud, keda meie oma higiga küll ülewal peame, waid see waim on meie estwanematest meie were sisse jäenud. Siin tuletan ma ka ühtlasi meelde, et rahwuslikute tähtpäewade pühitsemine  isamaalisele kaswatamisele koolis tähtsaks tueks on, ma ütlen: see pühitseb just seda kaswatamist. Selleks ei ole ju suurt asja tarwiski. Laul ja sooja sõnaga tähtpäewa seletus on seks küllalt. Niisugust pühasi on ju küllalt, nagu kroonimise päewad, Eesti rahwa priikslaskmise päew, Kreutzwaldi sajaaastane  sündimise päew, C. R. Jakobsoni surma päew j. n. e. Niisugused päewad tooksiwad siis ka wagusa ja liht kooli elu sisse head ja õiget wahetust. Nad oleksiwad nagu sild kooli ja elu wahel ning tõstaksiwad tõeste rahwusliku meelt koolilastes. Kodumaa tundmisele aitamisega käigu ka Eesti keele haridus käsi käes. Keel on ühe rahwuse kull ja kiri. Saksa luuletaja E. M. Arndt ütleb õigusega selle kohta: „Mitte mägestikud ega jõed ei tee loomuliku wahet rahwaste wahele, waid keel." Keele sees ei kujuta end mitte üksi ühe rahwa waimu- ja elu sihid, waid meie wõime ütelda, et meie ühe rahwa waimu elu ühes määratud ajas tema keelest wõime tundma õppida. Keel lõi selle järele sõnu ja sõna käänakuid, kuidas rääkijate waim oli. Sell ajal, kus see Eestlane  juba häbenes oma keelt rääkida, kellel lõhkise sabaga kuub ehk linna sitsi riidest „kleit" seljas oli, sündsiwad ka keelewärdjat nagu: „Aga, Kaie, annab mull üks klaas West!" ..Mina mineb linna!" „AH Teie gcwallib  nii wäga, nii nett ja beseiden nagu meie tanta Juuli j. n. e. Selleparast, kes Eesti keelt kaswatab ja harib, kaswatab ja harib, ilma et ta teab, ka rahwuslikku mõtlemise wiisi ja meelt, sest et ühe rahwa keel juba üks suur tükk sellest rahwusest enesest on. Meie raalisime juba ülewal kooli lugemise raamatutest ja kahetsesime, et need rahwuslikust kooli edendamise  seisukohast waadates meel mitte need ei ole, mis nad olema peaksiwad, neid aga ei pruugita, mis head oleksiwad. Kooli lugemise  raamat on ju see abinõnu, kelle läbi laps oma emakeele ilu ja sooja õhku piab tundma, kellest ta koolis oma rahwast ja mehi tundma wõib õppida. Lugemise raamat on rahwa koolis terwe rahwa kirjanduse asemik, seal piab siis sisu ja wormi poolest kõige mõnusam ja osawam waim walitsema; lugemise  raamatus piab inimene ise ennast, oma tundmist ja mõtlemist, oma elu ja olu just kui kehastatud, s. o. kui kehaks saanud asja, eest leidma. peame ftin weel laulmise peale rahwa koolis mõtlema. Laulu heales ja sõnas awaldab ennas ühe rahwa, isegi weel ühe seisuse, iseloom imelikult. Wõtke ometi rahwa laulust, laulu wiisist ka Eesti koolis laulda. Nendes on ju rahwa kõige ülemad ja sügawamad  tundmised See laul on üks neist wagewatest kaalpuudest wõi poomidest, kes rahwusliku meelt tugewaste tõstab. Waatame,  kuhu meie ial tahame, kas wana wõi uue aja rahwaste peale, niipea kui rahwuslikud  elu laened on tõuusnud, on nad ka rahwa sekka laulust kaasa toonud, mis suust suhu, majast majasse helisewad. "Ehk strutage kasi oma wana laulude ja wiistde poole wälja, hakake neid laulma ja nad on jälle uued! Eesti rahwa kool piaks selleparast iseäralise hoolega laulu lahket Sit hoidma ja kaswatama, iseäranis aga isamaa laulu. Laul tõstab, ilustab ja elustab südant ja kosutab ja kaSwatab  isamaalist meelt ja mõtet. Meie näeme sest, et meil sugugi nii palju uusi asju rahwa koolisse ei ole tarwis tuua, et seeläbi noore sou juures rahwuslikku meelt ja äratundmist äratada ja alal hoida; meil on paljalt tarwis käesolewaid asju rahwa meeles pruukida, ning selleks olgu meil luba! Uks koolmeister, kes oma südame juurtega isamaa pinnas on, kes eestiliselt mõtleb ja eestiliselt tunneb, üks koolmeister, kes Eesti rahwa häid külgesi aunstab ja tunneb ilma et ta sellepärast töiste rahwuste hea wastu pime oleks, ühe sõnaga üks koolmeister, kelle sees päris Eesti süda tuksub, wõib nende abinõundega oma lapsi äratada, nende südant soendada ja weel waimustada ka. Ilma et ta ise tahab ehk kunftlikka abiuõuusi pruugib, saab tema oma laste südames suurte ja armsate  meeste imestamist äratama ja kõrgeks pidama õpetama kõik, mis Eesti rahwa elus hea ja auus, kõrge ja kaunis on; ilma wihata ja waenuta wõib ta noorele soole näidata, kes meie ja meie riigi waenlased ehk sõbrad on. Sest on jälle näha, kui suur koolmeistri  seisukoht rahwuslikus elus on. Sest on ka näha, et koolmeister end kellegi partei  tööriistaks ei tohi anda. Ta peab seal seisma, kus õiguS on, sest noore sou silmad waatawad tema peale ja nende jalad ja pead käiwad tema järele. See maa kus peal meie seisame, on püha Eestimaa suure Wene KeLSri krooni all ja trooni ees. (Järg jäeb tulema.) Poliitika ringwaatus. Wene riigil oliwad wiimaste nädalate sees mitnied tähtsad päewad pühitseda. Esiteks mälestasiwad Wene riigi rahwad oma õntsa wabastaja Keisri Aleksander 11. troonile astumise  püha 19. Küinla-kuu päewal, millal tema õnnis ka omad suuremad seadused attakirjutas  ning wälja-andis. Sellel päewal saatis iga riigi-alam, omad pühamad ja paremad  tundmused taewasse trooni ette ja palus ta põrmule õnnistawat rahu. Iga rahwa ajalehed  tõiwad oma mälestus sõnu, mis ajaloos jäedawalt seisma saawad jäema. Meie nimetame  siin mõne sõnaga pealinna ajalehe „Now. Wrem." ütelust, kes oma mälestusi selle päewale  järgmiselt maha kirjutab: „Nii kaua, kui Wenemaa elab, saab temal 19. Küinla-kuu päew ikka üks rahwuslik püha olema, üks iseäralikult  hiilgaw mälestuspäev), sesi et sellel päewal meie riigielu seda unustamata pilku meele tuletab, kus kõik ühe kõwa tund mnselle ja püha priiuse paleuselle kokku sulas.