Tallinna Sõber .V- 21. Kaheksas aastakäik. Tallinnas ZZ. Lehe-kuo pääwal IBM- Ultöldne sealeht Kesti rshlvaie nkal ja li««gdes. Tuleb ükskord nadalis wälja. Maksab TaSiuna» Lindfor«'i päriete trükimaja».- ,aSt>D K rubla, 40 kop.— Pool-aaStaS 1 rubla 40 kop. Koju ehk postiga saadetud: aasta» 5 rubla po»l-aa»ta« 1 rubla 70 kap. Aunlulused maä/awud iga rea ehk sesse aseme pealt S kop. Tellimised wöetakse wasta: LindforsN pariale trükimajas. ?eterSurgts : J. S. Heelandk, 0»«uopo«aa 54. Hartus: LaaKmanu. Uakweres: A. Kuhs. Zkaides: A. Seidellerg. Kaplakus: H. SossSerg. Lihulas: A. Aültuer-i voodis. MiljanSis: K. z. Aarow'i raamatupood. Warwas: W. ?öder. Mõrus: ?raua — WMas: W. Aud otsi. Kuuresaures: Hh. Lange.—Maak: kuida iseäranis kuulutakse. WaStaja redaktor W. F. Eichh orn. Elab Baltiskis, kirjad käiwad Baltiski (Baltischport La-MomS-llop,».) Register: Kewadene ärkamine ja müümine Üleüldised politika sõnumid. Omalt maalt! Tallinnast! Kroonimise-püha  Hobuste-neSt,»K kuulutus. Koolide asjust, Suurwürstireisust. - Vabrikute asjust. Statistika asjust. LiixoXrSaa raudtee. Tulekahjud. Pshateud. Ilmad. Virumaalt: Wiljandist: Ameti-piiha. — Torist: Raske wihm' — Näitemstük. — Riiast! Parwede ja puude sasi. — Nvor kurja° tegija — Peterburgiste Kõigekõrgemad aun-auded.—Palme Monteneg ost. — Kõigekõrgem tingitus. — Moskwast: Kõigekõrgemad wöerad. — Sstda-Wenemaalt: Mõnda, — Iseäralised ja uuemad sõnumid. — Äutu leht. Kewadene ärkamine ja märkamine. KeS jäksab lugeda looduses kõiki head? Aga üles lueb Üks kõikide inimeste wead. Seepärast oh inimene, karda siis ometi Teda Ja ära tee ei teistele, ei loodusele häda. Kewadene aeg on looduse uue elu ärataja. Karm külm ja wiln tuul piawad ennast mahedaks ja looduse elu õhutajaks muutma. Lume hebemed ja jea kilukesed piawad  omast kenast kokkuiiitusest lahkuma ja maa rüppes tärkan  ud ja tärkawate taimeke magusaks mahlaks muutma. Äratawalt tungiwad päikese elutawad kiirud putukate peidupaikade,  määrade mullast majadesse, siilide samlast saunadesse  ja hüüawad: .Ärka üleS, kes Sa magad!" Kuuni põhjakaareni, mida senni kena looduse helde oma warjawa walge waebaga karmi külma eest kattis, tärkawad taimed, puhkewad pungad ja lõhnewad lilled, mille ilu Õnnistegija meid tähele panema õpetab. Tühjade, kõletate kõrre-pöldude peale koguwad ennast tuhanded  tublid töötegijad tarwiliste tööriistadega. Karjane,  kui Kuningas walitsuse-kepiga. juhib oma luikawaid loomi noore rohu maadele. Nöömsad laste-salgud koguwad  ennast nurmele ja luuletaja ütleb sellest: .Kui armaS oli seal!" Karja kaupa tnlewad rändajad linnud jälle meie maale tagasi ja kui nende parw lagub, kui mõni pitkast teekonnast wäsinnd teistest maha jääma kipub, siiS hüüawad terasemad  lapsed: .Niita, riita linnukesed!" Ja, just kui mõiStaksiwad linnud seda, koguwad nemad ennast riita ja töstawad healt nagu teretates, Wuhisewa oja kaldal paksus põesastikkus kuuldakse künnilinnu healt: .Küüt, küüt! Lauk, lauk! Wakku, makku! Tüdruk, tüdruk, too pits, too pits!" Tänamas, õitsema tominga körwaõ, teiwa otsas, haljamas metfa-tnkkas, tõStab kägu oma healt ja hagepiku ees seisab wana-cit kepi naeal mõteldes: .Kukulind, kukulind: kuuluta minule, mitu aastat  mina weel elan!" kuna peretütar küüri-kunal seda hoopis teise asja kohta tähendab. Need on mõned tähtsamad healed, millega taewa ja maa Looja meid oma looduse kaastööliseks ja kaitsejaks kutsub. Nüüd aga, armaS EeSti wend, Eesti õde, kes Sina neid ridafi lued, astu minuga wälja tumedast tuast, hiilgawaSse  loodusesse; kõnnime natuke üle põllu ja nurme, läbi luha ja laane, aru ja aasa. Waatame, knida on Loojast loodud krooni märkamine looduse tärkamise ja kosumise  kohta. Waatame,/as leiame armsat kodumaad selles ilus, milleS tema Looja tahtmist mööda plaks olema ; kaS wõikfime kewadest tärkamist märgates Eesti maast laulikuga ütelda: . JlüS oled, isamaa!" Meie tee wiib meid üle nõmme. Hädaste oleme paari wersta ära käinud, seal näeme laia piuna põlenud metsa. Tüwid on körwenud. kolbawad weel tulepuuks, aga oksad on tömmutatud, okkad on kolletanud; kaswu ega seemet ei ole neist enam loota. Pärime järel, kust see õnnetus tulnud, siis saame sagedast wastuseks: .Seesama käsi, kes ennast Paradisis keelatud õuna poole sirutas, on ta siin oma tegu teinud, kui ka teisel wiisil." Wahest juhtub jo, et mõni wähe-ealine .natuke" katsuda tahab, kui kärinal kewadene kamarik põleb, ei mõista ette arwata, kui suurt kahju tema sellega teeb ; aga Mõni ülekäte läinud  täie-ealine on koolis kuuldud õpetust: .Sina piad oma ligemise wara ja peatoidust aitama kaSwatada ja hoida," ära unustanud on, sigitab seesugust õnnetust koguni teisel joonel. Tema läheb oma tuSka sellega tuulutama ja oma nukrat meelt sellega jahutama, et oma wiha-aluse metsa põlema Pistab. Kurjast kihutatud tuhin ei anna temale seesugusel tee! aega mõtelda: .Kuida tohin mina Looja wastu seesugust pattu teha ja Temast minu ja minu ligemise  kasuks ja rõõmuks seatud looduse-anuet häwitada?" Ka mahla ja mäha wõtmisega wigaStatakse ja häwitatakfe  lugemata hulk puid. Saamad kaskede sisse nenda nimetatud .kulbid" wöi .mahla-kapid" raiutud, siiS on kased jäädawalt wigastatud; saawad aga mäha wotmiseks kased puuui kooritud, siis piawad need puud armuta kuiwama. Poisikesed teemad metsale sagedast ütlemata kahju, et wõsaõlikkns lopsakaid latwu .naeru pärast" keppidega maha niidawad, ehk ka noori puid kaikaga ülemalt allapidi .raafiwad".  .Kirwekatsumisest" puude külges jätame rääkimata.  Seda inetumat tegu, mida wabandates .wallatuseks"  nimetatakse, wõib paraku igaüks nende puude külges  näha, mis üksikult külade ja talude ligidal lahtiste paikade peal seisawad. Linnade madalama haridusega inimesed ei tee küll metsadele suuremat kahju, aga oma oksa-mässude murdmisega, mis pea kuiwawad ja ära wisatud  saamad, lõhuwad nemad puiestikkusi ja pöesastikkusi, mis selle läbi oma ilu ja oma lõhna kautawad. Kui nüüd kõik inimesed ühel meelel ülemal nimetatud metsade, puiestikkude ja põõsastikkude häwitamise wasta hakkaksiwad tööd tegema ja metsade, puude ja põesaste kosumise eest hoolt kandma, siiS leiaksime teiste puude wahelt ikka weel küll Jöulu-puid, mis muidu sea! ära kuiwaksiwad, ja Hans Tõld wõiks, kuida seda isa Januseni  jutustuse? lueme, oma neiule Nelipüht-meiut akna alla istutada, ja ka Kaasiku Kati waderid leiaksiwad Koobaste koplist oma risti-lapsele kätki wibu. .PoStimeeS" on oma Nr. 17 sees lugejatele põletamise-tarwituse küsimise kaunis osawalt ära seletanud, ja pärast selle abt arutamist, mis selle kohta kiwi-sütesi ja kiwi-õlist mõne saea aaSta peale loota on, lõppeks küsinud: .Mis aga teewad meie lapselapsed 500 ehk 1000 aasta pärast?" Hakkame siis ikka enam ja enam metsa hoidma, olgu see oma ehk wõeras. Läheme poodidest kaupa ostma; astume lähemasse pood! sisse. Seal leiame hea trobikonna isanda wärki mehi. Waewalt  on terwis waõta wöetud, siis küsib ükSmuigutates: .Noh, Mulgid, kas tulite .Linda" Seltsile raha tooma?" Kaupmees näeb, et see küsimine meid kahtlaseks teeb ja sõna kurku kinni paneb, on nii hea ja wastab meie eest: , Ära wa' wcnnike teisi tüSsa! Mina pean tõele tunnistust andma ja tead küll, et Tõnismäe poisid ei waleta. Ega .Linda" asutamine iseenesest halw ettewstmine oleks, kui osawaid mehi tallitajateks pandud maailma kaubaajamist  arutatud, ilma torkimiseta ühele ehk teisele poole. Eesti rahwa keskis ei olnud sel aeal seesuguse aSja tallitamiseks  kohalist mehi. Seltsi liited wõiwad omas paikaS tublid mehed olla, nagu meie oma rahwa keskiS osawaid põllumehi, käsitöölist, kaupmehi j , teist leiame, aga üleilmlise  kauba-ajamise tarwis ei saa sell st küll. Laseme .Lindat" hinge tõmmata, ehk näeme weel kord et aead ja aSjad ennast mundawad/ Selle peale tõStab üks neist isandatest naerataks natuke oma kübarat ja ütleb: .Mina olen senna 500 rubla wiinud ja kui ta kärwab, siis käega takka. Kui Jumal termist annab, siiS wõin seda jälle teenida. Muud kui mõne lese ja sarnaste pärast on minul kurb meel, keS oma raha teiste läbi senna wiia lasksiwad, aimamata, kui wäga osanikud ennast waStatawalt  Seltsi külge köidawad. Nemad arwafiwad, et .Linda" aktsiaid niisamati igal aeal wõiks rahaks ümberwahetada,  nagu Kreditkassa paberid. Aga wiimafes tallitawad  osawad mehed ja kassa eest wastab igaüks, kellel Eestimaal maatük oma on, kõige oma maaga; .Linda" Seltsi raha eest piawad aktsiad ise wastama/ Kaubad on oStetud ja linna-isandatega waielda ei ole meil himu. Meie läheme õllepoodi ja joome wästmuse peale klaasi õlut. Waewalt oleme ennast pingi peale tuetanud, seal astub suur kihwadega isand me/e juure, toob oma õlleklaasi kaasa ja hakkab suure healega köerutates  meie maad laitma, Kaukafiat ja Suhhumit ja kes teab mis kullaküngast ja priidufe-nurme kiitma. Tema kiidab ennast tähtsaks Eestlaseks, kes Tartus käinud ja palju näinud ja kellel kõik tähtsad mehed tultawad olla. Tema küsib, kas meie ennast ka ei tahaks väljarändamiseks üleSkirjutada lasta. Tema seda õige odawalt, wõtta ainult 3 rubla hinge pealt. Tahaksime meie aga kümme rubla anda, siis tulla tema ise meid senna saatma. Juba sellest märkame, et tema süda sease wiisil winiseb: .Wend, wend, anna tilguke werd!" Meist küll temale asja ei saa, sest seesuguste lugude lööjatest oleme meie juba kuulnud ja oleme lugenud,  aga siin ja seal sattub mõni nõdrem wend ikka weel nende wörkude sisse. Waadake wennad, need on need Eesti elu roomikud keda nukraks tehtud meele poris ülbuse leiliga wälja hautati,  kellest kibedad käbid kaSwasiwad, kes meid tahawad kihisema ajada s Wõtame kraamid kaenlasse ja putkame linnast wälja. Maantee wiib meid kahest perest mööda. Ühe põllu peal setsatawad härjad saha eeS, sulane paneb peenral piipu; üle ala on neli lammast orasel kutsumata wöerusel.  Meie küsime piibu-pantja käest, miks tema lammaid oraselt ära ei aja. .Mis minul nendega tegemist/ wastab  meeS mossis mokkadega. .Las' nad sööwad, see peremees  on muidugi rikaS küll." Meie kurbtuse kustutamiseks  tuleb üks poisike ja peletab lammad oraselt ära. Ei piibn-panija südame? weel kofutaw kewade ärkannd ole. Ei tema weel üleüldist tulu tunne ega auusta. Peredest mööda minnes näeme kaks weiket looma-karja sööma ja kaks karjast ennast paksu suitsu taga lõkkel soojendama.  Korraga tõuseb kole möirgamine. Ühelt poolelt  tuleb kena küüt härg, teisest poolelt weikelane sinihall sile sõnn, kraapides ja pörmitseteS. Raksudes käiwad sarwed  kokku. Sõnnike taganeb ja taganeb küüdu eest, nagu poisike mehe eest, aga suurem poisike kargab wõitlejate juure ja hakkab küütu oma pilka wemlaga pommima. Küüt tunneb waenlast ees ja tunneb waenlast taga, annab järel ja katsub terwe nahaga peaSta. Karjane hakkab nutma: .Ega Teie sõnu meie küüdiku wasta ei saaks, aga Sina laksid wahele ja oma halli farmed olete terawakS leikauud. Nüüd on meie küüt sapsust haawatud! No noh ! Küll ma ütlen isale / Loodame, et Kundert looduse - loud edaspidi kodu ja koolis rohkem maad leiawad, ja et koolmeistrid raamatuteraamatust  lisawad: .Õige halastab ka looma peale/ Tee käib pitki karjamaad. Kadaka põesaste wahel söömad lammad. Klmi-aida mööda luufib poist-jõmfik, wist lammur. Tema silmitseb ja silmitseb aia sisse ja kui silm mõnesse urkasse ulatab, siis kougitseb tema käega. Meie küsime, mida tema seal otsib. ,Ei ühtigi/ wastab jõmsikas.  Aga näe, kohkutatud linnud kelle healed haledast kostawad, jeletaivad meile tõtt mööda, mida noor ktwisüda  otsis. Oleme teda jõudu mõõda noominud, siis aStume edasi. Waewalt oleme sammu wiiskümmend edasi astunud, seal kargab teine jömflk üle mulgu, weike kirmes wõõ all ja pitk malk lshkendatud otsaga peus, kus waene madu wingerdab. Meie peetame teda kinni, waatame ja leiaine, et üks õnnetu naastik tema kätte langenud, kellel kihwti tibagi ei ole. Meie noomimise ja seletamise peale, et ka maud Jumala loomad ja omast kohast tarwilised