Walljalaft. M-il sai 11- ja 12. Aprillil Uuelöwe kõrtsi juures laadad peetud. Rahwast ei olnud küll möga rohkesti kokku tulnud, aga loomade hinnad oliwad Kellamäe laada hindadest kõrgemad; iseäranis makseti hobuste eest rohkem hinda kui Kellamäel, mis ka sugugi imeks pole panna, sest need laadad on paraja töö hakatuse aja paale seatud, kus iga ühel loom tarwis on. seepärast arwawad mitmed, et Uuclöwe laadad Kellamäe omadelt esimiss sündimise õiguse ära nõuawad. Meie scnni aegne õpetaja A. Beater tegi 23. Aprillil wiimasc jutluse sti reisis 25. Aprillil ära. Rahwa maimu elu, mis nüüd looduse lõbuga ühtlasi peaks erksamaks minema, on aga maitsemaks  jäämas, sest noored mehed, nende seas ka suurem jägu koolmeistrid, tõtawad üle mere tulemase  talmcse ülespidamise tormis kopikuid korjama, sest et aher Saare mulla pind nii palju ci jõua anda kui rahwa kohus seda nõuab. Waiksem rahwas, Wanad inimesed ja naiste rahwad jääwad siis koju põllu tööd tegema, mis tänawuse sooja komadega mõnes kohas rõõmsasti korda läheb, aga mõnes kohas sunnib wihma puudus põllumeest mureliku nägu tegema, siiski on tänawu palju rõõmsam kewade kui niööda läinud aastal. nUa,." Liiwimaalt. Luteruse usuliste rahwa koolide ülespidamiseks on aastas umbes 100,000 rubla puhast raha wälja antud, sest on 80,000 rubla wallakoolide ja 20,000 rubla kihelkonna koolide heaks tarwis olnud. Praegu on Liiwimaal 2000 rahwa kooli 120,000 koolilapsega, nende hulgas on umbeS 66,000 poissi ja 00,000 tütarlast. Pärnumaalt. Kihnu saares on praegusel ajal rõugehaignS möllamas. Mitmed perekonnad on selles kardctamas haiguses maas, aga iseäranis kõige rohkem lapsed. Cestimaalt. Eesti kubermangu ajaleht toob ringkirja, mis kõigile politsei wcilitsustele teatab, ! et Eestimaa kihelkonna kohtud edaspidi mõisa omai  nikkude kacbtusi talupoegade üle mitte kui mõisa politsei kacbtusi mastu ei wõta, maid kui kacbdusi era inimestelt. Rahukohtuid saada Eestimaal kaks asutatud Tallinna-Hapsalu ehk Harju-LäSne kreisi jäuks üks ja Rakwere-Paide ehk Wiru-Jarwa kreisi kohta teine. Liiwimaalc saada neid wiis, Kuuramaale Tallinnast. Tallinna Toompääwangik  o j a st pääsestwad reede öösel 13. Mail kell 2 wiis kardetawat mangi põgenema, nimelt Blumfeldt (Jlperi nime all tuttaw) Wicdemann, Sollmann, Essola ja Pulk. Wangid oliwad küll ahelates, aga käistwad oma kongis ümber, nii et neil korda läks, telliskiwi müüri maha lõhkuda ja kõrwal olewasse kongi tungida, mida parajasti parandati. Säält nad tõstsiwad raudwõrre eest ära ja tungisiwad  korridori; sääl seisaw wahisoldat löödi uimaseks  maha. Wangid oliwad ka endid ahelatest lahti saanud ja tungisiwad Rootsi kantsile, kus wahis olew gorodowoi neile wastu astus. Pulk sai maha wissatud, aga teised pääsesiwad wallikraawi  ja jooksiwad säält laiali. Politseile teatati lugu ruttu ja tagaajamine algas mannalt. Saadi siis ka Wiedemann ühest Falgi pargi nurgast kätte, ja Blumfeldt maja keldrist. Essolat aeti kaua taga, kuni Stromi kõrtsi juures teda püssiga pidi lastama, nii et maha kukkus ja kinni wõeti. Ka Wiedemann sai kinniwõtmisel mõõgaga haawatud.  Sollmann leiti alles pika otsimise pääle kell 4 Dolanski aias sõnniku alla peidetud. Politsei südil hoolel läks nii korda, karbetawaid kurjategijaid  kõiki tabada. „Revalsche Zeitungile" kirjutakse Peterburgist:  Nüüd uue kohtute all saamad maakonnad ja linnad ühewääriliselt maa maksust maksma: s. o. kroonu maksud, kus juurest kaupluse ja käsi tööde lubade maksude sissetulek maha arwatakse, saamad nii heaste maakondade, kui ka linnade omaduste, (ka wabrikute) pääle ühe wäriliselt protsentide järele ärajäutatud. Sellega tõusemad siis linna maksud ja langemad maade omaduste maksud. Walla koolid, arstid, hoSpitalid ja im, mis scnni ajani maldade ja mõiSnikude ülespidada oliwad, saamad ka nüüd maademakstide sisse arwatud. mõib olla, et ka mõned oma wõera-laste kaswatamise läbi, seda nime „wõeras ema* mitmel wiisil teotanud on. Õigem aga oleks üht niisugust head naist kiita, kes oma pääle wõtab ja omale kohuseks teeb teise lapsi nii kui ise ome südame püül kanda ja agaraste nende eest hoolt pidada ning mitte wiha waenu ei karda, mis ta sagedaste sugulaste poolt tunda saab, ega tänamata meelt, millega tema kaswandikud, kui nad suureks on kaswanud, tema armastust  tasuwad. Tema palk on suur Jumala ees. Aga läheme nüüd oma kalamehe Jaani juurest jälle edasi, ja waatame järele, mis moodi inimesed lossis elawad; ainult siis, kui lugeja ennast juba ses esimeses peatükkis kõikide kohtadega tutwaks teeb, kuS meite jutt sündis, wõin ma julge olla, et kõik tema lootused täidetud saamad. Kui mulle korda on läinud, kaastundmust sellest tublist meremehest lugeja südames äratada, siis luban ma seda rõõmsamine jälle pärast tema juure tagasi tulla. LoSfi peremees oli mana ihnus poissmees. Ta elas sääl oma sõsaraga nagu munk. Arwa wõiZ teda külas waests meremeeste keskel näha; nende ilmasüüta lõbudused olimad niisammuti tema meele wastu, kui nende pakmed häda-ajal. Täis kartust ja ahastust põgenes ta inimeste eest ära, ei lubanud ise enesele mingisugust rõõmu ja arwaS seda õige olewat, kui ta ka teiste inimeste käest sedasama nõudis. Kelle heaks ja mille pärast ta maailmas üleüldse oli, kellele ta oma warandust korjas, seda ei wõinud keegi ütelda. Ligisugulasi ei olnud temal mitte. Tahtis ta ehk mahest oma hõbe ja kulda ühe waeste-maja ehk kiriku heaks otstarbeks järele jätta? Wõib olla! Aga kuidas oli ta siis nii tige waeSte wastu, mikspärast tegi ta ikka nii nukra näo, kui meremehed teda auupaklikult teretasiwad?  „WanakS öökulliks" sai ta ka sellepärast küla elanikudest nimetatud. Tema endised sõbrad sest kaastundlikuid südameid  leiab wahel ka see, kes seda küll mitte ära teeninud ei ole oliwad kord teda palunud, ligidale linna elama tulla, saal wõiks ta ometi nii elada, kui tema wanadus seda nõuab! ka olla seesugune üksik elamine maal hädaohtlik; sest kui kergoste ei wõiks ta ise ja tema sõsar kord öösel kelmide ohwriks langeda. Tema sõsar oli ka sõbrade nõuS; peaaegu oleks wana ka juba järele annud. Häkitselt tuli temale aga uuS mõtte: KeS peaks siis minu Varandust kaitsma, kes minu roosi aida hoidma? Ka on linnas elamine palju kallim kui maal. Ei, ei, see ei kõlba, ma jäcn maale oma mõisa." Lossi paksud müürid ja suured koerad, nende pääle wõis ta juba küllalt loota, et nad tema elu ja waranduft kaitsta suutwad, niisamuti usaldas ta ka küla elanikkusi, kelle seaS, nii kaugele kui inimesed mäletasiwad, mitte ei olnud märgust  ega rööwimist ette tulnud. See mees oli, kaS see ei olnud mitte ime? oma juure waese lapse kaswatada wõtnud. Kas oli kord inimlik tundmine tema südant liigutanud? Mina oma hea arwamise järele, mis mul kõikide inimeste üle on, pean siin jälle kostma: Wõib olla! Aga sääl juures otsis ometigi manamees ka natukene oma kasu. Sest kui lapsukene üles kaswis, pidi ta lossis tüdruku asemel teenima, ja kui ta õde truuile ja usinale neiule härra käest natuke palka nõudis, siis kostis tema: Sest on juba küll, et ma teda üles kaswatanud olen; ta saab ju ikka meel riideid ja toitu minu majas, siis peaks ta sellega rahul olema, kui ta küll ilma palgatasteenib." Nii oli Juuli temale mitu aastat üks odaw teenija tüdruk. Ju wana temale kord midagid pärandada jätab, nii arwasiwad aga kõik inimesed külaS. Juuli oli priske iluS neiukene, ja nii kui ta Väljaspool, nii oli ka seespool tema süda. Igaüks waatas teda hea meelega. Omad wanemad, wacsed kalapüüdjad, oli ta ammu juba kaotanud; tema isa maja pidi wõlgade pärast ära müüdud saama; wend, kes mitu aastat temast wanem oli, oleks küll wõinud tema eest muretseda; aga ta oli juba isa elu-ajal wäljamaale läinud, kuidas rahwas rääkis, ühe Inglis laewa madruseks saanud ja nüüd kadunud. Üksik ja järele jäetud elas Juuli maailmas. Sest see ka tuli, et ta wana herra wastu, kes teda lossi oli wõtnud, nii tänulik oli ja teda hoolsaste teenis. Lossi omanik ja tema õde oliwad teda tema hädast päästnud; seepärast ei nõudnud ta ka mitte palka, waid oli juba rõõmus, kui nad temaga rahul oliwad. Ning sest oli temale õnne küllalt.' Ise enesest mõista, et üks nii tubli tüdruk külas noorte poiste silmad oma pääle tõmbas, seda rohkem meel, et igalpool, kuidas juba ööldud, loodeti wanat herrat temale mõni rubla pärast surma järele jätwat. Sest ta ka tuli, et nii noorelt teda juba naiseks kositi. Kõige rikkama peremehe poeg külas, Kustu, himmustaS wäga teda omale wõtta. Ta lubas temale suured tõutused, ta pidada kohe kodus perenaiseks saama, sest et tema mana isa