Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. ..Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaarcs, kaubaulitsas 10. i „Saarlane" maksab: ? Saaremaal aastas 1 rbl. 30 kop., postiga saadetud 3 rbl. i Saaremal pooles aastas 1 rbl. kop., postiga saadetud tl rbl. 33 kop Tuleb müha iga pühapäemal Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  Ä kop. Pühapääw 23. Detsembril 1884. l. nttstnkliik Jöulu rööm. Rõõm on mõnesugune siin kadumas maailmas, ja sagedasti nimetakse ka rõõmuks, mis selle nime mäart mitte ei ole, sest et selge kurbtus ja kahju ta jälgedest wälja hiilgab. Aga jõulu rõõmuga on ometigi teine lugu, sest selle alus põhi on igawese Jssa heldus ja arm, mis Tema Poja sees lihas on awalikuks saanud. Kõik taewa inglid rõõmustama!) lauldes selle üle- ja ometigi on inimesel,  kelle lunastamiseks Jõulu-lapsuke sündis, kõige rohkem asja kiita ja tänada. Üsna loomulik on see iviis, et risti rahmas Jõululaupääw õhtul tule malgusel oma kirikuse kokku tulcwad, sääl tänu ja kiituse lauludega seda kallist püha ööd, seda kõige suuremat armu ilmutawat  ööd algawad. Noh, tehkem siis ka seda. Walmislage endid selle mastu, ruttagcm Jõululaupääwal  õhtuks teenistuseks kirikuse; oh, kui armas ja südant ülendan? see tund on. Kellel aga wõimalik sest kiriklikust teenistusest osa mõtta ei ole, see ehitagu püha Lapsukese auuks Jõulupuud,  kogugu selle ümber oma pere ja lastega igawefc Issake aun, kiitust ja tänu andma. Saage oma kastega isi ka kapsiks, laulgem, kiitkem, tänage»»  ja olgem rõõmsad rõõmu ajal. Andkem ka oma ihule, kui Jumal annud, selle ajal paremat suu täit ja puhtamat kattet ja nöitkem kõige wiifiga  üles, et teie oma Lunastaja sündimise pääwa pühaks, kalliks ja anujaks peate. Aga hoidkem nende wiisil tegemast, kellel Jõulud suuremat rõõmu  ei too, kui seda, mis üksnes söögist, joogist ja hoolctumastjelust tuleb. See oleks meile, kui risti inimestele teutuseks. Jõulus on meile risti rahwale rõõmu manna taewast maha sadanud,  mis hinge elu leib on, toetkem endid sellega ja saagem elamaks. Kui siis kõik risti rahwas JõuluS kirikuse tõttivad Tema armu eest tänu andma, siis ärgem jäägem meie mitte koju põhku, otsegu ep oleks see arm meile mitte osaks antud. Jõulus olgu meil Jõulumeel, see on rõõmus ja tänulik oma Issanda sees. Hõiskage taewad ja inglid kõik hulgani laulge! Jumal on lihaks saan'd, õnsadc koorid nüüd kiitke! Oh püha õö! So koidu tähekene On meile Petlemas tõusnud! Laulge nüüd patused, pat ci wõi hukka teed jmõista! Jumala abi, eks sõimes teil' waStu ei paista? Jmmanuel! Usklik, miks marised meel? On sinu; sinuga Jumal! Tee meid, oh püha laps, pühaks ja omale slapseks! Pat ou meid rik'nud; oh õige tee sina meiv õigeks ! So õigus on Io meie õigus ja õnn. Elu Würst, too meile elu! ,1. 'iV. ,1. Jututuba. Ma omal maal ja toida ennast rähn fees. ZMMmmd Lskar Höckeri järele L. 8. lZõrg.) Ma taba» temaga nelja silma all sest asjast rääkidas wastas ta Tmmle, „ja kui ma leian ta süüaluse olcwat, siis peab ta silma pilk «ajast nälja minema." Tom rääkis Kill meel selle wastu aga wana härra jäi siiski oma mõtleinisc juure kindlaks. ~Zga inimene woib eksida," wastas ta oma wcnna polole, „nimelt wcel siis, km WaciAs teda muljub, ja nõnda on Bcttyga  lugu. Annab ta aga worgust prütahtlitult  tagan, siis ei taha ma teda mitte õunetmc nssc tõugata." see nlemäga suur pehmcdus onu poolt tegi Tonn meele pahaseks, mida ta ka ei kartnud mraldada. Esimist kord tõuns mana karra ja Tomi wahel koma sõna nereidns. mis lellega lõppes, ci?om ilma jumalaga jännata tuait wälja laks ja ukse i?ajume kinni tõmbas, kuidas ta enne iialgi ci olnud teinud. Kaua raputas nr na Klcssington imetledes oma balli paed :-m.r järel, kui Tom oli wälja loinud. Aurrals tnnütas ta ennast ovieti ja dnüdls Ketus enese juure. Kui ta kuulda sai. mis asja pärast teda see kord kutsutud, tegi ta efite suured silmad, siis langes ta nuttes tooli pääle. „Utclge kõik üles," maenitscs Mr. Blcssington  teda lahke tõsidusega. „Ma tahan teile kõik andeks anda, aga rääkige tõtt minu wastu," „Teil on õigus," wastas selle pääle Betty wägisi oma pisaraid tagasi hoides, „ma olin omale küll kindlaste ette wötnud ja tõutanud kõrgest sest, mis ma salaja püült waatsin wait olla, aga et härra Tom meel nii madala meelega on ja ühte ilma süüta waest tüdrukut ta teenistusest ja au ust paljaks rööwida tahab, siis pean ma rääkima." Mr. Blessington waatis ehmatand oma percnacsc püüle. Betty aga raaks liigutawal  toonil edasi: „Ja ma pean rääkima ehk ma küll seda tean, et mo jutt teie nii armnrikkast südand saab murma. Ma nägi küll, et teie wenna poeg mind wihkas ja ma olen küll oma pead murdnud, et seda põhjust kätte saaks, mikspärast ta seda tegi: ma tean, et ta mind teie maja  st ja teenistusest tahtis lahti teha, aga seda ma ei uskunud mitte, et ta seda nii häbematai teel pidi ette wõtma." Kanuatamatalr hüüdis manna härra: "Päslie mind macmast, sest iga sõna teie suust on oda piste minu südamesse. Ütelge lühidelt, mis teil ütelda on." Wähe aja pärast hakkas Bettp edasi rääkima.  „Eile õhtu tuli härra Tom, kuidas teie teate hilja koju. Ma olin ta õhtu söömist malmis pannud ja läksin ise magama.  Aga uni ei tulnud mulle paale, ja mulle tuli ette, nagu ähwardaks üks suur õnnetus teie maja pääle tulla. Ma mõtlesin kõige suguste õnnetuste pääle, tulin woodist wälja, ajasin riided selga ja läksin ette tuppa. Uks oli lahti ja teie kambrist paistis tule walgus ära. Ma läksin tasakest ligemale, mo arg põksuw süda mõtles w org are pääle, kes öö tunnil sisse murdnud olimad. Ma õhke siu jälle kergemal!, kui ma teie mcnna pooga nägin, aga ligimest silma pilgun tundsin ma oma südant jälle kokku pigistud olewat, sest ma nägin —" „Noh?" küsis mana härra ruttu wahele, sest Betty jäi seisma: „OH mo Juural, mastas Betty, „mull on see maga raske! Aga ma pean ma pean! .... Ma nägi, et Tom teie kirjutuse laua lahti oli teinud ja tasaselt ja ette waatlikult ühe vatikeie wöttis, m s ta kohe rinna tasku äm renie. Siis pani ta kiljatuse laua jälle luttu ja laks tasakest!  tipi Varbal teie magamise kambri ja vistis wstmcd teie mesti tasku, mis teiste riietega tooli korja püül oli. Ags Zumala pärast armas härra Messingi ong," hüüdis Meie emakeel. Üks neist kõige kallimatest warandustest, mis Jumal inimesele on annad, on tema kõnekeel. Keele waral annab üks inimene teisele omad mõtted tända ja tutwustab teda oma tahtmise ja eesmärgiga.  Kuidas üks wankcr mitte ilma rattata weercda  ei wõi, nõnda ka üks inimene, kes oma keele kautanud on. Iga inimene tarwitab ligimiste ehk kainimeZte abi ja keel on see side, mis neid sellepoolest üks teisega ühendab. Seepärast on need, kes ühte keelt räägiwad, isekeskis üks teisega liikmed ja teemad ühtekokku ühe täie kogu, keda meie „rahwas" nimetame. Kui nüüd terivcs maailmas paljast üht keelt räägitud saaks, siis oleks ka üks ainusrahwas. Et aga nüüd palju keeli on, seepärast ka palju rahwaid. Nõnda lahutab siis keel inimesi. Igal rahmal on oma iseloomuline  keel, mille läbi ta omad tundmused ja mõtted see üle, mis maailmas on ja sünnib, awaldab. Üks Prantslane mõtleb tcisitc kui üks Inglane ehk Sakslane ja üks Wenelane jälle teisite