Tallinna Sõber M 40. WiieS aastakäik. Tallinnas, 18. Talwe-k>m pmwal 1883. Uleiildne aekleht Eestirahniatc maal ja linnades. Tuleb ükskord nckdalls wälja. Maksab Tallinnas LlndsorS'i päriate trükimajas: 2 rubla, 40 kop. pool-aaSta, 1 rubla 40 kop Raju ehk postiga saadetud! aa5ta1............ S rnbla pool-aaStaS l rubla 70 kop. Kuulutused «aksamad iga rea ey« selle aseme pealt s kop. Tellimised wõetaVse wasta: Tallinnas: Lindsora'! päriate trükimajas. Ueteröurais: J. S. Seelandl, o»nqoxoi-kts U S 4. —Tartus: W. Just. - Itakmeres: L. Wattky. haides: A. Seidelöerg. Kapfalns: K. AollSerg. Mulas: A. Mttner'i poodis. Wiljandis: H.I. Karo,»'i raamatupood. Kunresaares: Hy. Lange.—Waal: kuida iseäranis kuulutakse. Wastaja redaktor: W. F. Elchhorn. Elab Valtiskis, kirjad käsivad Baltiski (Baltischport Laariliel-ik-llopra..) Reaistsr: Luaeialele. - Omalt maalt.' Tallinnast! ~Eesli Postimehe" juhtkiri. - Moltshaiiow. Kohtuseaduse tiilmrjad. Wenekcelt lehed Luthernse-pühast; Sakalaste lehed Luthernse-piihast. Koolmeistrite Palgast. Haawmud Vllersaudn.tyhuiuasiumi õppijad. Politsei lasi. ..Walitfuse Teadaaudja" tiri Ballimaa asjust dmrjuiuna uus lieisarst. Plaanitud wäsiauintus Tallinnal. Salalaswataimsc Sclis. I E öti Lauluseltside nõuu. Jlmad> Paidest: Liuna majapidamisest. Wirumaalt: Stärllese wabrik. Narmast: j Saadetud kiri. Tartust: Emajõe ja Peivst järwe puhastamisest Saarde kihelkonnast-. Lutheruse.püha. Karkse ! kihelkonnast: Luthcruse püha. Riiast: Naljanäituse kulust. Kuuramaalt: Mõrtsukatöö. Peterburgist: Mõnda.— Mohilcw-PodolSkist: Petis Juut. Nishni-Nowgorodist: Kiriku waras. Wene maalt: Ilmad. Wõeralt maalt Auustatud Lugejad! Jälle hakkab üks aasta mööda minema, ja see aaSta oli täiS tüli ,a wõitlemist, oli seda mitmest tükist weel rohkem, kui möödaläinud aastad. Juba kuulutawad aealehed,  et nemad tulemaks aastaks tellimisi waSta wõtawad ja arukamad lugejatele ette, miS nemad kõik »rahwa kasuks"  teinud on ja weel teha tahawad. Suuri asju on rahwale üleüldse lõutatnd : rikkust ja wöimust, haridust ja eluõnne. Talurahwale tõutati talukohtade müümise suudmusi  ja ,määratud" renti ja ostuhinda, wabadamist teestllutamiseft,  kiriku maksudest ja teistest .koormatustest". Lahtise rahwale tõutati .elumaja asemetest"  talukohtade  Mest. Teenijatele ja töörahwale tõutati suuremat palka, peremeestele üht aega, kus sulased mitte enam nii suurt palka ei saa. Liuna uulitsate jalgteest lubati nendele, keS lihamuldldega, kalakorwidega ja tõrwapottidega kätwad; puhkaS rlldeS käijad olla .patseerijad", miS õigust neile tarwiS läheb? Suuri asju on EeSti rahwale iseäranis tõutatnd: EeSti keele wöimust kõrge!B koolides ja kohtutes, EeSti meele wöimust .Eestlaste maal". Meie aStume jälle tühja käega oma lugejate ette. Raha, wara ja rikkust meil enesel anda ei ole; wõ erast warast ütleb Keiser: .See peab puudutamata jääma!" Suuremat wöimust et ole meil ka. Haridust peab igaüks ise neist ojadest tõstma, miS meie kirikust, meie koolidest ja meie puhtast kirjandusest woolawad. Eluõnn tuleb puhtast  südamest; puhast südant peab kristlik meel Jumala käest paluma. Meil et ole neile ühtigi waewapalgakS pakkuda olnud, keS meie lehte luewad ja selle eest koguni weel midagi maksma peawad. Meie oleme sagedast weel rohkem tegema pidanud, oleme neid suuri ootusi ja lootusi walju käega maha kiskuma pidanud, mida meie heldemad ameltweimad oma lugejate eeS ülcS ehltaflwad. Taluperemeestele pidime  seletama, et sunnitud müümise peale ja määratud hindade peale suuremat lootust ei ole, ja et sellest rohkem kahju kui kasu tuleks, kui ükSkt wäglwald ueid sunniks ja määraks. Teede sillutamisest ja kiriku maksudest pidime meie seletama, et need muu kellegi kafukS tehtud ja maksetud  et saa, kui kõige rahwa enese kasuks, ja et neid koguni  mitte kohapidajate eneSte koormaks arwata ei wõi, waid kohtade koormaks. Neid kannab maa ja pind ise, sest juba wanast aeast saadik oli üks jägu kõige maa ja pinna sissetulemisest mele maakiriku osaks ja kõige maa tarwituste läitmiseks määratud, ja see jägu oli kohapidajate!  tuttaw, enne kui nemad kohtas? reutifiwad ehk ostsiwad;  rent ja ostuhind oliwad, neid koormaid teades, kaubeldud.  Rent ja ostuhind oleksiwad ilma neude koormateda  suuremad olnud, sest iga mõisaomanik oleks koormateta  koha eest rohkem pärinud, iga rentija ja iga ostja oleks koormateta koha eest rohkem pakkunud, kui koormatega koha eest. Teed ja kirikud saamad aga kõige rahwa ja koguduste heakS üleS peetud. Need koormad mida kohapidajad oma maa pealt kannawad, need on fiiS kõige rahwa ja koguduste waranduS, sest kui neid mitte maaja pinna peale pandud et oleks, flts peaksiwad rahwaS ja kogudused  neid ühel teisel wiifll kandma. KeS siis neid koormaid HSwitada tahab, see kipub rahwa ja koguduste waranduse kallale, maa ja pinna omanikkude kasuks, Eestimaal  suuremalt jäult mõisnikkude kasuks, sest mõisad ja suurem hulk talukohtadest on siin ikka weel mõisnikkude omandus, ja nemad pärtksiwad ja saakfiwad rohkem renti ja ostuhinda, nii pea kui teeflllutamised ja teised koormad wähendatud ehk ära häwitatud on. Teede sillutamine ja kiriku maksude maksmine peaksiwad siis aga ühel teisel wiifll rahwa ja koguduste peale jagatud ja rahwa ja koguduste  käest päritud saama, sest üks kolmas ei tule meie teesi sillutama ega meie kirikuid üles pidama. Teede sillutamise ja kiriku maksude häwitamine ei tähendaks siis wiimaks muud ühtigi, kui aga seda, et kõige rahwa ja koguduste awalik wara ära wöetud ja mõisnikkudele ja mõne jõukama taluperemehele antud saaks. Lahtise rahwale pidime meie seletama, et see kedagi tööst ja waewast ei peasta, kui tema ennast ühe sinaja asemekese" kulge kinni naelutab, mis tema eluülespidamiseks  liiga weite on, waid et tema seal weel raskemast oma jõukamate naabrite wõimuse alla langeda wõlb, juba oma looma söötmise, oma ahjukütte ja mitme teise elutarwituse pärast. Igaühele, kellel wõimalik ei ole paraja maakoha peremeheks saada, pidime meie siis nõuu andma, ennemini korralist teenistust wõtta. Kõige maarahwale pidime meie seletama, et talukohtade lõhkumine muud teha ei wõi, kui üleüldist waesnst ja wiletsust, kus wiimaks kõik mehed survel  ka »Lööd otsima" minema peaksiwad, nagu seda paraku Wenemaa seespidistes kubermangudes nii palju leitakse, kus naesed, lapsed ja manad raugad hingemaa kõikuwaie täpikeste kallal higistawad, mis sedawiisi muidugi aaftaaStalt  wähem wilja annawad, kuna lahtiostmise hinna wõlga jäänud intressid ja tasumise osad aast-aastalt kaswawad  ja kõige koguduse peal rusuwad. Ka meie rõõmustaksime ennast, kui Eesti keel ja kirjandus  juba nii kanged oleksiwad, et nende peale kõrgemaid  ja kõrgeid koolist põhjustada wõikS. Et need aga mitte weel nii kaugel ei ole, siis pidime meie neid käredaid pärimist tagasi tõrjuma, mis meie rahwakeelele raskemat koormat peale panna tahawad, kui meie rahwakeel nüüd weel kanda jaksab. Meie pidime seda tegema, üleüldise hariduse heaks, iseäranis aga meie maakiriku ja usutunnistuse  heaks. Nüüd weel peab Tartu suurkool, kui meie maakiriku taimelava, oma wõimu Saksakeelest wõtma, muidu ei suuda tema nüüd weel meie maakiriku õpetajaid kaSwatada.  Sügawamas tähenduses on wõi tl? mine Saksakeele waSta wõitlemine Ewang.-Luth. usutunnistuse kiriku wasta, mis ka juba sellest wälja paistab, et meie maakiriku kõige tigedamad waenlased ennast selleks wõttlemiseks Eesti waimuõtatnd  aga kitsa silmaringiga rahwnSlastega ühendasiwad,  künni nemad omiti wiimaks omad küüned pehmest kassikäpast wälja firntafiwad. SelleS aSja? pidime enneaegseid  ülewatmnStatud pärimist tagasi tõrjuma, oleme aga kõiki kodumaa õpetatud wõimnfi palunud, ka edaspidi Eesti keele ja kirjanduse eest hoolt kanda, kuuni meie kallis rahwakeel  kõrgemate kohuste kandjaks ja suuremate tallituste täitjaks tngewakS küll saanud on. maast" pidime meie seletama, et see üks paljaS ärritaw tühi sõna on. Meie kodumaal ei ela nüüd kord üksi Eestlasi, waid elab ka teist, ja meie kõik elame Wene Keisri all ja Veame Jumalat tänama, kni meie Keiser ja Herra meie kõikide iseolemist oma kõrge kaitsnse alla wõtab. Kihatakse  aga meie ühise kodumaa kodakondseid, ühise usutunnistuse  usmvendast üksteisega riidu, siis wöiks kergest EeSti rahwuS häwitatud saada, kellel wäljaspidt wähemadki  tugi ei ole, kuna Saksa rahwusel seda wäga rohkest  ou. Sedawiisi on meie tegewuS sel aaStal suuremalt jäult wõitlemine nende tühja ootustuste ja lootuStuSte wasta, ja nende sagedast ülekohtuste himude wasta olnud mida nii mitmed teised Eesti lehed äratafiwad ja üleõkihutafiwad. Need wõitlemised on üht suurt jägu meie ruumist ära tar- witanud, nenda et mitme teise kasuliku asjale ja nimelt kenakirjandusele wähem ruumi üle jäi, kui meie soowikfime. Ja neil, kes tühja lootuste ja ootuste äratamisega, paha himude kõtistamiStega kära teha ja ise ka kärast ja tülist elada tahawad, neil on kerge olnud, meid suure hulga silma ees „ rahwa waenlaseks" kujustada, kes rahwale seda ei soowi, mida nemad anda tahta. Neil ei ole küll ühtigi anda ja meie ei wõi ega taha ühtigi ära wõtta, aga selle järel suurem hulk ei päri, waid jookseb nende järel, keS hiilgawaid asju ette kujustawad, kui neid asju ka kätte saada ei ole. Ja meie kawalad waenlased on ka sel aaStal seda teinud, mida nemad ikka teinud on, nemad on meie kirjast solkinud ja wõõrili rahwa ette pannud. Seesuguste auutu tegude waSta on raske wõidelda, sest nemad peletawad  rahwast meie lehe lugemisest ära ja rahwas tunneb sellest siis üksi seda, miS meie waenlased sellest rahwale ette kujustawad. Suuri kasust teiste kulu peale ei saa meil ka edaspidi lugejatele pakkuda olema. Aga midagi muud on meil pakkuda olnud ja seda peawad meie lugejad ka edaspidi  saama. Nemad peawad kõigist, iseäranis aga meie kodumaa asjust seda kuulda saama, miS kindel ja tõsi on. Kui üks mõistlik põllumees oma põllutööd korraldada tahab, siis laseb tema omale omast krundist plaani teha, et kõiki kergemast üle waadata wöiks. Peab sellest plaanist temale aga kasu tulema, siis peab plaan igapidi õige olema. MiS kohapercmehel sellest kasu on, kui helde plaanitegija mõned wõerad nurmed tema piiretesse tõstab ja mõnda raba põlluks kujustab? Ühelt ajab põllumeest naaber wälja, teiselt maa ja piuna loodus, kui nende peale kündma ja külima minna tahab. Niisamati on lugu ka igaühega, kes oma elu seaduse  piunal korraldada tahab, kuida seda igaüks tegema peab. Mis temal sellest kasu ou, kui helded, toimetajad" temale õigust ja wöimust ette kujuStawad, kuS temal õigust ega wöimust ei ole? Eks pea seadus teda tagasi tõrjuma, kui tema õigust ja wöimust tarwitama läheb, mida temal ei ole, mida temale üksi aga meelituseks ette kujustati? Pitkas tegemas eluS oleme meie oma kodumaa ja rahma seadusi ja tarwitust põhjani tundma õppinud. Nendes oleme tamne oina lugejatele ustaw juhataja olla katsunud, selleks tahame ka edaspidi jääda. Tänamine aaSta on meie maale ja rahwale mõnda tuult toonud, mis mõnda udu selgitada wõikS, kui need kes udust elawad, mitte uut suitsu üles ei keerukaks. Lihula nähtus", mida selle nähtuse sigitajad selge sõnaga 5 Jakobsoni waimus" olema tttlesiwad, on nende wõimude otstarbel awaldanud, kelle peale ennast meie ,paremad rahwuslikud lehed" tuetawad. Suured kärad Aleksandrikooli  aSjus on sellesama Püüdmise wtli, mis mitte weri mele werest ei ole EeSti rahwuse alleshoidmine esiwanemate  usutunnistuse põhjusel ja Eesti rahwuse häwitamine,  efiwauemate usutunnistusest ärawöerutamise Mõnul, need on need kaks wõimu, mis Aleksandrikooll kallal rebiwad.  MiS nõuu wiimasel wsimul EeSti keele ja rahwuse kohta on, seda oleme meie ette ütelnud ja oleme ennast selle eest sõimata lasknud. Nüüd on .Rishki Westuik" ja teised seesugused seda ka selge sõnaga tunnistanud: , Katseks", ütleb nüüd »Rishki Mesinik". Lihulas tehti ka ,katset"; kass mängib hiirega ka ,katseks". ,Kassile ott see nali, hiirel maksab see silmawett". Jumal kaitsegu Eesti wanemaid, et nende lapsed kord kibedat silmawett ei wala l Selsamal teel, kahtlasi püüdmisi arutateS, kahtlaste püüdmiste, peidetud otstarbele peale tähendateS, tahame