Tallinna Sõber M 14. Kümnes aastakäik Tallinnas, l. Miknn pääwal 1888. Uleiildue ueuleht Eesti rahnule «asi ja liisudes. Tuleb ükskord nädalis wälja» Maksab Tallinnas LiudforS'i pärijate trükimajas: aastas S rubla, 40 kop.— Pool-aastas 1 rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetud: aaStaS 3 rubla pool-aaStas 1 rubla 70 kop, Kuulutused maksamad iga rea ehk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised wöetakse waSta: Tallinnas: Liudsors'i pärijate trüiiimajas. I»eieröurgis: S. Scelandt, o»uusuouas H 54. Hartus: Laakmanu. - Zialiweres: ?. Kuhs. Saides: A. SeidellZera Kapsaku-: H. Kollverg. Lihulas z A. Mltuer'i paadis. ZSiljaudis : S. S Karow'i raamatupood. Yarwas: W. lööer. ZSSrus: Sraua Melrole. Walkas: W. liudolsi. Kuresaares: -Lange. —Maal: kuida iseäranis kuulutakse. WaStaja redaktor W. F. Eichhorn. Elab Baltiskis, kirjad käiwad Baltiski (Baltischport UuaiilloLiS-lloxLtb Register: Kcis r Wihelm. Üleüldised sõnumid maailmast. Omalt maalt: Tallinnast: Politsei kohtutest. Kirikuõpetajate asjus. Talukohtade asjust. Aleksaudri-koolist. Waugide asjust. „Russkaja Mõissli' kiri. - Wägiwaldied, suilised ja õnnetumad surmad Eestimaal aastal 1537.  Hobusre-lugemine.  Tallinna hobusteraudtec. Rõuged. Liiwimaa Konststariumi ringkiri. Pahateud. Baltiskist - Kemade hakatus siin ja mujal, lmwa sõidud, uputuked. Rakivercst: Uputused; suwilinnud. Leitud margad. - Kartuhwli hinnad. Liimimaalt: Kubernöri ringkiri. P-terbnrgist: Keisrikojast. Senati otsus. Lvmiue-Wenfmaalt: Koerade karjad. JirglTbmaa Bidliseltsi tegewus. Iseäralised ja uuemad sõnumid.  Eestimaa  lahtutubad-st. Jutu-leht: Walc-Waidemar. - Kiriku teadused. - Kuulutused. Keiser Wilhelm. Kõne, peetud mälestuse pühitsuse! Pcterburgi „Palme"  seltsis, PuaStukun t«. pääwal SBBB. 3a, Keiser Wilhelm oli maga, pahail za häil päimil, elus jaMurmas. Tema, kes ise kõikumata oli, oma raudse kindlusega hea peale juhitud tahtmisega, ou inimeste ja amaliku arwamise kõikumist pea imelikul, muistejutulisel wiisi! näha saama pidanud ja on mõnda kibedat kurwastust  läbi wõitlema pidanud. Teda on mihkatud, kui waewalt  kedagi teist, ja on kõrgesse tõstetud, pea jumaldatud; tema usaldus Jumala peale jäi ikka sellekssamaks; kõige hea juures tänulik üleswaatamine Jumala poole, kõige paha juures alandlik heitmine Jumala nõuu alla - Tema on aastal j 848 nägema pidanud, et tema kui.Kartätschi- Prinz" teutuse ja sõimamise alla pandud sai, nii et tema kuninglik mend, ratsa läbi Berlini kihisemate uulitsate sõitis, oma würstlikku .auusõna" andma pidi, Priuz Wilhelm  olla ilmasüüta kõigeist neist rahma-rnsumistest, mida tema peale ladutk. Tema, tema on omalt isamaalt põgenema  pidanud, et see rahwas solgutatud saaks, kes tema peale teutuse-laulust laulis. Ühtigi ei mõinud teda tema Jumalast ära eksitada. Ja kuida Zumal wiimase tunnini õnnetuses tema kinnitus, tema tugi ja rännu-kepp oli, nenda andis tema õnnes Jumalale anu, Nenda kirjutas Kuningas Wilhelm pärast WeiSsenburgi lahiugit: .Jumal  olgu kiidetud esimese hiilgama sõea-teu eest. Tema aidaku edasi/ Jumal aitas edasi. Pärast Wörthi lahingit  sai kirjutatud : .Missugune õnn, see suur mõik Frih'i läbi. Kiida Jumalat tema armu eest!" Pärast Sedani lahingit: .Missugune käänuS Jumala saatmise läbi!" Alandlikult wõttis Keiser Wilhelm Jumala käest oma kuulsust, oma suurust. Kui oreli heal kostab selle elu kokkukõlast põhjustoou wälja: .Jumala armust olen mina, miS mina olen/ Alandlikult jõi tema ka karikast, kuS tarwis läks, kui kibe see ka oli, Temal ei puudunud iialgi tõsist Hiobi-meelt: .Piame meie siis head Jumala käest ükspäinis wasta mõtma, aga kurja ei piaks meie mitte wasta mõtma?" Kui palju kurja on tema wasta mõtma pidanud: kangekaelne ja mõistmata tõrelemine tema kõige paremate maa-isaliste tahtmiste wasta, mõrtsnkateud  tema pühitsetud, auukcoonitud elu wasta. Kui metsa linnu peale, sai rohkem kui 80 aastat mana Keisri peale lastud ja sai teda surmani haawatud. Tema wõttis  ka seda Jumala käest wasta ja ei lasknud ennast wihaseks  teha ega kohkutava. Oma rahwa peale ei pannud tema üksiku inimese kurja tegu. Pärast kui enne kandis tema täielist usaldust rahma wasta, näitas ennast kaitsuseta  rahma kestis. Tema suurele, lomuslikule wahmusele tuli tema Jumala alla heitlik Ristiusk appi, nenda et Niederwaldi dyuamiti-kurjategijad, et Hödel ega Nobilmg tema kohuse-julgust ka mitte silmapilguks maha rõhuda ei suutnud. Jumal katsus oma armu-alust raskest läbi. Walu tema tütrepoja surma pärast, mure haige poja pärast, laskfiwad seda õnnistatud elu pisarates lõppeda. Aga tema RiStiinimese-julgus jäi kõigutamata, usu-troostile seisis tema süda ikka lahti. Nenda on tema siis ka surnud,  kui üks maga, alandlik Ristiinimene ja selle tema maga mineku mäleStus tema Jumala igawesele rõõmule, wäriseb weel läbi kõikide hinge. Kes nenda sureb, see sureb heaste. Tema oli maga, see suur Keiser! Ja ükõ isamaa-mees oli tema, kellest paremat Saksamaa  ei ole tunnud. Kuida tema tõutanud, nenda oliwad tema jöuud maailma ja isamaa omad wiimaseni hingetõmmameseni.  Sakslaste isamaad jou tema aimamata suurusele tõstnud, on riiki ühendanud ja suurele mõjududusele  juhtinud rahwaste nõuukogus, Saksa nimele uuttäit  kõla saatnud. Maailmale on tema üks eeskuju olnud, üks rahu kaitseherra ja wahemees. Osa oli (emast, tema inimlikust kõrgest kaugelase-suurusest igaühel, temaga ühel aeal elanud, nii kaugelt kui üle ilmakera inimeste läbikäimine ulatab ja inimesed üksteisest teadwad ja kuulutawad,  kuuni tundmata maailma musta jäu (Afcika) südamesse. Jsamaa-armasluS juhtis tema tegewust, tema tarka, kaugele-ulatawaid plaanist, tema wästmata saatmist ja töötegemist. Aastad 1864, 1866 ja 1870 on näitanud, mis see tähendas, kui tema ütles: Minu kohused Preussi riigi wasta laugemad minu kohustega Saksamaa wasta kokku/ Aga sel korral ei saanud tõrelejate tarklased sellest aru ja tegiwad tema elu raskeks küll. Tema aga seisis kõigutamata. Enue aastat 1366 ütles tema kord, ja tema mõtles püha tõsidusega nenda: „Km nemad siis kõik minu wasta on, siis asun mina ise sõeawöe ette-otsa ja tahau ennemini sõeawäega langeda, kui selles elu-küsimises järel anda." Tema ei aunud järele ja saab selle eest õnnistatud, nii kaua weel üks Saksackeeliue sõna ilmas kõlab. Täna 40 aasta eest, Paastukuu 10/22. pääwal 1848, kirjutas Berlini mässaja rahwas Prinz Wilhelmi kena maja peale, kus tema surmani elanud on: . National- Eigeuthum" (Rahwa omandus). N. seisis just üte selle aeawguliku uurk-akua, mille all ennast hiljemini igal pääwal  tuhanded kõikide Valitsejate maadelt kogusiwad, et suurt Keisrit läbi ruutude näha saaksiwad. See oli sel korral ükS süudimise-pääwa pühitsemine teisel wiistl, kui seda pärast Paastukuu 32. paamal nähti. Prinz Wilhelm  elas peitus Pfande-saarel, kärnal Fintelmann juures. Selle tütar, preili Marie Fiuteliuami, pühitses Priuzi sündimise-pääwa, kuida minule keegi rääkis, kes täna siin on ja sek aeal Fintelmanui majas tuttaw oli, et tema Prinzile koogi tegi ja 51 küünalt põlema pani. Eluküünal  ise on maailmas pärast seda weel 40 aastat selgest paistnud. Sel aeal tegiwad wisnlaste toorestatud käed tähendatud kirja Priuzi palee peale, keS salaja Inglismaale läks. Za kuida tasus Prinz Wilhelm seda wägiwallalist ja toorest tegu oma maja peal? Näärikuu 3> paamal 1849 wõttis tema sealsamas iiht Berlini kodanikkude saatekonda wasta ja ütles saadikutele: ,Teie kõik, minu herrad, olete neid sõuil lugenud, mis nende müüride peal seifiwad. See ei ole rahwaomadns.  Need on tuimad seinad. Siin/ — ja tema pani käe südame peale „see on rahwa-omaudus ja siin on nende sõnade paik/ Suur ja tõsi, mitte paljas sõuakõliu. Teina süda oli rahwa-omaudus, nii kaua kui see luksus, Selle pärast jääb tema mälestus, parema ifamaa-mehe mälestus, Saksamaa  rahwa omanduseks; saagu seda Saksamaaga ühes ka kõik maailm kõrgeks pidama. .Teenistuse kohuseid tahan mina hoolega täita . / Nenda tõukas noor mees ja seda on ka rauk weel nenda pidanud, omas kuulsas kohuse-truuwnses. Sellest ei lahkunud tema ka oma surmawoodi peal. Üht liigutawat tunnistust sellest annab tema wiimane allkiri. Surija rauga wärisew kast ci ole puhkauud, kuuni wärisewates joonedeS wiimane täht ja ka harjunud schnörkel wiimase käsu alla tehtud oli. See kohuse-truuwus, mis iseennast iialgi ei hellitanud, mis kõiki tema elukäiku ja selle igat üksikut pääma juhtis, oli kõige tema rahwa liigetele, ka wiimastele ja wähematele kasuks. .Nemad piawad minus ikka üht rahwa isa leidma," oli tema oma walitsuse hakatusel  tõutanud ja, nagu ikka, sõna pidanud. Kõige rohkem  kasu sellest kohuse-truuwusest on .tema omasem töötegu/  tema sõeawägi saanud. Tema on wiiskord suurema  sõeawäe järel jätnud, kui tema wasta wõttis ja missugune sõeawägi! Missugune pealikute-korpus! .Kõiki wõiwad nemad meie järel teha," ou Würst Bismark kord ütelnud, .meie Sekondleitnauti aga mitte/ Merewägi, uue kolonial-politika kaitsus, on taieste Keiser Wilhelmi töö. Kui Kuningas Friedrich Wilhelm 111. teine poeg, oli Keiser Wilhelm kutsumist mööda soldat. Ihu ja hingega  oli tema selle kutse täitja; oli tema ka Walitseja, siiski oli tema esimeses joones soldat ja pidi seda olema, et oma elu suurt eesmärki täita wõiks. Kuida tema omast sõeaherra-koHiseft mõtles, seda nähakse ühest tema märgukirjast aastast 1865: .ZulguS, wahmus on omadused, mida rohkem ehk wähem igal inimesel sündimise poolest on; neid aga kõige maema ja puuduse aeal, mis sõeas ette tuleb, kvhuse-truuwise pärast hoida ja tarmilisel aeal kindlas kujus üles näidata, ennast nende waewade ja puuduste kandmiseks ette wnlmistada, selleks kulub üht pitkemat harjutamist, ja ainult kui kõik fee kokkumöjumaks on tehtud, on soldati - maim malmis. Seda waimu uimelt pitkemal rahu-aeal, pölmest põimesse ja suust suhu harjutuses pidada, see on iga sõeawäe tublidus, maim, mis teda elustab, milles sagedast ka isamaa kindlus seisab,  nenda et hooletus selles maldas sõeaherrale tema rahwa poolest õigusega süüks mõib mõistetud saada/ (Lõpetus jääb tulema.) Üleüldised sõnumid maailmast. Baltiskis, Paastukuu 24. pääwal. Berlini lehed arutawad elamusega küsimist, kas mitte kõige sündsam ei oleks, Keiser Wilhelmi mälestuseks  Berliuis, kui Saksamaa Keisri-riigi pealinnas, üht Ewaugeliumi usutunnistuse Dom-kirikut ehitada.  Selle mõtte wasta on kahelt poolelt räägitud. Ühelt poolelt kinnitatakse, et Dom-kirik Berlinis mitte Saksamaa kink olema ei saaks, maid Preussi kirik. Selle peale mastab .Kölni Zeitung/ et Saksi, Würtembergi Meckleuburgi ja Hamburgi Ewangeliumlastel wist selle üle mille paha mee! olema ei saakS, kui see Dom-kirik BerliuiS, Saksamaa riigi pealinnas seisab; see piab jo kõige Saksamaa Ewangeliumlaste omaks ehitatud saama. Teine tõrelemine tuleb Katholiiklaste poolt. Katholiiklaste pealeht ,Germauia" arwab, et üks seesugune mälestus /eife-usulistel" mitte .ühetasa armas" olema ei saaks. Selle peale mastab .Kölni Zeitung", et kui aü nenda on, stis ei olla küll plaanitud mälestuse-kiriku ehitamiseks  Katholiiklaste ühe jäu poolest abi oodata, aga selle pärast ei olla maja seda plaani maha jätta! Kotholnklased pidada aga meele tuletama, et suur Kölni Dom-kirik, mis Katholiigi kirik on, Saksamaa Keisri-riigi asutamise ja kõige Sakslaste ühenduse mälestuseks malmis  ehitatud sai, ja et kõik Sakslased kodumaal ja wõeral  maal selleks waimustusega raha kokku panimad. On kõik Sakslased oina ühenduse mälestuseks üht Katholiigi  kirikut ehitanud, miks ei piaks nemad oma ühen-