Saarlane tk 30. Esmaspäew 38. Juulil 1886. ttl. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas . . . , I rl>. 30 kp< pooles aastas . . . .Il „ A 3 „ -ch.- Tuleb igal esmaspiiewal wälja. Knresaares, Nr. 10. Jaani kihelkonda, Saaremaal. maksab J kop. UM UlkiilÄliic politilll! ajaleht maa- ja linna rahwale. UU Kõne, mis Pidula walla koolmeister L. A k sel, Kihelkonna kiriku mõisas, koolmeistrite koosolekul  pidanud. Mis peawad koolmeistri pea omadused olema? Kooli hing on koolmeister, tema pääl seisab kõige päült hea käekäik. Kõik seadused,  õpetuse plaanid, koolitamise ruumid ja ülewaatmine wõiwad head olla, aga sisemist sigidust ei wõi nad edendada, kosuwat  jõudu saata, kui koolmeister neid mitte eluks ci muuda, neid ise ci mõista, lühidelt,  kui koolmeister ei kõlba. Head koolmeistrid  teemad head koolid. Et nüüd koolmeister  kooli elus nõnda tegem peab olema,  siis maatame, mis omadused hea koolmeistril  peawad olema. Noid on neli pea omadust, mis koolmeistrit peawad ehitama. 1. Koolmeister peab usklik olema. Koolmeister peab secstpidise inimese poolest olema uuesti sündinud; see on: Koolmeister peab uueks saama oma meele maimus, kes teab ja usub, et ta Kristuse läbi kõik moib teha, mis tema amet nõuab. Iga ühe ristiinimese kord on Jumalat paluda,  aga iseäranis tarmitab koolmeistri seisus sagedat palumist. Iga päew peab ta oma tööd uskliku palwcga hakkama ja iga õhtu oma tööd tänu palmcga lõpetama. Alati on koolmeistril Jumalaga kõnelemist, temal on oma hooletuse ja nõtruse pärast andeks paluda, temal on abi, mäge, jõudu, armu, kannatust ja õnnistust paluda oina töö juure. Tema peab ka laste, lasteivanemate,  sõprade ja waenlastc eest paluma. See koolmeister, kes mitte seda waimulikku ümberkäimist oma Isandaga ei tunne, ja ei arwa seda tarmiSgi olewad, see ei ole ialgi Issanda sõna möttelnud, mis tema Joan- ew. 15 peat. ütleb: ~Otsegu wiinapuu  oks ei wöi wilja kanda iseenesest, kui tema ei jää wiinapuu külge j. n. e." Seepärast peab koolmeister alati pühakirja lugema, see toidab ja teeb ta seestpidist inimest tugemaks. Meie ei pea seda ialgi unustama, et meil alati Kristuse walgust kõige enam tarwis on; sest üksipaims Kristuse Jeesuse sees on kõik tarkuse ja tundmise marandused marjule pandud- Kui tema maigus meie pimeda südame sisse hakkab paistma, siis mast hakame oma nõtrust, tundma. Küll on hale lugu, nii kui seda sagedasti on naha ia kuulda, et meel ikka maailm oma tarkuse sees mitte Jumalat ci taha tunda! Ärge toetage ennast, armsad ameti mennad üksi oma lihaliku ja õpitud tarkuse pääle, maid teadkcm et maailm oma tarkusega ilma Jumala tarkuseta ei ole muud kui see, mis kiri tunnistab jõledus, päälegi siis kui inimene tahab oma maimu, palja õpimisc ja meele harimise läbi, ilma Püha maimu abita harida.  Seeparast laskem endid omas ametis Pühast maimust juhatada, sest Waim on see, mis kõik asjad läbi uurib, ka Jumala sügawused, ütleb püha kiri. Kui siis koolmeister  ise nõnda Püha maimu juhatamise ja walitsemise all elab, siis käib temast ka mägi wälja, mis tema kooli lapsi Kristuse läbi Jssa juurde tõmbab, see on : usklikuks teeb. Aga kui koolmeistri süda maailma maimust täidetud, kui tema meel maailma ja tema asja poole enam on pöördud, kui waimuliku asja poole, siis wõib ta ehk küll wäljastpoolt kooli seadust pidada ja palgalise wiisil kirja tähe järele lastele usku õpetada; aga usklikuks ei wõi ega jõua tema neid mitte omast mäest nõnda teha, kui tema kohus teha oleks. Sellepärast peab koolmeistril kindel ja kõikumata usk olema Jeesuse Kristuse sisse, siis wõib ta ka teistele usku õpetada. 2. Koolmeistri elamine peab laitmata olema. Koolmeister on km küünal, mis küünla jala pääl seisab, mis maigust peab andma kõigile, kes sääl ümber on: sellepärast ei tohi ta ise suitsew taht olla, see on kõlwatu; maid peab oma eluga teistele eesmärgiks olema. „Näitke oma usku üles tegudes," see apostli sõna maksab ka iseäranis  koolmeistri kohta. Apostel Paulus nõuab õpetajatelt, et nemad peawad olema laitmata, mitte joodikud maid kasinad, mitte sõna kuulmatud, maid ülematele alla heitlikud, mitte äkki-wihaga ja kangekaelsed, maid tasased, sõbralikud ja kannatlikud. Hea eeskuju mõjub rohkem, kui ükski Jututuba. tö vrs. (Järg.) Tema üksikasc elu põimil tuli korraga sõnum, et ts isast päritud mõisa Türiugi maakonda?, mida ta mitmel aasial pole «vaatamas käinud, olla ära põlenud. Majad ja põllu saak olnvad suuremast jaost kinnitamata ja «väga palju macstsid sugukondi  ka rulc läbi kahju saanud. Kange, kibe külm tegi seda hoopi ivecl kabe mõrra raskeks. Esimiicl silma pilgul osiwad waeied nende juurde korteri pandud, kelle Mümd meel terweks jäänud, ehl wilja küünide sisse, aga nii ci «võinud see mitte üle tulwe jääda. Jääl pidi teist nõu peerud ja järele maade tud saama, kas mitte ei Wöiks ka naabri küladest korterit leida. Paroni järele waatminc oli, kui mitte hädasti iarmis, siis ometi sooivitMv ja et temal. SkMu mehena muid kohuseid ei olmck  esas tMa, kui oma alamate eest MZMtscda, stis alustas ta Uimast ja tuisust w.. va oma reisi. Hästi sooja kasukate ja jslg teNe sisse mässitud ei pannud ta rpsDa suuremat pahast ilmast ja teest läbelegi, aga seda rohkem siis, kui ta MiMArgist kuni Koolasse raudteega ja säält jälle wankriga edasi reisima pidi. Tume taervas ja lume hanged ei wõinud mitte tema meelt heaks teha ja hobustel oli ka tuule ja tuisu wastu nõnda «võidelda,  ct postipoisi piitsgi ei suutnud neid nobema sõitmisele sundida. See oli ümariku hakatusel; kui nad ühe wäikese küla «vahelt läbi sõitsiwad, paksu lume ja ligi olema õhtu pärast ei «võinud nad mitte iga asja ära tunda. Korraga sõitis «vanker tulise joonega iibe üinre liwilasi. uia -.n' uu litsa prüu!"i'd tar-vis o. se : olku wccrud. Postipoiss lend ' c uuk: oSält karmis kaugele uu! .? . 'st ume sisse. Pobu'ed jäiwad iscx 'es? u a 'cvaron  wa.tto? murelikult "e 'Kr:ü uu',. „Nob, i..s olete ««««viu 'a« «aa,«ud?"  küsis :a postipoisist. emast hakkas üles ajmna. ~Jab," ve.nms ta häbene sisse, «see läts üsna hasa," ja ra wõtis piitsa kätte ja tahtis jälle puki päalc astuda. Selle õnnetuse ajal oli,oad maga palju uudishimulisi oina «najadesk «välja tulnud ja ««lahtisimad «võõraste otsa. «Aga edasi ei saa teie z« mitte enam," ütles As juure tulnud Messidest postipoisile,  «selle ilmaga nutte ja wecl mi hilja õhtust Teie jääte lume sisse Kuai, sest W«M« on nü kõmast lm-.d tais, et säält küll keegi täna läbi ei ssa. Jah, seda teed kaudu, «««ida teie siit saadik tulnud  olete, läheb ometi, sest see oli sile ühesugune; aga siit edasi alla minna, sääl on ööncstee, seda peate küll järele jätma." Postipoiss kratsis järele mõteldes kõrwa tagust ja waatis paroni otsa. Paronil ei näitnud mitte tahtmist olewat reisi käsile jätta,  ta pööris rahwa poole ja küsis: „Kas ta on siis tõesti nii hull? „Muidugi," hüüdsiwad need ühest suust. „Kes teie seast ei taha mõne hea naksu eest teed lasnadega mitte lahti kae-da  ' küsis ta, „ma tahaksin hea meea  eoasi." „Oö pimeduses ?" hüüdis üks ; „ei mu härra, see on wõimata ! Pääle selle tuleb mõned merstad eespool, weel enne kui teie lähemasse külasse jõuate, jälle üks õöncStce. Teie olete siin kesk mägestiku, sääl pole teed mitrc siledad; aga Home wara kutsub  talitaja '.valla kokku, siis ci tuuri see mitte kaua. Paron nNtas nukral tujul olewad. „Noh siis sõitke mind, kälimces, postijaamasse  tagasi, jn ma simli öömaja leian." „Jgal muul ajal küll, aga täna wist mitte, sellepärast, ct postmcistri proua ema surnud on ja surnukeha wõeraste tsas seisab. Paron ei teadnud mis nüüd, pääle halkata,  sest postijaam oli ainus elumaja, üht töist ci olnud Ml ligikonnas leida. „Ia wõcrastemaja pole siin," küsis tema talumeeste  Nest.