lasknud. See on tema aun, ja Seltsi anu on see, mis SeltS selle osawa juhatamise all otsuseks on teinud. Oma juhataja ja oma otsuste mõlemate peale WSib aga SeltS uhke olla ja põlgdusega nende peale maha vaadata, kes teda tigedas waenluseS eemalt mudaga pilluda püüawad, olgu nende pillajate seas ka mõned Sige suured Eesti Baltlased. Poliitika ringwaatus. Kellegi riigi poliitika ei seisa praeaunii. sassis, kui Inglismaa poliitika. Inglismaa ön nagu kätest ja jalgadest kinni seutud. Seda teeb nimelt tema seestpidine nurjaw olek, keda riigi Vaenlased ka omalt poolt weel kirjumaks püüawad edendada, kui ta jo muidugi on. Aga ehk küll Inglismaa wõimuS wäljaSmaal  praegu igal pool kaalumas on, siiski ei wõi ta sinna midagi parata, sest Jirilaste kodused mässamised hoiawad tema käed kinni. Wäljasmaal sünnib aga wäga palju, mis mitte Inglaste meele järele ei ole. Seal tahawad kõige pealt Hispaanialased Marokot oma tasku pista, mis kohe Inglaste meele wasta on. Prantslased on juba hea jau Põhja-Aafrikast oma kütte saanud ja waatawad wist ka juba Egiptuse poole, mis Inglastele see kõige suurem löök oleks. Aasia rahwad pakuwad ennast ise Wene walitsuse alla ja laiendavad selle riigi piirisi ikka enam Jndiamaa lähedale,  mis Inglastele külmawärinad üle keha ajawad. Aga Inglane ei wõi nüüd kusagil midagi parata, sest tema käed on kodu kinni, rääkimata sellest, et ta AfghaniStaaniS  ja Lõuna-Aafrikas juba nii palju peksa on saanud, et tema wägewuse auupaistus wõerastel maadel õige suurelt kahanenud on. lirimaal seisab Inglastel praegu 30,000 sõameest  walmis, kes mässamist peawad lämmatada aitama.  Siiski juhtub ühtepuhku asju, mis õige koledad lugeda on. Nii läks kohtulambur Slaharty seltsis mõisnikuga rentniku majasse, seal tema wara maksmata  jäenud rendi eest oksjoni tarwis ülesse kirjutama. Seal tungis aga suur hulk naisi korraga nende kallale. Slaharty tõmbas ühe kuuerauase rewolweri wälja ja sihtis sellega üht naist. Nüüd aga läksiwad pealetungijad  weel tigedamaks, enam kui 100 naist kargasiwad  kallalH, wõtsiwad rewolweri tema käest äraff leda lahti laskstwad, ja tõmbasiwad lamburil kõik riided seljast ära, neid enesega ühes wiieS, nii et teda täitsa ihuhalasti uulitsale maha jätsiwad. Sarnatseid tükka sünnib nüüd peaaegu igal päewal lirimaal. saksamaal lähemad Preisi riigi seestpidised asjad ikw eMu vanameelses maimus tagurpidi. Saksamaa  rahwakoolmeistrid pidasiwad igal aastal üht üleüldist  koosolekut, kus kooli asjadest nõuu peeti. Seesugust  üleüldist koolmeistrite konwerentsi peeti ka tänawu,  aga nüüd ei tohtinud Preisi rahwakoolmeistrid sellest koosolekust mitte osa wõtta, sest et seda Preisi koolideminiSter Puttkammer ära oli keelanud. Selle keelu üle on kõik Preisi koolmeistrid ja muud wabameelelised  mehed wäga wihased. Et Baierimaa rahwakoolkneistritel  luba oli, sellest koosolekust osa wõtta, mida Baieri ministeerium pealegi oma koolmeistritele soowitaS, sellepärast on siis nüüd Preisi riik oma kooliasjades  Baieri katoligi maa taha astunud.  Sakslased  pühitsewad tänawu ka üht suurt püha, mis 14. Augustil ära peetakse. See on Peter Canisiuse 300 aaSiane surmapäev, keda meest paapft Pius IX. pühade sekka tõstis. Aga keS see Peter Canisius oli? Tema oli Saksamaa esimene Jesuiitlane ja Jesuiitideordo  esimene asutaja Saksamaal. Mitme kuulsama Saksamaa lauliku kirjad, nagu näituseks Lessing'i, Heine j. m. kirjad, keS Juudid olewat olnud, tahetakse  selle püha! auuStamiseks tuleriida peal ära põletada.  CanisiuS. aga olewat tõeste täiSwerd Sakslane olnud. Elagu Omalt maalt. WLljgndis. „Tallinna. Sõbrast" ei pea küll meie aga siiski julgeb ta ikka meel nõnda rääkida, nagu oleks ta mõni rahwuSlik  leht ehk nagu räägiks ta rahwa nimel. See on häbemata iseenese ja töiste pettus. Aga kui „ Tallinna Sõber" seda teed ei käiks ja seda ei teeks, siis ei oleks temal ka mingisugust otstarbet enam ja ta peaks seisma jäema. Tema otstarbe on jo see, kõik maha lõhkuda ja wiltu käänata ehk kardetumaks teha, mis Eesti mehed ülesse ehitumad. Nii leiame siis tema 21. numriS jälle õige palju „pöörast möllu", millest meie mitte maitolles mööda ei tohi minna. „ Tallinna Sõber" on ütlemata tige selle üle, et meesteSM" seda ettepanemist tagasi lükkas, millega tema juubeli-päewaks tänutunnistust nõuti. „Tallinna Sõber" sõimab selle eest „ Eesti Kirjameeste Seltsi" üheks „wägiwaldseks poliitika klubeks", ütleb, et selts „oma põhjuskirjade, see on seaduse wasta raskeste" eksinud. Siis ütleb „ Tallinna Sõber", et J. olnud, kes Eestlaste seas „rahwuse „iseenese rahwuse auustamist"  äratanud ja äratada usaldanud, künni C. R. Jakobsoni „„Kolm isamaa kõnet"" rahu-aega wälja ja waenu-aega sisse olla helistanud. Weel ütleb „Tallinna Sõber" edasi: „Mitte kui haritud mehed ei ole Eesti Kirjameeste Seltsi liikmed seda weidrat otsust teinud, maid kui üleannetumad lapsed, kes oma isa majast wälja lükkawad, nii pea kui oma enese jalgade peal seista wõima arwawad;" n. n. e. kõik need ütlemata häbematad ütelused ja laimdused parimad  wastuseks natukene seletust. Kui J. W. Jannsen omas „Eesti Postimehes" wiimasel paaril aastal järgeste EestrtuÄmÄ Watud mehi ja Eesti rahwalikuid püüdmisi laimas ja maha kiskus, siis oli Tallinna Sõber ka seal juures J. W. Jannsenil abiks; nüüd, kus J. W. Jannsen selle eest oma teenitud palga kätte on saanud, nüüd on isegi mõista, et „ Tallinna Sõber" ka tema eest kostma peab, sest selle hoobiga, mis J. W. Jannsen sai, on ka „ Tallinna Sõber" hoobi saanud. Sellest ei oleks meil aga ühtegi rääkimist olnud, kui mitte „Tallinna Sõber" nutulauluga ühtlasi ka laimduse laulu ja walet meste ette ei pajataks. Walet on aga „ Tallinna pajatanud, kui ta J. W. Jannssnr Eesti rahwuse jc nimelt ka Eesti Kirjameeste Seltsi isaks nimetab Dr. Faehlmann ja Dr. Kreutzwald on need mehed keS kõige esmalt julge sõnaga Eesti rahwuse eest oi kostnud, aga J. W. Jannsen on seesinane olnud, Dr. Kreutzwaldi sopaga üle pitläs ja temy tööd ligj) pagrMmMks rahwa ees lukku pani. ID äralise waimustüsega ei ole J.' W. Jannsen kunagi Eesti rahwust kuulutanud, aga nii pea kui seda tema kasu tyrwitas, seal andis ta selle rahwuse, mis ta enne weel oli sallinud, täitsa tuttawa suuandmisega ära. Ka ei ole J. W. Jannsen kudagi wiisi „ Eesti Kirjameeste Seltsi" isa olnud, waid et ta seltsi asutamise  ajal weel awalikult rahwuse püüdmiste waSta ei waielnud, walitsesiwad teda seltsi asutajad oma uue seltsile auuliikmeks. See walitsemins oli ehk küll - üks lapse tegu, aga' tänaksija tagasi lakkamine oli täitsa mehetegu, millega „Eesti Kirjameeste Selts" on näitanud, et temä sees mitte ~Baltia" pärisorja waimu ei ole. See oleks jo rahwa õiguse tundmisele nagu mööda silmi löödud, kui tema paremad mehed üht inimest awalikult oleksiwad auustanud, kelle töö peale wiimasel ajal rahwas täitsa põlgdusega waatab. KuidaS töö, nõnda palk rahwa waim ei lase ennast mitte pilgata. Wana pärisorja ajast on meile küllalt mädamuhke  parandada jäenud, keda meie ilma armuta rahwa ihu seest wälja peame lõikama. Kõik need / ilalakkumise, äraandmise, rahwa sõbra näul iseenese? kasupüüdmise ja muud paised ajaksiwad terwe rahwa). hukka, kui meie mitte nende kandjaid kui pidali-tõbiseid enese keskelt wälja ei wiskaks. Sellepärast on „ Eesti Kirjameeste Selts", et tänu kingitus Jannsenile tagasi lükkas, tõeste kiidu wäärt ja on selle teuga meie terwe rahwale auu toonud. Poliitikat ei pruugi siin midagi juures olla, waid J. W. Jannsen ei ole mitte „ Eesti Kirjameeste Seltsi" auuStamise wäärt olnud, et La meie rahwuse wastaliste teenistuses meie kirjandusesse oma sopase „ Eesti Postimehe", nagu see ennast wiimasel ajal awaldas, on kannud ja selle läbi meie kirjandust ja Kirjameeste tööd rojastanud. Kui „Tallinna Sõber" weel ütleb, et tema teades esimene kord on, kus üks õpetatud selts seesugust otsust oma auuliikme wasta teeb, siis wastamkselle peale lõppeks, et „Tallinna Sõber" alles wäga wähe maailma elu näitab tundwat, ja et ka arwa maailmas rahwa waStalised ja äraandjad nõnda häbematal kombel sõpruse näul awalikult wälja julgemad astuda, kui meie juures, millest „Tallinna Sõber" ise kõige parem näitus on. Seesugune häbemata olek, kuS meie rahwa mehi igal silmapilgul kõige paremates püüdmistes julgetakse Mmata ja awalikult laimata, peab kord lõppema. Wäga tähelepanemise wäärt on, kuidas „Eesti Postimees" J. W. Jannsen'i elulugu omas 22. nmnrrs räägib? Seal räägitakse Jannsen'i noorepõlwe  mõtted üles ja kuidas temale Wändra mõisa pärisherra von Ditmar 300 rubla esite lamanud ja siis „Sõnumetoojate" wäljaandmiseks kinkinud. Näha on, et seda elulugu üks mees on kirjutanud, kes Jannsen'!  kodust ja wälist elu täitsa tunneb. Seal on siis wäga imeks panna, et-seÜss-ellsioos midagi sellest jutustatud ei ole, kuidgs_rahwas J. W. Jannsen'i käte peal kandis, künni ta tõeSteraHwa / Mimus töödtegi. Mõisniku 3M.lU.blam. larn on nlmÄa!ud, aga sellest ühtegi räägitud, kmdas rahwas J. W. Jannsen'i heaks raha korjas ja teda kõige tema kraamiga Pärnust oma kulu peal Tartu wns, ja kmdas  rahwas teda jälle aitas, kui ta omale Tartus maja ostis, mille otstarbeks üks Holstre Kroonuwalla auus mees üksi temale 1000 rubla lamas. Mikspärast on see rahwa tänuawaldus nimetamata jäetud? Wist lmwad  need anded ja armastuse awaldused neile südametunnistuse  peale, kes neid esmalt wasta mõtsiwad ja siis pärast andjaid ärasalgasiipad. Nii kaua künni J. W. Jannsen tõeste rahwameeles tööd tegi, auustas  teda rahwas; aga wiimaste aastate sees on see mees seda ise maha kiskunud, mis esiotsa ülesse ehitas, ja sellepärast ei wõi keegi imeks panna, kui rahwa südamesse sõbruse ja soojuse asemele külmus on tulnud. PWamaalt. Suwiste MMe esimest üleülmstkoosolekut, mis wäga mõistlikult ja ümberkaudse rahwa poolt rohke rõõmustama osawõtmise  all sündis. Ruumikas Põltsamaa Klube-saal, kus Eesti Põllumeeste Selts üüri peal koos käib, oli puupüsti  põllumehi täis ja rohkeste tuli liikmeid juure. President Jürmann alustas koosolekut, meie armulise Keisri Herra heldet meelt meele tuletates, kelle Isalik wägew sõna Põltsamaa ümberkaudse põllumeestele Seltsi ja kooskäimise luba on kinkinud ja näitas, et, kuidas kõiki Eesti wende ja isamaa poegi, nõnda ka Põltsamaa Põllumeeste Seltsi liikmeid tänuline sõnakuulmine  ja kustumata armastus oma Riigi-Jsa trooni külge hoiab ja soowis, et see siin enam ja enam meid tööle ajaks oma põldu ja majapidamist hoolega tallitama  ja põllutööd oma Seltsis kooskäimise ja ühe töise käest õppimise abil tõstma ja ülendama, millest meil enestel ja isamaal kasu ja Riigi-Jsal hea meel on. Nüüd tõusis presidendi soowimise peale kooSolejate  kogu üles, hüüdis waimustusega Keiserliku Majesteedile kolmekordse „hurraa!" ja laulis Keisrilaulu.  Selle peale wõeti Seltsi seestpidised hakatuse  toimetused ette, kus wahel waheldawalt ka juhatawaid  ja õpetlikka kõnesi peeti. Kõnet pidama oliwad kutsutud ja tulnud Dr. Hermann ja Sõrd Tartust, J. Kõrw Wiliandist. Koosolek kestis paar tundi enne lõunat, arwata kolm tundi pärast lõunat, ja, lõppes, kui SKs mõnda tähtjat osawõtjat, kes Seltsi asja sell eht roisel wiisil oliwad edendanud, oli tänanud  Keisri lauluga. Meie soowime Põltsamaa Eesti Põllumeeste Seltsile rohket edenemist põllutöö ja isamaa kasuks. Wiimasel koosolekul on temale jälle ligi sada liiget juure tulnud, mis jo ka liikuwat elu tunnistab. Jäegu see elamus muutmata kestma, saab ka Seltsi töö selle wääriline olema! V' TaMunM. liikumine Eestimaa maa- sille pealkirja all jutustab esmalt uuest usuliikumisest meiemM raywa kus ta kindral-superindentendi Schultzi tuttawa kirja järele seda liikumist õige heaks ja Jumala  meelepäraliseks tööks nimetab. Töiselt räägib La sellesamas kirjas ka „rahwuslikust liikumisest", mis ennast nimelt ka Tallinna laulupeul mullu olla awaldanud,  aga seda „liikumist" mõistetakse, nagu isegi teada, täitsa hukka. See liikumine olla ülemeel, mis rahwast eksiteedele kihutada ja teda sellest kõrwale pidada  wedama, mis ..tänini auusa elukombe kindel põhi ja õige hariduse allikas oli." Nende sõnadele lisab „Tallinna Sõber" weel omalt poolt juure, et „suguaru  auustamine" Eestirahwa juures „rahwusliseks ülewaimustuseks ja ülbuseks ülespuhutud ja üleskihutatud"  olla saanud, ja et meie juures juba orjad nii kaugele olla kippunud minema, et „Kristuse-usu asemele Kalewipoja-usku" olla tahetud saada. Wõib olla, et kusagil inimesi on, kes seesugust alpi kiitust ja laimdust, nagu „Tallinna Sõber" nimetawd kirjas awaldab, tõeks wõtawad ja usuwad. Meie juures sünnitawad need ütelused paljalt põlgduse > Rakverest. sssstus. Selle peal- X kixja all ön meile Rakwerest järelseisaw kiri trükkida saadetud: „ Sakala 18. numris on keegi Rakwerest Sakalale minu üle teadusi annud. Et need Rakwere kirjasaatja teadused mitte kõik tõe põhja peal ei seisa, sellepärast arwasin järgmist õiendust ja selewst tarwis olewat. 1) Mina olen küll praegu Kalewipoja Seltsi kooli kooliõpetaja, aga ei koguni mitte ajalehe Walguse  kaastoimendaja. Walguse toimenduses, tema tõsise kuju awalduses ja tema olu paremaks ehk pahemaks  saamises ei ole minul praegu mingisugust wõimust,  õigust ja tegemist. Rakwere kirjade saatjaid palun wäga, mind selles asjas edespidi koguni puutu'  mata. jätta. 2) Mina olen tõeste selle õnnetuma kirja awaldaja, mida Eesti Postimehes mullu är?