a«iad. Raa siisgi er wõi kõige varem arst o»w . hoost ja omnmirga soowttawat  kasu saa..:, kui ta! ameti kohatised abinöuud puudumad, nagu see Muhus on. Muhu arstil ei ole sündsat elamise maja, meel wähem sarnast kohta, kus ta haigeid ja tõbiseid raivitseda wöiks. Haiged, kes kaugemalt tulewad, peawad talu tubades, köökides ja sui ajal puukuurides olema, mille läbi nende haigus ajuti meel pahemaks  wõib minna ja arsti kohta usaldust kaotada. Et Muhu arsti ja tema juure tulewate haigete seisukord kindlam ja parem oleks, selleks peaksiwad fäält ringkonna mõisa wanemad mõjumast nõuu otsima ja seda ka leidma. ArSti sissetulek saagu wõimalikult suurendatud ning tema kui ka haigete tarwiS kölbuline maja muretsetud. Et Muhusaar sellega üksi malmis ei saa, peaksiwad Pöide ja Jaani kihelkonnad ligi aitama, sest et ka nende haiged palju hölbsamine senna ivõiwad saada, kui linna latsareti. Kuida juba tähendasime: mõni kopikas aaSLaS iga maksualusel maksta ei oleks suurem asi, aga kus need ühte-kokku wsolawad, sääl woiksiwad nad mõjumast abi ja kasu saata. Lõpeks hüüame meel räägitama asja heaks: Aidake! kus abi tarwiS. hirmus mürin maa alustest kosbastest neile waStu KlaS. See oli üks hirmus põrin ja raksumine. wiUstamin.- ja hulumine. kui oleks kõige asjade ots käes olemat. Ja selle järele otsata plaksumine ja mühimnine, kui oleks päratu hulk wett nende poole tulnud. ..Jeesus Kristus halasta!" hüüdis Lks wana mke m.-eS, Päewakaewanduse tiik en läbi murdnud ja toob omad ujuwad mäed kaasa!" Hirmus ehmatuse kisa mitmest suust kõlas läbi kaewanduse, kohkunud mäemeeste käest kukkustmad  küünlad ja lambid maha ja kustusiwad ära; surma hirmuga rutastwad nad pimedas edasi, et kaevandusest mälja pääseda, aga Issand Jumal! tee oli kinni wariscnud. muda ja prügiga täidetud sefi woolas neile jõena wastu ja ulatas neile juba kuni põlweni. Sellegipärast püüdstwad surnuks kohkunud mehed edasi tungida, aga see ei läinud neile mitte korda. Mudane mesi tõusis iga vilguga kõrgemasse,  kiivid sadasiwad neile igalt poolt kaela. Edasi ei saanud keegi enam, sellepärast põgenestwad nad tagasi, et surmawate wtewoogude eest pääseda. Walscmmc kõlanwad nende häda hääled sa senna ma hele tulises vesi. Wiimaks lridsiwad ühe kõrgema Ws hakkas leise ümbert kinni, keegi ei teadnud kelle ümbert tema kinni hakkas, vaks pimedus oli nende umber ja «ende jalgade üle woolas külm mudane mesi. Rüüd mõistvad nad wähs ära vääsmiie üle hakata särele mõtlema. Lambid ja küünlad, mis meel järel oliwad, süüdati uuesti põlema. Ja Jumalale Uku nod oliwad Sll Ees. Jälle uuesti oli kärgatamist ja raksumist kuulda, aga mecSte hirm ei olnud enam nii suur, nemad lõõtsuvad körwa teede läbi weel pääseda. See lootus läks neil aga nurja, kõik teed oliwad kinni. „Jumal saab meid hoidma," rääkis üks wana mäemees, „ja meie seltstlased meid aitama. Jdakaewanduse  töölised on ainult poole werSta meist kaugel, nemad saamad siia ruttama, nii pea kui nad meie õnnetusest kuulmad." Läbi ja läbi oliwad kõik mäemehed märjad ja tungisiwad mürisedes üks teise wastu, et seega ennast mähe soendada. Surnu kahmatud oliwad nooremad ja nende hambad lõgisesiwad külma ja hirmu pärast, ka manadel, hallpeadel wabisefiwad liikmed, sest niisugust õnnetust ei olnud nad mitte enne näinud. Nooremad oliwad üsna wait, wanemad pidasiwad nõu ja arwastwad järele, et, kui Jumal aitab ja ära päästmise katsed, mida tõesti wälja poolt tegema saadakse, korda lähewad, nad siis kolme päewa sees ära päästetakse. „Kolme päewa sees! Issand Jumal!" hüüdis üks noormees, „siis ei ela üksgi meist enam!" Peeter ei olnud siitsaadik mitte sõnagi rääkinud, temal oli, nagu oleks ta kurk kinni nööritud ja süda kokku pressitud. „Jumal wõib teid maa all sundida rahu tegema!" oli eile õhtu wana Tiiu ütlenud, ilma et ta aimanud oleks, missugune hirmus õnnetus pea tulema pidi. ,F:nnikaetud!" Peeter ei uskunud mitte ära pääsmist, ja temal oli, nagu peaks ta Toomale, kes ta kõrwal seifis, rahu tegemiseks kätt pakuma, enne kui see hiljaks jääb. Ka Toomas ei olnud sõnagi rääkinud. „Kmnikaetud!  mahamaetud!" oliwad need ainukesed sõnad, mis tema südames liikufiwad. Oh, kuidas tegi see talle haiget, et ta wihameeles Liisast lahkunud oli, ilma lahke sõnata! Jah, kui ta nüüd toriseks nii kaua kui ta maa sügawuses on, siis peaks ta hääl küll kaduma. Kui wali oli ta olnud! Nüüd ei saa ta seda ialgi enam näha, ja ta armastas ju teda, kui ka küll igakord asjad üsna rahulisel teel nende wahel ei läinud. Ja laps, see wäike roosa põskedega tüdruk! Jumal halasta! nüüd langes kõige tema patude ja kerge meele nuhtlus korraga tema pääle. Ja jah Jumal näitab, et ta mitte ei taha, et inimese lapsed teda ära unuStawad. „Peeter!" ütles sääl korraga kõige wanem mäemees ja hakkas tema käest kinni, ja „Toomas" ütles ta edasi ja hakkas ka tema käest kinni, kohkunud, tõsiselt ja pühalikult kõlas wanakese hääl, „meie tahame kõik ühel koos paluda, et Jumal oma Poja pärast meie pääle halastaks ja meid maa sügamisest päästaks, aga enne peab teie kahe wahel rahu saama. Teie ei ole maa pääl mitte rahu teinud, tehke nüüd rahu maa all." Peeter ja Toomas waatasiwad teine teise otsa, andfiwad teine teisele kätt ja mõlemate suust oli kuulda: „Rahu olgu meie wahel." „Maa all ja maa pääl, kui Jumal aitab," ütles wana mäemees edasi. „Maa all ja maa pääl, kui Jumal aitab!" ütlefiwad mõlemad lepijad järele, siis tõstis kõige wanem mäemees täed üles ja palus mulju häälega ära päästmise pärast omast hirmsast hädast ja teised palustwad waikseSti järele. Püstjad oliwad fiin ja mitme päewase waewalise ja raske töö järele saiwad wiimaks õnnetumad pitki maa aluseid tcesiid mööda edasi kuni päewawalgusele  toodud, mida nad ise ialgi ei anvanud enam näha sasivat- Wiis päewa oliwad nad ses hirmsas wangi põlwes kannatama pidanud. (Järg tuleb). Isamaalt. K«resaarest. Külalised- Telegrahwi teel teatati meie linnale, et üks salk meremäe mehi siia tulla ja nende Wastuwötmiseks hakati juba neljapäewal 9. Juunil linna lippudega kaunistama.  Kesknädaltl, Juunikuu 8. päewal sõitfvvadwnS  sõjalaciva. nende seaSka kakssoomuslaewa. Pidula Tugolahe sadamasse, et lkält mere mehi maale lasta. Ka pidi, nagu kuulda oli, mere minister kindrai-adjutant Shestakow siia tulema, et aga lacw, mille pääl ta sõitnud, Soomemercs Swcaborgi  ligidal wiga saanud, sõitnud tema tagasi. Ncljapäewa! lasti meremäe mehed lacmade päält maale,  kus nad Pidulast tulles, Sõmmera küla waljale öökortcri jäiwad. Neede homikul oli juba üsna rohkesti inimesi linna uulitsatel kõndimas, sest igaüks ootas suure igatsusega aruldasi külalisi. Wiimaks jõudis oodetud tund kätte, sest kell !/sl2 oli äkitselt linna ligidal suurelükki paukude mürinat ja hurraa hüüdmist kuulda ja selle pääle marsisiwad ka ligi 3SO meremäe meest muflka mänguga linna- Kesket pidulikult ehitatud kauba uulitsast läbi minnes jõudsiwad nad ka wiimaks oma hingamise koha pääle. Loode wäljale Pcduse jõe ääre, kuhu juba enne seda nende kraam ette jõudnud oli. Enne kui merewägi linna jõuudis, oli juba need wiis laewa Tagalahe sadamast linna alla jõudnud ja oma tulekut suurctüki paukudega teadustanud. Kahju aga et laewad wäga kangele mere pääle pidiwad jääma, sest et meie sadamas wäga madal wesi on. Ligi kell nelja ajal tuliwad hulk paatisid  ja wäikscid aurulaewi linna sadamasse, et mehi jälle sõjalaewade pääle ära wiia ja nii l>'hkufiwad  ka selsammal õhtul sõjalaewad meie sadamast.  Ka auuStas nende sõjalaewade jäuSkonna ülemjuhataja sell päewal pääle lõunat linnas käiguga meie linna. L. Li —sobn. Kiriku laulust. Jälle rõõmustas meid meie noor kiriku sega-koor taewaminemise ja esimisel nelipühi päewal oma lauluga. Mõlemal pühapäewadel kölastwad laulud wäga ilusasti, ning sellest on näha, et koori juhatajal ja lauljatel  lusti ja tahtmist on oma ülesannet rõõmuga täita. Üks päältkuulja. Õnnetus. Pühapäew 10. Juunil, pärast lõunat juhtunud ühe SaaStase poisil järgmine hale õnnetus. Linna puude platsi pääl olnud suur palgi wirn; poisikesed pannud üle wirna ühe suure palgi ja kiilunud nii moodi teine teise otsa pääl, teine poiss hüppanud korraga päält maha ja kohe libisenud see palgi wirn teise wäikse poisi pääle. Poisi jalg on nit ära purustud, et kondi tükid lihast wäljaS on. Esiteks on laps koledast karjunud, aga pärast mait jäänud, nähja oli et wähe hinge sees oli. Tohtri arwamise järele olla paranemise pääle lootust. Armsad laste wanemad, pange enam oma lapsi tähele ja ärge laske neid mitte kõigeks päewaks  wäljaS ära olla! iseäranis meel niisugustes kohtades. Hoia ise, siis hoiab Jumal ka! Tulekahju. 17. Juunil ööse kellu 1 põles suure sillal potisseppa Lubergi töö tuba ja elatis maja maani maha. Enne kui tulekaitse mehed senna saiwad, oli kõik juba ära põlenud; sellepärast ci ole ta mitte kõige wähemat asja wälja saanud, kõik on tule roaks jäänud. Õnn et inimesed parajal ajal endid jõudsid päästa, kui maja juba sisse kukkus. Majad »lla tulekahju  kassas kinnitub. Tule hakkamine on teadmata,  sest wäljapoolt töömaja on tuli cnncmine hakkanud, kus millalgi tuld ei ole pruugitud. Kurb lugu! Kole tegu. Teisel Nelipühil hilja õhtul olnud parki» ühe soldati ja lihuniku selli wahel äge taplus; säSl lõikanud lihuniku sell soldatil noaga kõhu lõhki, nii et sooled wälja tuliwad. Tohter toodi kohe senna, kes haawa kinni õmbles ja soldat wiidi hoSpitali, kus paranemise pääle wist mähe lootu» saab olema. Lihuniku sell wiidi politscife ja pandi trellide taha, kusta nüüd oma süü eest palka ootab. Mis pärast neil teine teisega tüli on olnud, ei ole teada. Jaani Taaliku»JZe sadamast wiidi Mai kuus kahe laewaga 1,200 wakka wilja ja kolm