Tallinna Sõber 23. NeljaS aastakäik Züllittnas, !!. Kukm päawa! ZBW. Kltüldne «tkleht Ckstiralilvale ««kl ja liiiaades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas Lindfors'i päriate trükimajas: aaStaS S rubla, 40 kop. pool-aaStas 1 rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetud: aastal 3 rubla Pool-aaStas l rubla 70 kop. Kuulutused maksawad iga rea ehk lelle aseme pealt s kop. Tellimised woetnksr wase.l k Fi»dsor«'i põriale tlttktmajas. -- ?e,terp»>ple. ! ). K. Keeaudt, V«»U0W«» H S 4. Uarlusz )ug. - Zkeruu»: ü. KudemlUa. A. WMlv> MWesk A. :>eldell>rr,i. -- Anplalus: ch. (-olllierg. A«esMW»k M. A«»M. Maaki kuid» iseäranis kuulutud saad. Wastaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab valtisvs, kirjad käiwad Bauisii (BaliUchran - L^««ik.vspn..) Register: Meie wabadikud ehi popsid. Omaalt maalt - Kõigekõrgem kuulutus. Keisripraua termis.  Tallinnaste  Uued ja uuendatud ja manad aealched. Eestimaa koolid. Uus Minister. Eesti koolid Tallinnas. Maapääwa ettcwalmistammc. Rakmcrest: Abiõpetaja. Weike-Maarjast . Ilmad. Viljandist: Wihm ja rahe. Saaremas li: Raske mineius. MertmeeSte takistus. Kuliramaalt: Baron Nokckmi mõrtsukas.  Petcrburgist: Kroonimisefi. - Kõrgeist aimmi kiidest. --Pearaha. Piiravduft maksust. Soomemaalt: Röövikud.  Wõeralt msalt: Saksamaalt. Au»ma>Ungrumaalt. Prantsusmaalt. Sgqptnsemaall. UuS sõnum. Meie wabadikud ehk popsid. 111. Esimesel nõuul ei olnud enamist pitka iga Taluperemehed  ei saanud wabadikudega, wabadikud ei saanud taluperemeestega korda. Et taluperemehed oma kõrgemate kohusete ja kohuse wääriliSte õiguste läbi kõrgemaks seisuseks  saanud, sellest ei saanud wabadikud aru. Wabadikud pidafiwad taluperemehi , omasuguseks" ja pidafiwad halvaks  , omasugustega" elukoha pärast kaupa teha ja mõnes tükkis nende käsu all seista. Taluperemehed omalt poolelt pärifiwad wabadikude käest rohkem tegu orjust", kuida ,rahvamehed" ütlewad —, ja pärifiwad määratud Leupääwade  korralisemat äratasumist, kui wabadikud tänine harjund oliwad. Meie ei wõi seda taluperemestele koguni mitte pahaks panna. Kas mõisa laiema maa pea! paar weiket kohakest rohkem ehk wähem feisiwad ja oma loomi nurmele saakfiwad,  sellest ei olnud mõisa kohta suuremat lugu. Tegi wabadik mõisale ka wähem päiwi ja tegi tema neid natuke korrata, siis tegi tema enamist ikka midagi ja see midagi läks ka tarwiS, ja see sai enamist ühe maanurga eest tehtud, mis muidu koguni tarwitamata jäänud oleks. Peale selle ei olnud uuS seadus ja elukord mõisaherra südamest seda mõtet kustutanud, et tema ja et wabadik tema wallarahwa waesem liige oli. Mõisaherra  poolest jäi wabadiku kohta suurem kannatus ja pehmus walitsema, ja wõis ka walitsema jääda. Teine asi oli taluperemehega. Oli tema oma piiratud koha kätte saanud, fiis käis hoolas peremees kõik nurgad läbi ja tegi aru, mis igast nurgast saama pidi. Za kõik näitas nüüd ühtekokku pandud koha piiretes nii kitsas wälja, kuna see enne laiali pillatud tükkides, palju laiem wälja näitanud oli. Iseäranis kitsas näitas enamist karjamaa  olema. Seal ei olnud ?loomal maad käia", kuida taluperemees mõtles ja ütles. Kõiki seda oli tarwts targu korrale seada, aga korrale seadmisel oli wabadik oma majaga, oma maaga ja oma loomadega tüliks ees. Wabadiku  maja seifis sagedast koguni tüiitawa paiga peal ja wabadiku loomad käifiwad sagedast ,paha peal." Sellest tõufiwad tülid. Uus elukord ei olnud wabadiku ega taluperemehe  meele järel. Mõlemad igatsesiwad sellest lahti saada ja paari aasta pärast oliwad enamist wabadikud krunditttud talukohtade piiretest wälja pühitud. Talukohad  oliwad weike-mõisadeks muudetud, aga weike-mõisadele  weiket walda kõrwa seada see nõu oli enamist nurja läinud. Teine nõu figis juba paremini. Korraldatud wabadikud tasusiwad oma weiket renti korraldatud pääwadega  ära. Määratud rendi järel tegiwad wabadikud ühe ehk kaks pääwa nädalis, suwel üksi ehk läbi aaSta, ja kui muidu terwed pääwad rendi järel wälja ei tulnud, fiis makseli mõisa poolest nii palju raha juure, kui aru päris. Elumaja poolest ühelt poolelt ja rendi tasumise poolest teiselt poolelt läks asi korda. Peatoidu poolest kippuS ja kipub aga sagedast kitsas kätte tulema, nimelt seesugustes maakondades, kus ligilähidal ka talwel tööd saada ei ole. MõisadeS, kus suured metsad on, kus puuraiujaid tarmitakse,  ja maakondades kus wabriku sarnatsed asutused ligidal  on, seal ei ole wiga. Kolmas nõu läks kõige paremini korda. Sasivad endised wabadikukohad kindlaikS pöllusulaste ehk mõisa moonakate kohtadeks muudetud, siis makseti kohapidajatele maade kõrwa weel kindlat palka ehk moona. Ras^ma põllutöö tallitamiseks sai meeS ühe ehk kakS pääwa nädalis  oma tarvituseks ja iai enamist mõisa poolest ka töölooma.  Kergemad põllutööd saiwad moonakate naeStest ja lastest tehtud. Oma seisust ja harjund elukombet mööda wõiwad need nendanimctalud ,moonakad", kellest mõned ,rahvamehed" nüüd juba põlastusega rääkima ja kirjutama hakkavad, ilma mureta elada. Kõige vähemast elawad nemad wähema murega, kui need , wabadikud," keda ÜkSki määratud aeal tööle ei saada, kelle töõ-aeg ja puhkamise aeg määratud ja piiratud ei ole. Lahtisel rahwal ei ole küll sundijat, aga päris sundija alt, nende eneste elntarwituste  alt ei suuda neid ka kõige,wabameelelisem" seadus  vabastada. Et elukoorm neist lihtlabasetst  töömeestest eemal hoitud saada wõikS, et nemad mitte mõnda soovimist omaS südames lämmatama etpeaw, seda ei wõi ega taha ükski ütelda. Aga nendel on ilma mõlata enamist rohkem maad käeS, kui neil meeStel raske wõlgadega, keda Wenemaa seespidistes kubermangudes taluperemeesteks nimetakse, ja nende elu on igapidi palju lahkem ja korralisem kui töõrahwa elu vabrikutes Meil on ka mõned mehed nendanimetatud ,moonakate" keSkist tuttawad, kes omas teenistuses nii palju loomi kaSwatada ja niipalju kokku hoida jõudfiwad, et talukohta rentida mõistvad ja nüüd nõuukad taluperemehed on. Zlma kindla teenistuseta wabadikud asutuSteS, miS mõisamaa piiretes seisawdd, need elawad niisamati nagu wabadikud talumaa piiretes. Üleüldse ei ole piir mõisamaa  ja talumaa wahel, nendanimetatud ,punane kriips" palju wahet rahwa elue teinud ega saa tüll wtst ta tegema, kui pahad tuuled mitte wihawaenu mõiSnikude ja wallarahwa  wahel kardetavaks leegiks ei lõõtsata. Wihawaenu kihutamine ,SakSte" wasta, mis niipalju tähendab kui mõisnikude ja üleüldse ülema seisuse wasla, olgu selle seisuse  kiiked sündimise poolest Sakslased, Wenelased ehk Eestlased, see wihawaenu kihutamine koStab küll ,rahvameeste"  laagrist ja kõlab mõnest tühjast ehk õõnsast pealuust  waSta, aga parema rahwa südameid ei ole see kihutamine  weel eksitanud ja ülemate seisuSte südameid ei ole see kihutamine weel rahvast wöerntanud. Taluperemehed  kuuendiku peal ja wana ja uue kohtade veal mõisa maa piiretes, elawad enamiste sellesama kaubaga nagu taluperemehed talumaa kohtade peal. Za mitmed kobad mõisamaa piiretes on taluperemeestele päriseks müüdud, ka sellesama kaubaga nagn talukohad talumaa piiretes. Kui nüüd rahwa keskis tõeStc suurem igatsuS weike maakohtade, nendanimetatud wabadiknkohtade järel liikumas on ja kui küsimuõ tõuseb: ,Kuhu peab wabadikusi Nahutatama  ja asutatama?" fiis wöib selle peale aga üht ainust wastust anda: Senna, ku S neid tarwiS läheb. See ei wõi aga kusagil mujal olla, kui mõisamaa  peal, kus suurpõllu pidajad suwitöödeks ja sagedast  ka 'talwetöödeks rohkem tööjõudu tarwitawad, kui nemad otsekohe ja jäädavalt oma leiwa ja palga peal pidada wõiwad. Kuida meie juba sagedast ja pitkemalt fiin paikas arutanud oleme, ei tohi meie talukohad mitte lõhutud ja killutatud saada, sest nende peal seisab meie kodumaa tulema  aegade oitsus. Reed peawad nii suured ja nii tngewad  olema ja peawad nii suurew ja nii lugemaks jääma, et nende peal taluseisuõ tugemaks maaseisusekS kosuda ja mõisuikudega rind rinnal kodumaa avalikust asju ajada ja tallitada wöib. Kui aga ka talukohad Ülisuureks  jääwad, tui need nüüd on, fiiS ei saa need ome- tigi ka edaspidi alalisi päiwilisi tarvitama. waid enamist ikka kõiki tööst oma enese kodakondsetega korda saatma. Et aga talukohad nii suureks jääwad kui need krunditud ja oStetud sasivad, seda on raSke uskuda. Mitmed Meiud  talukohad saawad küll edaspidi pärijate keskiS nii weikeks lõhutud, kui seadus lubab, nii kahelsetaw see ka on. Ja neetz lõhutud talukohad saawad fiiS muidugi weel wähem päiwiliSte abi tarvitama. Asutavad ennast fiis wabadikud talukohtade maade peale, fiiS wõiwad nemad  seal ikka üksi kannatatud wserad olla, soowitud wõeraStekS ei kosu nemad seal küll iialgi. Teine asi on wabadikudega mõisamaa peal, seal on neid tarwiS ja seal saab neid küll edaspidi weel laiemal mSedul tarwiS olema. Ükski seadus ega kõrgem käsk ei wõi aga ühe inimesele teise kõnvaS lahkemat elu sigitada, kui mõlemi poolme elularwituS ise. Iga seadus on ükS kunstlik asi, mida siumeõte käed tegiwad, ja: Mida kaed ehitasiwad, seda wõiwad käed lõhkuda." ElutarwituS on aga loodud asi mis seisma jääb, nii kaua kui ilm ilmaks  jääb. Wabadikude! on elukohtafi tarwiS ja on omaS looduslikkus ihuwõimuS tööjõudu anda ; suurpõllu pidajatel  eh? möiSnikudel on tööjõudu tarwiS ja on enamist ikka maad elukohtadeks anda. MikS nende wahel mitte üks kaup sigima ei peaks, miS mõlemite tarwitust täidab ja just sellepärast iseenesest kindlamaks saama peab, kui ükSki sead»a sundida suudab? Ei,. nutti igas mõisas meie kodumaal on veel paikasi, mida kusagilt poolelt täie larwiluse alla wõetud et ole, mis aga weike kohtade asutamiseks juba nüüd sündsad on ehk miS sündsaks wõiwad tehtud saada. Wabadikukohtade  asutamiseks ei ole koguni utte seda maad waja, mida rahwaS ,loodud põlluks" nimetab. Meie oleme sagedast näinud, kuida seesugused kohad lausa nõmme peale asutatud satwad ja wäga heaste kofuflwad.  kui ligilähidal korralist tööd küllalt saada oli. Meie kinnitame siin weel sõnalt, et seesugused kohad üksi ja ainu kui töõrahwa ehk päiwiliSte kohad kosuda wõiwad. KeS nende peal üksi oma maatööst elada tahab, sellele ei ole parata, see läheb ilma armuta raisku ja langeb viletsuse  sisse, olgu koht tema päris wõi olgu see tema käes rendi peal. Kui aga mees korralist tööd leiab, kui tema wahete wahel ja tema naene ja suuremad lapsed weike põllu eest hoolt kannavad, siis kaSwatab nõmme maa rohke rainnnitainttkga mis weikel kohal selle maa kohta ikka on, viimaks rohkem aiawilja, kui nenda nimetatud ,loodud põllumaad". See ei ole mitte paljaS arwamine, see on nähtud ja äraproovitud asi. Aga veale seesuguste nõmmede ja tühja paikade, on mitmel mõisal nõndanimetatud , tagumist põldufi", mis kalli vääwapalga kohta iialgi tai! kasu ei too, miS , harida ei maksas kuida seda nimetakse. Ka nende peale wSiksiwad  vciked. sce on wabadikude ehk päiwiliSte kohad asutud saada. Ikka oleks aga kõige pealt seda tähele panna, kaS maa za pind elupaigaks hea on; kaS maa põlluks nii hea ou. kui seda suurema kohtade juure? päritakse,  see ei ole siin mitte esimene küsimine. Suuremad kohad kosuvad paremini, kui üksi seisavad ; weiked kohad kosuvad varemini, kui neid rohkem üheSkovS on. Elupaigaks  on aga ikka kuivem liivamaa kõige parem. MullakaS maa, mis suurema kohtadele soovitav on, sest et see paremat wisia kaSwatab läheb märjal aeal poriseks ja kõlbab sellepärast wähem seesuguste asutuSte tarwiS, k»S elukoht pea asi on, mitte wiljakaS maa. Suuremad kohad oma suurema P«W woiwads ma õuel kraamidega kuivatada