Saarlane UU Kleiildi l ajaleht maa- ja lianarahwale. UW 35. Teisipäewal, 19. Septembril 1889. VI. aastakäik. maksab: Ilmub igal loifrp«»e»vctt'. ..Saarlase" toimetus ja wäljaandnnne Kuresaares taubauulttsas »r. 17. Kuulutuse ridu ehk sell- ruum maksab 2 kop. Wilund mood. Üks wäga wilund pruuk, mis meie linna rahwa keskel iga päew näha ja kuulda on, on „keelepeksmine" ja teiste «tagarääkimine."  Kui mitu kord on meil sellest ka juba juttu olnud, aga see näitab nii wähe mõjunud olewat, et tahtsime seda meel kord walge ette tuua, mida küll katsutakse pimeduse  katte all toimetada, aga siiski jälle uueste kõikidele kuuldawaks tuleb. Mis ajast põlweft see wiga meie külge hakkanud on, seda ma praegus ei wõi ütelda, aga hästi päewa korral ta on, seda ma näen ja kuulen! Kui wäga palju inimesi on selle läbi isekeskis, kas elu ajaks riidu läinud, aga mis sellest peetakse - lasewad aga ikka julgesti edasi, iseäranis meel manad naised ja teenijad tüdrukud, mis nõnda näitab, kui oleks nad selle tarwis seatud olewat. See on mõnel üks juure wilunud moed, et ta muidu mitte ühte sõna si oska rääkida,  kui iga ühte taga „klatfidu." Wnatame  homikuti turu pääl, kus neid mõni suur portsjoon kokku korjab ja siis kõigewähemast  oma ilus paar tundi ära plaperdawad,  mille taga-järg ainult riiuks läheb, sest mõned nende seast tulewad säält ära ja räägiwad seda jälle kaugemale ja nii läheb ta künni wiimakS taga räägitama kõrwu, soh, siis on tüli lahti! u>a aja eest oliwad wanad tantad jälle ühe ilma põhjuseta juttu paari noore inimese  pääle lahti lasknud, mis aga kohe nende kõrwu tuli; siis mindi „tantade" käest küsima, mis põhjusel seda räägitud on; oh sa kallis aeg, kui siis „wanaksed" linna kaudu jooksid, üheteisega tülitsemas, miks see ja see olla ette rääkinud! Nii langeb mõni noor inimene laimduse alla, millest ta meel koguni mõtelnud ei ole. Iga kord, kui wanad naised kellegi üle midagi „lahti laskwad," siis saab lõpetuseks kinnitatud:  „Jumala pärast, ära sa ütle et mina seda rääkinud olen!" Sellega on jo siis kohe näha, et see jutt koguni tõsi ei ole olnud; sest kes peaks siis midagi kartma, kui ta tõtt on rääkinud. Kõige rohkem saab santifi juttusi ikka noorde inimeste kohta räägitud sa see juhtub nüüd sügisel ajal palju rohkem kui muidu. Läheme pühapäew kiriku, siis kuuleme kui kange kõhimine igal ühel kõige jutluse aja on, et waewalt õpetaja kõnest aru saab; aga nii pea, kui pääle jutluse mõni paar saab maha kuulutatud, siis on see aeg kirik nii maga, kui surnu haud, et mitte hingamist kuulda ei ole. Siis ei köhi keegi enam! Millepärast? Noh "„idugi sellepärast, et siis jälle pärast kirikud lõbusad materjaali  saada on. Küll siis saab neile waestele pruut paaridele siit ja säält mitmesuguseid süüd otsitud, kas pane kõrwad kinni kuuldes. Niisugused wanad inimesed peaksiwad igas asjas noorematele heaks eesmärgiks  olema; aga mis hea eesmärk see on, mis nad praegus ees teewad? Nad õpetawad jo mägise ka nooremaid keelepeksmisele ja mis ka heasti näikse mõjunud olewat. Ka nooremate seast leiame niisugust selja taga rääkijaid üsna rohkest, nii hästi maal kui linnas. Igaüks peaks omale Taweti ja Salomoni meeles pidama, need on mõlemad üsna ustawad mehed, mis ütlewad: „Kes rahul tahab elada ja häid päiwi näha, see hoidku oma keelt kurja rääkimast!"  v. Isamaalt. Kurcsanrest. Jälle juhtus öl. Augustil, lõuna kellu 2 ajal kurb õnnetus Abruka ja linna wahel mere pSäl. Säält hakkas üks paat wiie inimesega, 2 ranbwahti, 2 noort tütarlast ja Abruka metsahoidja poeg linna poole tulema. Wahe aegas tõusis aga torm, mis nii waljuks läks, et ta paadi ümber wiskas ja inimesed laenetesse  kukkusiwad. Metsa hoidja poeg oli osaw ujuja ja sai kumniuli läinud paadist ruttu kinni ja katsus ka teisi päästa. Ühe randwahi ja tüdruku  sai ta küll paadi juure, aga teine randwaht ja teine noor neiu leidsiwad laenetes haledat surma. Pärast tuli üks paat appi, kes seda oli juhtunud Lume all. Klemcntine Helmi Mels, WiimakS oli jõgi puhas ja wesi woolas wanat teed mööda mahutades edasi. Nüüd oli see kitsas jalgtee, mis üle jõe wiis, meel paranda, sest laened oliwad teda ära purustanud.  Seks oli Kristjanil mõned tööriistad tarwiS- ta aStus kaldale, et neid omale muretseda. Mõttes läks ta üle karjamaa ajast läbi koju. Kui ta tallidest mööda üle õue läks, nägi ta kuidas just praegus üks sirge noor mees kaks hobust wälja tõi ja wankri ette, mis õue pääl seisis, panna tahtis. Kristjan jäi imekSpanneS seisma. „Hohoo,  Seppi, kohu sa nende hobustega minema hakad?" hüüdis ta wenna juure astudes. „Tselli hobuste laadale," wastas Joosep ja waatas oma suurte siniste silmadega rõõmsalt Kristjani otsa, sest see ettewõtte oli tema südant ja nägu rõõmsaks teinud. Kristjani nägu läks neid sõnu kuuldes punaseks ja tema pigistas omad huuled kõwasti kokku. „So, wõi sina sõidad nüüd laadale?" ütles ta erutult. „siit saadik oli see ikka minu amet, mikspärast on siis isa seda täna sinu hooleks annud?" Joosepi lahke nägu läks punaseks ja kartlikult wenna otsa waadates ütles ta pooltasa: „Seda ma ei tea mitte, Kristjan! Isa ütles, et sul olla jões tööd küllalt wcel ja sns käskis ta mind kohe sõita, et ma aegsasti jälle koju jõuaksin." „Hea küll, Seppi, katsu et sa aga õigeks ajaks senna saad," ütles Kristjan lühidelt ja tahtis rutusti wennast mööda minna. Ta tundis, kuidas wiha tema sees tõusis ja ei tahtnud Joosepit seda tunda laska, sest et Joosep ses asjas ilma süüta oli. Joosep aga oli oma wenna pahat meelt siisgi tähele pannud. Rutusti astus ta tema juure, hakas tema käest kinni ja ütles paludes: „Ära ole minu pääle pahane, wcnd, see ei ole minu süü, ma tahan isat paluda, et ta sind saadab. Sina oskad ju hobuste kauplemist hoopis paremine kui mina. Isa tõreleb ju minuga ikka, et ma palju arg olen ja ennast seega petta lasen. Sinu käsil olewa töö teen mina juba malmis." Kristjan pööris selja tema kohe ja ütles karedalt: „Ei, ei Seppi, kui isa sind seda teha käskinud on, siis on temal wist põhjust selleks. Sina tead, et Vasturääkimist tema ei salli." Seda üteldes astus tema majasse. Wait olles maatis Joosep temale järele ja õhkas tasakesti. Tema oli küll näinud, kuidas Kristjan iseenesega wõitles ja oleks hea meelega teda sõita lasknud, ehk tema ise ennast küll wäga selle sõidu üle rõõmustanud  oli, aga tema mõtles ka ise eneses, et see asjata oleks isa tahtmist muuta. See oleks teda ainult wihastanud ja Krist- Janile ei ühtegi kasu saatnud. Aga Joosepi pehme süda kannatas ärarääkimata palju selle mõtte all, et Kristjanile haiget tehtud oli, ja et tema teda selle juures ühtegi aidata ei wõinud. Wait olles sõitis tema õuest wälja, ainult peaga noogutades jättis ta emat jumalaga, kes maja ukse ees seisis- Ema Leeni Hutter toetas omad ümmargused käsiwarred puusade pääle ja waatas pojale pead rapputades järele. Mis oli tema Seppil ometi täna weaks, et tema mitte kui muidu ikka hõiskades müramast wälja ei sõitnud, kuS juures ta ise ikka piitsaga plaksutas ja mütsi keerutas? Tema endine ikka naerataw nägu oli tõsine ja kurb. Temal pidi midagi pahat asja ette tulnud olema. Ema lahke, armas nägu, mida ta poeg Joosep temalt pärinud oli, jäi ka tõsiseks. Tahtmatult põõrasiwad tema mõtted noorema poja pääle, kes mähe aja eest jõe poole oma tööd lõpetama läks. Kuidas oliwad tema kaks poega nii teine teist laadi, keegi ei oleks neid wendadeks pidanud, sesttemasuuretugewakeha, tumedate silmade ja juukste ja tõsise näoga noorem poeg Kristjan oli täiesti teist moodi kui tema peenikese õrna olemisega wanem wend, kelle pehmest näost alati rõõmus meel ja headus wälja paistsiwad. Nõnda samma mitme sugune oli ka nende iseloom. Kuna Joosepi süda kõikide inimeste wastu armas-