Sakala Poliitika, kirjanduse, põllu ja käsitöö ajaleht. s^. Wiljandis, 28. Juuni-kuu päewal 1886. V. aastakäik. Zlmab igal laupäewal. Kuulutuste LoepuSrida ehk selle ruum maksab wiimse lehe külle peal 4 kop., lehe ees otsas lp kop. Sagedamalt kuulutajad saawad odowamalt. Koimeudu se adress: toimendusele Wiliandis Wene keeli: L?> iii, chkõnm.. ~ Sakala" aastahind (ühes poognas): Postiga 2 rbl. 70 kop., postita 2 rbl. Poole aasta hiud: Postiga I rbl. 50 kop., postita ! rubla 20 kop Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata ehk l 0" „. Adressid palutakse selgeste kirjutada. Wäljaandja ja wastutaja toimetaja J. Peet. TartuS: Sachkeri ja Vares'e raamatupoed; Tallinnas: Thomas Jakobfon':, Bufch'i ja Kluge Ströhm'i raamatupoed ja kaupmees Naftal; KetlaS: J. Maaberg; Lihulas: Tschernow ja kaupmees T. Büttner; PäruuS: „Endla" Seltsis ökonom Must ja E. Treufeldt'i raamawpood; Narwas: Grigoriew. Rakweres: J. Kuus' i raamatupood ja A. H. Treumann pikauulittal M 51. Põltsamaal:  kaupmees T. Puchk ja Leihberg; WõruS: Vielrose; WalgaS: Rudolf; PaideS: Seidelderg ja C. Aerfeldt; Peeterburgis: K. Leo p a s, NeueuiS lipoev. 86 ja N. M attiss en Uevemk upvcn., x LasÄueu. «oera, X° 28/21. W lisandis: F. Feldti raamatupood. Põllumeeste Seltsis ökonom Winter, Sakala trahteripidaja A. Peet ja trahteripidaja Kiis. Ema ja laps. IV. Et esimesel aastal emal oma lapse hingeelu  kaSwatamise kallal wähem tööd on, siis olgu siin paar sõna selle kohta, mil wiisil ema oma noore taime ihuelu eest hoolt piab kandma. Kõige tähtsam on selles aSjaS lapse söötmine wõi toitmine, millest juba minewal korral mõne sõna kõnelesime. Ei ole mitte kõik ükspuha, armaS ema, mis sa oma lapsele suhu pistad ja millega sa tema söögiisu ajad ja keha kinnitad. Wana inimese toit ei kõlba mitte lapsele. Õnnelik see lapS, keS oma esimese ülespidamise ema rinnast saab, sest see toit on temale loodud. Kellel emal ial wõimalik on, see toitku oma last ikka esite oma rinnapiimaga; kui ka mitte rohkem, siis ometi paar esimest kuudki. Rikkad lasewad ammed oma lapsi imetada, sest et nad, kui ise seda teeksiwad, oma ilu kardawad kahanewat. Tehku nad seda, aga walitsegu siis ka oma lapsele mõistlik, südame poolest hea ja terwise poolest tugew amm, keS oma ema kohut laitmata suudab täita; sest amme rinnast imeb ka lapS ühtlasi amme olemist oma sisse. Meie talurahwa juures ammede pidamise moodu ei ole, ja see on kiiduwäärt. Siiski tuleb aga ka meie juures ette, et mõni ema mitte ise oma last toita ei wõi, üks teeb seda edewuse pärast, et kardab oma põskede puna wõi näo jume kahanewat, töine aga jälle häda pärast, et tal rindade ehitus puuduline ja tal mitte tarwilikku osa piima ei ole. Esimene  on täieSte laitmise ja äraheitmise wäärt, töise juures ei wõi meie aga midagi parata. Juhwb emal see õnnetus, et ta oma last mitte oma rinnal toita ei wõi, siis muretsegu ta temale sarnast toitu, millel needsammad jaod on, nagu rinnapiimal. Selleks ühtegi asja. kül mitte muuta ei wõi, aga ometi osaltki. Peale wee ja soola on emapiimas 2—3 osa munapilwe ollusi, 3—4'/- osa raswa ja 4 kuni 6 osa suhkurt, see on esimeste päewade sees; pärast kahanewad aga munapilwe ja raswa ollused, suhkur aga mitte, mispärast ka siis emal on soowitud imetamise ajal rammust  toitu süia. Oled sa nüid sunnitud mõneh muu asjaga oma last toitma, siis katsu sedcd Võimalikult tema olluste poolest rinnapiimas taoliseks muuta, muidu toidad sa oma lapse? põdema. Sagedaste wõetakse lehma piim lapse toiduks ning antakse seda klaasiga, kuS kautshukist  suuline otsas on, lapsele luutsutamiseks. Kui sa seda teed, siis pane lehma piimale keedetud wett ja ka suhkurt juurde, sest muidu on lapsel kohe kõhuwalu ja oksendamine käeS. Piimaklaas olgu alati puhaS kui kuld, et piim, mis sa sisse walad, mitte haput maiku juurde ei saa, seda laps ei kannata. Sagedaste on aga nähä, et niisugune piim päewad otsa klaasis seisab ja igakord jälle lapsele suhu topitakse, kui see oma healt tõsta tahab. Ei, ei ema! Motse ka, et see.ljha sinu. lihast, ja weri sinch merest on, kellele sa niisugust hapuks läinud sodi pakud. Hea kohaline toit kaswatab ka lapse maimu, mitte üksnes ihu, sellepärast piad kül terawaste selle peale waatama, mis sa oma lapsele söödad. Hea toidu läbi kaswawad  maim ja ihu mõlemad tubliks, halw toit paneb nad mõlemad põdema. Mõistlikult toidetud laps on priske, näo peal lehwitab süita naeratus, silmist paistab elu ja maim wälja, sa näed temas tugewat wälimist ja sisemist inimest; mitte nõnda ei ole kehwalt wõi mõistmatalt toidetud laps. Ta nägu on kahwatu; puna, mis sinna peale ka wahel tõuseb, ei ole mitte õrn, maid tuhn; huuled näitawad nutust rõõmu tundwat ning silmad on haledad ja läigiwad. Kas sa wõid, ema, oma niisugusest lapsest tõsist rõõmu saada! Ei, ema! Anna lapsele, mis sinu kohus talle anda on, siis annab ka laps sulle seda waStu, mis sind alles õnnelikuks emaks teeb. Kõige mõnusam lapse Loit on, nagu eespool  nimetasime, ikka ema piim; sellega toidetud  laps peaseb mitmestki hädast ja haigusest puutumata mööda. Kui tihti aga ema seda oma lapsele annab, sellel piab ka oma aru olema. Kõlbmata on see koguni, nagu mõni ema teeb, igakord, kui laps mähe healt teeb, kohe jälle rinda suhu pista, arwateS, et sellega kõik lapse hädad ära aidata wõib. Palju seda on, et laps just nälja pärast nutab, temal wõiwad ju mitmed muud wiad olla, mis rinnapakkumine  sugugi aidata ei suuda. Sagedaste kisab ka laps ainult sellepärast, et oma healeriistu  harjutada; sagedaste ei ole ta mitte kuiw, ehk on mähkme sisse mõni wolt wõi kõrts juhtunud, mis talle waewa teeb. Hoolsa ema silm piab alati igal pool waatamaS ja käed seadmas olema. Harjuta oma last ühepikkuste  waheaegade järele imema. Esimese kolme kuu sees ei ole mitte palju, kui sa lapsele  iga kolme wnni järele rinna suhu pistad ja teda toidad. Läheb laps wanemaks, wõid toitmist arwemaks jätta. Annad sa aga lapsele  liig sagedaste imeda, nii et endine piim weel mitte seeditud ei ole, siis näed pia, et laps wärske piima wälja oksendab; mitte sellepärast  ei oksenda laps, et ta palju on imenud,  waid et ta wara on imenud. Peale toitmise pane laps magama, aga ära teda mitte kohe wäntsuta ega hällis raputa; lapse seedmise  masin on jõuetu, tema ei saa siis enam oma tööd teha ja laps laseb jällegi toidu suust wälja. Piima hulk, mis laps päewa jooksul ära tarwitab, on umbeS kuueS jagu tema keha raskusest. Sellest näeme, et lapõ palju rohkem oma keha raskuse järele toitu tarwitab kui täiskaswanud inimene. Last ärgu wõõrutatagu mitte järsku ära, see paneks ta põdema, kui ta järsku töise toidu peale saab. Umbes kuu aega enne seda, kui ema lapse käest rinna suuwmaS ära tahab wõtta, hakaku ta rinnapiima kõrwal kord korralt  ikka rohkem muud toiw andma, kuni ta wiimaks rinda sugugi enam ei anna. Meie mõte oli lapse hingeelu kasvatamisest kõnelda, et aga esimesel aastal ihuelu kaswatamine  wäga tähelepanemise wäärt on, sest et ta piaaegu sellel ajal see ainukene abinõu on, millega ka noore taime hingeelule wõi õigem ütelda waimuelule aluSseid pannakse, siis kõnelesime esimese aasta toitmisest pikemalt. Poliitika ringwaatus. Et Greekamaal Ma hakkamata jäi, oli suuremas.mSõdul Wenemaa töö ja toimetus. Wenemaa tundis wäga hästi ära, mis Greeka palaw weri oma sõale minekuga iseenesele kahju oleks wõinud tuua ning aStuS sellepärast mõjumas  wõimul ühes töiste riikide abil sSa taastuseks  Greeka ja Türgi wahele. Mitmed arwasiwad,  et Greekamaale ülekohut sünnib, kui ta rannad kinni panti ja teda sõariistu käest maha sunniti panema, siiski sündis see aga kõik Greeka kasu pärast. Greeka on oma sõatuju waigistanud,  Türgil lendawad aga weel mitmesugused plaanid paast läbi ja mitmesugused kartused näitawad tal hirmu tegewat. Tema ei saada oma sõawäge weel mitte kodu, waid tahab ennemalt seda weel suurendada, nagu nimelt Lõbu ja teaduse jagu. Wiissadatuhat dollarit. H. Berneti järele jutustanud Jüri Reinwald. 11. Imestades waatsin ma noore neiu otsa, kelle silmad nüid tõeste tumedaste nähti hiilgawat. ..Nagu Teie teate, olen ma Teile ka ütelnud, et mina selge päewa ajal wäga lühikese nägemisega olen, aga ämaruse walgel wäga heaste näen, ja kui ma nüid siia kambrisse tulen, ei tunne ma seda puudust sugugi." Ma waatsin nüid südameliku osawõtmisega neiu peale. Tema märkas seda waadet ja punastas selle ees ära. „Kas. olete nüid minu seadeldusega ära leppinud?"  alustas ta rõõmsamal healel uueste juttu. „Täieste. Mina olen wäga õnnelik, et omalt poolt ka oma kaunis aruldase tööga Teie trööstiks midagi olen wõinud teha," kosisin mina kummardades.  „ Siiski ei piaks ühel noorel neiul nagu Teil, andke andeks, lühikesest nägemisest hoolimata, seesuguseid kurbtuse tundist olema. Teie suure warandusega ei ole midagi wõimata!" „OH, raha on õnnetus!" ohkas neiu Vandermeyer.  .Iksi sellele, kes tema wäärtust ei tunne," ütlesin mina wahele. „Kas Teie seda siis õnneks arwate?" küsis ta elawalt minu otsa wahtides. „Wähemalt wäga kestwaks õnne põhjaks." „OH, ma olen Teie peale kade, et Teie waene olete!" ..Siis olete Teie kül ainukene inimene, kes minu peale kade on," kosisin ma naerdes. „Wähemast  kahetsewad wäga palju neiust, nagu ma teada olen saanud, et minul rikkust ei ole." Neiu Vandermeyer wahtis terawaste minu otsa ja lõi siis silmad maha. „Kas Teie tahaksite hea meelega rikas olla?" küsis ta wähe aja pärast. „Ja", ütlesin mina, ..wähemalt nii rikas, et minul raha eest Lärmis maalida ei oleks. Siis ei oleks ma ka seesugust kunsttöökest, nagu seal rippub, mitte teinud." Neiu waatis oma aruldate silmadega jälle elawalt  minu peale. „So", ütles ta waimustawalt. „Mis tööd Teie nüid jälle teete?" „ Jälle üht kunsttöäd," oli minu wastus. „Mina soowiksin aga ennast kõige esite mahe kauplejatest wabastada." Wari ilmus neiu Vandermeyeri silmadesse. Tema püidis ennast mägist rõõmsM muuta, kuna ta ise ütles: „Nüid läheme kohast ära päewa walgele." Tema sammus ees ja meie läksime wõõraste tuppa, aga jutt ei läinud siin enam nii ladusaste, sellepärast jätsin ma Jumalaga ja sammusin oma korteri poole. Mina ei wõi mitte ütelda, ,et ma selle käigu läbi rahulisemaks oleksin läinüF, ehk et see wastutahtmist  külge tõmbamise mägi, neiu Vandermeyeri poole, minu sees lõdwemaks oleks läinud. Mina tegin ühe metsiku mägestiku-koha pildi kallal kül agaraste tööd, sellepärast, et elu-häda mind taga sundis, sest see raha, mis „soo" mulle sisse oli toonud, ulatas waewalt nii kaugele, et ma omad mõlad tasa tegin, ennast wiisakaste riidesse  panin ja sume sõiduks hobusad ja tõlla wõisin palgata, aga elamise tarwis ei jäänud mul midagi järele. Ma tegin õige «urgaste tööd edasi; aga niipia, kui ma silmapilgu puhkasin ja wälja sinise taewa poole waatasin, seisis weike neiukene hele halli öökulli silmadega minu maimu ees ja naeratas minule wastu. Kaks kuud läksiwad kaunis üksluiselt mööda. Mina olin piaaegu nagu üksiklane oma töö juures tuas paigal, ühel päemal sain ma neiu Vandermeyeri  käest ilusa, roosa paberi peale kirjutatud kirja. Seal seisis: > isand! leid palutakse selleläbi sõbralikult, meile meie päriskoba ,Btatsu peale maale täna pärast lõunat võõrsile tulla. Nina elan siiu üsna üksinda oma vana onu ja üde õeliku sõbraga,  leie ei saa siit kedagi muud seltskonda eest leidma, kui neid ja võib olla ebk übte inaja sõpra. Lt ?eie ka seltslikust elust eemal koiate, nagu ma teada olen saanud, sellepärast saab ebk leil seda armsam olema, meid maal üksikus paigas üles otsida. Liin on ilusad veekodad sõitmiseks ja meie võime ilma takistamata vabalt maal rõõmsad olla. VandermkM'.< Kiri oli mõnus, ta maalis mulle uueste neiu Vandermeyeri elawduse silmade ette ja mina sõitsin „Staten Islandi" wälja. Wana onu wõttis mind lahkeste teretades wastu, ta wiis mind oma õetütre juurde ja minu imeline sõber tuli mulle maal õhust ja päikesest pruuniks päewatanud palgel sõbralikult wastu. „See on lõbus, et Teie tulnud olete!" hüidis ta minule kätt pakkudes. „Siin", ta tutwustas mind ühe pika kaswuga, wäga ilusa noore mehega, „isand Ferdinand Lacrost", ja siis ühe juurde tulema noore naesterahwaga, „minu sõber, Marie Daner." Mina kummardasin noore naesterahwa ja isand LacrofN ees, wiimase ees aga nii kangelt kui wõimalik,  sest ilus noor mees ei olnud minul korraga mitte meele pärast ma ei tea isegi mikspärast. Neiu Vandermeyer nähti seda aimawat. „O, Teie ei tunne seda isandat," ütles ta armsaste  küsides. „Teie saate marsi paremad sõbrad olema, tema on lõbus seltsilane ja temal on truim süda maailmas." Mina kummardasin meel korra ja pakkusin isand Lacroftlle kättki, aga nüid oli ta mulle meel wähem meelt mööda tema armas naerataminegi oli mulle läila, ta näitas nagu teotaw. „Jsand Lacrost on tubli male mängija," kõneles neiu Vandermeyer edasi. „Meil on lõunaks meel terme tund aega. Jalutamiseks on ilm liig palaw, kas Teie ei soowiks isand Lacroft'iga korra malet mängida?" „Mina ei armasta male-mängi," kosisin ma pahaselt, „see on poisikeste mäng." Seega tahtsin ma ilusale noorele mehele pihta anda, aga tema naeris koguni lahkelt selle peale. Neiu Vandermeyer waatis, mu paha tuju aimates,  imestades minu peale. Meie kõndisime laisalt pikke puude marjus. Töised kõik lõbusat juttu westes, mina üksinda tuimalt. Seal andis üks teenija teada, et lõuna laud kaetud olla. Söögi kohaks oli wäga armas mets-miinapuudega ära kaswanud meranda walitud. Minul näitas see koht marsi jälk, mikspärast —? Noh, neiu Vandermeyeri  kõrwale, nagu oleks see ammune seadus olnud, istus nõrkemata isand Lacroft, minu jaoks jäeti neiu Daner. See neiu oli walge ja punane, musta silmade ja juukstega, nii korraline kena ja eluta, nagu mõni wahast titakene. Neiu Daner ei olnud üleüldse minule meelepäraline. Onu, õetütar ja isand Lacroft jutustasiwad palju ja lõbusaste. Mina istusin õige armuta oma lauanaabri  kõrwal, kes kül nii pehmelt ja kannatlikult minu paha tuju püidis lahutada. Aga tema õrnad waewanägcmised ei jõuudnud mind liigutada. Mina heitsin kihwtisi pilkusi rõõmsa, ilusa noore mehe peale, kes tillukese perenaese kõrwal istus. Lõuna oli mööda; meie jõime aias puude wilus kohwi. Isand Lacroft tahtis jälle neiu Vandermeyeri  kõrwale istuda, aga mina tegin ühe kunstliku  käänaku ja jõuudsin temast ette. Weike perenaene naeratas kawalaste, isand Lacroft  ei kaotanud oma armast olekut, ja istus ilusa neiu Daneri kõrwale. Mina nägin nüid alles õiete, et need mõlemad wahapuped wäga heaste kokku sündisiwad ; nemad oliwad mõlemad ühtewiisi ilusad sirged ja täitumad. Õhtu oli kätte jõuudnud. Kuu tõusis ülesse, saätis tumedat walgust musta põõsaste peale ja walgustas jõepiuda.