Sakala Wiljandis, 24, Märtsil»» päewal 4884 VI!. aastakäik. Ilmub igal laupäewal. Kuulutuste korpusrida maksab 5 kop. Eesti seltsidele poole hinnaga. FoLmendttse adress: „ Sakala" toimendusele Wiljandis. Wene keeli: ü/. vi. '?»e.,.nliik.. „ Sakala" aastahind pooltõist poognat: Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. 60 kop. Poole aasta hind: Postiga l rbl. 73 kop., postita 1 rubla 50 kop. Weerand aasta peale tellimisi wastu ei wõeta. Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata. Adressid palutakse selgesti kirjutada. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobson': pärijad. AolTirnisj jcr rvõtctrVcrö »^>cr^t^r: Tartus : J. Tül k Kirjameeste Seltsi majas ja Linda kontor, W. Just' ija Sachker' i raamatupoed; Tallinnas : Thomas Jakobson' i, Busch'i ja Ktuge 6 Ströhm'i raamatupoed; Haapsalus : G. F. Hallberg; LihulaS : kaupmees T. Büttner ; Pärnus : „Endla" Seltsis herra Kuudewiita ja E. Treufeldt'i raamatupood; NarwaS : M. Põder; Rakweres : J. Kuus ' i raamatupood ja kaupmees G. Männik; Põltsamaal: kaupm. T. Puchk; WõruS: Vielrose; WalgaS: Rudolf; Paides: Seidelberg; Peeterburgis : K.'Leopas, Ilonci.in »ixxil. .V? 30; N. Mattissen, Ilexei:!» np.. v xaciÄ. ,r--V 28 21. WiljandiS: F. Fe ldt. Sissekord. Tule tõrjujate seltsidest maal. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wiljandist: Näitemüik; trahternikud. Wiljandi maakonnast: Tulekahju; noor waras; posti asjust; Helme kihelkonnast. Tartu maakonnast: Kosimine. Pärnust: Eesti Põllum. Seldsi koosolek 7. Märtsil; õpipoiste  kaswatusest. Malgast: Kewadine kiri. Riiast. Kuuramaalt. Tallinnast: C. v. Knorring f; Linda; G. von Maydell. Peeterburgist: Teated. Moskwast: Troonipärija täie-ealine. Nikop õlist: Minija tapmine. Wilnast: Wale rahad. Lodzist: Kehwuiest; Hugo Schenk. Warshawist: Uued rahukohtud. Wõeralt maalt: Berliinist:  Londonist: Kristianiast ja Washingtonist. Kirja wastused. Kuulutused. Bob Ellerhein. VIII. Krimmi rahwamees Oliw. Mure talw. Tule tõrjujate seltsidest maal. Enamiste igal Pool on see wana pärinenud wiis weel maksmas, et inimene fiis alles kartma ja karjuma hakkab, kui häda ja õnnetus kaelas on, et peremees alles siis tuld kardab, kui leegid elumaja tuhaks teinud. See on halb ja magaja meeste wiis. Kui meie selle peale mõtleme, mitu tuhat rubla meie Eesti rahwas iga aasta tule läbi kahju saab, et see kahju meie rahwa wara mõjuwalt wähendab, siis piame küll tõsise meelega küsima: miks ei liiguta mõjuwad mehed ja rahwas käsa selle kahju sündimise wastu? Tulekinnitamise seltsid  on enamiste jõuukamate tarwis maailmas, kuna waesem inimene, iseäranis weel maal omas kergeste ülesse koperdatud puu majakeses, neist midagi kasu ei saa. Kõrge hinna alla ülesse wõetud majad juhtuwad ennemine põlema,  kui kinnitamata majad, sest et esimeste peremees julgemine elada wõib: Ta teab, et ta mitte kerjajaks ei jäe, kui tema elumaja ärapõleb. Aga niisuguse kinnitatud maja kõrwal ja lähedal on ka waese mehe ait ja saun ehk muu majake ning sinna läheb kinnitatud  põlemast majast ka tule laene ning hääwitab nad ära. Mis teeb nüid waene mees? On waesem kui enne sant walmis. Sell kombel jäewad meie maal iga kuu mitu ja mitu inimest waeseks. Aitajaid pole kuskil,  kui tuli suureks läinud. Küll jooksewad naabrid kokku jala ja ratsa, aga nende abi ei ole ommeti muud kui paljalt mõne kapa täie wee wiskamine tulesse. Ehmatand naesed ja neiud, poisikesed ja lapsed ei mõista muud teha, kui hädapillil karjuda ja nutta. See aga ei keela tulukest ära, ühest kattussast töise hüppama. Seistes ja ahastates näeb inimene oma käte töö tuhaks saama. Kas selle wastu siis mitte abi pole? On küll! Ja pealegi weel wäga tähtist abi. Tule tõrjujate ehk tule kustutajate seltsid on siin see wäga tähtis abi. Kui suurt kasu ja kaitsmist niisugused seltsid linnades toowad, sellest ei pruugi meie siin rääkida, muud kui tähendame, et üht linna, kus weel tule kustutamise seltsi pole, mõistlik waraomanik linnaks ei peagi. Uuemal ajal stginewad kõigil pool alewiteski  ja suuremates mõisates tulekahju kustutamise  seltsid. Maal külades ja waldades ei oleseie maani weel palju nende seltside wõi ühenduste peale mõeldut, ehk neid siin kõigil pool küll hädalt tarwis on. Peaks ehk mõni arwama, et niisuguste seltside asutamine maa! wõimatu on, sellepärast et elumajad, talud, üksteistest liiga eemal ja tulekustutujad mitte nii ruttu kokku ei saa, kui häda nõuuab, siis ei ole see mitte õige. Meie katsume järgmistes ridades maa tuletõrjujate seltside asutamiseks sõnakese rääkida  ning loodame, et meie nõuu mõistlik ja arusaadav? on. Missuguse põhjuskirja järele tule kustutamise seltsid peawad alustatud ja juhitud saama, sellest saame pärast poole rääkima ja nõuu andma, kui Sakala lugejad seda soowiwad ja oma soowi toimendusele teada annawad. Nüid aga räägime üleüldselt äratuseks ja üleskutsumiseks kasuliku ja hea teule, mida „Jumala auuks ja ligimese kaitsenuks"  nimetakse. Maal ei ole ühe wähema tule tõrjujate seltsi asutamiseks ja pea töömeesteks enam jõuudu tarwis kui aga paljalt 10—15 südikat  ja agarad meest. Need mehed piawad „tule pritsiga" ehk päris sula Eesti keeli: tule-wirtsuga heaste ümberkäima õppima. Nad piawad õppima muidugi töistes seltsides  ehk mõne juhataja all põlewat ehk ka kaitsetawat hoonet oma abinõuudega ruttu maha kiskuma ja asju, loomi ja inimesi tule eest ja seest peastma. See on nende töö ja ammet. Kõige enam piawad nad tule-wirtsiga  ümberkäima õppima, sest see on ju see tule surmaja ja tõrjuja. Meestest ei saa tõeste selle ammeti tarwis mitte puudust olema, kui neile äraseletatakse, et nad siin mitte oma enese kasuks üksi tööd ei tee, waid et nad seega terwe Eesti rahwa wara hoidjad weikeses  kodu kohas on. Sest kui igamees omas kohas oma kohut täidab, siis on terwe rahwas rõõmus ja julge. Rööwiwa tule wastu wälja astumine tõstab meeste julgust, tahtmist ja jõuudu. Ning mehed, kelle weri tuld nähes mitte wärisema ei hakka ning kes teadwad, kuidas nad põlewa hoone kallale lähawad, nende ees peab tuli wärisema ja kaduma. Kõige raskem asi oleks nüid tule-wirtsi muretsemine. Ka sellega saaksiwad mehed korda. Wirtst wabrikust on talumajade tarwis  juba 200 rubla eest hea wirts saada ning, kui wabrikule maksmise tarwis kindlust pakkuda on, siis wõib seda summa ka jau kaupa aega mööda talle ära tasuda. Arwame kabe suurema küla, wõi ka kolme küla peale üks selts, siis ei tuleks peremehe peale mitte 5 rublagi wirtsu muretsemiseks maksta. Selts saaks ise ka pärast kas kontsertide wõi näitemängide  läbi omale abi muretsema. Õnnelik meeS, kelle maja waprad tule tõrjujad peast- siroad ehk kustutafiwad, saaks ka omalt poolt tänuliku meelega mõne rubla seltsi heaks ohwerdama. Niisamuti saaksiwad töised tule tõrjujate seltsid asuwalle seltsile nõuu ja teuga abiks olema. Wallawalitsused ja tule kinnitamise  seltsid saaksiwad muidugi ka omad käed lahti tegema. Lühidelt niisuguse auusa ettewõtmise juures ei saaks keegi oma taskule nööbid ette õmblema. Aastamaksjad, kui nad ka 10—20 kop. ohwerdawad, saaksiwad isegi weikese summakese kokku tooma. Asuwad nüid mitu wähemat seltsi ükstõise ligidal, siis teewad  nad» maha, ükstõisega koos suuremate tulekahjude kallale minna. Ning kui umbes 3 wirtsi põlewa maja ümber on, siis ei pease tuli töiste'majade kallale ega saa ka põlewas majas enam palju mahti. Wilunud seltsiliikmed  saaksiwad kokkutulnud rahwa õigele tööle, kas wett kandma, asju peastma wõi wirtsi juure pumpama panema ning karjumise ja kohmetuse asemelle asuks agar töö tule wastu. Kui nüid wirtsu muretsemine pea afi oli, siis on muidugi töiste kustutamise abinõuude muretsemine wähem ehk kõrwalisem asi. Redelid,  poomhaagid, kirwed j. n. e. saaksiwad agarad maa tislerid ja seppad noorele seltsile ise muretsema ehk paraja maksu eest tegema, künni seltsi jõuud kannab, paremaid ja asjakohalisemaid  osta. Tule tõrjujate riided, mundri, saaksiwad osawad Eesti nõelamehed asujalle seltsile esiotsalt ka ise walmistama, künni rahajõud wask-kübara j. n. e. juure nõuutab. Ja seltsi lipu tegijaks on Eesti küla neiud osawad küllalt. Mis Teie siis weel peale hakkamiseks soowite! „Aga", kuuleme meie mitmelt poolt küsima, „kuft meie siis need osawad juhatajad wõtame, kes meie noori seltsa õpetakflwad, et nad töö juures õiget korda pidada mõistakstwad?" Noh ega selle küsimise kallal meie nõuu ommeti enam nurja ei läha, kui esimesed tingimised aga täidetud saawad. Nagu iga muu asi õppimist tarwitab, nii ka tuletõrjujate  õpetamine ja juhatamine. Igas meie kubermangu linnades on ju tule tõrjumise seltsid. Nende käest piawad paar meest ammetit õppima, s. o. kuidas nad oma kustutamise  nõuudega ümberkäima piawad; kuidas nad seltsi seadlust harjutuste ja tulekahju platsil töistele äraseletama, paha õpetama ja omandama piawad. Peale seda ei ole see afi ju mitte nii kirju ega raske, kui mõni ehk arwab; terwe, igapäewase inimese mõistus ja hea tahtmine teewad asjale pea jalad alla. Piawad aga tule tõrjumine ja selle seltsid täitsa rahwa asjaks ja tema jäedawaks tuluks saama, siis piab muidugi kool ka oma käe adra külge panema. Ilma selleta ei näita nende seltside juured mitte sügawasse rahwa sisse tungida wõima. Nagu kool isamaa armastuse, tungimise heategemiseks j. n. e. kaswandifule sisse piab istutama, niisamuti wõib ta ka tule tõrjumise ammetit ligimese armastuse nõjale tuetates oma õppijatele armsaks ja kättepüietäwaks teha. Koolis aga õpitakse niisugune ammet, iseäranis weel turnimisega  koos, mängides kätte. Sellepärast piaks iga rahwa-koolmeister osaw tule tõrjuja olema, et omas koolis nagu ka wallas ja külas wõiks selles ammetis juhatust anda ja noori mehi aegsaste selle tähtsa auusa asja tarwis elustada. Rahwa alamasse kooli ei soowi meie küll mitte niisugust põhjaliku tule tõrjumise ammeti õpetamist, waid kõige pealt koolmeistrite seminaridesse. Meil on praegu Tartus kaks wallakoolmeiftrite seminari, Tallinna maal kaks, Saaremaal üks, Riias ka üks niisugune ja Walgas köstrite ning kihelkonna koolmeistrite seminar. Nende koolide  kaswandikud piakfiwad tule tõrjumise ammeti  täitsa ära õppima. Talwe wõikfiwad nad teoreetikalikult asja kätte saada, kuna nad suwel wäljas tulekustutamise nõuudega praktika wõi tegelise külje ette piaksiwad wõtma. Kui seda mõni aeg neis seminarides on hoolsaste tehtud, siis oleks jällegi mõne aja pärast meie rahwa seas mehi küllalt, kes tule tõrjumisele  kõige paremat tulu wõiksiwad tuua. Linnades asuwate seminaride kaswandikud piaksiwad  ühtlasi ka kohaliku tule tõrjumise seltsi tegelised liikmed olema. Seltsist saaks aastas üks wõi paar korda mõistlik pidu rõõmustama ja ühenduS saaks päew päewalt kaswama ning ühenduse nõjal wõime meie ju kõige raskemad tööd ära teha. Kihelkonna ja maakonna ning terwe maa tule tõrjujate nõuu päewad saakstwad omalt poolt igat wanat ja uut asutust waimustama, aitama ja kui wenda omasse ühendusesse wastu wõtma. Tulekahju seltsid ei saaks mitte ükfi meie ihuliku  ja ilmaliku wara kaitsma ja' peaftma, maid nad suurendaksiwad ka meie waimu wara, tõstaksiwad eluwiistliku olekut ja peastakstwad mõnegi mehe weel wiina ehk muust walusast tulest ära. Sest tuletõrjujate selts ei kannata oma seas mitte mehi, kellel halwad eluwiistd on, kes joowad ehk muu koorma all on; seie wõetakse paljalt mehi wastu, kes igapidi laitmata  ja ihu kui hinge poolest terwed ja tugewad  on. Joodikul ja muil eluwiifideS langenud  inimestel ei ole enam terwet ihu jõuudu ega auusat tahtmist. Selleks wõiwad neid aga tule tõrjumise seltsid, kus mehe käest midagi nõuutakse aidata. Saa kaineks, sind wõetakse seltsi, seal sa kangened ja saad terweks.  Meie arwame ka weel, et Tallinna maa kirikhärrade finood koolimajast tuletõrjujate  basaarideks ja kontsertideks lubama saab; kui ta mitte ei luba, siis lähame Wene preestrite  palwele, küll nemad lahkeste meile omad kooliruumid lubawad.