Saarlane M BÄ. Esmaspäew 11. Augustil 1886. 111. aastakäik. maksab: Saaremaal aaötaZ . ... I rk. ZO kp. PoStiga saadetud aastas - Ä „ „ poolcS aastaS . . . . 1 „ AZ „ —-Z- Tuleb igal esmaspäewa! wälja „Saarlusc" toimctus ja wäljnandmine, Kures,larcö, kaubaunZits. Nr. l<>. UU Ilciildiiic ?,lilita ajalelit maa- ja lina tahmalt. Rahwas ja ajalehed. I. Igal maal, kus rahwas waimuelus enam ärkama hakkab, sigineb aja jooksul ka enam ajalehti ja loetakse neid suurema osawõtmisega.  Aga meie wöime ka teisipidi ütelda: Igal maal, kus enam ajalehti sigineb, saab rahwa waimuelu elamamaks ja ärksamaks. RahwaS ja ajalehed käiwad käsi-käes, üks peab teisele abiks olema, igaüks omal kohal. Rahwas peab rohke tellimisega ajalehti toetama, sest mida rohkem lugejaid wõi tellijaid ajalehtedel on, seda suurem jõud neil on tuumakama sisuga wainu toitu rahwale tagasi anda. Ajalehtedel on elukorra  ja waimu parandamiseks ja hariduse edenemiseks suur mõjudus, kui nad oma tööd õigel ja seaduslikul korral teemad; aga nad wöiwad ka rahwa elukorda ja waimu rikkuda ja haridust takistada, kui nad oma kasu püüdmises rahwa körwa halkamad kõdistama, see on : rahwale enam lubama ja pakkuma, kud neil omast seisu kohast woli anda on. Ajalehtedel on siis ka kuidas rahwa sõna ütleb oma hea ja halb pool. Meie tahame täna neid mõlemaid  poole tähele panna. Käes olcwa aasta algusel tõi üks Riia Saksakeelne ajaleht Saksamaa ajalehtede üle teaduse, milles näidetud ja seletatud sai, et säältsed ajalehed kõrgema haridusele takistuseks on ja sellega rahwa elukorrale ja maimule kahju teemad. Mõnes suuremas linnas olla ajalehtedes osawõtmine nii suur ja elaw, et mõned päewalehed juba kolm kord päewas wälja tulla ja see ei olla haridusele ega rahwa maimule mitte enam kasulik: I) Ajalehed, mis nii suurel möödul ja nii suure rutuga wäljaantakse, nendes ei olla enam kindlaid ega läbi söölutud i mõtteid, maid kõik olla pääliskaudsed. 2) ! nii palju kui nendes ka tuumakaid teri olla, need kaduda ka teiste teaduste wahele  ära; sest kui iga nummer juba sadan- l de kaupa uudiseid, teaduseid ja õpetusi Z toob, ja nõnda kolm korda päewas, ega siis imeks pole panna kui ka inimese waim ! nendesse ära eksib ega ühestgi enam omale j kosutust ei saa, kuidas silmad üleküi- I wad, nõnda need teadused ka kaduwad. j Igal asjal peab oma mööt ja määr olema, ! mis ülearu läheb on kahjuks. Kuidas ! lugu Saksamaal, nii on ka see teiste enam I haritud rahwaste juures: Ajakirjandust pakutakse enam, kui rahwa waim seda oma j kasuks ära seedida jõuab. Teine suur wiga ' enam haritud rahwaste ajalehtede juures ! olla ka see, et nad erakondlikud olla. Kui ühel ajalehe toimetajal isamaalistest asja- test küll hea tundmine olla, siisgi pidadc j ta wasta tahtmist oma lugejate kasuks ja ! meele pärast kirjutama, et lugejate arw ei wäheneks. Ka erakonna lõhna olla nende lehtede juures tunda, kes üles pidamiseks  küll riigiwalitsuse käest abi saada. Kui suured ehk wäikesed ajalehed on ehk kui palju wöi pisut ajalehti ühel rahwal on, see ei ole tema elukorra parandamiseks, kui ka maimu rikkumiseks mitte meel peaasi, maid ajalehtede maim ja tuum : see on mis rahwa külge puutub ja tema maimu küpseks wöi tooreks teeb. Nii palju kui maailmas  seisuste wahel rahurikkumist on ette tulnud ehk meel saab tulema, selle juures ci ole mõned ajalehed ka mitte süüta. Kui küll walitsuse „kitsas-würaw" selle üle walwab, et nad mitte awalikult ei wöi rahmast üles ässitada, siisgi on neil sellest süüd, kui nad ilma kasuta ja ilma eesmärgita  rahwa püüdmisi ei maigista. Meie tahame nüüd omade Eesti ajalehtede  pääle maadata ja tähele panna, kaS neil ka neid kahjulikusid külgi ja halbu pooli on, mida wõeramaa ajalehtedel ütlesime  olewat. Eesti rahwal on meel nädala-lehed  ja nende suurus ei käi nende toimetajale  ega lugejatele mitte meel üle jõu. Üks Eesti nädaleht wõib, kui selle toimetajal ka kuidagi abilisi on, meel üsna tuuma sisuga täidetud saada, nii et see üleliia lugejate aega ei miida, ega paljude uudiste ja teaduste pakkumisega nende maimu ei eksita. Ajalehede arm meie rahwa hulga kohta ei ole meel wäga suur, siisgi ei ole ka nende armu enam tarwis rohkendada, ega pole maja nende runmi suurendada. On ka mõtteid awaldatud, et Eestlastele üks päewaleht tarwis olla, aga kui oma rahwa elu ja seisust lähemalt tähele paneme, siis Jututuba. (Järg.) Ta ci jõudnud ennast mitte pidada ja see tuuris nõnda tüki aega, enne kui ta õpetajale, kes kõige selle aja suure pönewusega  oli pöält kuulnud, jutustada mõis, kui õnnetu ta seekord olnud oli. Waua auumaärt härra oli tal üks osawõtja  pääli kuulja; ta mõistis oma ccsscisma  tulise noore mehe walu ja öunc ja tema rahulise sõnale läks see miimaks korda Aleksandri südant jälle waigistada. „JuWül õnnistagu teie tulemist," ütles  ra Kgnrud häälel, „ja tema, kes teid teed AMM rväikcse külase leida laskis, et fui tõe tunnistuse saada, tema saab teile ka Md teie raskesti kunvastatud ja läbi katsutud abikaasa südame juure näitma." ütles Aleksander ja Ns äkiline wari lendas Ae ta näo, „ms tean seda, ma ei Wsi seda ialgi, ei ialgi heak teha, mis «s ekpnud olen, aga «a tea» ka, et ts mind siiSgi jälle waStu wötab, kui ma mM Me»: Ma olen usaldust leidnud, mis iI»MW sinu kohta enam ei kõigu, nüüd a«os mulle mu armaÄus jälle tagasi.  - Ja kui ma tulen ja tema jalgade ees andeks andmist palun, see on ju muidugi talle kohe see esimine tunnistus, et ma ometi kord selgusele saanud ja tema wäärtust  ja puhtust ära tunnud olen. Ma ei ole mitte ilma süüta, seda tunnen ma, aga see asi oli nii imelik, et ta mägise mu südamesse umbusaldust sünnitas. Teile olgu teada, et Drahmina mitte ühe silbigagi seda ei ilmutanud.  et ta ilmasgi Kielskit enne seda näinud oli ja et tema enne meie abielu Panla tuline auustaja oli. see macnc, õnnetu nacste rahwas, mis peab ta küll kannatanud ja ära kannud olema! Kas ta on ilmasgi oma last näha saanud?" Ometi," ütles õpetaja, „üks kord Frankfurdi  linnas seitsme aasta eest; ma tulin poisiga senna, kui ta säält läbi reisis, ja on teda saal sojalt oma südame masin muljunud, ilma et ta oleks ema nime kuusi da tohtinud, mille järele ta süda küll wäga igatses. Aga ta tundis seda kui üht meele parandamise karistust olemat, mille alla ta ennast heal meelel heitis. Ma ci räägi õiguse poolest mitte heameelega sest asjast, sest see meeletuletus teeb mind turwaks, aga ma tunnen oma kohuse olemat teile selle kuriva 100 hakatust lühidelt jutustada."  ,Marie von Rabenau." algas õpetaja, „oli Me waese ohwitscri tüttar, kcs oma haawa pärast ennast lecnistuscst lahti ivöttis ja oma tütrega Schlesiamaal waiksesti omast wäiksest panksionist elas. Ema oli ta juba omas nõtras lapse põlwes kaotanud ja kasmis hoolsa isa marju all üles. Ta oli mana ma ikse, haige ainuke rõõm, ja tõeste ei wõinud midagi armsamat näha, kui see noor ilus neiu, täis puhtust ja rõõmust meelt. Nii suure hoole ja armastusega im isa küll oma tütrekest kasmatas, siisgi ei wõinud ta seda meel ammugi korda saata, mis ema silm ja nõu korda saadawad. Ta kaswastas teda küll iga pidi hoolsasti, aga siisgi ei olnud ta maailma häda ja kiusatusele mitte küpse- Ma olin sell ajal ühe ligidal olema krahwi mõisa pääl hinge tarjatsets ja Marie isaga suur sõber; see maike armas laps kaSwis mu silma all suureks ja ma armastasin teda kui oma last. Wäike armastas mind ka omalt poolt ja ma olin pääle ta isa see kõige armsam sõber tal, keda ta täiesti usaldas. Ehk küll mu krahwlik kiriku patron wäga lahke mu wastu oli, siisgi oli mull igatsus  oma kodumaa järele, kõige päält scia kiilase, kus ma sündinud ja mu elatanud isa meel ikka õpetaja ametit pidas. Marie mõis umbes 17 ehk 18 aastat mana olla, kui mu isa ära suri ja mind ta koha pääle kutsutud sai. Ma mütsul seda kutset rõõmuga  wastu ja ühe poole aasia pärast pidin ma oma uue koha pääl olema. Kuus kuud cnncmine sai meie wäike seltskond ühe noore Poola ohwitscri sija