Saarlane UM Aleii!d!»t politilu, ajsleht mas- ja liNMrahmle. UM U Ä6. Teistpaewal, 18. Juulil 1889. v>. aastakäik. maksab: Ilmub igal lcilrpcrc»v^l'. Reisi kiri ehk 2000 wersta ära käidud. (Järg ja ots). Suur Riia kiivi maantee tuleb siit läbi Pihtiva ja 1. Aprillil jõudsime senna. Üle Pihkwa jõe läksime politsei silma all, sest et jäe iga silmapilk oli ära lagunemas. Seitse tundi pärast meie üleminekud oli jõgi jõest üsna puhas. Nüüd olime selles manast ajast kuulsas Pihkma linnas, mis ilusate ja toredate majadega ehitud on. Ka siin oliwad manad kindluse müüride warcmeid näha, mis mana aja kangelaste tähtsad tööd meel meele tuletab. Raudtee, mis Ostromast tuleb, käib siit läbi. Meie käisime waatamas, kas Staraja- RuSsa ka raudtee läheb, aga kahju, ei läinud! Siis läksime ühte kooli majasse sisse ja waatastme  kaardi päält, kas otse teed pidi. Wõishni Walostku saama, aga teesid selle kaardi pätil et olnud; maid meid juhatati Porgowa linna, mis Pihkwast 100 wersta kaugel pidi olema. Nüüd läksime 2. Aprillil Pihkwast ära ja retsisime Põrgu linna poole edasi. 20 wersta enne Põrgu linna oliwad suured mäed ja rabad; ühest kohast käis maantee ilmatu kõrge mäe selja mööda edasi, mõlemil pool maanteed oli latt aid, et teekäia alla ei lukkuks. Hirm oli säält ülewelt alla waadata, sest et ta maga järsk oli, just kui üks müür. See kardetaw tee läks pääle kahe wersta, siis hakkas jälle pikkamisi maha minema. Wiimaks  jõudsime siis 4. Aprillil Põrgu linna. See on üsna ilus linnake, natuke suurem kui meie Kuresaare linn. Sääl särasiwad suured kauba magasinid oma kullatud siltidega; enamist kõik majad on maga ilusate wiguritega ehitud. Palju ilusaid kirikuid oli siin näha. Ka siin otsisime meie teed Wolastsoki poole, aga ei olnud, maid üks tee läks Ostrowa ja Saltsowa poole. Siis hakkasime meie otsemad teed Saltsowa poole marjuna.  Aga see tee kiskus meid ikka enam Nowgorodi  poole. Põrgust ööldi Saltsowa ligi 100 wersta olewad. 6. Aprilli! läksime meie suurest Taraweeri külast läbi. Need küla rahwaS ei tohi mitte piipu suitseta, ega ka wiina juua, see olla nendel suur patt. 8. Aprillil jõudsime meie ime ilusast Saltsowa linnast läbi, künni raudtee jaamani.  Raudtee, mis Staraja-RuSsa linnast tuleb ja Nowgorodi linna kaudu edasi läheb, Nikolai raudtee pääle Sutuwa jaama, on 10ä wersta lõuna pool Peterburgi. Saltsowa jaamast Staraja-Nussa linna, on 44 wersta ja Sutowa linna 130 wersta. Nüüd ci aitanud meil muud nõu, kui tahtsime Nikolai raudteed kütte saada, sest jala käimine tegi maga tüdimust; sellepärast sõitsime just Lihawõte laupa ööse 130 wersta kaudu suurt Nowgorodi linna, Sutowa jaama pääle. Siin viime meie paar päewa paigal ja puhkasime. Siis sõitsime jälle läo wersta Nikolai raudteed mööda edasi, kuuni Bologoje jaamani; siin seisime jälle mõni paew, tulid ka wäga palju Wene mehi mööda, kes Peterburgi tööle läksiwad; neid tuli Wiadimirist, Jaroslawist, Twerist ja Kalugast. Siit jaamast oli meil siis wee! pääle 100 wersta asunduse paigale, Staara külasse minna; selleparast hakkasime jälle jala edasi minema. 2 kirikud oli ka selle tee ääres näha ja teisel paewal läksime Horsokowa külast iädi. Nõnda saime 1». Aprillil oma eesmärgile, Staara külasse. See on üks suur küla; ka kirik on sääl küla keskel. 2 kõrtsi, 1 pood ja kõik muud majad on laud katustega ja enamist kahe kordsed, aga wäga toredasti kõige suguste nikerdustega  ehitud. Seest poolt on nende majad wäga puhtad ja silod, nagu HLweldud. Palju lahkust oleme nende elanikkude juurest leidnud; igal pool, kus meie öömaja palusime, sääl anti seda wäga hea meelega. Pole mitte nõnda, kui Liiwimaal, et mitte wastu ei wõeta, waid ühest perest räägitakse  teise, et kuidagi wõimalik ei ole. Sääl toodi meile õhtu madratsid maha ja soe kasukas anti pääle, ka mõnes kohas pakkuti pool mägise süüja- Ome passist tahtsime ka mitmes kohas näidata, aga neid pole mitte waadctud; ei küsita ka: kust sa pärlit oled? Teine pool Waldai mägesi on see asundus, kus Eestlased elawad. Selle tühjamaa peremees elas Staara külas, mis asundusest kolm wersta kaugel on. Nüüd läksime seda kiidetud kohta ka waatama, aga mis leidsime meie säält: Pole siin mahtra palkisi ega ka metsa kusagil näha, ainult kiwisi on õige rohkesti ja ka niisugusid, milledest häid woski kiwisid wõib. saada. Pole ka sügawad musta mulda, waid ainult saue maad, 3—5 tolli liiwa pääl. Pole siin õlut kusagil näha; õnn on. Jumal aitab. 8 Wäike Willem ajas kingad jalga, pani isa kalapüiiu mütsi, mis tal muidugi natuke lai oli, pähe ja sammus julgesti edasi. Jaak läks hea meelega seltsi ja mõlemad noored käskjalad jõudsiwad tohtri juure, kus see just oina haigetega kõneles, ehk oma jutule wõtmise tundi pidas. Nemad pidiwad nüüd eestoas teiste seas ootama. Sääl toas oli nende noorte silmadele ja südamele palju tähele panemise wäärt asju. Siin istuS üks wana isa oma wäikse pojaga, kelle pea paksult kinni mässitud oli; ühel mehel oli kõweraSse kaswanud wigane jalg ja üks naisterahwas soigus oma käsiwarre pärast, mis kangesti walutas ja ta tüttar püüdis teda trööstida. Akna kõrwas istusiwad kaks herrat ja jutustasiwad ühe koduse haige üle, kus juures teine teist kinnitas ja ütles Jumal elab weel, lootke aga tema pääle!" Mitmed tungisiwad toa mahe ukse poole, kus taga tohter kauem, kui ootajatel näis meele pärast olewat, ühe haigega kõneles. Iga üks pani hoolega tähele, kui kord tema kätte tuli sisse astuda. Jaak tähendas oma sõbrale, et nemad pidada ka ukse ligidale minema, saiwad aga iga kord tagasi tõugatud. Inimesi tuli ikka weel juure ja ehk nad küll mitte nii kaua ci olnud ootanud, tungisiwad nemad ikka ennemine sisse, kui need kaks arga poissi. Aga lahke tohtri silm oli neid juba teiste wahel näinud. Kui tohter jälle ukse pääle astus, et waadata, kui palju tenml wecl sell päewal tööd iehu on, ütles tema mõningate wastu, kes ette tungisiwad : Mu herrad, ma näen, et mu -väiksed sõbrad sääl tagasi tõrjutakse ja ei lasta ette tulla; mina pean iga ühe wastu õigust tegema. Tulge aga mu juure, teie wäiksed mehed!" Willcm astus julgesti herra ette ja waatas suurte siniste silmadega lahkesti tema otsa. „Ema käskis sulle palju terisid tuua," ütles ta. „Tänan wäga, wäike, aga mis ma siis pean tegema?" „ Wanaema on haige ja -vennakene on ka raskesti haige, ema palus sind kohe senna tulla." Wäike oma otsekohese olemise läbi oli tohtri meele järele ja ta päris meel nende haigete järele. „Mina tahan kohe tulla, Willem," ütles tohter, „aga ma pean need inimesed siin enne ära toimetanud olema. See on." lisas ta iseeneses juure, „selle õnnetuma kalamehe perekond. Wõib olla et ma sääl enam teha wõin kui mu tohtri amet mult nõuab. Üks kohtumõistja ütles mulle eile õhtu, tema ei olla mitte politseimeistri ülekuulamisega  üsna rahul, tema karta, et see kalamees ilma süüta waugis istuda. Tohter laskis mõlemate poistele oma praua läbi süüa ja juua anda ja nii pea kui ta rääkimise tund möödas oli, istus ta tõlda ja sõitis, ilma et ta oma linna haigeid  oleks waatmaS käinud, linnast wälja küla poole. Ka wõttis ta Jaagu ja Willemi oma tõlda. See oli neile mõlemile suureks rõõmuks, mille sarnast neil enne ei ole olnud ja uhkesti waatsiwad nad teiste küla poiste pääle ülalt maha, kui nad kiwist küla tänawat mööda Jaani maja poole sõitsiwad. „Teie olete selle kalamehe abikaasa, kes siit mangi wõeti?" küsis tohter Juuli käest. Küsitaw punastas ja ütles: „Abikaas  küll mitte, herra tohter; ma olen ainult siia tulnud, et siin natuke aidata, sest siin ei ole muud kui häda ja -viletsust, herra tohter." „See on õige teitest, tõesti õige. Mina loodan, et nende laste isa pea saab tagasi tulema, sest tema kohta ei ole midagi kindlaid tunnistusi. Kus siis need haiged on?" Juuli palus teda ligemale astuda. Tohter leidis oma läbikatsumise järele Juuli suureks rõõmuks, et wäikse haigus paranenud oli. „Enam kardan ma aga wanaema eest, ütles ta. Teie peate temale ühte puhku uusi külma wee lapakuid pea ümber panema. Home tulen ma jälle. Awitama peab, kuS ja niikaua kui wõib. Ehk wõin mina ka midagi nende õnnetumate heaks siin teha. Ütelge aga, midaS teie kõige raskemaks peate?"