ja loodan, et lugejad ja kõik EeSti rahwas mind minu lootusega häbisse ei jäta. Õitsegu teaduS kaSwagu headuS! Eesti tütarte wanematele. Wanemate kaebdused kõlawad linnas „kadakasaksaks läinud" tütarte üle ikka edasi ja ei muuda ennast wana õpetuse vyiis Eesti laSte kallal weel kusagil. Ei weel kusagil, waid wältab wõeras keeleS arusaamata õpiasjade päha tuupimine ikka edasi, kosub wana tooruS niisuguse wabritsemise all ikka lopsakamalt. Tahtsin selleparast jälle mõne näituse awaldada, mille waral ehk Eesti wanemad jälle sammukese arusaamisele, kust nende laste kahju hallikad ikka edasi wälja woolawad, ligimale jõuaks. Kaks last, kelledest töine alles hiljuti töise kooli tulnud,  näewad Suue peal weikese koera, kes niiksudes oma merist käppa lakub. „OH waene koerakene," ütleb esimene  haleda meelega, „missugune kuri inimene on su käpakesele haiget teinud? Oot, oot, ma tahan teda puhtaks  loputada ja selle nartsukese ümber mässida." „Mine ikka!" tõrjub töine põlastamisega, „Sina hakkad wa' koera naru toherdama!" „Sooh, kas Sul! siis enam meeleS polegi, mis meie praegust ikka alles halastamata meelest loomade waStu lugesime? Ise lugesid weel tüki koolipreilile nii sorinal ette." „Lugesin sorinal ette aga mis ma siis sest tean, mis seal sees seisis." „KaS Sull Su õppimise tükid seal töises koolis siis pole ära seletatudki?" „Ära seletatud! seletadi küllalt, aga ega seal siis EeSti keelt räägitud, see oli ju ikka päris „ saksa kool." „Ah Sa waenekene! Kust Sa siis ka piad teadma, mis paha, wõi mis heategu, miS anus wöi mis halb kombe, kui Sa oma lugemise tükikestki pole aru saanud." Korra juhtusid kaks tütarlast kokku, kelledest töine töises koolis käis. Ühel neist oli see paha wiiS, et ta oma üleannetust tegusi ikka töiste laste peale katsus käänata.  „MikS Sa niisugust pattu teed?! Kas Sa siis 8. käsku pole õppinudki?" küsib töine noomides, teda jälle tema paha teu pealt ära tundes. „Miks siis pole õppinud: „Du solist nicht falsch Zeugnisi reden wider Deinen Nächsten. Was ist das? Wir sollen Gott fürchten und lieben dasi —" „Küll, saab küll!" keelab töine wahele, „ära mängi oma wäntorelit enam edasi! Ütle parem, miks Sa siis ikka weel walet wannud? Oma ligimest päris äraannad, kui Sa ommetegi seda tead, et Jumal seda teha keelab?" -- „AH, mis ma sest keelust  tean, kui ma mitte kõigest sõnastki aru ei saa, mis ma seal päha õpin," wabandab ennast esimene. „Noh kuula, ma tahan Sulle päris Eesti keeli ühe ilusa jutu, mida meie koolipreili meile jutuStaS, ära rääkida, milles üks laps niisamasuguse wale keele läbi, nagu Sinulgi on, suure häbisse sattuS. Küll Sa siis ehk oma paha wiisi ka maha jätad. Ja ta jutustas, jutustas omas selges ema keeleS, nõnda et kuuljal wägisi wesi silmi tikkus. Sellestsamast jutustamisest saadik oli endine töiste äraandja  kui ümbermuudetud ja wabandas ennem töist, kui ta seda wöiS, enne kui ta oma süidi nende peale oleks ajanud. Waadake, armsad wanemad, missugune mõjudus selge arusaamisel meele ja mõistuse kohta on. WöikS niisugust näitusi koolielust weel kümneid awaldada,  aga arwan, et nendest paäriftki küllalt saab arusaamiseks,  miS suur mahe arusaamisega õppimise  ja arusaamata asjade päha tuupimise wahel on. Tahtsin ka weel üht töist külgi „linnaS koolitamise" kohta nähtawalle põörda ja ka weel selle tarwiS ajalehe ruumi paluda. Wäga wähe waatawad wanemad, kes omi lapsi linna kooli toomad, ka weel selle peale, missuguse waimulise majarahwa hoole alla nad neid „ koSti" peale annawad. Pea küsimine on neil seal juures ikka: kuS seda õieti halwalt saaks, ja siis: kas lapsed ka heaste süia, ja hoolsaSte kodu kinni hoitud saamad, et nad mitte uulitsatel  ümber jooksta ei saaks. Aga, kaS nendest küsimistest  juba laste kaSwatamisekS ja nende waimu hariduse kohta küllalt saab? Ei iialgi mitte. Saksa keele õppimise pärast pantakse lapsi ikka heameelega  saksa keelt rääkija maja rahwa juure, aga kui puhaS selle majarahwa keel wigadest, kuidas seda muidu EeSti keelt rääkijad laste wanemad ära tunda wõiwad? ja lapsed satuwad sedawiist tihti päris kadakasakste pesasse. On ju ülepea alama seisuste linna kodanikkude majades wähe puhast keelt leida. Ja weel - miS mõttewiis walitseb nendeS majades? Talupoja seisusest ei peeta seal mingit lugu; kõik rahwa paremad püidmised on nende meelest tühjad rumalused, kõik kõrgema maimuga rahwa- mehed pahad, kõlwatumad inimesed. Ei awaldata seda ka lausa, siiski saab märkaja laps sest peagi aru, kellest majas lugu peetakse ja kellest mitte ja halkamad  selle arusaamisega tema südames segased tundmused idanema, kaSwawad aegamööda umbrohuks, millest suurem  jagu poolharitud tütarlastest iialgi enam oma südant täitsa puhaStud saa. Hea meel, kui niisugustes majades  mitte päris tooreid sõimusõnu, tigedaid käratsemist omaste wahel j. n. e. ette ei tule, aga kui mähe on linna käsi- ja päewatööliste majad selle poolest puhtad? Paremates majades walitsewad kanged keeldused, pandakse lapsi kõma käskude alla mangi, ei nad tohi maja rahmast oma rõõmukija, ümberkargamise, ülepea palju healitsemise läbi tülitseda, piawad ikka ilusti wagusi olema. Kui loomuse mastalised pärimised! kasmatamad orjameelelist, tihti üsna malewaimulisi, salalikka inimesi. Sest waatame ommetegi looduses ümber: kus wõib nooruS palju wagusi seista? Missugune noor loomake ei karga ja ei mängi? kuidas wõib siis inimese laps, kes nii rohke südame tundmustega mälja ehitatud on, ilma mängu ja rõõmukisa tegemata terwes priskuses elada? Ka on liiga palju istumine isienesest juba ihule kihwtiks, meel noore, kaswaja kehakesele, mis nagu alalistest liikumistest näitab kokku liidetud olemat. Olete ju, armsad lugejad,  wististe küllalt weikesid sülelaps! tähele pannud, kas nende jalakesed ja käekesed mõiwad kunagi wagusi seista? ja kui palju saate teie lapsi, kes meel käskudest aru saa, paigale istuma panna? Kas ei aja loomuse sund neid hommikust õhtuni patterdama? Kuidas mõiwad siis juba koolilapsed, weel need, kes maal puhtas õhus liikuma  harjunud, korraga, ilma et sellest terwisele, kui ka meelele kahju sünniks, päewade, nädalite, kuude kaupa paigal olemisega, muidu wähese liikumisega wahete wahel, ära kannatada? Ei nad wõi seda. Sellepärast, ei lubata neile lahedasti seda, mis nende loomus wägisi pärib: lahedat, rõõmulikku liikumist, hakkawad nad enesele  seda salalikul teel otsima wale keel, petis meel on tärkamas! „Ütle, et sa minu juure seda ja seda asja õppima tuled, muidu ei lubata sind ju tulla) siis tahame aga heasti üllata!" on päris igapäine weel kõigest  weiksemate „kostilaste" pettustest. Ja, kas niisuguses wale olekus lapse meel päris lahe rõõmulik wõib olla? Ei, ta läheb wägisi nukrakH. Lapsest kasub wiimati mehe abikaasa, laste ema, perenaine, temaga ühes on ka kõik headused, kõik wiad, mis kooli põlwel tema waimu idanema pandud, kaswanud. Nüid tunnistagu mehed, lapsed ja teendred, kellel on juba ühe mõistmata, halastamata,  waleliku, pahura naise, ema, perenaise kõrwal wõi all hea elada olnud? Ei wististe ühelgi! Ja ikka weel käidakse tütarlaste kaswatamisega nii hoolimata ümber?! Waga õigesti ütleb üks suur Saksa kirjanik: meie Pojad Wõiwad ka põrgust puhtalt läbi käia, aga meie tütardel ei ole ka iaewas puhas küll. Sellepärast, oh Eesti wanemad, kaSwatage, koolitage,  harige omi tütrid waimu poolest suure hoolega, muidu ei jõua meie terwe rahwas paremale, armsamale, kaunimale elule! Naisterahwas on ju ja jäeb ikka maja hingeks, eluks. Tema waim on see õhk, milleS majarahwas  ennast õnnelik wõi õnnetu tunneb, kes maja elu taewaliseks wõi põrguliseks wõib teha. Sellepärast, ärge antke teda ükskõik kelle hoole alla, just weel tema kõigest kardetawas eluigas, kus igaüks seeme ta südamesse, kui kewade wilja tera, nagu heasti küntud maasse langeb. Lapse kaitsja, juhataja, waimu kosutaja ei wõi mitte igaüks olla, kes teda aga heasti sööta (mis muidugi iga ühele ka tarwis läheb, aga meie waatame siin praegust waimu kasu peale) ja kõigesuguste keelduste alla wangi panna mõistab. Ei, ei, tema piab rohkem kui keegi muu selge mõistusega, auusa, armuliku tundmustega, isiennast ära salgaja südamega, üle pea parem, kui töised surelikkude  hulgad on, olema. Wähe on aga alles niisugust inimesi leida, sellepärast waadake suurte kahjude eest ette. Sellepärast kaswatagegi tulewikuks laste kaSwatajaid. Kuulake ajawaimu pärimise peale ja kaswatage, kes seda wähe wõib, omi tütrid ka isienese rõõmuks tarku. Et meie tütarlapsed ka saksakeeli õpiwad, ei ole kogunigi paha, kui see aga ka puhas keel on, mida nad õpiwad, kui neil seal juures oma Eesti meel terwes armsuses  kindlaks jäeb. Õpib ju iga rahwa wähemaltki haritud  liige ikka ka ühtegi wõerast keelt oma ema keele kõrwal  tundma ja on Saksa keel üks esimestest kultuura keeldest, mille abiga meie ka kõigest osawamini tõisa keelest  õppida wõime, kui waimu hariduses kõrgemale järjele saada tahame. Leiame selle keelelise raamatutes praegust ka kõige rohkemini waimu toidust, on nad meil ka kõigest enam käepärast, niisamuti kui ka temas rääkimise harjutus  j. n. e. Oli Prantsuse keel künni wiimase Saksa- Prantsuse sõani Saksamaal see keel, mida iga ülema seisuse  liige rääkima pidi, kui ta haritud inimeste sekka tahtis luetud saada. Oli ja ongi sedawiisi ka weel Wenemaal lugu, aga ometegi: Pole keegi Sakslane ega keegi Wene- lane ennast sellepärast mõne hingekirjutuse ajal Prantslaseks  nimetanud, nagu meie kadaklased ennast juba oma wigase keele pärast Sakste kirja lugeda lasknud. Kõige puremine saaks meie tütarlapsed kaswatatud, kui meil niisugust EeSti meeles kõrgewaimulisi abielu paarist  oleks, kes (oma laste juure) 6, 7 künni 15 lapseni oma hoole alla wõtta, neile wanemate asemikud, koolitajad  ja igapidi sõbralikud seltsilised olla wõiks. Aga, millas jõuab meie Eesti rahwas niisuguse kaswatamise õnnele? weel pole tal mitte ühte õiget kihelkonna kooligi oma tütarde jauks. Selleparast, armsad Eesti wanemad, usaldage oma tütardest, kui nad oma walla kooli läbikäinud, mõne niikauaks minugi hoole alla, künni teile paremad kasrvatajad kasuwad. Olen ju siin PärNU linnas ühte tütarlaste kooli asutama hakanud, milles lapsed 6 aastaga wistist ka haritud inimesteks üleskaswama piawad, s. o. kui neid ka minu juure kodu söögi peale, täitsa minu hoole alla antakse. Mis mu pea püidmised nende laste kaswatamises on, on mu rahwal juba mu raamatute läbi wistist tuttaw, ei pole sellepärast mitte enam waja laiemalt  seletada. Majatallituses saab mull mu armas emake abiks olema ja õpetuse juures tueks, ka 2 wõi 3 aaöta pärast mu kasutütar, keda tema 8. elupäewaft saadik omaks lapseks wasta wõtnud ja keda siiamaani isi, täitsa oma maimu seltsiliseks, kasmatanud ja õpetanud olen praegust on ta kõrgema õpetuse all. Lapsi wõtan nüid meel iga tahes mastu, künni kool täidetud saab. Lilli Suburg. Mõnesugused sõnumed. Kuida kollast pesu walgeks teha. Seks wõetakse  3 jagu kanget piiritust ja 1 jagu terpentinõli segatakse  kokku. Sellest segust pannakse 1 ämbritäie mee sisse, millega pesu wiimast korda üle loputatud saab. See mesi teeb pesu eht walgeks nagu lumi. Meie praegust X!X. aastasada nimetakse tema rohke raua tarwituse pärast „raudseks ajaks," aga palju enam wõiks ta ka „paberise aja" nime kanda, sest et meie päiwil palju enam paberit, kui enne iialgi ära tarwitatud saab. Ja selle kõrge maimu hariduse kandma materjali tarmüamine kaswab igapäemaga suuremaks. Praegust on üle kõige maailma 3985 paberi wabrikut, kes aastas 952 miljoni kilogrammi paberit malmis teemad. Ajalehed ülsi tarmitawad sellest paberist aaStas 399 miljoni kilogrammi ära. Üksikute maade ja riikide kohta arwates ei tarmita mitte iga rahwas paberit ühe mõrra, maid seda mööda, kuida nende waimuharidus kõrgema ehk madalama järje peal seisab. Nii tarmitab üks Inglane aastas 11V- naela, Ameeriklane naela, Sakslane 8 naela, Prantslane 7V- naela, Jlalialane ja Austrialane  3V- naeala, Mehikanlane 2 naela, HiSpanlane IVnaela  ja Wenelane 1 nael aastas. Nagu teada, elas 150 aastat tagasi, Harjumaal  A. Thor Helle, Jüri kiriku õpetaja. Ta tõlkis piibli Eesti-kcelde ja see sai Tallinnas 1739 aaStal esimest korda trükitud. Ta püidis seal oma kihelkonnas ka hoolega „jumala sõna" wäljalautada. Maja-käsn eh? shwamm on majaomanikude suurem waenlane; kus ta oma juure sisse aeanud, sealt teda enne suurema ehk wähema kahju sünnitamiseta wälja kihutada ega hääwitada ei saa, sest et mõjuwat abi tema wastu sennini ei tuntud. Dr. C. Heinzerling annab oma tehnika ajalehes selle wasta mõnda nõuu ja juhatust majaehitajatele, mille peale omagi lugejate tähelepanemist tahame pöörda. Tema kirjutab: Maja-shwammi kodu ei ole mitte puu ise, waid mets, kust teda elumajasse toodud, kuna tema ehitamise prügi läbi edasi wiitud saab. Mõnest üksikust jäljest saab kül, terwe maja külge hakkamiseks.  Kõige paremine wõib hoonet selle haiguse eest selleläbi kaitsta, kui hoone kuiwa koha peale ehitakse, täitmiseks mitte ehitamise prügi zc. ei pruugita, waid kuiwa puu- ehk kiwisöe tuhka; ehitamiseks pruugitagu ainult kuiwa puud ja peetagu hoolsa tuulutamise läbi hoolt, et maja igatahes kuiw oleks. Lõpeks soowitab H. üht riista tähele panema, mida Warshawis üks Kosinski wäljamõtelnud  ja kelle läbl õhk majas niiskusest puhastatud pidada saama. 10 tunni jooksul kiskuda tähendatud õhupuhastaja, mida õhuimejad wäljaspoolt seina torudega tua seina külge kinnitatud, 35 litrit wett hoone seinte seest wälja. 36. Sakala. 1884 Wastutaja: J. Kõrw.