ma sündisid. See oli küll raske tund selle noore emakesele, ometigi wöib saal juures mõnigi paar küsi tänu tunistuseks üles tõusnud olla kõige asja Säädiza ja kõige Tegija poole, kes emakest nii raskel tunnil kinnitas ja kaitses. Necdsammad kolmikud pojad on aga Jumal poolteist tunnil elu ca järel jälle kõik siit ilmast tagasi kutsunud. 17. Jaani kuu paamal said nende kolmik poegade surnu kehad kirikus matmiseks õnnistud, kus jurcs meie armas õpetaja üht mäga südant liiguta kõnet pidas. Kuidas selle emakese kerwiseaa  pärast lugu läinud, ei ole kirja meile mitte öölnud, kuid meel seda, et nacue 27 aastat mana on. Seesama sulg sööualdab sõnumid edasi, mis boopiS teisest asjast teadawad ja teisi möttid sünmtawad, ueuda; Meie Jaani pääwa pidamisest  siin Mustjalas on selle suil üsna awaldada, et see hoopis teist moodi oli, kui endised Jaani pämad, mis minu mäletamise  aeal on peetud. Enne oli siin pool ikka neis paikades kuhu „tuli wct" tuuakse ja juaksc selle pääwa õhtul pimedal  aeal suur tule põletamine, kus juure palju rahwast kokku jooksis, ja wauemad purjus jeustega lastele häid plaanisid ette näitasid kuidas klaasist hobusega waadi moodi wankri pääl võrgu poole sõidetakse. Mööda läinud Jaani pääwa pidamine oli aga hoopis ümber muudetud, see läks üsna rahulikult ja kristlikul kombel mööda. Sest on meil rõõm. Meie julgeme omalt poolt selle sõnumile, mida awaldades meil ka rõõm on juure lisada, et Mustjala poolie Jani pääwa pühitsemise kombe muutume  juures wist ka see sõnum „kõrtsi elust" oma kombel tegew on olnud, sest see oli hoov. just paise pää päälc, äratas neile küll ka eestkostjat ja wöörmündrit üles, kes küll ähwardajat häält pilwede poole siin jn Ml komandaö, aga ükspäinis nurkikaudu, awalikuplatsile ei julgenud mehike mitte astuda, seega pidi peil pesaga suurt südant mul juma ja waikimn. Kerlü poolt kuuleme, et jääl pool nooremad inimesed ei teagi, mis asi see „Jaani tuli" on. Et „Jaani  tule" algus mitte üks paha asi ei olnud,  mida Johan Hussi uskujad ja sõbrad sada aastat enne Luterust J. Hussi tule riida pääl suremise mälestuseks selle aasta aeal pidasid, missest meie aegsed „Jaani tule" pühitsejad ammugi midagi ei tea, siiski soowime auusa asja mälestusele tõe meelega kadumist, - et seda wiimsel ael ükspäinis kurja tule saatmiseks edendati. —> Karjast. Säült poolt kirjutakse meile talude priiseks ostmisest Koguka mallast nenda: Meie Kogula maldas on ühte kokku 8 talu ja 1 mabatniku koht kroonu käest ostmise läbi peremestcle päris omaduseks saanud. Uks neist peremestest nimelt M. Neu ostis omakohta 1881 aastal, kus ta 2900 rbl. sisse maksis ja 590 rbl. kroonule  mõlgu jäi, mis ta protsentidega taga järele maksab. Selle aasta hakatusel 12. Januaril ostsid teised 7 taluperemeest omad kohad päris omaduseks, kus nad järgmisel  miisil sisse maksid: Hagi koha peremees  M. Päeske 400 rbl; Otsa peremees A. Pöldema 400 rbl.; Kolja A. Sepp 300 rbl.; Tooma peremees P.Mand 300 rbl.; Laatsi peremees A. Wilidu 250 rbl.; Uetalu  peremees J. Mehike 250 rbl. 50 Kop. ja Mardi Lauri koha pärija oma ema, wõeraisa ja mõörmüudrite nõul, isa järel jäänud marast 200 rbl. Seda raha on need sell aastal ostjad sisse maksnud, kui palju needsamad igaüks oma koha eest kroonule on mõlgu jäänud, ei ole meile mitte õöldut. Uks mabatniku lesk Liisu Koolmeister on oina wüikest kohta 88 rublaga  taieste wälja maksnud. Heina kaswu kiidetakse Karja pool paju ja soo made sees osalt õige hea olewat kuna mõnes  paikas keskmine on, aga kõrge metsamaa ja seljandikud? pääle kehwa. Heina tööga algatud mõnes paikas, nagu Linaka külas 17. Juuni kuu pääwaga pääle, mõned ka 21. Juunil; aga wat Jaani pääwast on kõik wiliscd ja waesed heina tööga platsis; neil kell õige mähe heinamaad on, lasewnd ka heina Marja päüwani kasmada. Jaani kihelkonnast. Ehk küll Härra Förster esimisest Aprillist sa. juba Taaliku päris härra oli, siiski juhtis elu saatus ja miitis mõisa parandamine nii kaua aega, et 24. Juni ehk laanipäew see päcw oli, kus esimist korda oina perekonnaga Taalikule  oli. Sellepärast ruttasimad sell paamal  juba hommiku kellu 4 Taaliku walla peremehed, Jaani koguduse laulukoor ja meel mõned Jaanlased kergel sammul Taaliku mõisa poole. Taaliku malka talunikud oliwad  oma auustatud uue püris-härrnle soolaleiwa  walmistanud, ning läksiwad sellega teda ja tema perekonda teretama ja neile õnne soowima- Pääle selle kui lahke lauluke  auustatud unekaisus hingajate kambrisse  kõlanud ja neid äratanud oli, tuliwad  nad nähtawale, kus röõmulik teretamine  ja öitsewad õnne soowid neile osaks saiwad. Kui teretus ja õnnesoow ette loetud ja üks waimulik laul lauultud sai, kõneles Taaliku walla talunik W. R. lühidelt „pöllu mees on põline rikas," ning tuletas sellega  härra Försteri kindlaid mõtteid ja ettewõtteid meele. 2, kõnekas ta et härra Förster Jaani tulemine Jaani Ewangcliumi  kirikule, koolidele ja rahwale suureks õnneks on. Härra Förster on nüüd ka Jaani koguduse wöörmündri härra. 15 ta vma kartma töendnd, tiik lautas ennast kui meri wälja ja weski majad olid künni noole maia kõrg'.'.'oni mee sees. suurte sammudega ajas ta edasi, ah, oleks 12 nii kaugele jõudnud, et nad ta küüdmisikit oleks kuulnud, aga ta hääl sai anni.n ära miidud, üksi ta oli, ilma avioa. ilma riistata, ilma lootsikuta, ilma kõieoa. ilma kevita, midagi ci olnud ta waln'u'c  all. Kedagii ei wõinud ta weski clanikkuden näka, kui kõigest maha jäetud oli 12 mel. ste maia. mille sees ta armukene  dädcs ebk 'urmas wöis olla. Aüüd nägi ra übie lootsikut, mille ligemale  ullekni maja csiri ära oli katnud, llootsikns seisis üks ainus mees püsti, kelle mütsi rur.l rraeg:: ära wiis ja nüüd ta ballide juuste iees oma mängi hakkas. .. 22 on! iee on Uuetalu peremees!" tülleis si.rne: ta tõmbas sõrmed ruusiika ja ilm.a järele möllamata jooksis ta wce sissi. 22.nis sida lootsikut kinni wötw, ja llllareer üksi vaesta. Aga põhi oli fauene, ja md jäimLd 'ecõ kinni ja nõnda ei jõudnut  22 mitte razju cäasi. K« ta ümber ma222S. nägi ta lootsiku üsna oma ligidalt  r.sioda lendavat, siudja nägu hiilgas rõeurusi ja lootsikus ueaas oli üks naestcroomu  rägu. lla.i aa läks. see õnnelik, tema arnna rrmlli r.llennne mees. Kaugele lautas ta omad laiialo. ta tabns wccl meski juure minna, et miimist korda seda kohta näha, nüs nõnda sageli ta mõtete märk oli olnud,  ta tahtis sõel surra, kus ta mitte õnnelik ei mõinud olla. Raske oli sihile ligemale tulla, tugewad olid weelancd, ikka rohkem kadus ta rammu, ta ei tohtinud mitte sael surra, kus Marie elanud oli, nüüd woibus ta siin saueste laenete sisse surma unele. Aga ometi, ta oli jo majale  nõnda ligi, meel kord hinge tõmmata, siis siis Sjujale tuli üks suur oks wastu, millest  tema muidugi miimse jõuga kinni hakkas  ; juba lõi ta silmade ees mustaks aga tall näitas, kui sirutaks keegi oma käe wälja, temast kinni hakaks, ja üks armas palawaste armastud nägu ennast tema poole kummardaks. Marie! Marie!" sosistas ta ja selle miimse mõttega, et ta päestctud on, kadus ta mõistus. Rceleärahcitmisega wöitlcs tüdruk oma armukest surmast päcsta, tall läks korda temast köwamine kinni wõtta ja alla waibuinise  eest hoida. Palamas palwcs töstas  Marie omad silmad taewa poole: „Jssand  aita meid, muidu läheme meie hukka!" Ja oks kandis kannatlikult oma kahe kordse konna ei asi, tunni nad wiimaks maalt nähtud said ja awitajad käed neile abi töid. RÜ Nobesti, kui see häda üle madalama küla jõu tulnud oli, nii nobcsti kadus ka mesi ära, hirmsaid häewitamise jälgi põldude  ja heinamaade pääl järele jättes. Nii suur, kui ka häda oli olnud, siiski ci olnud ta kõige kaugemale jõudnud sest mitte ühte inimese hinge ei olnud mee läbi hukka saanud, paljalt üks ainukene maja oli sisse langenud. See oli meski, meski tiigi äcres, ja ilmaski  ei ole üks uus meski nende mana marcmate pael tõusnud. Mölder oli surnud, ta maja maa päelt kadunud ja see ärahäewitud koht ei ahwatlenud  kedagi ostjat, saelt kardetumas tiigi oja ligidal omale maad osta ja uut meskit  ehitada. Aega mööda unustasiwad mõlemad naesterahwad  need hirmsad hirmu päewadära, kõigist kahjust hoolimata, tundsid nad ennast  ometi priid ja kui ühest muljumast koormast põestctud ja rahu keeras nende südamesse tagasi. Kerge oli nüüd Uuetalu peremehel oma tõutust päcsta, mis ta paljalt iibes meele muutuses nõudnud oli. Ilmaski ei olnud ta südames noore põlwe armastus kustunud  ja kui õnne Innust talle luba audis, mööda läinud aasta de maema ja wa lu omale õnneks ümber muula, ei anuud ta mitte järele, möldri naest paluda, ieda platsi ära läita, mis ta temale ta armastuses oli tübjaks jätnud.