järele ja neid ei olnud palju, kes wanalt ja wigaselt tagasi tuliwad. Aga kuida on lugu meie ajal? Koguni töine! Piab kirja sõnaga ütlema: „Öö on mööda läinud, päew on ligi tulnud!" Seda on käesolev? üleüldine  wäeteenistuse seadus ja kõrgem hariduse järg teinud mis meie Isaliku Keisritest laiendatud kuldse wabaduse kiirede all on kosunud. Nüid ei weeta nöörimeest mitte enam nagu mõnda tapalooma oheliku otsas, waid nüid läheb noormees uhkeste täis julgust ja lootust oma kasu paigast ja omaksete keskest rõõmuga, mõneks aastaks wälja laiema isamaa pinnale mehist püha kohut täitma terwe isamaa ja Keisri wastu. Ta teab ja mõistab, et see üks auu asi on Keisrit ja isamaad teenida ja km ta ses teenistuses  wõideldes Keisri ja isamaa eest piaks langema, siis on see üks kõige ilusamatest ja auusamatest suremise musidest  : ja suurem hulk pöörab jo mõne aasta pärast jälle oma kasupaika ja omakste keskele tagasi ja koguni töine meeS kui ta enne oli. Mitte kui põlgtud „wana soldat" waid kui kSigist auustatud ja armastatud hoopis laiema silmaringiga tubli ja täis mees, keda omaksed hõiskades waStu wõtawad. Sellepärast on nüid niisugused kasupaigasi  lahkumise tunnid noorte meestele pidulikud ja pühitsetud  tunnid ja kui seal ka pisar mehe laugelt langeb, siis ei ole see mitte kibe walu, waid liigutud mehe pisar, meeS lahkub rõõmsa jällenägemise peale, õnne soowid saatwad  teda ja hurraa hüidmise all sõidab ta wärawast Jumala nimel wälja. Ühest niisugusest lahkumise tunnist tahtsin siin paar sõna pajatada. Noormees J. Ilwes Aidu wallast oli aastad kolm Karksi kihelkonna waldade kirjutaja härra Kitzbergi juures abiliseks ja astus tanawu waeteenistusse. Õhtul enne äraminekut tuliwad nimetatud waldade ammetnikud kellega mees siiamaale ühes oli töötanud ja hulk auusaid noori mehi, teda Jumalaga jätma. Lõbusat juttu westes kadus aeg.. Korraga sõidab keegi kella kõlinal ukse ette ja sisse tormab noormees, ohwitseri riides, kullatud paletid õla peal, teretab elawalt ja küsib: On see Polli wallamaja? On waltatallitaja siin? Elab siin noormees J. Ilwes? (Tuleja oÜ üks hilja wäeteenistusest kodu tulnud noormees.)  Kõik töusiwad püsti, küsimiste peale wastati ja noor nõutud meeS astus ette. Sellepeale tõmbas wõeras laia kirja sineli käikse wahelt ja hüidis: Isamaa ja Keisri nimel! ja luges siis walju healega: Suur ja wahwa keiser kutsub Noori mehi lipu alla; Tema wägew kutsumine Tungib üle maa ja mere! Keiser kutsub; kuule Ilwes! Walmista end sõja wastu Waalr, eite, walget särki. Küla küirigu kannuksed. Keiser kutsub kindlaid mehi Karksi, Polli julgeid poegi Kutsub wapraid Pöögle poisse Terwest Karksi kihelkonnast Kutsub noori mehe poegi Igast külast perekonnast Lipu alla wöitlemaie Waenlast wasta tungimaie, Olge rõõmsad Eesti emad Teie rüpes kantud pojad Armu kaisnl antud lapsed Saawad wahwa Wene wäe Võidumeeste seltsilaseks. Suure Keisri käskujalaks Kes see wäsimata walwul Isa silmil ööd ja päewad Niigi alamate üle M Kurja kimbatuste wastu Ümberkaudne sõa kärin Püssi parin, tüki plärin Meid ei pease piinamaie. Meie muru muljumaie Soe ja pehme kotka pesa Warjab meid kui linuupoegi Kotkal nokk ja küined rauudsed Tiiwa nukad teraksesta Mis ka rööwel lindu rabab Warga kassi kriimusteleb, Kui nad laia laente langult Ligemale usaldaksid. Kellel seda õnneks antud Õnneks antud palgaks pantud Isamaa eest wöitlemisel Sõas waprat surma leida Mõega möllul elu müia Ambu noolila anguda Ilma pikila piinata Ilma laudi taplemista Kenam on sõassa suikuda Alla lipu langeda Ei ole tõbe tülitseda Ohtu põlwe orjamista Walu sängil waakumiöta Sõa surmal suurem ilu Kenam kombe koolemisel. Las' aga mõõka murdanessa Taper teraw tapanessa Oda hulgal hukanessa Wahwa mees ei karda werda! Mehed seisku sõa mässul Rauda seina tugewusel Seisku kui tammed tuulessa Sõjas tugiks töiste eessa! Tehke lastel warjutuba Raukadele rahusauna Naestele kaitse nurka Peidu kambri piigadele Leina paika leskedele. Sellepeale mürises taies meestekooris laul: Nüid üles Wene alamad. Kui waenlased meid piirawad! Kes Wene leiwast elawad Need kaitsku wapralt isamaad. Sel õigel Wene alamal, Kuis teada kaugel ligidal. Ei ole armsam kuskil maal. Kui oma Keisri warju all Keiser, usk ja isamaa, Kui kutsuwad meid sõdima. Siis aftkem ette rõõmuga Hurra! Hurra! Hurra! On Jumal taewas elus weel Ja Aleksander trooni peal Siis julge kõige rahwa meel Ja rõõmsast laulab nende keel. Kõik Wene riigi waenlased On paganate sarnatsed. Kui Wene tuli põletab Ja Wene mõõk neid maha lööb Keiser, usk ja isamaa j. n. e. Käib Keiser eel ja näitab teed Siis astkem järel Wene wäed, Ja sõdigem kui wennad siis Sest see on õige meeste wiis. Kes iial meitest langemad, Need auusat surma surewad. Neid lapse-lapsed tänawad Ja neile rahu paluwad. Keiser, usk ja isamaa j. n. e. Kui laul waiknes, luges üks noormees waljuste aga tõsise ja pühaliku healega: Mu isamaa! Mis jõuan sulle tuua Ma wäeti oma wäeti wöimuga! Sa püha koda ilmas, mis wõin tuua Su altarile ohwri andena? Kui lendaksin ma noore kotka tiiwul Su piiri kaitsma tormi tuisula. Siis paisuks pale pisarate wiirul, Sest priius walliks nõrk ma üksina. Mu isamaa, kuis wõin su armsad anded Siis lapse meelel täitsa tasuda? Sa nõuad, saagu peetud püha wanded Ja woolgu weri laente lauguta: Sust sama nõue häbistuse punal Mind surub maha tolmu sülesse, Ei julge tõsta silmi taewasinal Sest minu käewars on wäetike. Mu isamaa, mind siiski ära heida Su wõitlejate eluraamatust, Mind pühal ihal omas põues peida Mu rinda külwa kindlat ustawust. Siis nõdrus näib rammu rohkeduses Siis raugenewad raudsed sidemed. Siis argdus asub wõimu wägewuses, Ja lausa tuleks lähwad kidemed. Mu isamaa, siis kogun Eesti rajal Ma uuel mõnul mehi märksamaid. Mu kangus kosub, kui wend wenna najal Ja ühte seub sõbrus sõdijaid: Ja sattub siiski lootus mure wette: Meil awatud on altar taewane Kui ühel meelel isa trooni ette Me' palwes põrmu maha langeme. (Järg jäeb tulema.) Uued raamatud. Usu õpetus. I. Piibli lugudes, 11. Katekismuses, 111. Kiriku lauludes. Lisaga. Viljandis. F. Feldt'i trükk. 1884. Üks kõige parematest kooli raamatutest, mis minu silma juhtunud, on ülemal nimetatud usu õpetus. Selles raamatus on wälja andja oskanud küsida: Kui palju on tarmis ja kuidas on tarwis anda? Kui meie omad seiemaalsed Piibli lugude raamatud kätte mõtame, siis piame tunnistama, et nad meie alamatele koolidelle üle ja üle liiga suured ja kehakad on ja et nende keel kange on. Ükski asi aga ei riku lapse õppimise himu sell mõõdul ära, kui üle määra paha õppimine; mitte üksi õppimise himu ei saa selle läbi kautatud, maid ka armastus lapse südames Püha kirja õppimise ja kuulamise tarwis. Raamat aga, mis Malla koolidelle usu õpetuses käsi raamatuks  mõis olla, puudus seiemaani. Nüid ta on wälja tulnud, ning tema nimi on ülemal nimetatud. Head asja ei ole tarmis kiita, sellepärast wõta, auustatud lugeja ja koolmeister, raamat ise kätte ja maata! Keel on wäga loomulik ja sula ning just kui lapse tarmis loodud. Jah, niisugune raamat mõib lapsele õppimise ja koolmeistrile  õpetamise armsaks teha ning Jumala riigile üheks õigeks töömeheks meie noore su'u seas olla. Piaks see raamat õige pia meie mallakoolidesse Spiraamatuks pantama! Söökide valmistamise õpetus :c. Toimetanud Mai Reiwelt. F. Feldt'i trükk ja kulu. Viljandis 1384. Eesti Kirjameeste Seltsi toimetused. Jällegi raamat, mis meil tänini puudus. Mai Reiwelti raamat on Eesti perenaesele kirjutatud ja nende kohta määratud. Õpetab isegi weel kama ja kilet ze. tegema. Soowime selle wäga aja kohalisele ja heale kirja tööle palju sõpru. Muud kui: tule ja waata! X. Mõtteterakesed. Göthe järele. Rinck. Mis iga päew Sinult nõuab, piad Sa küsima, Mis iga päew Sinult nõuab, saab ta ütlema. Ütle mulle, kellega Sa ümber käid, siis ütlen ma Sulle, kes Sa oled; tean ma millega Sa tallitad, siis tean ka, mis Sinust saab. Suur wiga on, kui ennast rohkem olewat mõeldakse, kui on ja wähem kalliks peetakse, kui meie wäärtus tõeste on. Palju juures olin mina wait, sest ma ei wõi inimesi  mitte eksijaiks teha, ma olen rahul, kui nemad ennast röõmustawad selle juures, kus mina ennast wihastan. Siis oldakse tõeste elus, kui töiste hea tahtmise üle ennast rõõmustakse. Armastus ja häda wõiwad omaneda Hea tahtmise osaks saab Jgawene wõit. Kõige suurem õnn, mis meile juhtuda wõib, on see kes meie wigadused tunda annab ja wiad äraparandab. Kui inimene kõik tegema piab, mis temalt nõuutakse,  siis piab ta ennast natuke rohkemaks pidama, kui ta on. Kui ma eksin, siis wõib seda iga üks aru saada, waletan ma aga, siis mitte. Kõige peenemal juukse karmal on oma wari. Inimesed ei tunne ühtetõist ka heatahtmise juureS kergeste, tuleb aga kurjus weel juurde, siis on kõik korrast ära. Mitte ülepea seal, kus wett on, ei ole konna si; kus aga konnasi kuulda on, seal on wesi. Tubli inimene piab selle peale waatama, et ta õigust teeb, kas aga õigus sünnib, see ei ole tema ast. Üeldakse: edew isienese kiitus haiseb. Wõib olla. Mis hais aga wõeral ülekohtusel laitusel on, sellest ei räägi keegi rahwasõna. Kõige õndsam inimene ilmas on see, kes oma elu lõppu algusega kokku wõib sõlmida. Tõsidus on inimeste, eksitus aga aja päralt. Iga! ühel on omad omadused, milledest ta mitte lahti ei wõi saada ja ommeti läheb mõni oma kõige weiksema ja süitama iseomanduste juures hukka. Wikerkaart, mis juba weerand tundi paistab, ei panda enam wäga tähele. Kes iialdeski pisaratega oma leiba ei ole söönud, kes iialdeski murelikku und oma woodi peal pole nutnud, see ei tunne teid mitte, teie taewalikud jõuud? Kenadusega ühes kõnnib ka armulik olek; ma ei näe noorte juures ühtegi wiga sündiwat, mis miüu juures enne ka ei oleks ette tulnud. Iludus ei wõi isegi enese üle aru saada. Eksitus on palju kergem tunda, kui tõsidus leida, esimene seisab pinnal ja töine põhjas sügamas, kuhu järel uurida mitte iga mehe asi ei ole. Eba-usk on elu luuletus, selleparast ei ole luuletajal  midagi kahju, kui tema ebausklik on! Jmelikuid ja santisi elujuhtumisi ei pia keegi püidma ega soowima, aga sellele, kes nende sisse juhtub, on nad karakteri ja inimese wõimu proowijad. Kes minu wigadusi üles leiab, on minu ülem, kui ta ka minu sulane oleks. Õiglane olla, wõin ma tõutada, erapooletu aga mitte. Tänamata olek on üks jagu nõrkusest, ma ei ole iialdeski näinud, et tublid inimesed tänamata oleks. Kui inimesed wäga sandiks lähewad, ei ole neil muust kui kahjust rõõmu. On inimest, kes iialdeski ei ekst, sest et neil ühtegi eesmärki ei ole. Iga ühele ei wõi mitte elada ; nendele koguni weel mitte, kellega elada ei taha ega ei wõiks. Saladused ei ole weel mitte imed. Inimeste eksitused teewad teda armu wääriliseks. Meie wõime nii palju kui tahame, ilma tundmata õppida, tal saab ikka üks öö ja töine päewa külg olema. Kõige rahwaste seast, on (Kreeklased elu-unenägu kõige ilusamine unitsenud. Õnnetumate töine hing on lootus. Eksituste eest, kui neist lahti tahab saada, piab kalliste maksma ja stis alles wõib õnnest rääkida. Kõige paremast seltsist üeldi kord: Tema jutt on õpetlik ja waikimine harija. Suured, igawesed jõuud töötawad peatamata, waatamata  selle peale, kas kasu ehk kahju toowad, see on juhtumise asi. Kui inimesed meie juurde tulewad, ei õpi meie neid mitte tundma, waid kui seda tahame, piame ise nende juurde minema ja siis teada saama, kuida lugu nendega.on. Keegi ei ole rohkem ori, kui see, kes enda arwab prii olewat, aga ommeti seda pole. Inimesi peetakse ikka kahjulikumaks, kui nad on. Raskused suurenewad, mida lähemale eesmärgi ligi jõuutakse. Külwada on kergem, kui lõikada. Tuleb keegi meite wastu, kes meile tänu wõlgu on, kohe mäletame meie seda. Kui sagedaste wõime kellegile, kes meile head teinud on, wasta tõtanud olla, ilma et meil midagi meelde oleks tulnud. Suured hädad on haigused ilma lootuseta. Mis neid parandada wõiks, teeb neid weel hullemaks. ök 50. Sakala. 1884 Wastutaja: J. Kõrw.