küll tõepoolest räägitaw maatükk seni, kuni La täiesti temast ära ostetud ei ole, mitte tema päriseks ja omaks ei wõi nimetud saada. Weel sügawamale Wenemaa kogudusliku elu korra sisse tungides paneme üht toist asja tähele, mis teda kohalt töistest riikidest selles asjas lahutab ja isesuguseks tunnistab. See on talupoja seisuse liig laiale paisunud suurus, mis tõisi seisusi hoopis äramatab. Meie oleme juba eespool tähele pandnud, et Inglismaal säherdune asjaolek hoopis wõeras asi on, et maa omanikust talupoja seisusest seal iialgi ei ole olnud ja nüüdgi ei ole; meie oleme ka näinud, et Preisi- ja Saksamaal maarahwa kogu nõnda wäikesteSse jagudesse lagunenud on, et talupoja seisus suure maapidajate taha suutumalt ärawarjatud sai ja et paljalt Prantsusmaaga seisusliku elu poolest natuke Wenemaaga ühte minew lugu on, aga seal on koguduslik elu nõnda jõuetu riigiwalitsuse wasta, et maapidajad, olgu nad mis seisusest taht, suure ehk wäikese maatüki pidajad, mõisnikud ja talupojad Valitsuse tsentralisatsioni (ehk ühe Valitsuse koha kätte kogumise ja ühendamise) üle Võimust ei ole saanud ja harimata rahwa hnlgade toores wastutõrkumine  niisamasuguse toore Valitsuse ametnikude oma-woli läbi tühjaks tehtud saab. Aga Wenemaal on maarahwa kogudused ovipnni,!) küll Viimne, aga kõige kõwem ja lahutamatu Wenemaa kogudusliku elu jätk, nad on seda nimelt sellepärast, et ajaloo muutmata põhjuste peale ennast toetada wõiwad. Nõnda on siis need lühidelt Lähendatud pea märgid, mis seltsiliku elu korda Wenemaal hoopis töiseks, kui muial riikides, muudawad. Weel mitu toist wahet ja isesugust nähtust wõiksiwad nimetud saada, aga kõige tähtsamad nendest jäewad ikka need kaks: maarahwa kogudus oõiMna) ja õigus maaomanduse peale (npsöo na 36N.M). Kõik sisseseadlused ja ameti kohad, mis Wenemaa sisemise walitsuse kohta käiwad, juurduwad maaõigusses  (36MLW iiMkö) ja maksudes maa pealt (36MRM llvkuiiuoeiu). Järele uurida, kas säherdune asja olek Wenemaa  olule hea on ja teda parema järje peale, kui töistes riikides lugu on, tõstab? ei ole mitte eesseiswa  kirjatüki otstarbe. Mida heledam walguses, seda tumedam marjus, on tuttam asi, aga kõige südimad säherduse sozialistilise õpetuse wastalised, et iga ühel riigialamal õigus maa omanduse peale on, ei wõi mitte salata, et ometi lugu Wenemaal nõnda on ja pealegi meel ajalooline põhi, mis ikka selles asjas kõige enam mõjub, kindlaks toeks selle juures on. Weel enam. Needsamad wastalised tunnistawad seda õigust maa peale (npono na 3o?M!v) kindlaks ja muutmatuks asjaks, sest kui ka palju kisa ja kära selle õiguse wasta on tõstetud, kui sünnitaks tema kommunismust (õpetus, mis warandust ühetasa inimeste  peale ärajagada püüab, nõnda et waeseid ja rikkaid enam pole) ehk sozialismust, ei ole siiski ükski kära tõstjatest enese peale wõtnud, kahjulikuks nimetud  asja olekut paremaks muuta. Kui näituseks talurahwas  Wenemaal priiks lastud sai, sõditi wäga käredaste selle eest, et üksi suurematel maapidajate! maa omanduse õigus peaks olema ja kihisemise ja kahisemisega wõeti wasta õpetus, mis talurahwale ka õigust andis, maakohtust aia ja põllumaaga (MWbMn oetz/Meii,) pidada, aga seda julget meest ei olnud kusagil leida, kes talurahwast ilma maata, üksi ihu ja keha poolest oleks jaksanud priiks lasta. Nõndasamuti on ka lugu Wenemaa maarahwa kogudustega  (eeLkekin oõiMNki). Õöldakse küll, et nad sugugi enam sisemise walitsuse toimetamiseks ei kõlba, aga töist paremat abiriista selle tarwis Wenemaal nüüd ei ole, ei ole ka wõimalik praegusel asja olekul wäljaarwata ja ilmsiks teha. (Järg jäeb tulema.) Poliitika ringwaatus. Kõige Euroopa silmad oliwad nüüd Majesteetide kroonimise kui tähtja poliitika sündmuste juures Wenemaa poole pöördud. Kõigist Keiserlikudest käskudest  ja seatustest ning armunäitmisteft on iseäranis kaks asja üliwäga tähtjad. See on esiteks: Keiserlik kiri wälimise ministrj Giersille, mis rahu poliitikat naabri riikitega sõbruses kuulutab ja riigi seestpidise elu edendamise ja paranduste tegewust Weneriigi wägewuseks ja heaks käekäiguks ette kirjutab. Töiseks annab Keiserlik kuulutus kõnvaliste usulistele usuja  elutegewuse wabadust hoopis rohkemal mõedul kätte kui endisel ajal. Poliitika kuulutus wälimise ministrile on wõerates riikides rahul olemist ja Euroopa  rahu kinnitamise lootust sünnitanud. Sest aga on näha, kui wäga iga riik Wenemaa sõbrust püüab: Saksa- ja Austria näewad selle Keiserliku kuulutuse seest sõbraliku seisust Wenemaaga. Prantslased aga loewad jälle sest Wene poliitika sõbrust nendega, et nende saadikut Moskwas wäga lahkeste wastu olla wõetud, loodawad, et Wenemaa ja Prantsusemaa ennast omas poliitikas ühendama saada, et siis Saksa, Austria ja Itaalia ühendusele wastu panna. Inglased ja paawst on kimbus lirlastega. Paawst on hilja ühe kuulutuse awaldanud, mis lirlaste  mässamist laidab, ja seda oli paawst Inglaste sunnil teinud. Nüüd on aga korraga lirlased pawsti peale tuli wihased. Ahwardawad paawsti õigust lirimaa  kohta tühjaks tunnistada, ja mis weel pawstile kõige pahem, temale mitte enam kiriku maksu ehk peetrikrosst saata. Praegusel silmapilgul ei pane lirlased paawsti sõna mikski, waid Parnelli sõna maksab. Prantslastel on palawad päewad käes. Madagaskari  saarel Afrikamaa jaus ajasiwad jeesuitid, kes enam seal ega kuskil Prantsuse walitsuse poosest paidata ei saanud, sealse walitsuse ja rahwa Prantsuse  walitsuse wastu üles. Kuus suurt Prantsuse sõjalaewa läksiwad silmapilk senna, laskfiwad Madshungi linnale tulepommidega kaela ja wõtsiwad ta ära ning ajasiwad Madagaskari sõjawäe „Sakalawa" maakonnast, mis saare põhja-õhtupoolses rannas on, põgenema. Saab näha, kas nad selle wõiduga leppiwad, wõi tungiwad järsku Madagaskaris edasi. Sealt on neil rõõmus sõnum. Aga Hommiku pool Taga-Hiinas on paha sündmus. Seal ei arwatud weel. nii pea sõjakära. Aga korraga tuliwad sõnumed, et nende tubli sõjaülem, kommandant Riviere 15 soldatiga Tonkinis Hannoi linnas waenlaste kätte ja wangi langenud ja järgmisel päewal postikülge üles tõmmatud  ja hirmsaste ära surmatud saanud. Ehmatuse ja wiha kisa heliseb Pariisis ja kõige! Prantsusemaal. „ Kätte maksmist Hannoi hirmsa sündmuse eest!" heliseb nüüd igas parteis. Prantsuse suur merewägi saab wistist pea kätte maksmist toimetama. Aga nende sõjatee Hiina wastu ei ole mitte kerge. Inglane ja töised merewäeriigid ning ka Põhja- Ameerika ühendus riigid on Prantsuse wõimuse kaswamise  üle Hommiku Aasia rannas kadedad. Inglased  nimelt kardawad, et Prantslane, kui ta Annamimaa  oma kätte saab, ka Siamimaa järele sõrmed wälja ajab ja selle läbi Inglaste Jndiamaaga naabriks  asub. Seesugune ua..bvns Aasias aga on Inglastele wäga hõrn koht. Saab näha, mis Prantslased  teewad. Omalt maalt. Wiljandift. „ Saarlane "on ilmunud! on see tähtjas uudis ja teatus, mis täna lugejatele kõige pealt toome. Täna ei' saa meie enam mahti, tema esimesest proowi numbrist pitkemalt rääkida; teeme seda tulema kord. Nõnda palju wõime meel siiski ette ütelda, et „Saarlane" sisu, wormi ja keele poolest kaugemalt kõrgemal, kui 19"" aastasaja hariduse õrrel ja järjel seisab. Kõik töised tänini ilmunud Saksa toimetajate juhatusel wälja tulnud Eesti keele lehed jäewad keele ja kirja wiisi poolest „Saarlasest" kaugele maha. Naljanäitusest. Kui Wiljandi Eesti Põllumeeste Selts omal ajal südidalt seltsi maja ehituse käsile wõttis ja selle ränga ja suure töö lühikese aja sees kehwast jõuust hoolimata ning kõigist takistustest wõitu saades malmis tegi, siis ei wõi seda meeletuletates keegi imeks panna, et selts selle aja sees kõik oma aega ja jõuudu ehituse peale ära tarwitas, nõnda et seltsi päris tegewus osalt seisma pidi. Palju enam peame südi Sakala maa meeste agarust ja wirkust imeks panema, mille waral nad oma toreda seltsi majaga oma eneste auuks ja tuluks jäedawa mälestuse märgi ülesse paniwad, mis igale ühele tunnistab, mis ühendus ja agarus wõiwad  ja jõuuawad korda saata. Nüüd, kus maja malmis, tahak selts jälle täie jõuuga oma päristegewust  alustata ja eksitamata edasi ajada ning ei ühestki töisest Eesti Põllumeeste Seltsist maha jäeda. Juba Januari kuus sai, nagu enne seda otsuseks tehtud, palme kiri kroonu maade ministeeriumi sisse saadetud, milles luba paluti, Wiljandis ühte üleüldist põllu- ja käsitöö wäljanäitust ära pidada. Nagu meie juba enne kuulutuste sees tähendasime, jõuudis palutud luba 30. Mail seltsi eestseisusele kätte, milles ministeerium omalt poolt 2 suurt ja 3 weikest hõbe ning 5 brongs auuraha lubab; peale selle weel 15 kiituse kirja, see on kokku 25 ministeeriumi  auuhinda. Wäljanäituse kuuride ja ruumide ehitus läheb jõuudsaste edasi, nõnda et nad Augusti kuuks aegsaste küllalt walmis saamad, millal wäljanäitus  algab. Nagu juba ööltud, saab see wäljanäitus  üleüldine põllu- ja käsitöö ja nsnde tööriistade wäljanäitus olema, kus kõik asjad, mis iialgi põlluja  käsitöödesse, ja karja-kaswatamisesse puutuwad, masta wõetud saamad, tulgu asjad ehk loomad mis? sugu rahwuse ehk seisuse inimeste poolt tahes. Wäljanäituse  otstarbe ja eesmärk on põllu- ja käsitööd ning karja-kaswatamist üleüldse ja weikese põllumehe oma iseäranes edendata. See aga wõib kõige mõnusamalt  sell wiisil sündida, kui suure ja weikese põllumehed,  suuremad ja weiksemad käsitöölised käsi käes käiwad, üks ühe, töine töise käest õpiwad, sellepärast soowiksime meie wäga, et kõik ühetasa ja rohkeste wäljanäitusest osa wõtaksiwad. Meie ei soowi seda mitte üksnes sellepärast, et nõnda wiisi wäljanäituse enese eesmärk ja otstarbe seda paramine täide läheks, waid meie soowime seda ka sellepärast, et niisugune koos töötamine ja edasi püüdmine meie kalli kodumaa üksikuid rahwusi ja seisusi ka omalt poolt aitaks ligistada, neid tutwustada ning nende wahel rahll ja sõbrust sigitada, mis meid tugemaks teeb ja meie üleüldist elu ja olu edendab. Iseäranes aga soowime,  et meie talurahwas õiete rohkeste oma põlluja  käsitöö ning karja-kaswatamise produktis: naljanäitusele  saadaks ja wäljanäitusest, mille tulu kõigis haritud maailmas jo ammugi on äratuntud, osa wõtaks. Nagu ülemal nimetatud, saab wäljanäitus Augusti  kuul olema, ning saamad kõik sellesse puutuwad  teatused ja seletused wäljanäituse toimekonna poolt peawõimalikult ajalehtedes awaldatud. Sõnakene Sakala lugejatele. Meie oleme sunnitud, ehk seda küll raske südamega teeme, oma auustatud lugejatele mõnda sõna ütlema, mille kohta meie juba ette palume, seda mitte pahaks panna. Praegu, kus mõnedki hea meelega näeksiwad, et õndsa C. R. Jakobsoni Kurgja koht wõlgade pärast haamri alla saaks aetud, tema kalmu küngasgi ta pärijatelt wõetud, ning nõnda Eesti rahwa igaweseks  häbiks tema lesk ja waesed lapsed hädasse jäeksiwad, nüüd on mitmel pool auusad isamaa pojad ja tütred selle häda wasta abi saatmiseks käed tööle pannud, milleks kõik rahwuslikud ajalehed nõuu and suvad ja õnne soowiwad. See on oige ja hea, sest selle läbi wõib Eesti rahwas wastaliste naeru ja tulema põlwe hukka mõistmise alla langemise eest kaitstud saada. Pisut imestamise wäärt on siin juures see lugu, et mitmetel Sakala lugejatel, ehk küll igal ühel teada on, kui hädaste praegu meie õndsa rahwamehe waeste lastele abi tarwis lähab, siiski meel ikka lehe tellimise raha tasumata  on, iseäranes 1882 aasta käigu eest. Meie teame küll, et siin mitmel õigus on selle peale tähendata, et see aastakäik täieline pole olnud, aga kes on seal juures süüdlane? Surm! surm, kes selle mehe maha murdis, kelle lehte kõik lugejad heameelega  posti paunast wülja wõtsiwad ja keda terme Eesti rahwas silmameega hauda kandis. Juba mullu seletasime, et pärast Jakobsoni surma kõik lehe sisse tulek asjatalituste ja ehituste peale oli ära tarwitatud,  posti raha terme aasta ette ära maksetud, nõnda et pärijatel jõuudu ei olnud, puuduwaid numbrid järele anda, maid rõõmsad wõisiwad olla, et Sakalat suure takistustega wõideldes ülepea manal aastal meel wälja wõisiwad anda. Meie küsime nüüd, kas ei peaks auustatud Sakala lugejad oma kadunud wõitleja mälestusest mitte nõnda palju lugu pidama, tema heateud neile nõnda palju wäärt olema, et nad selle weikese kahju, mis neile õnnetuma surma läbi ilma sureja süüta seega sündis, et mõned numbrid puudu pidiwad jäema, nurisemata ära unustakfiwad ja ära kannataksiwad? Wist küll! Tellimiste mõlad on jo abi tarwitawate waeste laste warandus, mis iga üks pühaks peab. Sellepärast oleme meie sunnitud,  neid auustatud lugejaid, kellel ühe ehk töise asja pärast meel Sakala tellimise hind, iseäranes 1882 aasta eest tasumata on, paluma, et nemad seda pea wõimalikult ära õiendaksiwad. Nõuudmata jätta ei wõi meie seda mitte. Rehknungisid ei wõi meie mitte saata, sest et mitmed oma elukohta wõiwad  muutnud olla, aga peale 1. Augusti kuu päewa saame nende nimed, kellel siis weel ühe ehk lõise aasta tellimiste eest maksta peaks olema, kuulutuste seas meele tuletuseks awaldama. Lõpeks palume weel kord, seda meeletuletust, mis praegu nende