lähemad, siis on see meie kõikidele mmkü- -vahetpidamata,  mis suguse Mu pääl keegi tööd teeb. „Wirulaue" kostab oma eest mitmes numbris Eesti KirjameSte seltsi asjus. Lree ei olla mitte tõsi et Wirulase toimetaja 17. Juunil Eesti kirjameeste seltsi maja ostmise päras! -vaimustatud  olnud, ega ci ole ka mitte lubanud 500 era ajalehte, selle seltsi maja ostmise edenemiseks trükkida, nagu Eesti Postimees sellest kõneles. Ka ei olla see tõsi et ta (Wirulase toimetaja)  Eesti Kirjameeste seltsilt oma „liig -valju toani" olla andeks palunud, nagu Postimees sellest teadust tõi. Eesti Kirjameeste seltsi asjades ja maja ostmises  on Eesti ajalehed kahes erakonnas. „EeSti Postimees" ja „WalguS" koStawad selle seltsi eest ja au maja ostmise poolt, „Wirula>ie" „Olcwik" ja ka „PostimceS" on maja ostmises -vastased, sest et sarnatsel põhjusel maja ostmine knd pracgus käsil on, seltsile ja Eesti kirjandusele kahjuks olla. Kui meie oma heaks arwamist selle kohta tahame aivaldada, siis tunnistame endid Wirulase ja Ole-viku  põhjus mõtete poole. Mööda läinud aeg on tunnistust toonud, et silitamine, paitamiuc ja wigaduste kinni katmine ühe seltsi juures mitte tasuks ci ole. Wäljamaalt. Saksa maalt. Saksa maa EwangeliumiusuliSte  selts pidas hiljuti koosolekut, kus nõuuks mõetud sai: Kui ka Ewaugeliumi usulised (ProteStantlased)  oma katoliku usuliste kaaskodanikkudega rahus elada tahawad, siiöki ci wõi nemad salata, et Paapsti poolest uuesti kinnitatud JesuitlaStc üte wõimus ja sellega ka Paapsti ivalitsus ise, mitte rahu ei tähenda, maid ivainu Eivangeliumi kiriku waStu. Selle pärast pcawad kõik Saksa maa ProteStantlased oinaks pühaks kohuseks arivama,  ühel meelel kõige wügiwalla waStu seista, mida Eivangeliumi kirikule teha tahetakse ja ueawad ennast selleks Eivangeliumi kaitsemiseks igale poole oma uiuivcndadega ühendama, et Eivangeliumi wabadns mille wägüvallast maha ei saaks rõhutud. Saksamaa Poolakad on kokku astunud ja tahawad Põseni Poola sugust mõisnilute inetuseks üht Kreditbauka inillioni marka suure põhjus - kapitaliga asutada, et nemad oma mõisast mitte Preisi riigi walitsnscle n pruugi ära müüa, kes neid Saksa talurahwalc ära jautab. Ka Austria Palakaid GMziaS on appi kutsutud. Prantsuse maalt. SSA loodetakse, et nende uus saadik Herbette, kes BcrliniS Saksa niaa keisri poolest õige lahkelt wastu ,võeti, saada see üle Saksa maa meestega kõnelema sa neid >eks äratama: Prmiisuie maa ilma wäljanäiiuscst, keda nemad aasia! icgewusclc kutsuwad, rohkest om mvima inlla. Ju mõne aja eest sai Sakiamaa iradrikmnid, kunst tõönilud ja käsitöö tegijad küsitud tas nemad mitte oma töödega ci rahaks Vra:nst:'c .z-ga mäljanüituseft 1889 aastal osta mõmm tulla. Saksa maa awaldas selle küsimust  raale külmust, millega tema tähendas, et Sakst. maa ametnikule! mitte luÄi post. Pariisi rma tõed nstllancstustle wna. See lahtus aga, WSü Sakstma.r keisir »SSP »«e Pranquse saadik» mustu uu amaldannd, annab julgust scda küsimust au.stt raena iaraaie r.tur.a jne. Pnlgarici maa lugu o« ka ilüüd ühte rr.hkn räägitama!. e lõige tähtsam oa, mis :väliete  asjade minislcinuWi leht „JoMNai de Si. Perersdourg- icllest kõucled. Leht ütleb, et palju ci ale puudunud, strS oleks hiljuti kindral Kmilbars  ja temaga tõik Wcue ametlikut wched Bu!- gariast ära tulnud. Sellega oleks Vulgaria Kcnc mäeni astis reeütd, ja tagajärg oleks sõda Bnlaaria  rrasia olnud. Asi tulnud nimel: sellest, et esik küll juba kaks Wene sõjalaema sõjameestega cn Pulgana kindluse Varna alla saadetud, sellegi r ärast Kem alamaid Bulgaria masl mitmes kohas clla piinatud ja Wga kilsiatud otse Bulgaria k. dtrre poolest. Kmdral Kaulbars on Ma Bulgaria  nSbomalitsusclc teatanud js Wese sklMate kohta kaitsmist maljult nõudimd. Biilgaria walitsus  on mene alamate nimesid küsinud, keda taga kiusatud. Kindral Kaulbars on wastanud, et need uimed wiötiste Bulgnria ivalitsnselc eucse. lcgi teada on ja on uuesti kõige maljusega teada andnud, et kui weel kellegi alama külge peaks puudutama, siis lahed tema (KanlbarS) ja kõik Wcnc saatkond Bulgariast ära. See on nii palju mõjunud, et Bulgaria walitsus on walju kasu kuulutanud, et Wcne alamate ega Wene kaitsmise all seismate inimeste külge keegi ei tohi puutuda ega neile liiga teha. Wene Keisri Majesteet on KaulbarS'i käsu hütiks kiitnud. Mis edasi saab, tuleb ara oodata, aga tõsine on lugu. Muhu Madise magus ämarikukõne.  (Järg.) „Tee ci lõppe ilma kõlinata," ütlesin ma oma seltsimehe waöta, „hakkame astuma." Tcelahkem  pooris miim kaaskäija oma kodu poole; minul olli meel tublist kahe tunni tee ära käia, cnncgn oma asja toimetust lähemates kihelkondades mõtlesin ette wõtta. Sa tead Jaak ma otsin igal sügisel lambanahku ja lina scmnimi ja nende pärast on meil nii hästi suure kui mäikse maapidajatega tegemist, ja nende pärast ma pöörsin ka ühe suure maapidaja juure. Õnneks juhtus ta kodu olema, kus ma temaga head kaupa sain. Kaunis lahke mehike näitas mulle kõik uue aja põllutöö märgid ja mmid ehitused. Sarnast lahkust nähes olli mul õigus mõelda: Waat iili lahkuses ja alanduses  peamad ligcmised ja seisused käsi käes käima, siis saamad peagi kõik manad mermed ja haawad unuma ja uus rahuline elu algama. „Sina Madis," sahkas Jaak mahele, „mõistad  iga seisusega möga auupaklikult ümber käia. Ma usun, ega sul supiuahk päris paiga pääl ei olnud, seda kandsid sa peos ehk kainlus." „Oot ma räägin," wastaS Madis. Mahedat juttu wcStadeö läksime põllale." „Waata Madis need on kõige paremat liiki pöörsahad," ütles sunr-maapidaja,kraannkallastmvõda  edasi uiimieü miuult. PuhutaS natuke räitsakat (rahet) millepärast ma oma palja otsa kiuni käisin. Sclsammal silmapilgul pööris põllumees minu poole rääkides : ...Kuule Madis waala ... Miv?! Madis! onS sul munad mütsi all, häbene ennast i käid minu järel müts peaS!" Nii ütles põllumees mulle parasc karedusega endist mahedat juttu käsile jättes. Muidugi mõista Jaak, ma loluuctasiu jääl jälle, see olli minu auulc üks tubli lops; aga noh kuida tead, juhtus  see äpardus mulle looduse seadusest juhitud räitsaka rabina läbi; meie jätsime üks teist sääl jumalaga; õhtu olli käes, ma ruttasin lähemasse külasse öömajale. Ühte veresse minnes oli juba sääl üks öömaja tine ccS, keda kiwikülast apteegi rohtudega ümber käija öeldi olcmat; lahke perekond lubas mulle ka ruumi. Tükk õhtut oli mööda läinud, sääl tuli weel üks teekäija öömaja paluma. See oli Lks Hiumsa mees, kellel üks suure varaline kena walge rinnaga krants '.või öucwaht kaasas olli. „Mis temp see oo," küsisin mina, „sina käid üsna päris krantsiga seltsis; kust sa tuled, ja kuhu sa lähed?" „Tiilen WÄja poolt ja ruttan kodupoole. Juhtusin ühe tubli houliija krantsi saama samcsugust  on meile karmis." „Kcs see va? See on ju meie küla mana krants, ütles kiwiküla rohtude kaupleja. Tõesti," kõneles ta edasi, see on üks tubli haukuja õue nuhi, SM tal on ka üks wiga, millepärast ts ära anti." ~Wis wiga tal siis on?" küsis Hmmees. „Waat lugu on selle loomaga nii," hakkas kwilülamees kõnelema. „Ühcl tähtsal paesal last maja peremees wõeraspeo tarwis korwi täie soolasid morsta tuua, krants saanud need õnneks wõi õnnetuseks ära nälbata. Kui maja peremees seda kuulnud, pannud ta õue wahi ööks ja päewaks kinni, kus talle tilka ega kaugu ei antud. .Kui teisel päewal lahti lastud, siis olnud tal nii kange jänu, et ta oma päris loomuse ära unustanud; ta hakkauud, kui mullikas wõi mõni muu loom jooma, kunas päris krantside sugu kuida isegi teate, ikka suu täis aawalt wõtmad. See wiga arweti talle hulluse märgiks, mis ka ehk teiste külge mõib hakkata ja keda keegi hulluse tõbe arstia  PaStcucr parandada ei wõi; sellepärast auli tema ära." Sennc on meil üks kõik," kõneles Hiiimces „kas ta joob wõi suu täis aawalt wõtab, mcil ei ole märja puudust; kui ta aga hcsti hougtcb siis on ta hee. Ka ei olegi üks loom nii halb knd sellest räägitakse. Minu ida nurga naaber tõi ka Saaremaalt ühe õuewahi, kellest räägiti et see inimesi kiskude, aga see oli male, nii on ..." „Kust nurgast teie olete?" küsis rohtude kaupleja  mahele. „Mina olen jäält westkaare poolt nukast," mastas Hinmecs. „OH Madis," ütles Jaak mahele," sinu teekonna  juhtumiste kõne wcnib wüga pitkale, juba perenaine ou kakskord tähendanud, et leem ära jahtub, ehk lähme mõtame õhtu palukest; kahju et mcil wõera toitu ei ole juhtunud." „Kallis wcnd Jaak! oo meil leib, kala ja leem priipärast käes, siis oleme õnnelikud ja pääle kauba weel taluseisuse kohta rikkad. Neid tänamata loomi oo päikese all küll, kes endid siis ehk kõige õnnetumad tuimemad olcwat kui neil enam muud süüa ei oleks, kui leiba, kala ja leem. Anu kõigekõrgemale, kes meie kätte waema oo õnnistanud, meie mõime aasta peatoiduse poolest mureta wasta wõtta, olgu küll et iva raha puudus meid pigistab. Aga Joak, olgu nüüd söömaga meel natuke aega, jahtund oo meil jõudsam heita, oot ma reagin meel, kuidas  meie ka kopikute puudusest saaksime peaseda, kui neid nii õiguse nimel euncstc poole wõiksime õngitseda, kui ma mõnest ligemisest omal teekonnal nägin ja kuulsin. „See olli just laupa ööse, kui ma sääl nimetatud  talus öömajal ollin. Tee wäfimust puhates olli hommiku juba ammu lai walge, kui üles ärkasin.  Olgu terwed, auusad perewanemad andsiwad  minule, kui ka teistele öömajalistele ihukinnitust.  Öömaja kohast tulles sain ma tee pääl ühe nacscga kokku, kes oma loomu poolest ivaga kurb oli; silmad olid nutust punased, pale lahwatanud, riided räbalased. Sel kokku juhtumise silmapilgul  hakkati tiriku-kclla helistama, mida kuuldes naesel enam wcelaencd üic põskede wccrcsiwad. „ArmaS ligemine, mis sul südame pääl koormaks  oo" küssism Niina. Eks sa kuule, kuidas kirikukell meid trööstides kutsub senna paika, kus oma iga päewased mured peame selja taha jätma, kuS rõõmsas lootuses kõige kogudusega mõime laulda: „Tuzid täis rohket õnnistust, „Saadab ära knrwastust jne„OH  armas Mu.hu mees!" hakkas naene kõnelema,  seep see minu kurwaStu ' liia senna kallisse rahu paika ci saa r „No mis sind siis nii takkistak ma. Halasta, oh halama ! minu n e.ind õnncwmaks teiM!d, ütles nacne ja kõneles cdosi: Minu naaber on iga päem omas õues kumamas, et kui üks loom tema õue pugcb, siis tabab ta selle kinni ja trahwib looma omanikku hinnsasii. Minu ma cdcw põrsas puges wäraiva wahclt tema õue, keda ta kohe kinni nabas, ja üks rubla trahwi nõudis. Et mul seda raha ei olnud ja ka oma ainewat hingelist tema kätte ei tahtnut jätta, sellepärast  wiisin ma «ma aineiva kuue, mis minu kaltsust pühakotta «muus kattis, tema kätte pandi