Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. ..Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubauulitsas 10. j „Saarlane" maksab: j Saaremaal aastas 1 rbl. SO kop., postiga saadetud S rbl. j Saaremaal pooles aastas ll rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. SS kop. Tuleb wälja iga esmaspäämal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  S kop. M 33. Esmaspääw 19. Augustil 1885. 11. aastakäik Näitemäng "Mihkel ja Liisa." 11. 2) Näitemäng ,Mihkel ja Liisa" ei ole mitte pilt Eesti rahwa elust. Mis sugune üks õige pilt peab olema, sed- näitan siin „Saarlase" 23. numbris olewa (Näitemängust) kõneleja sõnadega: Näite-mäng on üks pilt rahwa elust. „Teda wõiks ühe paberi pääle maalitud „pilti sarnatseks arwata. Mis on pildi „tegija ülem hool, kui ta ühte heat pilti „tahab teha? Ta püüab teda nõnda maa„lida,  et see paberi pääle tehtud pilt selle „asja sarnane oleks, kellest ta on tehtud „ja et paberi pääle tehtud pilt loomuses „olewad asja, kelle järele ta on tehtud, „täielikumalt awaldaks. Wäga puudulik „oleks niisugune pilt, mis ühest inimesest, „kelle palel oomuliku sääduse järcleloodud,on „maalitud, ja ilma silmata ja kiima suuga „walja näitaks. Püh! see oleks uks teutaw, »üks inetu pilt, teda ei tahaks keegi waa„data,  meel wähem see, kelle näuft ta on „üles wõctud. Tükkis teine lugu on „ühe pildiga, mis õigest ühe inimese nägu „awaldab, kelle pääle õigeste üles wõetud „näo worm, jume, iga korts, mis näo „pääl seisab, ja kelle päält meie otse kui „elusalt üles maalitud inimest wõime ära «tunda. Niisugune on üks õige, üks tõsine «pilt. „Nõnda sama peab ka näite-mäng „rahwa elu, ta kombid, tegusid, ta wai„mu  olekut õigel, tõsisel wiisil waatajate „silma ette tooma." See kõne on näitemängu „Mihkel ja Liisa" kohta awaldatud. Paneme siis tähele  kas see näitemäng „üks õige ja tõsine pilt" on, kellest meie Eesti rahwa waimu ja elukombete näo „wormi, jume, iga kortsu wõime ära tunda," wõi on see paljast üks „püh!, teutaw, üks inetu pilt." Kui üks pilt weel kenamaks ja täielikumaks  maalitakse, kui asi ise on, siis ei ole sellest palju wiga, ehk ta küll ka üsna  õige ei ole; seda tuleb ka siin räägitawas  näitemängus ette. Et Eesti rahwa  wanemad oma lapsi abielusse astudes, käsi nende peade pääle pannes, õnnistawad,  ei tule mitte ette; nõnda ei pühitse Ecstipinnal uueaja Jsrael, (meel wähem noorsugu) oma wäljaminemist, sissetulemist, koostlabkumist, ehk muid tähtsaid tundisi mitte põlwede pääle langedes palwega; olgu siis mõned, ehk nagu mennakste koguduse  liikmed, aga neist ei wõi mitte terme rahwa elu pilti maalida. Nende ütelustega ei taha ma Eesti rahwast mitte teodada, nagu ei oleks tal enam Jumala Jumala auustamist ega palwct. Uks ilus kombe on siiski meel meil ristirahwa  juures ja see on et ikka kõik Jumala nimel halkamad ja löpetawad. Olgu abielusse  astumine, ristmine, (joodud), matused,  ehk muud pidud, Ewangeliumi Luteruse  usu kiriku lauluraamat on sääl ikka esimine ja miimane, millest paar salmi  ehk mõni palme loetakse; enam haritud  Eestlaste juures on ka asjakohalised kõned pruugitawad. KuS nimetatut laulu raamat kõrwale heidetakse, sääl on raske aru saada, et sarnatsed Eestlased kristlased on. Jututuba. Pi«e ja siiski Ww. Elfried von Tsura järele. (Järg.) Armastus oleks sind wabameeleliscmaks teinud, Ns hea ilus armuke oleks sulle mõni hea tükk seltsliku elutarkust õpetanud. Uks tubli, wiisakas naenc on seltskondas hoopis kindlam kui üks meie sugune mina soowiksin, et sa meel täna armastama  hakkaksid." „Et minu õnnctuS põhjatuks läheks," kostis Rudolf, „ci armas sõber mina olen juba nöuuks wötnud ühe laewa pääle, mis pea Põbjanicrele walaskala püügile läheb, arstiks hakkata." Adolf jäi seisma ning silmitses suurde silmadega oma sõpra. Siis ütles ta: ruttu, et sa ühe hea tükki lamba liha oma kõhtu saaksid, sest üksnes kibe «õlg mõis s:d: niisugust ülgemsttct sinu fees äratada!" Sääl juurrS tõmbas ta oma wiletsa elu juhtumiste läbi aramccleliscks läinud sõpra ruicmine enesega edasi. Pea jõudsiwad nemad sadama ligidale, kust wilurikkaS allee übc ilusa majakcscjuurde läks, «iMft MHatele magus toidu lõhn wastu auras. Mõlemad sõbrad saiwad maja perenaesest,  Brummeisenist, lahkeste wastu wõetud. Tema ei wiinud neid mitte teiste wõeraste  sekks/ kes enamiste laewa madrosid olimad,  maid ise oma tuppa, kus nad eksitamata  omad mõtted wahetada wõifiwad. Kui Adolf omast Rooma reisist küllalt jutustanud, lisas tema juurde, et ka tema tükkis ilma rahata koju tagasitulnud on, ema Brummeisen aga, keda tema juba ammu tunnud,  olla teda sõbralikult wastu wõtnud. Ka loota tema pea jälle raha saada, sest et üks Inglane, kes praegus siin, olla tema pilti, mis tema Roomas maalinud, ära osta tahtnud ;ta oodata ju parajasti selle käest miimast otsust. „Kui see kaup korda läleb,  siis on meid mõlemad aidetud; minu  mõlad saamad ema Brummcisemle ära tasutud, sina saad nii palju, et sa omale uue ülikonna osta ning ksige päält oma tSSriistad jälle wälja lunnaStada wõid. Sest kui TaewaS sulle praegu ühe tähtsa opperatsioni saadaks, mille läbi sina onne ja kuulsat niine leiaksid, sina peaksid seda heat silma pilku asjata laskma mööda minna. Tõsi küll," ütles Rudolf, „aga mis pidin mina tegema, kui ma mitte ei tahtnud nälga surra?" ,Janade päralt! praegu tuleb mulle meele, et sull linnas üks rikkas tädi on," wastas Adolf, „miks sa pole mitte tcma juurest abi otsinud?" „Kas oled äraunustanud, et ahnusekurat  tema sisse läinud on ning pääle selle mind oma silma otsas ei kannata sest ajast saadik kui ma tohtri täädust õppima hakkasin.  Tema maja uksed on minu eest kinni." „Ja siiski on see sinu oma isa maja kitsikuses naeruwäärt halwa hinna eest tema käest ärakistud õiguse poolest on ta sinu wölaline, see mana noid!" Nüüd astus perenaene tuppa ning ütles  pildimaaliale: „Ruttage, härra Walter, mana hallpea on täna õige aegsaste oma ingliga siia tulnud ma olen aea majakeses  laua juba malmis pannud ja teie pauna senna pääle. Aga ärge laske Jumala pärast mitte märkida, et teie seda  ilust last üles maalite." „Olge mureta emakene," kostis Adolf, üles tõustes, „minu läbi ei pea teie mitte  omc wscraid ärakautama. Et sinu kõht ka täis on, Rud llf, siis wõid sa ka kaasa tulla, sa pead midagi nägema, mis ... aga ma tahan möjudust sinu kaluwere pääle äraoodata." Ning ta wiis teda ühte körwalise tuppa, mille juures üks lõbus aid oli ja üsna sadama lähedal seisis. Enne kui nemad kõrgete akende ligidale jõudsiwad, ütles Adolf: „Nüüd ole nii hea ning istu nõnda, et sa minu tööd marjad. Pane sigari põlema ja maata mahctcwahcl, aga mitte