Sakala ' 17. Wiliandis, 26. Aprillikuu päetval 1880. ttl. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. WasLutaja tonnendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Wõera-usulised ja meie kohused nende wasta Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wili andis: Imelik kiri; statistiku svnumed koolidest. Wiliandi maakonnast: kõne. Pärnu maakonnast: Mis ennemuistse juttude kirjutajal ka äpardust wõib juhtuda. Tartust: Kingitus; meel saadikutest. ,voärimeeste maks. Tallinnast: Laewajöit; tulekahjud. Valtiskast: Tulekahju. Riiast: Päriskohtade omanikude „kubermangu maks." Peeterburgist: K. K. Snurmürst Konstantin Nikolaiemitshi reis: pääraha kautamise tööd; arm poliitika eksijate wasta; würst Gortshakowi haigus; ülema zcnsuri walitsuse  päämees; uus piiskop. Tiflissist: Posti õnnetus. Bobruiskist:  Hullud koerad. Astrahani st: Kalmukate häda. Wõ eralt maalt. Rootsi ma alt: UuS ministeerium. Berliinist: Kala-näitus. Pariisist: Uus saadik; wõeramaa sozialistlased aetakse wälja. tzispaaniamaalt:  Otero ots. Serbiamaalt: Albaanialascd. Jndiamaalt:  Wiitsekuningas. Nju-Joorkist: Hirnms maru. Kirja wastused. Lisaleht. Üksainus tütar. Koolmeistrite edasiharimisest. — Keiserliku Majesteedi suweloss Liwaadias. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Wõera usulised ja meie kohused nende wasta. ei ela küll mitte neil hirmsa ja pimeda aegade!, kus inimesed ennast usu pärast wastastitü tapsiwad;  kus usu pärast ilmasüüta wanakesed ja noored, mehed ja naised tuleriitade peal põlesiwad; kus usu pärast wennad wendade wasta, lapsed wanemate ja alamad ülemate wasta tapmise riistu tarwitastwad; kus usu pärast rahulisi rahwaid omast paljaks riisutud maast ja põlewaist linnadest wälja aeti ja neid tnhandate  kaupa nagu metsloomi ära tapeti. Meie ei ela küll mitte neis metsaliste aegades, kus kõige pühama usu nimel tõtt ja woornst jalgadega tallati - kus tacwa auuks põrgu tööd tehti; kus, et inimesi armulise Jumalaga  lepitada, neid inimest tapetud laste ja waua keste werega rüwetadi. Aga siiski on ikka ka meie ajal weel mehi, kes sellest kasu tunnewad, kui wihawaen  mitmesuguste usuliste wahel edasi kestab, ning palju on weel neid inimesi, kes noorest põlwest saani töiste usuliste wasta wiha omas südames kaunawad, ilma et nad teaksiwad, mis selle wihale juureks on. Palju on weel meie ajal nagu pimedusega löödud hingesi,  kes kõige paremat ja auusamat inimest kohe halwemaks  ja põlgdawakski pidada wõiwad, nii pea kui nad kuulewad, et ta töist usku on. Aga mikspärast põlatakse ja wihatakse toist usulisi?  Eks Jumal seesugust mitmesuguseid uske mitte ise ei ole seadnud ja nemad Tema tahtmise järele ei ole? On need rahwad, kes töist usku on kui sina, sellepärast põlgduse ehk wihkamise wäärt, et neil wõimalik  ei ole olnud, seda usku tundma õppida, mis sina omas noorespõlwes tundma said? Ehk on sinu enese rahwa seast seesinane sinu wendadcft sellepärast sinu wiha teeninud, et ta töises kirikus Jumalat palumas  käib, kui sina? Nii kaua kui maailm seisab, on tema peal elawa / inimeste seas mitmesuguseid usknsi olnud. See ei wõi ? ka tõisiti sugugi wõimalik olla. Nende elukohad ja kliima, nende eluwiisid ja seadused, nende toit ja keel, > nende ametid ja tundmised oliwad ikka nii wäga mitme/  sugused, et ka nende kombe ja prunk, Jumalat tundma f õppida ja auustada, mingisugusel kombel ühte ei wõi- nud minna. > Ja paneme pealegi ristirahwast tähele, kui meie Paganatest sugugi rääkida ei taha, siis leiame, et mitte üksi suurema nsuseltsides ja kirikutes, kes ennast üks töisest lahutanud on, waid ka sellesama kiriku ja ühe koguduse liigete seas währ neid on, kes oma usu arwamistes  täitsa ja igas tükis üksteisega ühte lähewad. Rääkigu nad küll kõik neidsama palweid, ütelgu nad sedasama usutunnistust üles ja toimetagu oma Jumala teenistust ühesugusel kombel, siis on ommeti see kõik wäljastpidine elu, aga südames on igalühel sellesama palwe, usutunnistuse ja Jumala teenistuse kombete juures isesugused mõtted, mis mitte töiste mõtetega ühte ei lähe. Äga weel enam, iga üksik inimene muudab aastate lennul oma usuarwamisi, nagu tema tundmised ja eluõpetused teda juhatawad, nii et ta noore-inimese põlwes tõisa usuarwamisi omas südames kaunab, kui lapsepõlwes, ja wana-eas jälle tõisa, kui noore inimese põlwes. Sest mitte see ei ole meie päris usk, mis meie wäljastpidi teeme ja missuguste wäliste kombete all meie Jumalat teenime, waid meie seestpidised mõtted ja arwamised, mis nende Mäliste kombete täitmise juures  meie südames liiguwad. Mitte surnud täht, waid waim teeb elawaks. Kui nüüd juba iga üksik inimene ära tunneb, et tema secstpidine usu-elu ennast muuta wõib, ehk kütt kiriku wäljastpidised märgid ikka sekssamaks jäiwad, mikspärast põlgame siis neid, kes omas usus meiega ühte ei lähe? Mikspärast wihkame neid, keda Jumal ei wihka, kes töiste wasta niisama armuline on, nagu meie wasta? See on üks inimeselik puudus ja nõdrus, mis meie enesest eemale peame hoidma, sest et ta raske patt on. Kristuse jüngrite seas oli esiotsa ka niisugust,  kes töise-usulist ja paganaid wihkasiwad, ja ennast häbenesid, nendega läbi käia. Nemad arwasiwad,  Jeesuse õpetust wõida üksi Juutidele õpetada. Nemad ei tahtnud ennast, nende juure minnes, mitte roojastada. Seal aga sai Peetrus unenäus märku: „Mis Jumal puhastanud, seda ära arwa sa mitte keeldud olewat." Seal hüüdis Peetrus neid kauneid  sõnn: „Rnüd mõistan mina tõeste, et Jumal ei pea lugu, missugusest sugust inimene on, waid kõikide rahwaste seast on see, kes teda kardab ja õigust teeb, armas tema meelest." (Apostl. teud 1().) Lugu on kord jo nii maailmas, et iga usuline oma usku kõige paremaks maailma usuks arwab. Aga see ei wõi mitte õige usk olla, kes tõisa ligimesi usu parast wihkab ehk Põlgab, sest Kristus ise ei häbenenud  mitte, paganate ja Samaritritega ümberkäia ja neid auustada, kui need tema „Jsa tahtmist tegiwad, kes taewas on." Tahame sellepärast õiged ristiinimesed  ja Kristlased olla, siis ei tohi meie paganaidgi nende usu pärast põlata, weel wähem tõisa liikmeid oma enese rahwa seas, kui need töist usku on. Mõni lugeja arwab ehk, et need sõnad, mis praegu rääkisime, mitte poliitika ajalehe asi ei ole, waid üksi kantsli peale kõlbawad. Seesugune arwa mine oleks üks eksitus, sest uuemal ajal on kahetsemise wäärt awaldnsi  päcwa walgele tulnud, kellega meie Eesti rakwast j nagu . kahte waenulise usu- parteisse lahutada tahetakse. Nimelt on mcU - dnsed tänast kirja sundinud kirjutama. Eesti rahwaft on küll suurem jagu Lntheruse usku, aga see suurem jagu ci tunnistaks mitte ennast Kristuse järelkäijaks, kui ta ennast oma Kreeka usuliste wendade wasta wihale ehk põlgdusele üles laseks kihutada. Seesugune usu waen on pimeda aegade pärandus, kellest meie rahwale mingisugust kasu ei tule. Ka ei ole see sugugi külmus oma enese usu wasta, kui meie ka wõeraft  usku auustamc. Kuidas wõib see patt olla, mis woorusefk wälja sigineb! Mitte selle järele ei pea meie töist inimest armastama ja auustama, mis usku ta on, waid selle järele, kuidas ta õigust teeb ja Jumalat kardab. Ka ei wõi keegi inimene töise usu üle kohut mõista, sest et ta mitte tema südamesse ei wõi näha, waid seda wõib üksi Jumal. Iga usk wõib Jumala juure wiia, kui tema tunnistajad seda teewad, mis Kristus ise ülemaks käsuks oma rahwale andis: „Armasta  Jumalat üle kõige asjade ja oma ligimest kui iseennast." Töises kohas ütleb Pühakiri: „Neude wiljaft  peate teie neid tundma. Ci sa kõik, kes minu wasta ütlcwad: Issand, Issand taewariiki, waid kes teeb minu Jssa tahtmist, kes taewas on." (Mat. 7, 21-22.). Sellest kõigest paistab siis wälja, et õige Kristlane  ilmaski töist tema töise usu pärast wihata ei tohi, sest Jumala ees ei maksa kombe, kuidas meie „Jssand, Issand" hüüame ühtegi, waid tema waatab üksi meie tegude peale. Sellepärast ütleb Kristus sealsamas Matteuse raamatus: „Aga hoidke ennast wale prohwetide  eest, kes teie juure tnlewad lammaste riides, aga seestpidi on nemad kiskjad hundid. Nende wiljaft peate teie neid tundma!" (Matt. 7, 15 —lst.) Kes mitte usku oma kasu mantliks ei tarwita, see auustab töise usku niisama, nagu ta töise käest oma usu auustamist pärib. Poliitika ringwaatus. /Saksamah tollimaksust linade peale, mis seaduse järele muialt Saksamaale  toodud linade peale pidi tulema, oleme kord juba rääkinud ja ka nimetanud, kuidas mõned parlamendi saadikud Saksariigi parlamendis ette oiiwad pannud, et see tollimaks linade peale maha jääks. See asi on nüüd l 2. Aprillil parlamendi waidlemise all olnud ja on wiimaks 146 healega 79 heale wasta otsuseks tehtud, et linade peale, mis wõeralt maalt sisse tuakse, mitte tollimaksu ei tule. Tollimaks oleks küll Saksamaa  weikse põllumeestele kasuks olnud, kes oma linaharimist  wõeramaa linaharijatega mitte wõidu ei jõua toimetada. Toll oleks linad kallimaks teinud ja seeläbi  paremine harimise kulusi sisse jõudnud tuua. Saksamaa suurte linariide wabrikutele oleks aga jälle tollimaksu läbi kahju tulnud, kes praegu 75 protsenti oma linadest, mis kangasteks kuduwad, wõeralt maalt toomad. Meie maa .PNumeestele on muidugi kasulikum,  et tollimaksu meie linade siit Saksamaale  lähemad, ei ole tulnud. Kirjutamise wiisi poolest läheb lugu Saksamaal  nüüd meel kirjumaks, kui ta enne juba oli. Ka Saksimaal tahetakse uut kirjutuse wiisi koolides pruugitawaks  teha, mis aga Saksa raamatu kaupmeestest kokku pandud põhjuste järele ära on seatud, keda need ministeeriumile ette on pannud. See kirjutamise wiis läheb aga Preisi kooliministri von Puttkammeri kirjutamise  wiistst täitsa kõrwale. Sell kombel läheb asi kirjutamise wiisi poolest Saksamaal ikka kirjumaks,