Tallinna Sõber 5. Neljas aastakäik. Tallinnas, 5. Küünlakuu pääwal IBBL. Üleüldse aealeht Etstirahn>ale «aal ja linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas LindforS'i päriate trükimajaS: saStaZ L rubla, 40 kop. pool-aaStaS ......... 1 rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetud: . aaõtaS 3 rubla pool-aaötas ............ 1 rubla 70 kop. Kuulutused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt s kop. Tellimised wöetakse wasta: Hassinnas: Li»dfors'i päriate trükimajas. :J. K. Seelandi, v»nitöponas X- S - Kartus: W. Kust. peruus: K. Audewiiia. Aakweres: L. Watily. haides: A. Seideköerg. Kapsakus: H. A. Ksssöerg. Kuresaares: Hh. Lauge. Waat: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F. Eichh orn. Elab Baltislis, kirjad käiwad Balliski (Baltischpart LÄRriüomii-lloxir.^ ReaiSter; Palronadi õigus, Omalimaalt: Tallinnast: Senatoride ülewatamine. Uus adraaru Õnnetus. Ö-d tolwel. -- Nuhtlns. - Järsk surm. - Kiri Pihkwast. - Kiri Tarin maakonnast. - Lihula tulekahjust.  - Baltiskist'. Õnnetus. Tartust: Tulekahju. - Tõnnissoni Kalender. - Auast ! Aaooäaw.- I Nahwahulk, Kõrge wanadus. Tuletahu. Linnasadikute walimisest. Wörnr makonnast: Mitmesugused uõuud. Kuuramaalt: Rahwalugemisest. Pcterburgistl Würst Suworow f. Kõrge haige. Wcne aealehtetest j Päranduse maksust. Riigiwalitfusest. Kõrge haige. Noor sugu. Krostadtist Öuuetus. Wöeralt waalt. Patronaadi-öigus. ii. Pöörame silmad selle kasu ja selle kahju poole, mis patronaadi-õigusest tulnud on ehk tulla wõib, jsiis peame tunnistama, et lugu selle seadusega just niisamati on, nagu  iga teise ilmaliku seadusega: Patrouaadi-öigus on kasulik, niikaua kui seda tarwiS läheb , see seadus muudab ennast kahjulikuks, niipea kui seda ilma tarwituseta alles hoida tahetakse. Küsime meie, kas seda seadust meie kodumaal weel tarwis läheb, siis peame esiteks natuke kahtlast wastust andma: Patronaadi-õiguse alleshoidmist läheb nende koguduste kohta tarmis, kus selle häwttamist käredusega päritakse; kus selle hämitamist mitte ei pärita, seal ms iks kirikuõpetaja  walimift kartuseta koguduse hooleks anda. Kes selle asja peale üleüldse asjalikult segamata silmaga  waatab, see peab kahetsema, et seda seaduslikku korda, mille järel Ristirahwa koguduste hingekarjatseid ametisse kutsutakse, iialgi , õiguse nimetatud on. Meie ei usu ka mitte, et need mehed ja seltskonnad, kes hakatuses kirikuid ehitasimad ja kogadufi korrale seadsiwad, selle eest omale ja oma järeltulijatele midagi eesõigust pärisiwad.  Hoolekandmine kirikliku ameti edaspidise ülespidamise  eest langes iseenesest kui püha kohus nende peale ja kogudused ja waimulikud eesseisused usaldasiwad kõiki tallitust nende kätte, sest nemad oliwad oma osawötmist koguduste kiriklikust elust elawalt üles näitand. See, mida pärast patronaadi-öiguseks nimetati, see ei olnud siis küll hakatuses muud midagi, kui hoolekandmise kohus, mida koguduste ja kirikute asutajad oma peale wõtfiwad ja waimulikud eeSfeisused nende kätte usaldafi  wad. Kuida aga ükski oma kohust täita ei wöi, kui te-1  mal selleks tarwilist wöimust ehk eeSsiguft ei ole, neuda pidi ka selle kohuse kandja kätte nii palju wõimust langema, kui kohuse täitmiseks kulus. Wast sits, kui Paapstid Katholiigi  kirikut aegamööda ilmalikuks wõimuskonnakS muutsiwad,  kui pühakirja rahwa eest luku taha pandi ja kirikutes  palju muud ei õpetatud kut aga seda, mis Paapsti wõimuõkouda kosutaS, wast siis wõis ennast kiriku-patroonide  kohuS üheks ilmalikuks õiguseks muuta. Kuida meie lugejad teadwad, murdis Saksamaa mäemehe  usklik, waimurikas ja wahwa poeg Dr. Martin Luther  need lukud ja tabad katki, mille taha Rooma Paapstid  pühakirja peitnud oliwad. Nendel maadel kus Lutheruse  kirikupuhastamift wasta wöeti, nihkus siis ka kirik pühakirja õpetuse peale tagasi ja lagunes ja langes kiriku ilmalik wõimuskoud. Nendel maadel ei wõinud fiiS ka edaspidi patronaadi-õigusest, kui ühest politika wõimuskonnaft  juttu olla; see õigus pidi ennast jälle hoolekandmise kohuseks muutma. Nende maade seas seisab ka mei kodumaa.  Kesk-aeg oli üleüldse wägiwalla aeg. Kirik oli Paapstide  wägiwalla alla, maarahwas oli mõisaherrade wägiwalla  alla langend. Kiriku wabastamisega algas ka maarahwa  wabastamine politika elus. Politika-wabadus et wõinud aga kiriku wabadusega mitte ühes tulla, waid pidi sellest nagu õis ja wili seemnest wälja kaSwama. Maakogudustele ei wõinud esiteks isetallitust koguduse aSjus  ega kiriklikuis asjus antud saada, sest sel aeal ei ol- nudki maakogudust sel tähendusel, kuida meie neid nüüd tunneme. Kuida ja mikSp ärast kirjuil aegel talnrahwas Kesk- ja Põhja-Enroopas oma wabadust kautas ja rohkem ehkwähem mõisnikude, kui oma ihuisandate päriseks langes, seda ei taha meie fiin läbikatsuda ega selle üle kohut mõista. Kellel selleks himu on, need tõstku kaebtust nende mitme saea aasta eest surnud põlwede ja sugukondade tolmu peale, kes omal aeal teistwiist mõtelda ei suutnud, kui nende seisuslikud  kaaskodanikud. Wõib olla, et endiste ihuisandate efiwanemad maarahwa  wasta ülekohut tegiwad, kui nemad maarahwa estwonemaid  pärispõlwe alla wõtfiwad ehk sundisiwad. Palju suuremat ülekohut olekfiwad aga endiste ihuisandate järeltulijad  teinud, olekfiwad nemad wabastatud talurahwast järSku ilma juhatuseta, nagu karjatseta karja laia maailma  nurme Peale saatnud, kus teed ja radad rahwal täitsa teadmata ja tundmata oliwad. PäriSpõlwel, mis mõni sada aastat keStis, oli maarahwas kõiki isetallituse osawust  kautand. See maksab kõige maade ja rahwaste kohta, rohkem aga weel kui teiste maade ja rahwaSte kohta, maksab see küll Weneriigi Baltimaa kubermangude ja Eesti rahwa kohka. Balti kubermangude talurahwaga ühes ei saanud mitte kõik Weneriigi talurahwaS wabastatud  ; meil ei olnud fiis ka mitte üleüldiseid seadust, mis rahwa juhatamist pööramise a.al oma peale wõtnud olekfiwad.  Kust oleks Baltimaa talurahwaS juhti ja tugi leidma pidanud? Üht peab igaüks tunnistama, keS aegade käiku täheke pauna, aegade käikust õpetust wõtta suudab: Olekfiwad Eestimaa mõisnikud aastal 1816 ja mõisnikud aastal 1819 talurahwast pärispõlwest täitsa oma enese käe peale wabapõlwe fisse saatnud, siis et olels mei Liiwimaa  kodumaa nurmedel enam üht ainust Eestikeelisõna kuulda;  sits ei oleks meil rahwuSlikusi wallakoolist ega edenewad  Cestiwaimu haridust; fiis ei oleks Weneriigi! seda edenewat ja edendawat põllumeeste seisust, milleks EestirahwaS  ennast, nüüd julgusega suure isamaa ees tunnistada  tohib. Kes seda uskuda ei taha, see katsugu omale ise ette kujustada, kuida aSjad läinud olekfiwad. Maarahwa wabaStamine, maakoguduste korrale seadmine  Weneriigi Balti kubermangudes käis Kesk-Euroopa järges, jõudis mitmes tütites mõne weikema Kesk-Euroopa riigi ette, algas pool sada aastat enne, kui Weneriigi seespidistes kubermangudes ja kosus meie kodumaa eratarwi  tuste järel, kuida need maa ja rahwa loodusest ja aealou käigust siginenud oliwad. Just see on meie kodumaa  õnnistus olnud, et kõik muutused looduslikul kombel maa ja rahwa tarwitusest wälja kaSwafiwad, mitte kui teadmata ja tundmata asi rahwale autud, ehk koguni peale pandud ja peale sunnitud ei saanud. Maarahwa kohtud, koguduse tallitused ja ka kirikuõpetajate  walimised jäiwad esiteks endiste ihuisandate, see on mõisnikude, kui maakoguduste eesseisjate kätte ehk nende juhatamise ja hoolekandmise alla. Kas see õigus wõi ülekohus oli, selle üle ei tohi ühegist erakondlikust, ei ka rahwuslikust seisupaigast kohut mõistetud saada, waid ükfi aealoulikust seisupaigast. Ka fiin tuleb wiljast puud tunda. Kohtu asjade ja koguduse asjade tallitusele sai talurahwaS sedamööda kutsuzud, kuida talurahwa haridus ja osawus kosunud oliwad. Kust poolelt nõuud maadahwa isetallituse ja wõimuSkonna laiendamiseks wäl- ja läkstwad, seda ei taha meie fiin uuritateS aealou põuest lugejate filma ette koorida. Meie ei taha tülitseda,  waid tahame ükfi asjade käigust rääkida, kuida see filmanähtawast oli, mitte selle üle waielda, kust see tuli. Seda tahame aga weel lühidest tähendada, et wallakoguduste  isetallitus paiguti enne wallaametnikude kätte antud sai, kui uus Maawalla seadus ilmus. Nenda tegi seda nimelt nüüdne Wigala mõisade Majorat hecra Landrath Baron Vernhard Üksküll juba aastal j 859, ja wabaStas  sellsamal aeal ka taluperemehi ihunuhtlusest kontraltide  läbi, sest et temal selleks muud seaduslikku woimust ei olnud. Ilma sundima seaduseta laiendas ennast ka üleüldise hariduse ja osawuse kannul talukoguduste mõnu kirikuõpetajate  walimise juures. Kus üks Ristiusu kogudus omale Jumalasõna kuulutajad ja seletajad malis, seal ei wsinud jo afi ka koguni teisi te olla. lialgi ei kuuldud seesuguses  tallituseS walitawa hingekarjatse sugmvere arutamist. Ristirahwa koguduses ei ole Apostli sõna järel, ,Juuda meest ega Greeka meest", siis küll wisi mitte ka Eesti meest ega Saksa meest Seda teadfiwad meie kodumaal Eestlased ja Sakslased, sest mõlemad on Ewang. Luth. usutunnistuse koguduse liiked, kelle ees pühakiri lahti seisab,  kes ka Jumal tänatud! mõlemad pühakirja tunuewad ja auustawad. Et aga mehi walitawate sekka ei sattuks, kes oma puuduma õpetuse järje ehk oma ustmata  südame pärast hingekarjatsekS ei kõlbaks, selle ülwalwawad  maimulikud kohtud; selle poolest et ole Eetie sugust ega Saksa sugust koguduse liigetel midagi ütelda. Wast siis, kui meie uutmoodi rahivamehed, kes nii sagedast  oma wiletsat pühakirja tundmist, umbusku ja waeuu  meie maakiriku wasta awaldawad, kui need mehed ka meie maakirikut oma tülikihutamiste tallermaaks tegema hakkastwad, wast siis kost st ma d hääled, mis , patronaadiõiguse",  hämitamist päristwad. Wast siis saiwad ka need inetumad tülid üles kihutatud, milleS Jumalasõna kuulutajate  suguwerd arutakse. Igaüks wõib kergest arwata, et kiriku enese tarmitused ega koguduste maimulikud tarmitused nende kihutajate otstarbe  ei ole. Patronaadi-õiguse abil ei ole tänine weel kedagi kirikuõpetajaks kutsutud, kellel selleks seaduslikku osawust ja tormilist kslbtust ei olnud, ja ilma selle õiguseta  ei saaks afi osawuse ja kõlbluse poolest küll mi st sugugi  teisiti olema. Selget ja õiget rahwuslikku otstarvet ei ole sellel pärimisel ka mitte ja Eestlaste, kui ühe erarahwa  kasuks ei pärita patronaadi-õiguse kautamist ka mitte. Palju mõisasi on juba Eestlaste kätte langend ja saamad edaspidi langema; see pärimine käib siis ka niisamati  Eesti sugust mõisnikude wasta, kuida see Saksa sugust mõisnikude wasta käib. Mahwameeste" kiusatuse alla on tänine ka Eesti sugust kirikuõpetajad weel rohkem langend, kui Saksasugust kirikuõpetajad, ja see ei wõinud teisiti olla. Nende käest pärisiwad et nemad  kristliku armastusel ja ühenduse asemel rahwuslikku waenu ja lahutust kuulu akfiwad. Muidugi ei wõinud nemad  seda teha, kui oma püha usku teutada ja oma püha wannet murda ei tahtnud. Sellepärast langes tülikihutajate  wiha pärast seda rohkemini nende peale. Kristliku kirikule ega Eesti rahwusele üleüldse ei olekS patronaadi-õiguse häwitamisefi midagi kasu loota; meil tuleks stis weel järelkatsuda, kaS talukoguduste heaks selle