Selle jo mitukorda nimetud tähtsa pildi peal seisawad kolm ilma meheta naisterahvast, see on kolm tüdrukut. Kaks on neist palja jalu ja liht - riietega katetud, kolmaS aga wäga uhke riietega, kalli kiwide, pärlide, kuld keede, ssrmuSte ja rõngaStega suurel Wiifil ehitatud. See uhkeste ehitatud naisterahvas on neist kõige wanem, umbes ligi 40 aastat; teine halvema  riietega on umbes 25 aastane. Nende mõlemate  wahel seisab kolmas, kõige noorem, kes weel mitte täieSti kuuSteistkümmend aastat vana ei ole. AlguS ehk põhjus on nende kolme naisterahva kohta see: ÜkS vaene ja haige ema, kes oma ainust last, wiietõistkümne aastast tütart eluteele välja saadab, et ta omale igapäevast elu ülespidamist ise teenima hakkaks. Sell vaesel emal ei olnud mingisugust muud vara oma ainsa lapsele tee peale ligi anda, kui üht weikest tükikest leiba; sellega läks siis see vaene laps palja jalu ja palja pääga omale kohta ja teenistust otsima. Selle lapse haige ema oli ise ühe väga rikka mehe tütar, kes teda tema noores põlves wäga uhkeid riideid oli kanda lasknud ja kõik tema soovimised  täitnud, aga abielu sisse astudes, viivad mitmesugused  õnnetused tema ja tema mehe peale langenud, nõnda et see vaene naisterahvas viimati koguni kehva elu fiSse langes, nii et ta vaevalt emse ja oma lapse elu kehva toiduga jõudis weel päev päevalt edasi pidada. WiimakS jäi ta koguni haigeks ja selle kibeda puuduses saatis ta oma lapse lõhkeva südamega  seda mälestades ja sellepeale mõteldes, kudas tema enesel tema noores põlves oma vanemate majas kõiki küllalt oli ja missuguse kehvusega tema oma lapse nüüd ilma peale välja saadab. Ja tõesti, sell vaesel lapsel ei olnud muud tee juhatajat, kui päike, keS tal valgust näitis ja õhk, kes tema kurva huulte waSta pehmest! puhus; muidu oli kõik inimlik abi kustunud. Sedaviisi kurva südamega oma murelikku teed edasi aStudeS, üksnes selle viimase lootuse peale toetades: mu Looja saab mulle ja minu haige emale abi saatma, astub temale siis üks noor naisterahvas WaSta, kelle käeS üks kedramise pool ja lina koonal oli ja ütleb talle: „Armas noorem sõsar, käi minu järele, mina viin sind tõsise õnneliku elule! See õnnelik elu ei saa mitte rikklse ja uhkuse läbi täheudud,  vaid temal on kõrgem elufiht, kelle nimi puhas elu, töö ja vaev on." Ruttu astus teine wäga uhke riietega ehitud naisterahvas selle vaese lapse juure ja ütles: „Kuule, armas laps, minu sõna, mina viin sind tähtsa elu õnnele, kus sa kergeid ja rõõmuSlist elupäiwi maitsta võid! Nende nimed on uhkuS ja himud." ' — „Ei," ütles see esimene liht riietega noorem naisterahvas, kes seda last tööle kutsus, „selle uhke naisterahva ehted ja tema sõnad ei ole muud kui selge pettus ja tema hiilgajad pärlid ja kallid kiwjd muud midagi kui silma viirastused, kellega ta sind eksituse teele ja õnnetuse orgu vedada püüab." - Niisuguste kutsumiste peale jääb see noor lapS kahtluse sisse, ei tea kelle nõuu nüüd vaja kuulda, ta mõtleb siis oma Looja peale, kes temale viimaseks juhiks selle kahtleva elu tee lahkme peal saab tulema ja tõstab oma silmad üles taeva poole. Ta näeb, et sealpool, kuhu esimene naisterahvas teda tööle ja vaevale kutsub, on lahke selge taevas, aga seal pool, kuhu see uhke naisterahvas teda hea ja rõõmu elule kutsub, on pime ja raske pilvedega katetud  taeva äär. Selle taevalik» avalduse järele võtab see vaene lapS tööle ja vaevale kutsuja healt kuulda, astub tema järele, teeb hoolsaste tööd-» kuuleb alati oma leivawanemate sõna ja saab viimati abielu läbi jõuukaks ja auusakS prouaks. Niisugused elujuhtumised, kui see pilt meile näitab, tulevad meie päevil just ka meie seas sagedasti  ette. Mitu vaest last sattuvad kergesti seesuguse  tee lahkme peale, kus neid hiilgava asjade läbi rõõmu ja himu elu radadele petetakse; mitte igaüks  ei ole tugev küllalt petja kutsumisele selga pöörda. Mitmed ahwaldamised on ka nii kawalaste põimitud, et üks noor lapS sugugi ei või aru saada, et teda niisuguse kutsumise läbi halva ja kahetsemise väärilise  elutee peale petta püütakse, oma lapselikus meeleS arvab ta seda õigeks, mis wanem inimene, tema noore mõistuse kohta arusaadava näituste läbi talle kasuks ja heaks ette kõneleb. Niisugune ettekõneleja  ja petja ei ole keegi muu, kui seesama madu, kes paradiisi aias, meie kõikide esimest ema petma tuli. Kuuleme, mis see madu meie esimese emale siis paradiisis kõneles. Moses kirjutas oma esimeses raamatus  kolmandamas päätükis nõnda: Aga madu oli kavalam kui kõik elajad välja Peal, ta ütles naese WaSta: kas'see on nõnda, et Jumal seda ütelnud, teie ei pea ühestki rohu-aia puust sööma? Ja, ütles naene: meie sööme küll rohu-aia viljapuudest, aga selle puuviljast, mis kesk aeda, on Jumal ütelnud, teie ei pea mitte sest sööma ega temasse puutuma, et teie ei sure. Ja madu ütles naese waSta: Teie ei pea mitte surema) sest Jumal teab, mill päewal teie sest sööte, et teie silmad siis lahti saawad ja saate kui Jumal ja tunnete head ja kurja. Ja naine nägi, et see puu hea oli roaks, ja et ta silmadele himu tegi, ja et see puu oli armas, et ta pidi targaks tegema; siis wõttiS ta tema wiljast ja sõi, ja andis ühtlase ka oma mehele ja tema sõi. SiiS saiwad nende mõlemate silmad lahti ja tundfiwad ennast alasti olewad. Teiste sõnadega, nende silmad läksid  lahti, nad saiwad aru, et madu neid petnud oli, aga ka targemaks oliwad nad saanud, sest nüüd mõistfiwad nad wahet teha sõna kuulmise ja sõna murdmise kohta, see on head ja kurja ära tunda. Tõeste, ka iga noor laps, kes niisuguse petja kutsumise  healt kuulda wõtab, on oma elutee lahkme peal paradiisi mauga kokku juhtunud; ka tema silmad saawad  pärast petmist lahti minema, ja ta näeb ennast riisutud sest kõige kallimast ehtest ta näeb, et ta ka alasti on. See on siis nüüd selle pildi seletus, kelle nimi, tee lahkme peal, kõige õpetud rahwa seas on tähtjaks ja kuulsaks saanud, nimelt sellepärast, et tema meie elutee pealt üht kõige rahwa seas ettetulewat  wäga kahetsemise wäärilifl pettust awaldab, misläbi meile ikka ja ikka meele tuletatakse, et see wana madu weel mitte oma wõrgutamise kunstiga inimeste seast lahkunud ei ole, et tema ikka weel oma kihwtise keelega, neid kõige õrnemaid ja kenamaid õisi püüab raisata ja nende kenadusele ja auule aegsaste hauda walmistada. Küsime nüüd eneste käest, kust see siis tuleb, petmine ikka weel nii suurel mõedul oma wäge meie seas awaldab, ja nii ränku, peaaegu parandada wsimatumaid haawu meie õdedele ja wendadele  lööb? Meie aeg on jo rikas igasugnse seaduste  ja seisuste parandamise poolest; Meie aeg on jo rikas igasuguse kasuliku ülesleidmiste ja tähtsa tööde poolest, meie ajal on jo rohkem koolisid, õpetajaid ja juhatajaid kui neid enne oli. Jgawiifi püüab kõrge Riigiwalitsus rahwa seisu ja olekut parandada ja edendada ja siiski awaldab ennast pettus meie ajal peaaegu niisama suurel mõedul, kui ta jo wana toore ajal seda teha püüdis? Wastus: just sellepärast awaldab  ennast pettus meie päiwil mitmed ja mitmed wiist koguni wägewal kombel, et meie oma suuga ja sulega wäga palju walet kõneleme ja kirjutame. Wale sees seisawad need kihwtised juured, kaswab see kihwtine tnwi, wale jõuuga ajab see pettuse puu omad arud igale poole laiale, kelle küljest jälle hulk wale oksakesi: ennast wälja sirutawad; nende külge siis riputawad ennast tuhanded wale õiekefi, kes katku kihwti inimese soole hädaks ja wiletsuseks wälja lehkawad.  Wale on meie kõige hirmsam ajalik nuhtlus!  Jõuame meie aga wale oma sunkõnest, sulekirjadest  ära kautada, siis oleme meie ka selle häbemata  petja mau pea, kes meid igal pool oma salakihwtise  hukatuse nõelaga haawata püüdis, ära purustanud.  Siis astume meie lahkemat eluteed edasi ja meie õed ja wennad ei sattu enam ilmaski niisuguse elutee lahkme peale, kust neid pettuse kawaluS eksituse teele ja hukatuse orgu wedada püüab. Paleusele. Kas weel kuuled minu laulu heali, MiS me'e hinged ellast' ühendaS? Kauni kandli helisewaid keeli, Kes kõik elu kurbdust lühendas? Tohin tasa endist õnne püüda, Mis meid püha paradiisi wiis? Laulus, lille laande järel hüüda: Tule tagasi mu kaunim elu õis! KaS ei ärka ükskord wasta kõla Sinu ella õrna rinna sees? Pean laulma, künni armuwõla Walu, südant murrab silmamees!? Ei! ju kumab koidu tähe silma Kaugelt, Linda kuldse kojaSta; Armu silm, kes näitas laia ilma Jgaweste kadun'd olema. Taewa Taara tuuled, kandke kaasas Sala mägi, tehke ime töö! Kuuni paleuse armsas aasas Jgawest' jääb kestma magus öö. V Nalja Mart ja Kalja Pärt. Kalja Pärt (sõidab lauldes): , Saajad said meie talusse, kaske! Pulmad meie poole peale, kaske! Nalja Mart: Mis saa kaasitad, Pärt? KuS ' need saajad sull on? Kalja Pärt: Kas sa siis weel ei ole kuulnud,  et meil pulmad tulewad? Tartumaa karja Tönts on Wiljandimaa Wiiu ära kosinud ja pea tulewad pulmad! Nalja Mart (mõttes): Wiljandi Wiiu ma tunnen, aga kes on teie karja Tönts, keS Wiiule kosja julges minna? KaS ta „Sääratse mulgi" lugu ei tunne? Kalja Pärt: TõntS elab suure tee ääres, Wiljandist Tartu sõita kura kätt, on tubli mees ja kamal ka kas sa teda ei tunne? Nalja Mart: Ah see schäfer ehk Eestikeeli lambakarjus, miks ma teda ei tunne! Aga mis juttu sa nüüd ajad, sellel Tõntsul on ju ammugi naine? Kalja Pärt: Naene sellest tühjast wõib ta ennast kergeste lahti lüüa. Kõik asjad on maa peal kaduwad, ka naene on kaduw, aga raha jäeb jcr Wiljandi Wiiu peab põhjatu rikas olema. Tema kapitaali suurust ei tea keegi, aga aastane sissetulek ehk intress olla temal järgmine: 1500 rubla sula raha, 70 wakka rukkid, 70 wakka otre, 35 makka kaeru, 8000 puuda heinu, muud nipet, näpet ma weel kõike ei mäleta. Mõtle kas see ei ole summa? Nalja Mart: Noh, kui ta nii rikas on, siis on tal „Mulgi maal" iga warwa jaukS kümme kosilast ja ta ei tule mitte teie Tõntsule. Kalja Pärt: Arwad sa, et Wiiul „Mulgi maal" kosilasi puudub? Praegu liiwitseb teda üks mulk U Hu — ma ei mäleta, mis tema nime on, ja Wiiu peab teda palawalt armastama. Tõntsust  ei taha ta ühtegi teada, aga Wiiul on targad  Vanemad; need saiwad Tartu teel meiega tutwaks  ja nüüd kosjad käes! Ruttu aga, ruttu tehke, ütlewad Wiiu papa ja mamma ja sellepärast on minulgi täna tuli taga. Hoia eest Märt, ma sõidan linna, pulmad tulewad ja kui nad käeS on, siis joome kas matsa rebenegu! Alt ära! Nõõõ! Nalja Mart: Sõida, sõida! Aga ütle Tõntsule,  et ta häbemata on, kui noorte inimeste armastust  rikkub! Ärgu ta mana Kadrit enne kaugele ajaglt, kui weel Wiiu käes ei ole. Parem põrsas kottis kui härg turul! katta. Kirja wastused. 234) O. M. S. Leiate tänases lehes. 235) J. W. W—nal. Sarnasid sõnumid ajalehtede lugemise keelu kohta kuulukse nüüd igalt poolt; muidugi mõista, katsutakse „Tallinna  Sõpra", ..Kündjat" j. n. e. asemele soowitada. Aga meie usume kindlaste, et rahwas ennast mitte ei saa eksitada laskma. Soow on Dr. K. poolt täidetud. 236) E. M. A—las. Asi on soowi järele ära toimetatud; pidage meid ka edespidi meeles ja saatke omalt poolt sõnumid. 237) H. R. Lir.-llerxS. Rõõmustab meid wäga, et olete oma ema keelest lugu hakkanud pidama ja soowime Teile edasi jõudmiseks õnne. Laulu ei olnud wõimalik awaldata. 238) P. R. R. Ei sünni trükkida. » 239) J. J. W—k. Tarwitame ehk edespidi; wõtke waewaks  ja kirjutage meile sagedam. 240) —K—saares. Teie Nalja Marti ei wõinud trükkida. 241) Ilma nimeta. Teil on omast kohast õigus küllalt; andke adress ülesse, siis saame tqielikult wastama, siin paigas ei lähe see mitte korda. 242) E. F. P. Oleme Teile kirjateel wastuse saatnud. 243) A. K. P. Tänuga kätte saadud. 244) J. F. —W. Saame lühendatult tarwitama; ootame weel rohkem iönumid Teie poolt. 245) K. A. J—T. Ootame ammu lubatud saadet. Wiimane laul ja Nalja Mart, kuda näete ilmunud. 246) J. T. W—s. Nii on õige. Ei pea ennast mitte wale kiitusest eksitada kasima; mees teab juba, mis temal teha tuleb. 247) Ltuä. H. R. —T. Oleme kätte saanud; selle eest saab , muretsetud, et see mees oma jesuiiti kawalusega tõisa tüssata ei pea saama; wõib katsuda, kui tahab, aga ei saa iialgi minema. 248) vr. W. —T. On wilcts lugu küll. Tähendatud ajaleht  jäegu Teie hoolde; seda param. 249) Btuä. S. T. Ootame jälle sõnumid. Endistest kõik tarwitatud. 250) Ltuä. N. S. T. Kiri käes; saame Teie soowi järele tegema. 251) H. H. —W. Teil on õigus. Kui see mees ennast puhastada ei wöi, ehk wastata ei taha, siis kirjutab ta alati: ..Sakala ikka weel tulemata" ehk ..ruumi puuduse pärast peab seekord wälja jäema." Seda on juba mitukorda tehtud, ning tahetakse seega meile hoopi anda, aga see nali saab paha wilja kandma. Auus ei ole niisugune  wiis tõeste mitte. Kuda keegi, kes mees tahab olla, ühe päewaga  oma mõtteid põhjani wõib muuta, on meile ja kõigile arusaamata;  sealt ep fee umbusaldus tuleb, milleks asja küllalt on. Kes ühe ja sellesama asja kohta täna ei, homme ja ütleb, on kõikuw pilliroog, ' kes iga tuule järele painub. 252) J. K. S-K. Kulla weli, kui Wenemaalt tulnud lembanaha parkijad naha küllest wilja wälja kratsiwad, nõnda et karw arwaks jäeb, siis on see halw küll, aga meie ei wõi sinna midagi parata. Kes halwa tööd teeb, sellele ärgu wiidagu enam tööd; see mõjub kõrge param. 26?) A- Mis järele jäi, sai awaldatud. 254) Ootame jälle uusi. 255) G. D. W—l. Oleme kirjateel Teile Teie küsimuse kohta pttkema kostuse saatnud. 256) M. K. T. Ei sünni awaldata. 257) K. K. T—s. Täname! Ootasime juba ammugi Teie poolt sarnast wastust. Mis Aleksandri koolisse puutub, seal ou Teil tättsa õigus. Kui iial wõimalik, siis awaldame Teie kirja hea meelega. Palume wäga, et meile ka edespidi omalt poolt nurgast teatust saadaksite. Vastutaja: J. Kõrw.