Postimees (Endine Pärnu Postimees.) Us 77. Tartus. 1S juulil. Kolmaskümnesteiue aastakäik. Äätsö Z Norä nältalw wätja ja an Tartus ja Tallinnas saada iga teisipäewal, Postiga aast. 3r.— k, Ilma postita aast, 2r,kv k. . V- „ 2„ - „ . „ V- „ 140 „ „ V.. 1„.S0„ . „ .-„80„ „ kuuS ~M„ ~ ~ kuus—3o,, Kolmaskrimnesteme aastakäik. Grenzstein,Sachs, Vares, Schmidt.Kuuse.Tal I innast Pärnus: Borm Jakoby, Wiljandis Karow, Feldt, Winter. Rakveres: Knhs, Trcumami Biclrosc. Malgas: Rudolff. Põltsamaal: Leih Lang. Jõhwis: Haho. Keilas: Maaberg Alatskiwil: Fr. Kärner. Narwas: Grigvrjew Elise Aun ja Anna Haawakiwi. Kaks õrnatoonilist ööpikku on isamaale kena laulukewade toonud. Need ööpikud on lugejatele tuttawad laulikneiud Elise Aun ja Anna Haawakiwi. Esimene hakkas juba aastad kolme eest laulma, ehk Vähemalt  laulutöösid «maldama, teine umbes  kahe aasta eest. Esimesel oli õnn juba  ka kadunud laulukuninganna Koidula eluajal algaja laululinuukescna hõisata, teine pühendas oma esimese luuletuse Koidula  surma mälestuseks. Nii ci ole Koidula  ase mitte tühi ja lunlewald mitte üksinda „wallatumate uaortcmeeste" käes, nagu keegi kriitikus meieaegseid laulikuid suusõnal passima tähendusega nimetas, waid meil on koguni kaks luulelit neidu. Ehk küll Koidula mälestus meie südamest ega kirjandusest ei kao, siisgi peame ka elawate  pääle mõtlema ja nende õrnawiisilistest  häälitsemisest rõõmu tundma. Meie ei eksi mitte, kui ütleme, et Eesti tuulewald  nende kahe ööpiku ilmumise läbi hästi kõrgemale on tõusnud ja ülenenud ta näeks ja küll kare ja kalg wälja, kui mitte õrnema tooniga laulikud teda ei kaunistaks,  kaasa ei hüüaks sa häälitseks. Annawad nad ju teistele kõrgemal hariduse astmel seiswastcle rahwatele märku, et Eesti waimulise elu liikumised ja tuksumised waikinud ei ole, waid et koguni k-- r>rnasoolised  kirjanikud ja luulet»;- o ' - ' on, kes ühes oma suguwendadega weikeje isamaa waimuist kirjokangast kuduwad ja luulelönga loowad. Ka enne neid kahte on mõned õrnatoonilised ööpikud häälitsenud, aga arwasti, ja juba mõni aeg näib nende  kannel waikiwat. Mis nendele selleks põhjust annud ja mis asi lahkeid laululindusid  pahandanud ja suud sulgunud, ei tea nende ridade kirjutaja mitte, aga kahetsemise  ja kurtmise wäärt ou siisgi, et õrnad ööpikud meie metsadest nagu kadunud näitawad  olewat ja oma lõbusaid luulelugusid  kuulda ei lase. Wististi on saatuse kare käsi metsas taastamas käinud ja selle läbi meie ööpikkudele hiugewalu sünnita- nud, et nad enam ci laula. Seda rõömustawam  on siis meile et kaks ööpikku häälitsewad. Laulikutel ja kirjanikkudel on aga sagedasti musiks, enestele warjunimesid wõtta, mille all nad oma Vaimusünnitusi atvaldawad. Mõned laulikud kirjutawad koguni terme oma eluaeg warjunime all. Eesti laulikutel ja kirjanikkudel on ka sarnasid warjunimesid olnud, seda tunnistawad  tuttawad nimed luuletööde all, nagu Linnutaja, Koidula, Mangu Sild, Piirikiwi, Õus, Kunileid, Lillenupp jne. Ka Elise Aun ja Anna Hawakiwi ilmusiwad esiotsa warjunimede all luulewäljale, esimene awaldas  luuletusi esiti „Eesti neiu Setu maal" nime all, siis warjunime Moosi" all, nüüd alles on ta oma täielise nimega ette astunud, mis Maga kiidumäärt on, Anna Haawakiwi esimeue maimu sünnitas ilmus ninic all „Üks Eesti neiu" ja oli Koidula mälestuseks pühendatud, järgmised pooliku nime Anna Haawa all; nüüd hiljuti on auustatud ööpik walgusekuma waka alt paista lasknud ja täielise nimega ette astunud,  Kui auulised ööpiknd ise teaks, kui palju päämurdmist ja meele tuska marjuwõtnud.  Meile on mäga Palju küsimisi sisse tulnud, milledes nende ööpi kude õige nime järele küsitakse, aga meie ei ole kellelegi õiget wastust anda tohtinud, sest et selle läbi õrnu ööpikka Pahandawat kartsime. Nüüd aga, mil nad ise Marjunimed  ära heitnud, julgeme seda teha ja mitte pahaks ei Pane, Olgu see kui tänulik osawõtmine ucnde töödest meie ja teiste luulesõprade poolt, sest meie oleme märganende  kahe laululinnukese nime mäga sagedasti  nimetatakse, See on nende tulewikule hääks ecstähenduseks ja suguwendade ja õdede poolt lahke Vastutulemise tunnistuseks,  kuna ühele waimuannetega ehitatud kirjanikule ehk laulikule wist midagi armsam ei peaks olenia, kui see, et ta selle rahwa poolt, kelle elustamiseks ja ergutamiseks ta laulab ehk töötab, lahket ja rohket osawötmist  leiab. Ka Eesti rahwast ja ärksamatest suguwendadest ja õdedest annab see nähtus häöd tunnistust, et nad oma laulikuid, kõige päält õrnast soost, auustada ja nendest lugu pidada möistawad. See peab just nõnda olema, ja soowida on, et see lugupidamine  wcel elawamaks läheks. Õrnad, luulelised hinged on ülihellakesed, neid wõib ainukene karepoolne tähendus ära hirmutada ja nende õnnestavat suud sulguda. Peetagu seda meeles ja mõteldagu ainult auutundmuses  meie õrnasooliste laululinnukeste pääle. Meie ei julge õrnade ööpikkude tööde kohta weel mingit otsust anda ega nende luulekujusid ja sihtisid wõrrclda seda jätame osawama, ja enam harjunud sule ja tulewiku hooleks; meie eesmärk ja otstarbe nende kahe laulikneiu  nimetamisega on aga suguwendade tähelepanemise  äratamine ja nagu wäikcnc tänu ohwer seA eest, et meie luulewald laulukuninganna  Koidula surmaga mitte leseks ci ole jäänud, nagu arwati ja kahetsuse tundmusega karta oli. Meid ja Muid rõõmustab ja waimustab see tundmine, et Esti luulcmcts ööpikkudest mitte tiHjaks ei ole jäänud, üliwäga ja teeb meid õnnelikuks.  Tublid luuletööd tõstawad ühe rahwa kuulsust palju kõrgemale, hariwad ta keelt ja annawad talle teiste rahwaste seas suuremat eluõigust ja äratawad nende tähelepanemist. Ja kui ühe weiisema rahwa seas, nagu seda Eesti rahwas on, Pääle teiste ka õrnast soost waimukangelasi ja kirjanikkusid  tcgewuses on, siis on see seda suurema mõjukusega. Selles mõttes peame aga weel ka juurde tähendama ja soowima. et ka teised örnasoolised ööpikud, nagu Linda, Salme, Elsa, Madli ja mitmed teised, kellede kadumist kirjandusest kurtes ja kahetsetcs peame nimetama, oma suguödede eesmärgi järele hakkaksiwad tegema ja Eesti aasadele weel hõiskama tuleksiwad isamaa saaks nende wastu tänulik olema. —Hõiskawatele õrnasoolistele  ööpikkudele aga soowimc südamest tänutundlikult  õnne ja Palume, et nad oma õnnes- tawat häält ikka kuulda annaks ja meid selle läbi rõõmustaks ja elustaks ning ineie kirjawara kaswataks. Küll on Eesti luulewäljal  wiimjel ajal Palju Põhku leida, aga meie rohkeandeliste õdede Poolt oleme ainult tuumakat toitu osaks saanud. Kui wäga mitmetele wõiksiwad nende tooded kauniks ja kõrgeks eesmärgiks olla, nii hästi tubli sisu kui kauni kuju poolest. Saagu meel need õige rohkesti meile osaks. Ärgu paudgu lahked laululinnukesed pahaks,  ct nende kohta mõne reakese oleme awaldanud: millest silda mõtleb, sellest suu räägib, Seitsmes aruanue. Vesti wanawara korjamisest ja keelemurrete uurimisest. 8. juulil 1888. k e' B2. ii sk" Tor i° ki he lk o n°na st Tori wallast' 7 wona rahwalaulu. 5 rahwajuttu  ja ülestähendusi rahwausust tkaks kirjutuspoognat.)  Täname ja rõõmustame jälle, ct To- W. K. Saalist Wigala kihelkonnas^ 84. P. Heek Kreenholmist Narwa ligidalti  ühe kirjutuspoogna rahwalaulusid. Täname  ja usuiMwet Narwa poolt vsawõtjaid weel juurde saab tulema. BS> JaanvOraw Witebski kubermängust,  aga Htõugcst Wõru maaib piirit : tolmaja kombeid 86, T, Põltsamaalt: ühe wana Jutunurk. Möldri saladus. C h. Kannike ' se uudisjutt, (Järg-) i Õhtu oli wäga ilus, Päewa palawus - oli järele annud, kerged pilwekesed katsiwad tükati mustjalt sinawat taewast ja soe tuul libistas puu lehtesid, Baron ja Winter ; sõitsiwad preilite seltsis kerge lootsikuga mõisa alt läbr woolawa jõe pääl, Winter ja parun sõudsiwad, Hulda hoidis tüüri ja Anna palmistas weerõvsidest pürga. Winter  jutustas preilite palme pääle ühte ilusat  eunemuistest juttu weeroosidest; ta jutustas  elawalt, unustas jutustades ilusa Hulda „pilkamise himu" ja rääkis ikka elawamalt,  üsna waimustatult. Paat libises kiirelt päri mett alla, sõudmist ei olnud tarmis, ja Winter mõis meel wabamalt edasi jutustada, Hulda waatas põnewalt Winteri Pääle, tema tundmused oliwad Winteri elawa jutustuse sisse põimitud ja jutustaja oli nüüd ka hoopis teistsugune, kui muidu. Ta silmad särasiwad nüüd isesuguselt ja ta .kahwatanud paled punetasiwad sõudmisest  ta oli ilus sellel olekul, Hulda ei raatsinud oma silmi tema päält ära pöörata,  nagu oleks siis mõni sõna ilusast jutust kaduma läinud, Baron wahtis mõtetes Anna õrna sõrmede  pääle, kuda need ettewaatlikvlt rabedaid  weeroosisid pärjaks painutasiwad. Pärg oli walmis ja Winteri jutustus otsoS, kaassõitjad  tänasiwad jutustuse eest; Winter pööris oma pilgu aralt Hulda poole, see waatis mõtetes mette, ta nägu oli ime tõsine  ja ta mustad silmad särasiwad õrnas ilus, „Jmelik" mõtles Winter „tewa wõib ka nõnda tõsine olla," Baron wõttis Winteri kübara pääst ja hoidis seda Anna ees, kes weeroosidest pärja kübara ümber pani ja- „See on weeroosidest  tänu" —k ütles, Winter tänas llli kombeliselt kübara pähe, Baron mõtetes Annat weeroosiga  ja sai sellile otsusele, et Anna nagu weeroos oli, Tal wõis õigus olla, sest Anna nägu oli walge, nagu wärske weeroos, ta ei wöinud enam walgemaks kahwatada ja punasemaks ei läinud ta ialgi, Üleüldine waikus walitses lootsikus,  nagu oleks Winteri jutustus kõikide keeled seisma ja tundmused liikuma pandnud;  ainult airude tasane solisemine oli kuulda, Sääl libises Winteri air, wesi Pritsis nurja läinud tõmbamisest ülesse ja langes suurtes pisarates preilite pääle. Anna raputas oma kleidi päält wctt maha, et Winter kaelani ära punastas; Hulda nägu ja kübar oliwad märjad, Winter palus  ennast wabandada, seda ei kuulnud keegi, sest preilid naersiwad ühiselt, ta oli iseenese Pääle wihane ja soowis et ta ialgi ei oleks Koitlale tulnud, kus teda juba esimesel  päewal nii Palju äpartusi waritsesiwad, Lootsik jõudis mõisa juures kaldale, preilid hüpasiwad ruttu wälja ja jooksiwad suure naeruga kodu poole. Baron ja Winter  läksiwad neile pikamisti järele. 11. „Kuda sina mulle, nii mina sulle I" mõtles Winter teisel hommikul üsna wara aias jalutades. Ta oli harjunud wara ülesse tõusma ja tegi seda alati, nagu oleks see tal kohuseks olnud. „Armulised preilid  wöiwad mind pilkata, neil on selleks asja küllalt. Nad wõiwad üle õla minu pääle waadata, see ou mulle üks kõik." Ta murdis mõtetes ühe roosi õie ja tõstis seda nuusutamiseks ta pilk langes alles nüüd õie pääle, see oli wolge. Tahtmatalt mõtles ta, kuda Hulda temale eila walgeid roosisid oli andnud. „Ma tahan preilide wastu nii olla, et nende pilkamine  minust „>vastu kõla" leiab, see saab kõige Parem olema." -- Ta sammus majasse tagasi, kus weel kõik hcrrased magasiwad, heitis uuesti woodisse. Pääle kohwi joomise oliwad Winter ja preilid saalis, baronil oli tädiga „nclja silma all" rääkimist. „Herra Winter" ütles Anna  „palun,  mängige midagi klaweri pääl! Teie mängisite eila nii ilusasti I" „Auustatud preili! Teie kiitust ei ole ma teeninud!" wastas Winter kuiwalt ja waatis Hulda otsa; mitte jälgegi ei paistnud selle näol pilkamist. Ta waatis peaaegu pääle ja ütles tasaselt: „Palun, mängige ometi!"  Winter  kummardas kombeliselt ja istus klaweri ette. Ta mängis tõesti hästi suuremalt osalt oli ta ju ennast klaweri' mängimise õpetuse  eest saadud rahaga edasi awitanud. Sellel klaweril oli ka ime mõnus hääl, Winteri tundmused saiwad ilusast kokku kõlast  kaasa wõetud, ta unustas kõiki ja mängis  nii kindlalt nagu üksi omas wäikeses toakeses üüritud klaweri ees. Proua Waldner  ja baron oliwad mängimist kuuldes saali tulnud, Wiuter lõpetas mängimist ja tõusis klaweri eest ülesse, Esimene tänaja  wõi kiitja oli proua Waldner; ta tegi seda nii südamelikult et Winter üsna imestas, „Teie olete päris kunstnik!" ütles Anna, Hulda oli niisama „imc tõsine/' nagu eila pääle weerooside jutu, „Jah, tema on üsna kuulus mängija üliõpilaste seas, ja nütmes tähtsas Perekonnas  muusika koolmeister," lausus baron, Winter waatis noomiwalt sõbra otsa, see naeratas ja kergitas õlasid. „Mammal armas mammakene!"  ütles  Hulda ja waatis paluwalt mamma pääle. Proua von Waldner mõistis tütre mõtted, „Herra Winter" ütles ta lahkelt „Huldal ja Annal on ammugi himu olnud klaweri mängimises weel edasi õppida. Ma ci ole aga õieti ütelda koolmeistrit saanud, Koolipreili on neile küll juba algusõpetust  andnud, aga tal ei olnud wõimalik  neid täielisele tundmisele juhatada, sest nad oliwad liig wallatud, Kas