ja punaseks nutetud silmadega sisse. Härra Erich tegi, nagu ci näeks ta teda ja Rebeka  jäi mahalöödud silmadega ukse loriva seisma ja ootas, et mana härra temaga pidi rääkima hnkamn; aga kui munake mitte silmigi tema poole ei tõstnud, siis algas ta ometi minnaks üsna kurwal toonil: ~OnS see siis tõesti tõsi, et teie teda ära surinata tahate?" „Jah, see hull inimene teeb mulle nii palju pea walu. Tema on seda paha aimamist, mis juba ammugi ära uinunud oli, jälle uueSti üles äratanud, ja kes wõib selle pääle kätt anda, et ta meel mitte pahamat ei tee? Ta peab j surema !" „Surema! Teie oma poeg, teie oma laps!" „Jah muidugi." ! „Tema peab surema?" küsis Rebeka. „Jab, ! surema peab tema!" „Teie olete teda juba ! mangi torni heitnud ja ahela pauna lasknud; kas sellest ei ole juba küll, et tal kõik on -võimatumaks tehtud? KaS teie tahate ka mind, keS ma teid nii trnuisti teeninud olen, mure ja lürmaStuse läbi surmata?" „Mikspärast lurwastad sa ennast selle üle, tui üks inimene keda Jumal nõdra mee- ! lega on uubtleuud, sureb?" „st.ab, nuhin lenud o'.i!" bttüdis Rebeka, „aga ainult - nende turja tegude pärast, milleks teie j teda sundisite. Teie olete seda nuhtlust j tema pääle tömbannd, teie olete tema ära viruja, tema mõrtsukas!" „Hojn oma keeli, > naene!" hüüdis Erich suurte põlema j silmadega. Aga just kui ta Rcbekale ! üizt kõwat waStust aiidma pidi, astus kütt KlauS sisse. «Jäta meid üksi, Rebeka!" sules Erich nii mahel toonil, kuidas see tal tema miha tujus wöimaük oli. Rebeka  tegi ka, nagu läheks ta ära, jäi aga siisgi ukse eesriide taha seisma ja kuulas. ..Tule ligemale Klaus!" hüüdis mana. Klaus astus ligemale. „ Teie olete mulle > ika üks truu teender olnud, ja mina olen j mees, kes trnui teenistust tasuda mõistab, I teie olete ammu metsa ülema ametit j Tübrmdi mõisas soomiuud, seda peate saama. Praegune metsaülem on maga mana, ra nead armuleiba saama ja teie tema koda. Ma tean ka, et teie oma - silma öömaja Anderkeui ilusa uure pääle pannud oleie : >ma raban ka teile selle poolest adils olla." „ Jumal raiugu seda reite, armuline därra!" unes Klaus ja andis tn inue palistusele suud. „Aga," rääkis Klaus evasi, „ kuidas pean ma oma raun Hiie armu mustu üles tunnistama." .. T e:e möire inulle üks naite -neele bea reba, sules munake ja keda mölan ma tänu tunnistuseks teie poolt masin." ...Kõik tsbsN sm leba, niis teie iassste, annuliue härra u „Hea küllütles Erim, ..teie MAnete ju seda -väljapoolist kamber:, põhja vool mõisa otsas?" „Jab. tunnen küll!" ütles kütt. «Teie armate seda kambrit, ins miirasuisi peab näha olema!" Teie pole jn ometi nii lapsik mine. et seda kõik lnurc ?" bür.dis mana poo! pahaselt Klaus - Ki muil. „Ma annan teile selle kambri ' mõtme, säül sees istub üks mäng, Lks mann ckatnud, nõdra Meeleline mees, kes j ise euesele sa teistele waewaks on. Temale Z see uks hea tegu, kui ta siinsest elust j tulemusse saaks. Teie peate talle ühe klaasi hoinitüjooki wiima ja et mul põhjust on uskuda, et ta juba täna seda ajaliku elu lõpetab, seepärast ei pea teie teda mitte enne üksi jätma, künni ta igawcsti uinunud' on. Tahate oma heategijale seda meelehead teha ?" küsis mana. „Mina tahan kõik teha, mis teie kössile, armuline härra !" „Zn mina tahan teile ika üks armuline lahke härra olla!" mastaS Erich, üles tõustes, üht klaasi mõdu tuues, mis kapis seisis ja malas kaks peekrit täis, mis juba laua pääl malmis seisiwad. Minge akna juure, Klaus! ja waadake, mis see on; minu eest on, nagu tuleks üks tõld siia poole." KlanS läks sõnakuulelikult akna juurde. Sellsammal silma pilgul puistas ta rutu ühe pulmri selle peekri sisse, mis laua ääre pääl seisis. „Sänl ei ole midagi armuline härra!" ütles Klaus, akna luurest tagasi tulles. „Noh, siis olen ma eksinud !" ütles mana ja lisas juurde : „Waala, säät on see peeker, ta peab teda tuhlab) zooma, see jook peab teda karastama,  sest ta on hea ja rammus." Sell tähtsal silma pilgul tormas Rebeka sisse. „M'a märisen kõigest kihast, armuline härra! hüüdis ta. Õuekoer Hektar on ühe mäikse toakoera surnuks närinud, peaks see aga mitte Kaldiine olema. Inimesed ütlewad, et ta olla õues olnud!" „Ä'u Kaldüne i" yimdi hIN a Erich, „kas ta ei ole mitte mu magamiU toaS Ja nüüd unustas manale oma rohuklaasid senna samiiiasse ja läks tuigerdades oma magamise tuppa, uudis himmuliue Klaus ka seltsis. Rüüd kargas Rebeka laua juurde, mahetas peekrid ümber ja rutas siis teistele järele. „Mis lolli jut see on !" ütles mana, Rebekale ukse pääl mastu tulles. Rebeka lõi omad silmad kartlikult maha. „Mis mood see on, mana inimest kohutada? Waldiine uiagab omas tormis. Kasige siit mälja kõige oma narrimisega  Rebeka läks. „Wõta nüüd see peeker, mn hea .Klaus" rääkis mana edasi „ja jooda seda mangi." Taha ta mirte heaga juua, siis peab teda sundima  ja jää kolmeks tunniks senna. Mis ma teile lubanud olen, pean ma mõisniku sõna juures ja meel palju enam." „?cie Esik peab taidetud saama, armuline härra !" sules .Klaus, wvtis äärcpoolse peekri, ning läks ilma sõna lausumata edasi. „Rüüd, Jumal olgu tänatud! ütles Erich Rüüd, saan ma jälle rahu! Aga see mana noid, kuidas on ta mind kohutanud! Kõik mu terme tiba müriseb mu maese Kaldune pärast ..... üks lonks oleks mulle ka nea l" - la mõiis järele jäänud peekri Nt tühjendas teda. „Õb, >ee mõdu on rammus, pea aegu maga kange. Rüüd läheks natuke magamist tormis" Ta laskis ennast tagasi oma leentoali püüle ja pani silmad kinni. Rüüd pistis Rebeka oma pea ukse eesriide ja kui ta nägi, et mana peekri tühjaks teinud oli, läks m hoopis ära ja keeras ukse lukku. Ligi tund aega läks mõõda. Kana oli raskesti ära uinunud: aga korraga ärkas ta walju kisaga ülev. mu Jumal! Mis see ometi on?" hüüdis ta. See põletab ju tõesti mu ihu sceS kui tuli. Rebeka, Klaus!" Keegi ci wastanud temale. ~OH häda, oh häda!" karjus ta edasi, ennast kokku tõmmates ja kibades kui uss. „Kas ma olen ehk teise peekri ära joonud? Oh ma õnnetu inimene!" Ta waatis selle pääle peekrit ja nagi nattukse walget puru põhjas. „Jnh ma olen peekrid ära wahetanud. Rebeka, 'Rebeka! Ma olen ära kihwtitud, —ma suren! Tooge mett! piima! Ta rutus ukse juurde, aga see oli lukus. Suur Jumal, ma olen ära antud!" karjus tema ja lõi kõigest jõust wastn ust. „Rebeka, Rebeka! piima, Jumala  pärast, rutu piima!" „Mis teil puudub, härra küsis Rebeka wäljapool  uust. Kas on mõdu teile pähä hakanud?" „Tee lahti, Rebeka, Jumala pärast, tee lahti!" kiias mana. „Jah muidugi, et teie siis mu poja wõiksite ära tappa, kas pole tõsi?" „OH tee lahti, kallis Rebeka, tema ei pea mitte surema. Ma tahan sulle ja temale kõik anda, mis teie tahate. Tee lahti, tee lahti!" „See on kahju, et armuline härra omad lubamised  nii kergesti ära unustab! wastas Rebeka. Pääle selle ei ole mul selle ukse wõtiut! ja niisammuti ka mitte seppa siin käe pärast, kes wöiks ukse lahti murda!" „OH, sa häbemata, nurjatu naene! Sa tänamata mõrtsukas! karjus mana ja kukus parandate maha. Kihwt näris kangesti  tema süsikonuas. Tema huuled lüksiwad  siniseks, ja ta silmad tuliwad pea seest welja. Mõne minuti pärast oli ta surnud. VI. Sellsammal päewal sai ka härra Aksel oma onu surmast teadust ja rutaS kohe mana õpetaja Anderseni saatusel JwerueSsi mõisa. Wana Niils Güldenstcru HAksli isa) sai omast mangi hoonest päästetud, aga wana halpea oli mõistuse poolest üsna  nõdraks läinud ja ei tuunud oma poega  mitte enam, kes ta kaela ümbert kiuni hakas. Akslil ci olnud see mitte raske ennast pärijaks tunnistada ja oma isa isade mõisat kätte saada. Ühe poole aasta järele  pärast seda nõudis ta oma noore põime  kaasmängijanna Setsilia kätt ja südant ja see lugu ei jutusta mitte, et Setsilia oleks talle „ci" ütlennd. Peeter Reitmogt läks oma emaga mäikse Ragöe saarele,  kus Aksel neile ühe mäikse päranduse elu üles pidamiseks kinkis. Siin lõpetas ta oma elii seega, et ta ennast nõdrameele tujus kajnse kukutas ja ära upns. See oli nenõe turzategude manne ja külm uiaksmine.  Astel aga selle wastu elas Jiverncssi  mõne. päris härrana rõõmust ja õnneliku  elu oma noore, ilusa abikaasa ja wana claranud isa seltsis. Ots. ja meel, et ta ise 10 mõi 15 rubla selle ehituse tarmis andis, sai maja ehitus ette wöetud sa ühel melel ka lõpetud. Wiina luus käis õpetaja seda siSse õnnistamas ja pidaS pääle selle ka kena nsjnkohnlise kõne. Pääle selle kõneles ka kohaline loolmeister selle üle, kuida laste wanemad suure hoolega oma laste hariduse eest pcawad  haolt kandma. Et Paatse wald oma tegewnsega anu on ära teninnd, sellepärast amaldan seda ka teistele Saare wcndadcle äratuseks ja eeskujuks. A. K. KihelkvN»Z>rZt. Talmeknu päewal marastati ühe Kihelkonna Kiriku malta wülja teeninud soldatil woodist õlgede alt 14 rnb. tZN kop raha ära. Imeks on panna et pahareti sulane seda teadis, et selle mehel raha oli, kudas säält ligikorra inimesed seda ei teadnud. Jöulu kuu esimisel  päewal mõeti kiriku lähedalt kõrtsist üks mees kinni, kelle käest see warastatud