Postimees lk 108. Tartus, SS. septembril 1888. Kolmaskümnesteine aastakäik. Tuleb Z kori nällakis loäljn ja on Tartus ja Tallinnas saada igal teisipäewal. . Tellimise hind on: Postiqa aast. 3r,— k. Ilma postita aaSt, 2r-00 k, "r/, 2„-„ „ „1„t0„ . V» .. 1„b0„ „ „ Vt,.—,, 80.. ..kuus .. ~ kuus -^..30., Kuulutuste korpusrida S kop.. lehe ees otsas 10 kop. Toimetuse adress liht- ja rahakirjadele:  ..Postimehe" toimetusele Tartus; Wene Kolmaskümuesteine aastakäik. kobson, Kluge äi Ströhm, Naftal, Wassermaiiii. Pärnus: Borm Treufeldt, Jakoby. Wiljandis. Karow,Feldt,Winter. Rakwcres: Kuhs, Treun-ann Vielrose. Põltsamaal:' Leih Lang. Jõhwis: Haho. Keilas: Maaberg Narwas: Gngorjew. Kuusmann. Peterburis (Endine Pärnu Postimees.) Passi-seadusest. Wene maal ikka rohkem inimestele tahetakse ühest kohast teise käimise wabadust anda, siis on passi-seadus selle kohta maga tähtjas. on ajalehed  passi-seaduse muutmist Z jnelenud, aga seni ajani ei ole weel selles asjas tulnud. 2 Nüüd on, nagu „Rigastye Zeitung" sõnumid saanud, Riigi-walitsuse poolest üks kommission mehi kokku seatud,, kes selles asjas Peab tormilisi ja ajakohalisi nmutmisi ette wõtma, mis siis,peab Kõigekõrgemalt poolt seaduseks kinnitatama. See kommission  on juba mõndagi otsust teinud ja hääks arwanud, et senine passi-scadus mitte küllalt enam aja nõudmisi ei täita. Muutmist  olla tarwis. Inimestele pidada kergemaks  tehtama reisida, kuhu igaühel tarwis.  Et seda saaks, oni järgmisi muutusi hääks kiita arwatud: Iga inimene, kes oma sündimise kohast, kus ta hingekirjas on, kaugemale ei lähe, kui 50 wersta, ei pruugi sugugi passi, waid wõib ilma passita elada. Wallawalitsustel  ei pea edespidi luba olema inimestele  passi keelata ei ka siis mitte, kui walla liige mitte kõiki walla - maksusid käes olewa aasta eest ei ole ära maksnud. Talupoja- ja kodaniku-sugu inimestele saamad  passideks sisse seatama.  Need raamatud antakse kauemaks ajaks, ja igal aastal on tarwis raamatu pääle 1 rubla 20 kopikuliue stempel-mark panna. Niisugused passiraamatud antakse walla poolest, ja, nagu öeldud, ei ole wallal  õigust passi keelata. Üksnes kogukonna otsuse, järele on wõimalik passiraamatut kellelegi walla liikmele keelata, aga ka mitte enne, kui kuberner seda walla otsust kinnitanud. Koguni- Passisid ära kaotada, ci ole kommission mitte hääks arwanud, sest et Pass inimese üle kindlat teatust annab  ja passimaks ka riigi kassale tulu toob. Nagu näha on siis oodata, et reisimine edespidi weel palju kergemaks tehtakse kui ta seni ajani olnud. Passiraamatud antakse  nii pika aja paale, kui inimene seda soowib. Et see suureks kasuks on ja et riigi alamad seda tänuga wastu saamad wõtma, see on ise enesest mõista. Taara-tamm. Kodawere kihelkonnas, graf Manteuffelll  päralt olewa Ranna mõisa põllu sees, üsna Peipsi järwe ligidal on üks tamm,- mis ülemal tähendatud nime omandab.- Tõesti on see tamm üks tähtsamatest Eesti' endise aja mis igat waataiat imestama paneb. Ta wõib kõige wähem paar tuhat aastat waua olla, mida ta hiiglase  sarnane tugewus tunnistab. --Ehk küll ajahammas, ja wägewad Peipsi tormid ta on umbes weeraud wersta järwe 1 aidalt  eemal, lageda wälja pääl kullalt teda närinud on, fiisgi on ta weel kindel, nii et sada aastat tema kohta pisukene asi näitab olewat. Umbes paar sülda on tema tugew tüwi  kõrge, mille sees B—lo meest wõiwad häda ajal warju leida, sest ta on seest õõnes.  Järwe poolt külg on ilma kooreta ja omandab halli karwa, näitab nagu kiwistanud  olewat, ja tõesti ei hakka ka nuga  temale hõlpsasti külge. Pääle selle ei ole see koor mitte sile, nagu loomulikult puude juures, kus koor maha on läinud, waid ta on just kui mõni ilus krooniline ja - sombuline põllu kiwi, mida hauakiwiks tarwitatakse. Wäga imelikult on see külg kaswanud; puu jooned, mis weel tuxida on, käiwad mõnes kohas päris risti ja ja Põiki, nõnda et arusgpmata on, kuda üks puu nii wiisi koralli sarnaselt kaswada wõib. Õhtu, wõi maa pool küljel on umbes kolme wõi nelja jala laiuselt koor pääl, sest sääl pool on ml weel üks tugew oks, mis lehti kannab. Lks ou tüwi juurest tugema palgi jämedune. Talle on tugewad, ja kõigiti korralised loed alla pandud, sest tamm olewat kroonu wanaasjade uurimise seltsi kaardis ülewel; ühtlasi olewat kroonu poolt käsk antud, seda tamme iga pidi da, et ta wõimalikult kaua alles seisaks. Põhja pool küljes on tammel maast umbes kolme jala kõrgune ja ligi Paari jala laiune auk, kust sisse wöib minna. Seest poolt on puu mustjas pruun, ja toim niisama mitmet pidi kaswanud nagu wäljaspool.  Peaaegu kõik sisemine pool on nimesid täss lõigatud, mida need teinud on, kes tähtsat tamme waatamas käinud. Puu on aga ka seest wäga kõwa, nü et ta wecl wäga kaua seista mõib, enne kui aja hammas  teda pudedaks jõuab teha. Rahwa suus on sääl isa-isadest päritud jutt liikumas, et pagana usu ajal meie esiwanemad  selle tamme juures oma jumalale Taarale on ohwerdanud, millest tamm oma nime on pärinud. Läinuks. Sarnaseid üksikuid wanu puid on meie maal wHp mitmes paigas olemas ja oleks siis wäga soowida, kui need ja nende kohta käiwad rahwa jutud saaksiwad üles tähendatud  ja wanawara uurijate kätte toimetatud.  Elajate taltsutamisest. N-! ohati pakuti ka hobusele jumalikku auu, nagu Medialaste ja Pärsialaste  juures walgele hobusele. Tuttaw on ju, et taltsutatud elajad oma karwa muudawad  ja mõnda isiäralikku karwa elajat armas  jumalusele pühandatud olewat.  Nagu kuulsime, auustadi Egiptuses musta lauk härga Apis'e nime all; tumedakarwalise  karja seas ilmuwat walget hobust peeti Pärsias jumalikuks kujuks ja püüti tema läbi kõrgemat tahtmist teada saada, nagu see Tlarius Hystaspis'e kuningaks walimisest on, kuS hobuse hirnumist jumalikuks märgiks arwati. Nagu nimetatud, uitasiwad ka Europas, isiäranis Balkani ja Alpi mägistiku ümbruses  metshobused suurte karjadena, .kus neid Keltlaste suguarud taltsutasiwad ja ratsaloomadeks ning sõjawankrite ees tarwitasiwad.  Ka Germanlased pidasiwad omale suuri hobuste karjasid, aga mitte töö ega sõidu Pärast, waid ainult toidu tarwis; hobuseliha oli sealiha körwal nende isukam toit. Töö elajateks peeti sääl weiseid, mis kohati Saksamaal praegugi weel pruugiks on. Arwata on, et nii hästi Grecklaste kui ka Germanlaste esiwanemad ju siis algus-asupaigast lahkusiwad, kui sääl iveel hobust taltsutatud ei olnud. Kui Germanlased Pärast ka hobuste söömisest wõõrdusiwad, jäi ta ikka, nagu Ärialaste juuresgi, armsaks ohwri elajaks. Aga ka kõrgemat auu anti hobustele, isiäranis  walgetele, nagu see ka Slawlaste juures sündis. Nagu Pärsia kuningas pühade  hobustega sõtta tõttas, sõitsiwad ka Germanlaste preestrid walgete hobuste seljas, ajal ainult walgeid hobuseid. Ka Soomesugu  rahwastesse näib see usk mõjunud olewat: Liiwlased lasewad hobusel üle oda astuda ja pllüawad sellest jumalikku tahtmist  teada saada. Et Soome sugu rahwastest  wanema aja teatused midagi ei räägi, siis ei tea ka ütelda, millal nemad koduloomade  tarwitajaks on saanud; küll aga on arwata, et see juba enne Europasse asumist on sündinud. Hiljemal ajal ilmuwad weel mõned kollast tõugu rahwad Kesk-Asiast tulles Ees- Asiasse ja Europasse, need on ju igapidi täielised ratsanikud; nemad on suurest inimestesugu  kätkist, ehk lastetoast alles siis wälj!s tulnud, kui sääl juba hobuste pidamine  kõrgel korral oli. Hulga walgete rahwaste-seltside wäljarändamise pääle asusiwad  sinna nende asemele kollased elama sia omandasiwad walgete asupaigaga ühes ka nende haridust. Edendada agä ei ole nemad seda palju oskanud, nõnda et nad ikka walgete taha jäänud on. Kõige suurem ja tugewam inimeste alla heidetud loomadest on kange elewant. Jutunurk. Imelikud juhtumised. Eestistanud J, H, W a h t r i k. (Mrg.) Ma wõtsin jalakese ja waatlesin teda tundmustega, mis ma mitte kirjeldada ei oska. Ma olin täis imestust, kaastundmust  ja, kui tahate, waimustust. See kulm jalakene oli nagu praegu elusa inimese küljest wõctud, muud kui kergem  oli ta, palju kergem, ja õrn, hää lõhn käis temast wälja. Ta ei olnud mitte must ja kortsus, nagu Egiptuse muumiad muidu ikka on, waid sile ja walge; ainult jäält oli pisut must, kus tuli kustunud ja oma jäljed maha jätnud; ühe sõnaga, see oli kõrge ja täielise balsamerimisc tunnistus. Ma panin ta oma juurde lama pääle, kus ta milmed aasta-sajad seisnud oli ja jäin mõtetesse, , , „Kelle päralt oli see jalakene? Tema omanik oli kord ka lapsukcne, rõõmus lapsukene,  siis nõiduslik neiuke ja wiimaks täielik  armastan, naesterahwas; aga missugusid  põranda tekkisid mööda käisid sa, jalakene  kui ja, wöib olla, salaja pahandatud paiga poole sammusid? Kes kuulas tuksuma südamega sinu lähenewat kerget astumist? Sina imelik jalakene olid wäärt, et ukke wõitia sinu elie kummardas ja oma huuled sinu pääle wajutas, , Kui ma algupäralist kiiMust küllalt maadelnud, mässisin ma teda rätiku sisse ja panin oma reisi-kotti, selle pääle läksin  ma Billali abil Leod waatama; tema koobast wälja. Meie läksime nende järele ja wõtsime õues hommiku einet, kus meie terwe päewa wabas õhus ära wiitsime, Kolmandal päewal olime meie juba päris  terwed ja wõisime teekäikr Kõrri poole X, Kooba ees scisiwad wiis kanderaami, igaühe  juures neli alalisi kandjal ja kaks tagawaraks,  Pääle selle oliwad õbi sõjariistadega ehitatud Amagaggerir kairsewäeks. Kolm raami oliwad muidugi meie jaoks, neljas „Kas tema ka kaasa tuleb?" küsisin ma imestades Billali käest, „Ja miks siis mille, kui ra ise soowib," wastas Billali õlasid kergiiades, „Meie juures teemad uaeslerahwad, mis nad tahawad;  meie anname nendele järele ja ei keela neid ühesgi asjas, sest et ilma nendeta ilma pääl midagi ei oleks sest el nemad kõige elu hallikas on," „Tõesti!" hüüdsin ma imestades, et see lõde mulle weel enne ialgi meelde ei olnud tulnud, „Meie alandame endid nende ees," jutustas  Billali edasi, „ja kuulame kõigis as- jus nende sõna nii kaua, kuni nende walitsus  mitte weel liiga raswaseks ei lähe, mis aga enamasti iga kahe põline järele sünnib." „Aga mis teie siis teete?" küsisin mina. „Siis meie hakkame wastu ja lööme kõik wanamoorid noorte naeste hirmuks surnuks  ja näitame neile selle läbi, et meie tugcwgmad oleme, kui nemad. Ka minu waese naese lõiwad nad kolme aasta eest niisuguses mässamises surnuks. Mul oli tema järele wäga kahju, aga õigust ütelda, mu poeg, ma elan sest saadik palju õnnelikumalt)  sest minu wanadus kaitseb mind noorte naestcrahwaste eest." „Selle pärast on teil nii wähe wanu naisi," tähendasin mina. „Ja, mu pawian, nad on kõik hiljuti surnuks löödud! Nende oma süü! Aga Ustanest  ma ci tea, kas see ka hää on, et ta kaasa tuleb. Tema on küll sinu seltsimehe naene ja armastab teda wäga, nagu igaüks teab; temal on ka õigus oma mehega kaasa minna, kuhu ta tahab; õgä M tea, kas see ka Tema meele järele on? Kui tema „ei" ütleb,  siis ei maksa õigus ega kombed. Tema on kõigest üle." „Aga kui Tema Ustane't7 Lea'ft lahkuda  käsib ja Ustane ei taha; mis siis?" küsisin ma. „Kui torm puud kummardama sunnib ja see wastu paneb, mis siis sünnid?" küsis  Billali oma kord ja ilma minu wastuse pääle ootamata läks ta oma raami juurde. Kümne minuti pärast olime meie juba teel. i)le tunni kulus meil mäele ronimisega ära ja paar tundi läksiwad mööda, enne kui meie mäest alla jõudsime. Nüüd tuliwad  jälle põhjatumad ja ääreta rabad. Kaks meest käisiwad ees otsas ja katsusiwad pika keppidega teed, sest sagedasti muuta ennast raba ja kohad, mis enne kindlamad olnud, wöida paari nädala pärast nii tümad olla, et ühegi inimese jalg põhja wajumata pääle astuda ei tohi. Sääsed ja halb raba õhk oliwad kurjemad, kui teine pool mäge, kust meie wiimati läbi tulime. Ma ei hakka seda teekäiki pikalt kirjeldama. Imeks panen ma, kuda Amagaggerid seda kardetumat  teed oskasiwad käia; iga komistama sammu pääl oleks wõinud inimene raba põhja majuda. Teel hammustas madu ühe Billali kandja jalga, mees kukkus karjatades  tee päält körwale ja kadus muda sisse ära; selle läbi komistasiwad ka teised, raam läks ümber ja Billali langes wälja, kõik puperdasiwad tümas soos. Kolm kandjat pääsesiwad wälja, neljas kadus hoobis  ära ja Billali siputas mudas. Kõik karjusiwad- „Päästke isa, päästke isa!" aga keegi ei julgenud wanamehele appi minna. „Eest narrid!" hüüdsin ma Inglis keeli, ilma et mul meelde oleks tulnud, et nad seda ei mõista, ja kargasin „isale" appi. Suure maewaga tõmbasin ma ta wälja. Meie olime üle pää mudased. „Koerad!" kärgatas Billali kandjate pääle, „kas teie ei mõinud oma isa surmast pääsla? Kui see wõõramaa mess, minu poeg pawian, mind poleks päästnud, oleksin ma