Sakala S3,. Wiliandis, 16. Amustikm päewal 1886. iii. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimmdaja ja Väljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Mõned täitmata kohused. Poliitika riingwaatus.  Omalt maalt. Wiliandi maakonnast: Sillakohtuherra wahetus; kontsert. Pärnust: Kõrged Külalised; kontscrtid; Põllumeeste Seltsi nõuupidamised; Kanapää lauljad. Tartumaalt: Kange müristamine.  Tallinnast: Uus käsitöö kool; Keiserlik tänu; kaks hirmsat tegu; Jüri Rummo. Haapsalust: Kõrge nimepäew. Peeterburgist: Keiserliku Kõrguste teekond; minister würst Liewen; Hiina saadik Tseng; Dshaapani saadik Janagiwara; Nihilistlaste uus hirmus tegu.  Wõeratt  maalt. Afghanistaanist: Weikied lahingud; Abdurhaman Khan emiiriks saanud. Konstantinoopolist: Türgi walilsus annab järele. Kreekamaalt: Parlament tuleb kokku. Roomast: Kontsiilium kokku. Inglismaalt: Gladstone haige; parlamendi ülemkoja otsus. Saksamaalt:  Waenlus Wenemaa wasta; õnnetus. Austriast: Serbia würst Miinis; wee uputused. Kirja wastused. Kuulutused. Lisaleht. Üleüldine ringwaatus. Seadused. 11. Mustwee näitus 10.—12. Juunil ILBO. Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi koosoleku  protokoll. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Mõned täitmata kohused. Aaks asja ei tohi kellegil Kristlasel puududa, kui ta täielikult seda tahab olla, mis ta peab olema, ja need asjad on: tundmine sellest, mis hea ja tõde on ja waimu tugewus. See inimene, kellel headuse ja tõe tundmist on ja ühtlasi nii palju waimu tugewust, et üksi hea ja tõe tundmise järele teeb, see inimene alles wõib ka tõsine Kristlane olla. Meie ruum ei kanna seda mitte, neid ütelust siin praegu sügawamalt põhjendama hakata ; seda ei ole wist ka mitte meie lugejate juures tarwis. Sellepärast läheme selle antud Põhjuse peal edasi ja räägime ühest kohusest, mida meie juures praegu mitte nõnda ei täideta,  nagu teda Kristlaste juures peaks täidetama. Meie tõe tundmine omas Kristlase elus on wist juba kõikide Sakala lugejate juures nii elawaks tõusnud,  et seda meil mitte tarwis ei ole uueste ülesse arutama hakata, missugust kohust meil oma rahwa ja kodumaa wasta täita on. Zgalühel on see selge: Meie peame oma jõudu kokku hoidma, peame õpetama ja toetama, ja peame ka teed lahti hoidma neile, kes meie isamaa püüdmistel töiste eel käiwad. Need on esimesed kohused meie Kristlase elus kodumaa kohta. Neid kohuseid tunneme kõik wäga heaste, aga kuidas täidame neid? Paljast headuse ja tõe tundmisest ei ole jo küllalt, waid meil peab ka seda waimu tugewust olema, et täidame, nis oma kohuse teame olewat. Selle waimu Wgewusega on aga sagedaste weel wäga waene lugu: meie teame, aga meie ei tee, meie räägime,  aga sõnast ei saanud tegu. Selle puuduse üle peame wõitu saama, kui oma kodumaa püüdmistes wõidule tahame jõuda. See ei ole kellegi mees, kes teab, aga ei tee mis tema kohus on. Weel wähem on ta üks õige Kristlane, kes oma ligimesi peab armastama.  Kõik meie isamaa armastus on tühine, kui meid meie tugew waim elawale teule ei aja. Kus meie aga tööd ei tee ja tegusi ei awalda, seal ei wõi meie ka loota, et wiimati wõidule jõuame. Tundmine ja armastus käiwad käsikäes, aga sellel tundmisel ja armastusel ei ole mitte õiget põhja, kui waimu tegewus ja elaw töö nende jälgedel ei kõnni. Olgu sellest eeskõnest küllalt; astume nüüd elu enese sisse. Hilja aja eest tagasi andis „Tartu Eesti Seitung"  meie ajalehes teada, et ta neljaks nädalaks seisma pidada jääma, kuuni tema wäljaandja töiste töödega nii palju raha korjanud saaks olema, et ajaleht  jälle wälja wõiks hakata andma. Ja mikspärast pidi see ajaleht seisma jääma? Sellepärast, et suur jagu tellijaid omad tellimise rahad ära ei ole maksnud. Kas see asi ei pea meid natukene mõtlema panema? Nimetatud ajaleht oli jo ka üks neistsinasteft, kes omale kohuseks oli teinud, Eestirahwa õiguste eest ette astuda. Nn Palju, kui tema jõud seda kandis, on ta seda teinud.  Seda teadwad kõik tema lugejad; aga kus on nende waimu tugewus, et oma kohuseid täitmata jätawad!  Iga tundja mees teab ära, et meie weikeste hindade juures, mis ajalehed maksawad, neid ükst siis wõimalik on wälja anda, kui tellimise rahad ette ära maksetakse. Meie rahwaliku ajalehtedel ei ole mitte abikapitalisi, nagu muudel, kust tuhandaid ette wõib laduda, kui tarwis. rahwaliku lehtede lugejad kiidawad neid ka heaks, aga neil ei ole mitte nii palju waimu jõudu enesel, et oma kohuseid wõiksiwad täita ja seda weikeft summa õigel ajal ära maksa, mille abiga üksi lehe wäljatulemine wõimalik on. Kelle häbi see siis on, kui leht seisma jääb? Mitte wäljaandja häbi, kelle käest ükst kelmid ja waenlased enam wõiwad  nõuda, kui tema auusa inimese jõud kannab. Häbi langeb nende peale, kes oma kohuseid ei mõista täita, ja kahju langeb terwe rahwa Peale. Sellepärast on ka õige, kui nende nimed awalikult saawad nimetatud,  kes oma kohuste täitmata jätmise läbi seda kahju ja häbi rahwa peale tõmbawad. See praegu nimetatud asi ei puudu mitte üksi „ Tartu Eesti Seitungi" kohta. Seesugust takistust tunnewad ka töised ajalehed ära, mis nende tööd sagedaste  wäga suurelt kammitsasse paneb. Näituseks on „Sakala" tellijatel kolme aastakäigu eest weel rubla maksa. Et ajaleht seisma ei jääks, peab suurte intresside eest raha wõlgu wõetama, mis jo muidugi lehe suurusest maha peab minema. Seesuguse odawa hinna eest wõib nii suurt leht üksi siis wälja anda, kui raha kohe tellimise juures ette maksetakse. Aga selle peale ei mõtle sagedaste ka õige tublid mehed mitte, ja töö ajalehe kallal läheb seeläbi weel raskemaks,  kui ta jo muidugi on. See on praegu üks suur wiga ja puudus meie juures, keda meie sügawamas  iseenese ruttu enesest ära peame heitma, kui mitte oma wastaliste naeruks ei taha jääda ehk saada. " Olgem sellepärast tõsised Kristlased, kes oma isamaa  ja ligimese teus ülesse mõistawad tunnistada,  ja kes mitte üksi ei tea, mis hea ja tõde on, waid kellel ka see waimu tugewus on, et oma kohust õigel ajal täidawad. Siis saawad meie kodumaa asjad  tõeste edasi-minema, ning meie töö kõikuw olek ei saa mitte enam meie wastalistele uut jõudu ja lootust  uue pealetungimisele andma. Seesugune kõikuw olek on just nende meele pärast. Nemad katsuwad ässitamiste ja wale juttude wäljalautamise teel seda kõikuwat olekut igapidi edendada ja, kus teda ei ole, ka uueste sünnitada. Meie õpetuste ja nende põhjuste wasta ei saa nad midagi teha, aga nad katsuwad rahwaft  ässitada, et nad paari kopiku peale enam taksiwad, kui rahwa auu peale. Nag^^TMuuet. Sõber" terwe aasta otsa, nii on ka alles omas wiimases numris jälle kõlgr svpusmml"?sm- bel rahwale meie tellimise rahast ja kalendrid meele tuletanud. Et meie rahwa kasu taga nõuame, seda nad ei wõi salata ehk waleks teha, aga nad püawad rahwaft kõigest alamast küljest ülesse ässitada, et see seda paar kopikut ennema kõrtside suurte rentide kasuks ära tarwitaks, kui teda isamaa altari peale ohwriks wiiks. Sinna kõrwa tuleb siis weel mõni wale kaebdus, millega  meid Riigiwalitsuse ees määrida püetakse, ja nõnda wõideltakse meie wasta! Kui meie sellepeale mõtleme, et seesugused wöitlejad ennast pealegi ka Eesti nime alla warjawad. siis tõuseb seesuguste sopaste liigete pärast meile häbipuna palgesse. Aga nemad teewad oma sopast tööd osawusega edasi, sest suur jagu inimesi,  ehk küll teutamist ennast ei usu, arwab ommeti, et suurte kogutud kapitalide pärast nii rutulist tellimise raha maksmist tarwis n ole, ning toaenlased on saanud,  mis nad tahtsiwad. „Tartu Eesti Seitung" on nelja nädala peale seisma pidanud jääma, ja ka „Sakala"  wastalised hõiskasiwad, kui nädal otsa „raha puuduse" pärast tulemata jäi. Aga see hõiskamine oli natukene warane. Rahwas on küll nagu tükiks ajaks kohkudes seisma jäänud, kui „Tallinna Sõbra" ja „Eesti Postimehe" mudaloopimist tähele paniwad, aga seesugune seismine ei wõi kaua kesta. Meie rahwa isamaa armastus on liig tõsine ja elaw, ning saab ennast pärast seda elawamalt ülesse tunnistama. Selle lootuses ei hooli meie ka ühtegi sellest, et praegu mõned mured meie juuksed enne aegu halliks teewad, waid teame kindlaste, et paremad ajad ees seisawad. Ning selles lootuses lõpetame oma kirja nende sõnadega: Laskem omad waimud tugewad olla, et meie armastus ennast teuks muudaks ja kellegil meie juures enam asja ei oleks, täitmata kohustest rääkida! Poliitika ringwaatus. Wene kindrali proua Skobelewi hirmus tapmine ei saa nii pea inimeste meelest ära minema. See tapmine on seda hirmsam, et tapja, pealik Usatis,  üks mees oli, keda proua Skobelew igapidi aitas ja pojaks nimetas ja kellele kuulus kindral Skobelew tema wahwuse pärast igapidi head ülesse oli tunnistanud.  Proua Skobelew oli Jda-Rumiilia maal haigemajast  ja koolisi awitamas ja asutamas, kus ta palju head tegi. Ühel päewal sõitis proua Skobelew Tshirpani,  mis umbes 4 tundi teed Filipoopelist eemal on. Tema oli seal üht põllutöö näitekooli tahtnud asutada ja oli seks 25,000 rubla kaasa wõtnud. Seda raha oli pealik Usatis sisse aitanud pakkida. Proua Skobelew  sõitis oma toatüdruku, kutsari ja ühe unterwitsa seltsis, keda temale teenriks oli antud. Nemad oliwad  waewalt 3 wersta Filipoopolist eemale jõudnud, seal tuli ka pealik Usatis nende seltsi, mille üle proua Skobelew oma rõõmu tunnistas, sest Usatis, kes muidu ikka ka tema seltsis oli käinud, oli täna kodu ütelnud, et ta haiglane olla ja sellepärast koju jääda. Aga Usatis andis teenrile esite kaks tugewat hoopi mõegaga pähä, nii et see maha kukkus. Mõrtsukal oli weel kolm töist seltsimeest ligi ja nüüd tapsiwad nad kutsari ja mõlemad naisterahwad ära. Teener