õpetada, mis t'al õppida on, et siis lapse wmkene nõder mõistus ka mõistusega oma õpitud asjad koolitajale üksütelda ivõib. Nõuab aga koolitaja üksi lapse käest sorinal ja lodinal vpiasjade ülesütlemist,  siis on jo ta üks kubjas, aga mitte käsuline  kooli põllu kündja ja külwaja ja teeb ka kõige terasema lapse masinaks, mis tema kokkusäädja walmistamise järel peab käsina. Tahab põllumees, et ta külwatud seeme peab head lõikust andma, peab ta põldu tiheda künni ja tubli vastamise läbi enne heoste sulaks tegema,  siis mast mõib ta ka head kikust oodata. Nõnda on jo ka koolipõlluga lugu. Koolmeister on jo üks suur põllumees, kes kõiges suuremad põldu künnab ja kõige paremad seemet külmab. Ei mõista ta aga seda õieti teha, ei näe ta ise. ega keegi muu tema töö õnnistust. Et ta aga vi ete wõiks künda ja külmata, seks on konwerentsid kõige paremad abinõud ja mehed kõige enam meel neile, kes kooli-põllu sahka juhtides  enese tarkuse päälc suurelised on. Nii kui juba eespool nimetasin, ei pea koolitaja  lapse käest masina wiisil mõistmist nõudma, maid ta peab esi te taie jagama, peeniseks tegema ja ära seletama, et lapse wäike mõistus sest aru s aab, siis mast wõib ta nõuda. Kui nüüd konwerentsid  elul on, kus koolitajad kokku tulla wõiwad,  (muidugi, kui mitte suuremal mõõdul, siis ometi iga kihelkonna koolitajad oma kooliwalitsuse juhatuse all), siis wõikfiwad nad ühe teisele nõu anda ja pidada, kuida kõige paremini õpetust lastele  jagada ja nendega ümbcrkäia: tccksiwad õpetuse  prvowisid ja toetaksiwad üksteist omas raskes ametis. Et aga seesugust ühcndawad kokkukäimist ja nõupidamist ühises meeles ei ole, ei ivõi sugugi  imeks panna, kui üks kõige paremaks arwab, et ta lapsi masina kombel sunnib ja teine Me sest küll arwab saamad, kui aga ise pääwa otsa rahuliste istub ja lapsi lugemisele kihutab j. m. Mis ses sugusid koolitajaid arksamale tööle sunniks, on Me konwerents. Sääl saamad, nii heaste nõrgemad, kui tublimad ühises õpetuses ühentud ja toetud ja õigema teele aidetud. Kõige tormilisem asi koolitaja ametis, on õpetuse  wiis (Methode.) Pole seda ühel koolitajal mitte, siis ci wõi ta vietc oma tööd teha, ega lapsi mõistusele saata, maid teeb neid niisama masinateks, kui ta ise on. Ilma konwerentsiteta arwab iga koolitaja et see õige on, mis ta ise teeb ja see tee kõige kergem on, mis ta ise kõnnib, aga ei wõi aimatagi, et ta sagedaste üsna eksi tee pääl on. Seega ei taha ma mitte ütelda, et ta lastele paha õpetab, maid kuida ta lastele jagab ja nõuab. (Ots kaab tulema.) kohku, aga, kellele ta head soowib fee mmb sts mi julge olla, kui Abraami sülles.  Pange nüüd tähele, 14 päawa pärast on kõik teie warandus teie Kes ja kui teie mõistlik tahate olla, siis tehke et te' jälle kod» maale saate. Nüüd aga tahan ma leile reie tuba näidata, lest see tund ligineb, mill siin pruuli majas woodise heidetakse. Siis tõusis ta oma istmelt üles, pani ühe küünla põlema ja MkisHermanni enese järel tulla. Tõeste. ste ost üks labyrinth "st, kus sees meie stber praegu wona mebe körival sammus. Pea trepist üles, ühe pitka kangi alt lädi ja jälle alla treppi mööda; sagedaste  oli meie ncor Wcr ühe pitka Koridori  ostas. kus bäkkrselt üks sala uks iseenesest  lasti läks ja üks trepp «ahtamale tuli. kaks kord käskis ta seltslane teda seisma jääda, ja tõstel silma pilgul tuli Lks msba minek nästawale, kus jälle mittu jalga st di alla voole minema. ..Hee on omest üks bull maja, kas pole mitte st-sist küsis mana mees Naeratades Hermanni käest, kelle imestawat nägu ta oli rabele pannud. ..Kes siin mitte kodus ei ole. ste ei siin leia ilmaski õiget teed, seda teab ka meie kõrgeks kiidetud politsei. Rüüd aga oleme oma kosta jõudnud, kus te' elama Kare.' Nende sõnadega tegi ta ühe ukse lasti ja Hermann astus ühte «äga ilusaste  mästa ehitud saali. Maja riistad oli- - . L!s >'uur «qs i!?»as ?slzs 7..- 7.5 . wad wanad moodi, ometi näitas see ruum suurt puhtust. Woodi pesu oli lumi walge ja padjad pehmete udu ehmestega täidetud. „Teie saate siin woodis, kui üks kuningas  magama," ütles wana Pott „ja ülepää  saab kõik teie soowimist mööda olema. Kui teie midagi soowite, siis muljuge selle seina pääle ja marsi saab keegi ilmuma." Hermann oli kõige üle, mis ta näinud, nõnda imeks panemisega täidetud, et ta sugugi ei wöinud wastada. Senni ajani oli ta ikka arwanud, et kodu maa mangi hoone oma risti ja rästi, penti ja põigeti kangi alustega, kõige suurem labyrmth mailmas pidi olema, aga nüüd mõtles ta hoopis toisile. Tük aega sammus ta meel omas tuas ja heitis wiimaks ilma mingisuguse  kartuseta magama. Wana Pottul oli õigus, sest meie sõber magas, kui kuningas.  Reed mõnesugused juhtumisct ja hädad wnnmsel ajal oliwad ta nii wäsinuks teinud, et ta töisel homikul siis meel üles ärkas, kui päike ta tuba juba paistis: Talle tuli see ime märki sein mcclc, mida ta ka kohe, et ta kõht tühi oli, muljus. Ta kuulis, et ühtegi kella Walt ei sündinud,  sellepärast armas ta ennast maga «ahe muljunud olcwad, seega muljus ta nüüd töist korda hoopis suurema jõuga, aga, ka seegi kord jäi kõik wagusi. Paari minuti pärast läks tua uks lahti ja wana Pott astus sisse. Mis pagan siin ometi lahti on?" kü- sis ta lahkeste „teie olete jo põrgu moodi lärmi teinud." „Mina ?" küsis Hermann imeteledes. „Ma muljusin jo paljalt natuke siitsamast kohast." ~Natukeseks nimetate seda? Te' tahtsite  kella lõhki purustada." „Ma ci ole midagi kuulnud," wastas Hermann pääd raputades. „Tahan juba uskuda," ütles  wana Pott naerdes ja küsis wööra soowimiste järele. See imelik maja omanik  näitab päris nõid olewat, sest waewalt oli Hermann prukosti soowinud, kui tüdruk  sellega ka juba sisse astus. Wäga ilusaste  oli thee-kannu kõrwale munad ja prae üles säätud, nõnda et iga üks neid nähes pidi tulist himmu saama. Hermann ei olnud hammu oma kõhtu nii häästi üles pidanud kui eite õhtu ja täna homiku, ja niist sellepärast ta ka oma õnnetuse üle ühtegi ei kaebanud, et ta mõrtsukate kätte langenud oli. Ka sigarite eest oli wana Pott muretsenud,  ja kui meie sõber ühe neist oli põlema  pannud, sai ta kohe aru, et see tubakas  Hawannasaarel pidi kaswanud olema. Suurte sammudega käis ta tuas edasi ja tagasi, sinist suitsu suust Välja puhudes, künni ta wiimaks akna juure seisma jäi ja wülja waatas. Uks suur õue lautas ta silmade ees ennast laiale, mis majadest ümber rinki oli sisse piiratud ja kõik wana pruuli ««ja omaniku päralt olid. (Järg tuleb.) Isamaalt. Ansckülast. Põlastaniise wäart sõnum. L. waldaS on hinge waenlane ühe tüki wälja mänginud, mis säält ümberkautset rahivast  kohkumise ja suure ehmatusega täitnud. „27. Oktobri kuu paamal õhtu pääwa loojaminemise  acal läinud L. peremehe P. tüdar L. wcisivja lambaid õue-alt heinamaalt ööseks koduse  jlaskma, isa Peeter läinud lapse järele talle abiks. Kui loomad heinamaa mulgust wäljas olnud, ütelnud isa tütrele: Mine sa nende loomadega  nüüd pääle koduse, mina panen mulgu üleS ja maatan ühtlasi ka hobusid. Tüdar L. tuleb loomadega koduse, loomad saamad iga seltsi oma paigale talitud, juba õhtu läheb pimedaks,  tuul tormab hirmsaste, ivihma langeb mulinal  pilmedest maha, ilm oli nagu wahest öödakse: „päris koera ilm oli õues." Aga peremees jääb koduse tulemata, ootmad ja ootwad, aga ilma asjata, peremees jääb siiski tulemata. Üks imelik kartlik mõtte tuleb iga ühele nii heasti emale, kui lastele südamesse, miks isa meel koduse ei tule? lähemad heinamaale otsima, kartes,  ehk on isale midagi häpardust sündinud. Aga pimedas nii paha ilmaga ei wõinud nad midagi näha, ega saanud wähemat wastust oma hüüdmiste pääle, —lähemad tagasi koduse. Pererahwas  jäämad koguni rahutumaks ja mure sisse; juba ema nutab, lapsed nutmad, öö läheb kartusega mööda. Homikul, kui püäwa maigus mast algas, läksid pererahwas, ema ja lapsed isa otsima, ja leidsid teda marsi üsna ligidalt õuealt  heinamaa paalt. Aga minu käsi hakab kirjutades tõeste wärisema, kui ma selle pääle mõtlen, mis perenaese ja laste südamed sees pidid ütlema, kui oma isa puu oksas nägid rippuwad ja kangest tuulest senna, tenna kõikuma aetud, ta oli ennast üles poonud.!! Sest kohkumisest ja ehmatamisest, mis nende nägiate südant korraga läitis, ei püüa ma'gi kirjutada, maid jätan iga ühe oma mõtelda. Mis asi seda mana kõma puumaa peremeest, kellel ühegist elamise tarwitusest nii kui tääda on, suuremat puudust ei olnud, on ajanud uue mõrgu selise otsast tükki ära leikama, seda salaja põues kandma, naese ja laste juurest metsa minema ja oma elule otsa tegema, see koguni aru saamata.  Oh, kui sagedaste, alati ja südamest on meil tarwis paluda: „Ära saata meid mitte kiusatuse sisse!" Karja Kihelkonnast. (Rõõmu sõnumid.)  Triikiwalla koolmeister A. Medri oli tänase pääwaga 25 aastad omas ammetistruuiste ja auusaste Jumala abiga mööda saatnud. Seda mälestasiwad selle kooli piirikonna elanikud,  ja, mis wäga tänu wüärt: Auustatud kõrgeseisuse  liikmed ühes oma alamatega. Selle kooli osakondas on ka Ropaka ja Arro wald. Sellepärast siis, pääle auustatud Piiskopi herra, tema armsa omakste ja Saaremaa Ülema Kiriku Wöörmindri herra, kud Triiki mõisa päris herra, ka auustatud ülem oma kiriku Wöörmindri, kud Ropaka mõisa ülewaatja herra siin koosolejaid  auustasiwad; koolilaste wanemid ja Jubelari  ammeti wendasid.