Bob Ellerhein. Kirjutanud M. Põdder XVI. „Küll ikka, Dashka," waStas Mea. „Waata sealt selle walge roosi tahan ma omale juukstesse pista, ja mõtlen, et ma midagi sündsamat leida ei wõiks. Just täna on temal üks õis lahti läinud. Näe, kui ilus, õrn ja lehkaw tema on. Aga selle eest olen ma ka ise seda roosipuud nii suure hoolega tallitanud ja kastnud; minul on peaaegu kahju teda ära lõigata ja närtflmiseks ära hukata." „Kõik lilled närtsiwad ennem ehk warem ära," seletas Dashka, „ka siis, kui nad oksa külge jäewad. See on juba Jumalast nõnda loodud." Mea astus kena roosipuu juurde, mis temal akna peal potis kaswis ja lõikas kääridega, mis Dashka temale kätte andis ühe praegu pahkenud õie ara. Siis astus tema peegli ette, kelle ees kahe kolmeharalise hõbelühtri peal läbi paistwad, joonelised paraffin küinlad põlesiwad. Seal pööras ta oma pea pool wiltu ja pistis oma käega roosiõie kõige kenamaks neitsilikuks ehteks juukstesse. „Sina wõiksid õige minna ja järele kuulata, kas mamma ka juba walMiS on," ütles ta siis Dajhkale ja pööris ennast jälle peegli poole, et oma kuju weel wiimast korda silmitseda.  Roos ei näinud temal weel mitte päris parajal kohal seiswat, ta pidi teda weel karwakese wäärt ülessepoole  nihutama. „Noh, nõnda wõib ta siis —" Wuhw! kargaS äkitselt küindla otsast tuli tema õhu õrna mussliinise kleidi käikse külge, millega tema kogemata  tule külge oli puutunud. „Uih!" kiljatas Dashka ja lõi omale surma hirmus püha ristikese ette, kuna Mea ise ehmatusest kange ja toimetu oli, et ta sõnagi suust ei saanud. Ehk küll ka Dashkal kõik ihukarwad wäriseflwad, kisendas tema ometegi walju healega „appi! appi!" ja püidis lõkendawat leeki oma kätega ära lämmatada ja ka Mea hakkas kogu loomuse sunnil kätega wehklema. Aga sette läbi läks hädaoht ainult weel suuremaks, sest selle läbi sünnitatud tuuleõhul kargas tuli edasi ja kui ta ühest kohast silmapilgul  sumbutatud sai, hakkas tema kohe teisest paigast uueste leegitsema. Korraga läks uks praginal lahti Bob tormas Nsse. «ngewut nnnupitgui vu rema suva poranvlur willase jalgtekki kahmanud mille sisse tema noore neiu mäSsiS; nagu lapse wõttiS ta teda siis oma käte peale ja pani sohwa peale pikali maha. Warsti oli elaw tuli sellkombel kustutatud, aga siit ja sealt wilksatasiwad sala tule sädemed neiu riidete seest, kui Bob teki tema ümbert ära tõmbas. Peagi aga oli ta ka sellest wõitu saanud, nõnda et mingi kartust enam ei olnud. Selle juures nägi tema siis, et Mea käewarred ja kael küll mitmest kohast põlenud oliwad, aga muialt ihu wist ikka terweks oli jäenud. Sellepärast ei olnud siis õnnetus mitte nii suur, kui ta esimesel silmapilgul oli arwanud. Aga oleks tema ainult ühe poole minuti hiljemalt appi saanud, siis oleks lugu juba wäga kardetaw olnud, sest tuli oleks siis juba sügawamalt alusriiete sisse tunginud, nõnda kustutamine  peaaegu wõimatu oleks olnud, enne kui ihu hirmsaid põletus haawu ei oleks saanud. Õnneks oli Bob Dashka kiljatamist kuulnud ja kohe koolituast appi jooksnud, nõnda et suurem õnnetus ärakaitstud sai. Mea lamas nagu minestuses sohwa peal ja wärinad käifiwad temal üle ihu. Bob pritfitas temale külma wett palgesse ja hüidis siis Dashkale, kes ikka weel ehmatusest  kohmetanud oli: „ Ruttu, Dashka, peasta neitsi kleit rinna pealt lahti ja auna temale siis suhkru wett juua. Mina olen pea jälle tagasi." Nende sõnadega tormas tema uksest wälja, kus temale KoSti ja Kolli kahwatanud nägudega wastu tuliwad. „Jumala pärast, Ellerheina isand, ütelge ometi, mis siin on juhtunud? Koolituppa hakkas niisugune kõrwenud haisu tulema ja siit Mea tuast tuleb päris suits wälja?" „Ärge kartke midagi ja olge aga wagad. Ärge tehke ilmaaegu kära, siin on weikene äpardus Teie üle juhtunud. Sina KoSti mine ja palu Wintrauti neitsit natukene Mea juurde tulla, sina aga Kolli waata ruttu, kus Shang on ja käsi teda Vi'. Balsami järele minna. Mina tulen warsti jälle tagasi." Ja ilma et tema enesele aega oleks wõtnud omale palitot selga ajada ruttas Ellerhein kiirustatud sammudel majast wälja ja ligema apteegi poole, mis õnneks mitte wäga kaugel Runensteini elukorteri juurest ei olnud, aga siiski ikka tubli tükk maad. Nagu seda sagedaste niisugusel  pakilisel 100 l juhtub, kus just woorimeest hädaste tarwiS oleks, ei leidnud ka Bob ühtegi, kes teda kiiremalt edasi ja tagasi oleks wiinud. ApteegiSse jõudis hüidis tema lühidalt ja käskiwal toonil letilaua taga seiswale abile: vulesreum ja sideme tarwitust, aga ruttu, paluksin mina." . Apteekri sell, kes teda selle kindla wiisi ja heale järele, millega tema põletushaawa salwi nõudis, wist mõne täielise tohtri arwas vlewat, täitis filma pilk tema käsku ja kuna Bob teise selli kätte raha ära maksis, tuli teine ka juba nõutud asjadega tagasi. Siis aga tõttaS Bob tuhinal jälle koju poole, nagu oleks tema tõbine praegu hinge heitmas olnud. Mea tua uksest Fõlasiwad temale mitmed healed wasta, mis teda pahandasiwad. Iseäranis käredaSte kostsiwad  kaubanõunikunna ja Wintrauti neitsi healed tema kõrwa. Tema arwaS oma kohuseks haigele kõige pealt rahu muretseda ja, hoolimata sest, kas teda sisse astuda lubatakse ehk mitte, astus tema Mea tuppa, nagu oleks temal seks kõige suurem õigus olnud. Mea oli wahe ajal oma uimastusest toibunud ja istus ennast Dashka rinna najale toetades. Tema ees seisiwad Runensteini emand ja Wintrauti neitsi selle õnnetuse üle ligemat otsust pärides, mis kumbgi neile õiete anda ei oskanud. Runensteini emandal oli suur shallrätik Slade üle wõetud ttma seltsilisel aga oliwad juukste salgukesed ükshaawal paberisse mässitud, mis tema pead iseäralikuks sarwikuks tegiwad, et ta just kui pool tonti näha oli, iseäranis aga tema wari küll mõndagi ara werega inimest oleks kohutada wõinud. Nagu kõigest näha oli, ei olnud nemad oma riidesse panemisega weel mitte toime saanud, kui segaduS wahele juhtus. „Auulik kaubanõuniku emand," ütles Ellerhein ligemale  astudes, „mina palun küll oma julgust wabandada, aga ma arwan oma kohuseks seda nimetada, et Teie auulikule tütrele kõige pealt rahu tungiwalt ära kulub. Mina olen ka ise praegu juba apteegis käinud ja kaasa toonud, mis kõige pealt haawade parandamiseks ja walu waigistamiseks tarwis läheb. Lubage minule siis, et ma oma poolt kohe esimest abi pakun, niikaugele kui minu teadus ja wõimuS ulatab." „Aga Shang on juba tohtri järele läinud ja saab warsti tagasi tulema, " ütles Runensteini emand kaheldes. „Mida ennemalt abi saab, seda paremine tema mõjub," ütles Ellerhein. „Waga wõimalik aga wõiks ka olla, et Vr. Balsamit sugugi kodus ei ole ja Shang ka ühtegi teist arsti niipea ei leia. Senniks piaks siis ilmaegu suurt walu kannatatama. Kõige pealt pian mina aga nüid paluma, et haige woodisse saab pandud." »» , ' ........... emand ennast jälle tütre poole pöördes, ilma et tema Ellerheinale otsust oleks andnud, „ kuidas sa nii ettewaatmata  oled wõinud olla, et niisugune õnnetus sulle on juhtunud. Nüid piad sina koju jäema ja walu kannatama, kuna sa ommeti täna õhtu iseäranis rõõmus oleksid wõinud  olla. Ka meile kõigele on selleläbi see õhtu rikutud, sest ega minagi nüid ei wõi balli peale minna, kui sina haige oled." Mea kannatas oma tulist malu suure meelekindlusega ja püidis seda wõimalikult ema eest marjata. Sellepärast  ütles tema siis ka pealt näha kaunis rahulisel olekul: „Armas mamma, ära lase ennast minu weikseft äpardusest sugugi tagasi hoida balli peale minemast. Sellepärast  ei ole sinul wististe mitte waja koju jäeda. Sina wõid ju mind sellega wabandada, et ma oma käewarre kogemata olen natukene ära põletanud, mis aga mitte suuremat ei tähenda, kuid et ainult täna õhtu ei mõi pidule ilmuda. Ära minu pärast muretse, luba aga, et Ellerheina isand oma salmi haamade peale paneb, küll nad siis warsti ära paranewad. Ega nad suured ja kardetamad ka ei olegi; kas pole tõsi Ellerheina isand? Pange oma sidemed ümsier, mina ei karda neid sugugi," ütles ta oma käemarre noorele tohtrile wasta sirutades, milleks teda tuline walu sundis. Ellerhein oli mahe ajal ruttu oma sidemed malmis seadnud ja astuS haige juurde. „Auulik kaubanõuuniku emand," ütles Bob, „ka mina arwan, et Teie oma tütre pärast mitte liiaste ei pruugi mures olla. Teie näete, et tema mehiseste kannatada  oskab." „ Tehke siiS esiotsa, mis Teie heaks arwate," wastas kaubanõuunikunna, „senni kui Dr. Baljam tuleb. Eks siis saa kuulda, mis tema sest asjast anvab. Mind piate aga wabandama, et ma ära lähen, sest minu süda ei kannata mitte haawade sidumust näha." „Aga mõtelge ometi, et Ellerhein koguni noor inimene  on," sosistas Wintrauti neitsi, „mina kõige wähemalt  pian neile seltsiks jäema minu süda ei ole mitte mi arg —" Korraga aga silmas tema oma sarwilise peaga warju seina pealt ja tegi, et aga ise rutemalt uksest wälja sai, sest seda häbi ei suutnud tema neitsilik süda kannatada, et kellegi meesterahwa silm teda paberitesse  mähitud junkstega pidi nägema. Oh, seda õnnetust!  ta oleks tahtnud maa alla wajuda. Runensteini emand läks ja laskis ennast täielikult balli ehtesse panna. Nüid oli Bob haige tuaS peremees. Mea haavad oliwad palju suuremad ja kardetavamad, kui aSjatundmata  inimene oleks arvata võinud, nagu seda põletushaavade  juureS enamiste ikka juhtub. Sellega oli siis ka Runenfteini emand ennast trööstinud, mis Bobile sellepärast  mitte vastu meelt ei olnud, et haige nüid wõeriti avaldatud kaastundmuse ja mitmesuguste küsimiste ja nõuu andmistega tülitatud ei saanud, kuna rahu temale kõige pealt mõistliku hoolitsemise kõrval vaja oli. Osava käega pani noor arst haavadele parandava salvi peale ja tarvilikud sidemed ümber, kõigi kunsti nõudmiste järele, nagu ta seda Tartu kliinikus kuulsa haava arsti juhatusel oli õppinud. Mea oma poolt ei tülitanud teda selle juures ei kärsituse ega edevuse läbi, nii et igal arstil rõõm oleks olnud säherdust wagat haiget tallitada. Alles ühe terve tunni pärast tuli Runenftein i emandast pikki filmi oodatud koduarst Dr. Balsam. Shang oli teda mitmes kohas otsimas käinud, asjata ka mõne töise arsti ukse taga käinud, kuuni ta viimaks juhatuse varal Dr. Balsami ühe haige juurest leidis ja kaasa kutsus. Nunenstemi emanda saatusel aStuS tema haige tuppa ja palus Meat oma haavu näidata. Seal aga nägi tema korralikult ümberpandud sidemeid, köhitaS ja tegi paar korda „hm! hm!" „Jah, mina olen hilja tulnud, nagu ma näen ja mõni ammeti vend on juba oma kohust stin täitnud, sest üks osav ja õppinud käsi on oma töö nõnda toimetanud, nii et minule muud teha üle ei jäe, kui ainult head paranemist soovida, mis lootuslikult ka mitte tulemata ei jäe." „Siin meie laste koolitaja, Ellerheina" isand, on minu tütrele esimese abi pakkunud, künni Teie tuleksite —" ütles Runenftein'i emand. „Aah! See on ju väga tubli. Soovin Teile õnne noor isand," ütles Dr. Balsam, vana lahke mehikene, ja pakkus Bobile südamelikult kätt. „Nagu näib, olete vist ka mõni Äskulapi jünger?" „Minul on küll see õnn olnud arstiteaduskonna algusõpetustega Tartu ülikooli peal tuttavaks saada." „Wõi Tartus? See on väga hea. Mina ise olen ka seal omal ajal õppinud." Selle peale laskis tema eneselle Ellerheinast selle juhtumise otsast otsani ära jutustada ja kuulas oma pilliroo  kepi kuldset nuppu lõua otsa toetades waaufi vealt, Teile head edenemist, noor sõber! Olete täna tunnistanud, et Teist tubli arst saab ja peate kauba oleksite tulest peastmise eest auuraha teeninud. Ega seal palju nalja ei olnud! Noh, loodan, et edespidi tuttavamaks  saame. Teie aga, auulik kaubanõuuniku emand, võite julgeste seda mööda oma tütart tallitada lasta, kuidas Ellerheina isand heaks arvab. Küll ma homme tulen ise jälle järele vaatama. Nüid aga palun ennast vabandada, aeg on kasin ja ma pian selle raske haige juurde tagasi tõttama, kelle juurest mind praegu ära kutsuti. Head õhtut! Head õhtut!" Ja veikene, elav mehikene vilksatas kui sisalik uksest välja ja mõne silma pilgu pärast kuuldi tema tõlda juba vurinal uulitsat mööda edasi veerevat. „Mina ei tea nüid sugugi mitte, mis ma õiete pian tegema,". algaS Nunenstemi emand jälle peale Dr. Balsami  äraminekut. „Wäga kahju on, et minu abikaasat mitte koduS ei ole : tema lubaS aga pärast nende asjade õiendamist, mis temal veel hädaste täna vaja oli, otse kohe salanõuuniku balli peale sõita, kuS meie siis ennast temaga pidime ühendama. Teatust ei mõista mina temale praegu ka mitte kuhugi järele saata." „Minu pärast, armas ema, võiksid sina ikka minna," õhkas Mea. „Sina kuulsid juba, et tohter tõendas, et mina varsti terveks saan ja sellepärast midagi karta ei ole. See ärataks ainult tühja juttu, kui sina ennast nüid veel viimasel tunnil tahaksid vabandada lasta." „Aga siiski, ei minu süda ei saaks seal rahu leidma. Mina pian finnle kõige vähemalt Wintrauti neitsi seltsiliseks jätma. Tema võiks sinule ehk midagi ette lugeda —" „Wintrauti neitsi saaks wist nuker olema, kui tema minu pärast piaks koju jäema. Ta on ennast hoolega selle pidu «astu walmistanud ja mitu korda rõõmuga sellest rääkinud. Dashka jäeb muidugi minu juurde walwama ja sest saab minule küll. Ma loodan ka, et ma õige pea magama jäen." „Sa oled ikka minu hea ja tark laps!" ütleS kauba - nõuuniku emand, „ sellepärast wõin sind siis küll wiimaks lühikeseks ajaks üksinda jätta ja ikka Koslowi juurde sõita. Kui aga midagi iseäralikku piaks juhtuma, siis palun, et Ellerheina isand meile wiibimata teatust saadab. Kauaks ei wõi mina muidugi mitte ära jäeda. Teile aga, Ellerheina isand, piame Teie tänase heateu eest suurt tänu wõlgu jäema; küll meie seda meeles piame ja edeSpidi  Teile ära tasume, nõnda et meitega rahul wõite olla." 23 T a k a l a. 1884