Sakala .U 5, WiljMdis, 9. Wecbruarikuu pSelval 1883. VI. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobsoni pärijad. Sissekord. Poliitika leht» Lühike seletus käsitööde õppimisest ja teatus Tallinna tütarlaste käsitööde koolist. Poliitika ringwaatus. Oinalt maalt. Viljandist: Weider jutlus: käre isand; > „Kündja" õpetus; akadeemikus Middeiworff. Tartust: Uued üliõpilased. Tartumaalt:  Rahwa elust. Riiast: „Kündja" hädaldamine. Peeterburnist:  Kroonimine Mai kuus; „Golos"cst; senator Mauasseini plaan. Moskwast: Kroonimise pidust. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Kuulutused. Loorenz ja Loore. IV. Elu. I. Toitmisest. 111. Tubtikas ja tema kahju. 11. Lühike seletus käsitööde õppimisest ja teatus Tallinna tütarlaste käsitööde koolist. Käsitööst õpetakse juba igal maal rahwa koolides,  kus see wähegi wõimalik on. Kõige kõrgema järge peale on sellepoolest Smeitsi, Rootsi, Daam ja Soome maa jõuudnud. Need maad oma wirga, tööka rahwaga wõiwad meile eeskujuks olla. Miks on siis käsitööde õppimine nn armsaks ja üleüldiseks asjaks saanud? Selle küsimise kohta wõiks küll terme raamat seletuseks kirjutada, et aga asi iseenesest juba wäga arusaadaw ja igale ühele põhjus loomulikult juba silma paistab, et ka mitte ajalehe ruumi raisata, ütlen aga lühidelt: seda on tema suur kasu teinud. Kõige pealt harjutab käsitööde õppimine meid mõtlema teritab meie mõistust, see on, äratab meid igapidi maimu ärkusele ja uurimisele, töiseks, harib ta meie südant ja ilu tundmist, ja kolmandaks tarwitab igaüks osawust igapäises praktikalises  elus suure kasuga iseenesele kui ka oma ligimesele. Meie maal hakatakse ka juba käsitööde õpetamise eest hoolt kandma, aga siin on rahwa seas meel palju eksilisi arwamisi selle asja kohta liikumas. Paljud ei taha ikka meel seda suurt kasu aru saada, mis muude tööde õppimine (tütarlaste koolis), peale õmblemise, tütarlastele saata wõib, ehk küll enam jagu tütarlapsi ise, kes asjaga ligemalt tutawaks saanud, warsti selle kasu ja lõbu ära tüünemad ja siis peale õmblemise suure hoolega ka muid töösi õpiwad. Umbes kolme aasta eest, kui mina oma kooli asutasin, oli see mõte, et tütarlaps peale õmblemise meel muid töösi, nagu, tormide punumist, papi, laastu ja paberist tehtud käsitööst tegema õpiks, koguni wõeras ja ehk küll mõni laps ka aasta peale kooli tuli, siiski kadusiwad nad koolist marsi jälle ära just sellepärast, et peale õmblemise ka muid käsitööst õpetati. Wanemad, kui ka lapsed osalt, ei märkanud käsitööde suurt kasu. Raske ja kurb oli kuulda, et lapS küllalt õppinud ei olla. Niisugused eksimõtted asusiwad muidugi rahwa sekka sell ajal, kus suurema jau meie tütarlaste käsitööliku hariduse eesmärk tütarde õmbleja mamselideks muutmine oli, kes küll Prantsuse „kleitisi" pakerdada, mõistsiwad, aga seda oliwad ära uu-ustanud, kus „nakrid" kasivamad. Ka praegugi on rahwa seas see male arwamiüe, et minu koolis kõik kästtööd wäga rnttu selgeks õpetatawat,  mispärast palju oma lapsi aasta ehk poole peale kooli panna tahawad, et kõik tööd ära õpiks. See on üks kurblik eksitus, sest kuidas on minul wõi- malik kõik õmbluse tööd ja 10—12 kunsttööd poole aasta sees ära õpetada ja kuida on see õppijal wõimalik ära õppida, kui õmbleja mamselid paljalt õmbluse töösi kaks ja rohkem aastat õpetawad? Ma pean siin tunnistama, et minust seatud kahe aastane õpetuse aeg weel lühikene on, kõikide tööde äraõppimiseks,  mis kooli programmis seisawad ja ei saa tööd selle lühikese aja sees mitte nõnda ära õpetatud, kuida nad peaksiwad saama. Nüüd tulen ma Lõise eksilise arwamise juure, mis mõned minu kooli kohta awaldanud olla. See on, et see kool ei olewat just rahwa praktika elu nõuudmiste kohane, waid siin õpetatawat palju ilmasjata  ilu asju tegema. Selle eksituse seletuseks näitan ma kust ta on siginenud. Kooli näitemüügide peal on enamiste ikka wEkfemad ja ilustuse tööd wälja pantud. See ag;>'. tu<b sellest, et koolil praegu wõimalik ei ole kallid asju wälja panna, sest Lal ei ole nii palju raha, et kalli ülikondade, pesu ja tekkide sisse teda seisma paneks: need ei saa jo näitemüügide peal nii ruttu ära ostetud, koolil aga on ühtepuhku harjutusteks uut materiali tarwis. Kõik niisugused Lööd walmistatakse tellimiste peale, mis ka tellijad kohe ära wõtwad. Sellepärast nähku siis iga waataja, wäljapantud näitemüügi töödes, kõikide nende tööde seletust wõi aimamist, mis koolis õpetatakse. Edespidi saab ka selle eest muretsetud, et kõik tööd, mis wähegi koolis õpetatakse, ka näidatud saamad. Aga neile, kes nõuudwad, et peale õmblemise tööde koolis muid töösi ei õpetataks,  pean ma hüüdma: see kool ei ole mitte üksi õmblemise kool, waid temal on käsitööde kooli programm,  mis tema ka sisteemi järele täitma peab. Kes mõttewad, et muud tööd, peale õmblemise, koolis asjata on, eksiwad wäga, sest, nagu ülemal näidetud, on käsitööde õppimise kasu ütlemata suur ja kõiksugu, pealt näha mitte nõnda tormilised käsitööd  saamad just sellepärast õpetatud, et lapsed oma kätt ja osawust harjutaks kõiksugust asju tegema, mis edespidi neil elus iga töö juures wäga tarwilik saab olema. Seda teab jo iga kaswatuse tundja, et mida mitmesugusemalt lapsed oma waimu ja liikmeid harjutumad,  seda targemaks ja kõlbulisemaks nad elu tarwis saamad. Weel pean ühe asja kohta seletust tegema. Mõnelt poolt olen ma kuulnud selle üle, et kool tööriistade peale nõnda palju raha tarwitab, nagu ma seletanud olen kahtlust awaldatawat. Et kool palju tööriistu tarwitab, saab küll igaüks  kohe aru, kes kooli programmi on läbi waadanud.  Iga õpilane tarwitab tõesti peale 40 rbl. eest tööriista, peale üleüldiste, s. o. peale masinate ja tööde modellide. - Ilma tööriistadeta saab õppimine,  kui ka õpetus, koolis wäga takistatud, sest kui koolis paljalt üks osa neist tööriistadest on, siis peawad  kõik õppijad mitme jausse jautatud saama, kes siis, kui üks jagu ära harjutanud, riistad töise jau kätte annab jne., see aga teeb ajawiitmist ja ütlemata suurt waewa koolijuhatajale, sest ta peab ühte ja sedasama  asja mitu korda seletama. Kuni kõik riistad käes ei ole, on koolil ikka suured takistused. Ka mõistab igaüks, et mida enam õpilasi koolis, seda enam läheb tööriistu. Sellepärast läheb mull ka iga aasta palju raha tööriistade soetamise peale ja praegugi  puudub neid weel palju; nimelt läheb weel 5 künni 6 õmbluse masinat ja 1 kudumise masin tarwis,  aga raha selleks puudub. Ei ole minul raha maieriali suuremal mõedul ühe korraga osta, siis pean ma esiteks nelja wiiekordse hinna ta eest maksma ja töiselt ühtepuhkuse toomisega kallist aega wiitma ja raiskama, ja tihti peale saab töö just siis takistatud, kui ta kõige lõbusemalt edeneb. Ka on koolis söögi asja poolest weel waewaline lugu. Mina olen söögiraha wõimalikult odawa seadnud, et enam jagu lapsi minu söögi peale tuleks, sest siis paljalt saaks selle odawa rahaga läbi, aga seni ajani on paljalt weike osa seda teinud. Enam jagu tulewad ikka oma söögi peale ja mõned nendest on mitme saja wersta tagant! Kui nüüd peale 20 lapse iga päew enesele sööki Lahawad walmistada, siis tulewad sellest koolile rasked takistused. Ka tunnewad  palju söögi puudust, sest et igakord kodust wõimalik  järele saata ei ole. Kõnes olew kosl sai asutatud 1880 aastal suure wõitluse ja waewa järele. Nüüd teeb ta oma tööd juba kolmandat aastat. Kõik suuremad takistused on juba ära wõidetud, wühemate takistuste ja wastalistega  on aga küllalt weel wõitlemist. Kolm aastat olen mina kiwi kiwi järele kokku kandnud; kui palju waewa ja ahastust mull seal juures on olnud, teab üksi Jumal ja mina. Ka selle asutuse ligidal roomawvd  madalad ussid ja püüawad õõnistada; kõik teed, kust abi loossin, pantakse ikka jälle kinni. Kas pean ma nüüd tööd pooleli jätma? Ei. Ma saan wõitlema künni jõuud kannab. Aga mina wõin üksi siis õiget kasu saata, kui rahwas ühel meelel ka kätt appi sirutab ja niikaugele aitab, et töö takistuseta  edeneda wõib. Hakatus rahwa poolt on tehtud. Ütlemata suurt tänu nende meestele, kes abiks on olnud, sest ilma körwalise abita kool esiotsa  ennast ülewel pidada ei jöuua; näituseks olgu wiimane näitemüük, kus asju oli walmistatud 300 rubla eest, mis peale materiali oli 270 rubla eest ära kulutatud. Neist asjadest sai umbes 100 rubla eest ära müütud ja 200 rubla eest seisawad praegu müümata; aga uute tööde harjutamiseks peab jälle materiali muretsema. Et koolis enam õppijaid on, see paneb ühtlasi koolijuhatajale ka raskema ülesande peale: kool tarwitab suurema korteri, palju tööriistu ja palju materiali. Tööriistad ja material maha arwatud, tarwitab kool aastas umbes 2000 rubla, kellest laste kooli rahast paljalt 8 künni 9 sada rbl. sisse tuleb. Esimesel aastal sai kool linna kassast 300 rbl. abiraha ja oli osawõtmine õppijate poolest õige elaw, sest siis oli jutt wälja tehtud, et tema asutaja Saksamaalt  tulnud olla. Kui aga teada saadi, et ta meie oma maa loom olla, noh siis oli hoopis töine lugu. Ehk küll poliitikat koolide sekka wõtma ei pea, siiski on kool sest saadik Jndu-Eüroopa rahwale nagu surnud.  Esimesel aastal õppisiwad koolis 38 suurtsugu naisterühmast, töisel aastal ega pärast ei ole neid seal enam ühtegi olnud.