Sakala Poliitika, kirjanduse, põllu ja käsitöö ajaleht. 8. Wiljandis, 27. Weebruari-kuu päewal 1888. 11. aastakäik. Ilmub igal laupäewal. Kuulutuste korpusrida ehk selle rltum maksab wiimse lehe külle peal 4 kop., lehe ees otsas lv kop. Sagedamalt kuulutajad saamad odawamalt. Foimenduse adrels: „ Sakala" toimcndusele Wiliandis. Wene keeli: Li. stLaas,.'! a - i-z. 'l>ö.i.iii>il>. „ Sakala" aastahind (ühes poognas): Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. 60 kop. Poole aaSta hind: Postiga 1 rbl. 70 kop., postita 1 rbl. 50 kop Weerand aastas: Postiga 1 rbl. postita 80 kop. Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata ehk 10°/ o. Adressid palutakse selgeste kirjutada. Wäljaandja ja waStutaja toimetaja J. Peet. --Kettimifi zcr 5V«ZS<^r: TartuS: Sachker'i ja Vares'e raamatupoed; Tallinnas: Thomas Jakobson'i, Busch'i ja Kluge & Ströhm'i raamatupoed ja kaupmees Naftal; KeilaS: J. Maab erg; LihulaS: Tschernow ja kaupmees T. Büttner; PärnuS: „Endka" Seltsis ökonom Must ja E. Treufelot'i raamatupood; NarwaS: Grigorjew. Rakweres: J. Kuus ' i raamatupood ja A. H. Treumann pitauuMal 51. Põltsamaal:  kaupmees T. Puchk ja Leihberg; Wõrus: Vielrose i Walgas: Rudolf; Paides: Seidelderg ja C. Aerfeldt; Peeterburgis: K. Leopas, Ilöiõin npoeii. H 30 ja N. Mattissen Hevemt npoeil., 5 ssaZAiiCk. uoeiA, MUb Al° 28/21. Wiljandis: F. Feldt'i raamatupood, Põllumeeste Seltsis ökonom Winter, Sakala trahteripidajo A. Peet, trahteripidajo Kiis ja J. Grünwald, „Kure" trahteripidajo. Meie kubermangude uus politsei seadus. pugejad teamad juba, et riigi nõuukogus meie kubermangude politsei walitsuse muudatuse  üle nõuupidamine ees on ning et selle tarwis ka meie kubermangude kolm kubernöri  ja rüitlikogude päämehed (landmarshallid) päälinna kutsuti, et ka nende kui kohaste asjatundjate arwamisi selles asjas järele kuulata.  Laupäewal 13. Weebruaril oli nüid riigi nõuukogus selle asja pärast esimene istumine ja nõuupidamine, kus selle kohta kokku säetud eesplaan läbi waadati. Peale kolmekümne kahe alalise riigi nõuukogu liikme  wõtsimad sellest istumisest meel osa: Liimi, Kuura ja Eesti kubernörid, krahw P. A. Shuwalom, krahm K. J. Pahlen ja Balti rüitlikogude päämehed. Balti maade politsei walitsuse muudatuse plaan on selle kohasest kommissionist, mille liikmed Bilti kubermangude  kubernörid Sisemiste asjade ministri abi salanõuuniku W. K. von Plehwe juhatusel oliwad, kokku säetud. Selle seaduse plaani järele pantakse politsei ametnikud ametisse ja lastakse lahti üleüldiste terweS riigis makswate  põhjuste järele ja nad jääwad Sisemiste  asjade ministeriumi, politsei departemangu  ja kubermangu walitsuse ülemwalitsuse alla. Mõisa politseid, mis mitte praeguste asjade seisukorraga kokku ei sünni, kaotatakse ära. Wallawanematele antakse tuttawad politsei  õigused oma walla piirides kätte, niisamma kui töiste kubermangude wallawanematelgi. Esimesed üleüldiste politsei walitsuse seadluste sisse seadmise kulud kannab riigi kassa, aga pärastsed kannawad Balti kubermangud ise. Et meil kurjad tööd tõeste liiale lähemad ja igaüks  paranemist palub, on tõeste tõsi; sellepärast  waatab ka igaüks igatsedes politsei walitsuse muudatuse peale ja loodab sealt asjade paranemist tulewat. Mingu see ootus täide! Naisterahwas. i. Kus naisterahwaste haridus haljendab. Seal õitsewad seltsid ja ühendus. „Tahad sa ühe rahwa tublidust, tähtsust, wõimust ja wägewust üles arwata, siis ära lue mitte ainult tema suurt inimeste armu, waid õpi enne tundma, missugusel järjel tema naisterahwad seisawad. Mida kõrgema hariduse,  Vabaduse ja lugupidamise järjel nad kellegi rahwa juures on, seda auusam, tublim, kindlawaimulisem ja eluwõimulisem on ka see rahwas, olgu ta arwu poolest suur ehk weike; sellel mõrral, kas see ehk töine neist eemal nimetatud asjadest naisterahwastel puudub, kahaneb ka rahwa tähtsus ja wõimus." Neid sõnu ja ütelust töendawad niihästi mõtte teadus,  kui ka ajalugu. Iga maa, kus naisterahwad  mitte oma loomuliku auu, wabaduse ja õiguse sees ei ole, on wilets; seal walitsewad  õelus, halbtus ja kurjus: kus ema mahasurutud,  harimata, madala mõtteline ja kitsawaimuline  on, seal on poeg niisammasugune. Maa, kus naisterühmast iga pidi halwemaks peetakse, kui meest, ei edene ilmaski, waid langeb. Näituseks wõime wägewat Rooma riiki wõtta. Hakatuses, kui Roomas naisterahwaid  madalaks ja alatumaks peeti, neile mingit haridust, wabaduft ega lugupidamist osaks ei antud, oli Rooma riik weike ja nõrk; sellel ajal, kui naisterahwaste wabaduse, waimuharimise, kaswatuse ja õiguste eest enam hoolitseti, kui naisterahwad kõrgema auu ja lugupidamise sisse tõusid, oli Room wägew ja kuulus; pärast poole, kui wooruse sidemed lõdwaks läksiwad, naisterahwaid jällegi maha suruma hakati ja nad oma auu ja lugupidamist  kaotasiwad, siis langes ka wägew Rooma riik oma seniaegselt hiilguselt ja kuulsuselt  alla; tema wägewuse ja wõimuse nurga kiwi oli alt ära õõnistatud ning maja, mis seal peal seisis, langes kokku. Kui naisterahwaste kõrgem ehk madalam haridus, auu ja õigused ju kaugel, kaugel möödanikus, kus pooltki nii kibedaid wõitlusi rahwaste ja rahwuste wahel ei olnud kui näid, maailmas kuulsa Rooma riigi ja rahwa elujärje  ja käekäigu kohta nii wägewaste mõjusiwad,  siis tuleb küll igal ühel, kes ajalugu tunneb ja oma rahwa elust osa wõtab, see küsimine keele peale: „ Kuidas oli ja on meie naisterahwastega lugu? Missugusel järjel seisawad  nad? " Et naisterahwad meie esiwanemate  juures endisel wabal kui ka orja ajal suure auu sees oliwad ja neist palju lugu peeti, seda tunnistawad meile hulk wanu rahwa laule ja ka see, et meie rahwas nii pikal orjapõlwel  oma iseloomu ja rahwust alal on jõudnud  hoida. Ehk küll meie efiwanemad ise orjaikkes ägasiwad, aga oma naisterahwaid püidsiwad nad siiski nii palju kui ial wõima- lik, wägiwalla eest kaitseda ja nende anu ja wabadust alal hoida. Naisel oli koduses eluS ja laste kaswatamises täieline woli, ta ei olnud mitte mehe ori ega käskjalg, waid tema „ abikaas"  ja nõuuandja. KeS meie rahwa minewikku tunneb ja teda tähele pannes oma maimu silmade eest mööda laseb lennata, see saab sellest näituse ja tunnistuse, et see rahwas,  kes oma naisterahwaid auustab ja nende wabaduse eest hoolt kannab, mitte töiste wägewamate  rahwaste sekka ära ei sula, ja et teda mitte wõimalik wägiwaldselt ümber rahwuStada  ei ole. Kirikukõrtsid. Kõrtside kaotamine on meie maal juba mõnda aega soowitud ja lubatud asjaks, siiski ei ole selleõ asjas piaaegu sammugi edasi astutud.  On mõnelt poolt koguni ..näituste" waral ära katsutud seletada, et kõrtside Vähendamine  sugugi rahwa kombelist elu ei parandawat.  Teadu pärast ei lähe ju kõrtsid mitte rahwa kallale, waid rahwaS kõrtsi; siiski on sarnane „tõendus" niisamma hea, kui tahaks keegi seletada, et kolera batsilluS kellegile kurja ei tee, kui inimene ise kolerasse haigeks ei jää. On aga kohegil nende rahwa elu pahastajate häwituste peale mõtlema hakatud, siis pole ometi kaugeltki nõnda nimetatud kirikukõrtside kaotamise peale mõeldud; sest neid arwatakse ikka weel ..tarwis" olewat,  kui küll töised kaduma piaksiwad. Sest kuhu piaksiwad kirikurahwaS ennast soendama Lõbu ja teaduse jagu. Keel ja kirjandus. Pühapäeval, 14. Weebruaril, näitles Koidu Selts Põllumeeste Setst majas näitemängu  «Mõrsja ja Märatsejad." Ma olen selle tüki mängimist kuskil varem näinud, aga seal ei olnud näitlemine ega näitlus ise mu meele järele, sest et puuduline näitelava, kui ka näitlejate noorus tüki väärtust minu silmis wahendasiwad. Siin aga näideldi näitluse sisu ja iseloomu selle vääriliselt, kuda teda tema väljaandja värvirikastes piltides Eesti talurahva  elust kokku on põiminud. Et näitemäng hea oli ja hästi näideldud sai, võis pealtvaatajate  silmist lugeda, kes vaimustusega igat sõna kuulasivad, nagu tahaksivad ütelda: nii on õige, see oli hea! Tõe poolest on ka «Kroonu  onu" ja «Mõrsja ja Märatsejate" väljaandja  oma töödesse «vihu wõlsi vallast ja töise tüki tõfi-talust" nii osawaste ja rahva elukohaliselt oskanud ühendada, et Eesti rahvas  õigusega ütelda võib: See on luu minu luust ja liha minu lihast. Iseäranis tõe ja ajakohane on viimane sule-sünnitus «Mõrsja ja Märatsejad." Noor taluperemees, Peep Lill, armastab Kose-talu rikka lese Kaie tütart. Nad tõotavad tõinetõisele truudust, mida ema Kai ühenduse lubadusega ka kinnitab. Peig. Peep Lill, jätab armukesega Jumalaga ja läheb mõneks kuuks Soomemaale. Selle aja sees tulevad usumäratsejad, Hants Kala ja Loorits Nõsl Kosele ja eksitavad nõrgausulise ema oma nvuusse, kuna tütar Tiiu ja talu-sulane Mart prohvetist ega nende uut usku silma otsas ei salli. LooritS Nöõl ehk «Taewapasun" hakkab Tiiut omale tahtma. Ühe lepingu kirja järele lubab «pääprohvet" Hants Kala ehk «Apokriiva", Tiiut Nõõlale toimetada, vaeva eest nõuab ta aga töise käest 90(1 rbl. siis kui see juba Kosel peremees on. Kuld sulane Mart tüssab lepingu kirja prohveti «Apokriiva"  raamatu wahelt ära ja annab Tiiule; see paneb tähtsa kirja kindlasse kappi. Prohwetid  piinavad Tiiut igasuguste abinõuudega tähtsa kirja wäljaandmisele, ähwardawad teda surmaga, aga armastus annab nõrgale tütarlapsele  jõuudu, kelmide nõuu tühjaks teha. Kuna kord mõlemad parajaste walu ja igatsustesse uinunud tütarlapse peale tahawad tormata, ilmub Peep Lill ja tõrjub tahmased külalised  eemale. Kolmas akt laseb prohwetisi pimedal ööl ühes küinis raske müristamise ajal hirmu tunda, kus «Taewapasun" oma pettuse ametit ära neab. Siiski piawad nad aru, kuda viisi Tiiu käest lepingukirja väljanõuda.  Kuna nad uueste Kosele tungiwad ja kuna Taewapasun Tiiut kinni hoiab, kuni Apokriiva kappi lõhub, ilmub Mart politsei teendritega ja külarahvaga. Nüid on kurjategijate  lõõg täis, kuna Peepu-Tiiut meheksnaiseks  saawad. See on tüki sisu. Nagu juba tähendasin, sai tükk hästi näideldud. Iseäranis hästi mängis Hantsu osa etendaja, hra R., kes kavala märatseja kelmi - karakteri nii täieliselt näitelavale tõi, kuda näitluse kirjutaja  omal ajal kirjutas ja kirjutades tundis. Ka «Taewapasun", hra J., mängis oma osa hästi. Kaie, kui pikameelelise taluperenaese osa, niisamma Tiiu osas see koht, kus ta kallima järele kaebades üksinda toolile uinub, saiwad enam ehk vähem heaste mängitud. Iseäralist lõbu pakkus «lugemise tund," milles «vaeste patuste" õhkamised pealtvaatajate näod vägise naerule kiskustwad. Aga nagu igal heal asjal oma wiga, nõnda ka siin. Wiimse akti näitluS laks lõdwemalt- ei olnud ka kõiki sõnu selgeste kuulda. Ühelt poolt oli erkus wahenenud, töiselt poolt näideldi rohkem, kui osades oli näitlejad jäägu ikka oma tüki juure, s. o. nad ärgu näidelgu enam ega wähem, kui seda, mis raamatus seisab. Ühele on lisa toode hea töisele mitte. Ka pealtvaatajatele on mul sõnakene ütelda.' Ärgu räägitagu näitluse ajal sugugi, liialtegi kõwaste; peetagu ka rõõmuawaldustes ikka piiri. Seda enam on mul õigus seda sovwida, et sellkorral kui Suure-Jaani näitlejad wiimati siinsel näitelawal naitlesiwad, nende hea näitlemine pealtwaatajate jutu läbi oma mõju kaotas. Pantagu seda tähele! Ajalehtede köitmine. Lehtede köitmine näib mitmel lehelugejal nagu tühjaks tööks ja ilmaaegseks waewaks olewat; ometigi on ta kirjanduse alalhoidmiseks ja lugemisewara kaswatamiseks wäga täbtjas. Suurtel rahwastel, kellel kirjandusepõllul uusi toodeid „nagu kotiga" ilmub, ei tahenda see ka midagi, kui trükitud paberit määratul hulgal  jälle mässipaberiks tarwitatakse; meil aga, kes me' igat omas emakeeles trükitud kirjakest rõõmuga terwitame, on igal ajalehe aastakäigul  suur tähtsus. Arwatagn ometi, kui kallis ei tuleks üks ajalehe aastakäigu suurune raamat  üksikult maksma! Ja ega ajalehes niisugust  sisu, mis „wananeb", mi wäga palju ei olegi, kui mõni arwab. Wananewad on ainult poliitika ringwaatus ja teated, ja neistki on palju weel kaua aja pärast tähtjas. WöõrasteS  keeltes on palju kujudega ehitatud lehta, milledes poliitika ringmaatus tähtsa jao ruumi ära wõtab, kes aga ei hoiaks neid sellepärast mitte alal? Kui hea meelega ei lue me praegu Mafingi, lanseni ja Jakobsoni aegseid lehta, lehta, kus nad alalhoitud on! Mõnele näitab ammu ilmunud ajakirjandus tuumakam, kui praegu ilmuw; osalt on see ka tõst, osalt tuleb  see sellest, et sa terwet aastakäiku n h eSkoos  wöid lugeda, ka näib nende wäärtuS tihti möödaläinud aastadega tõuSwat. Igal ajalehe  toimetajal ja kaastöötajal on ikka kahju näha, kui seda warandust, mida nad nagu mesilased siit ja sealt kokku korjanud, hoolimatult  ära pillatakse. Praegu ilmub meie lehtedes  jäädawat waimutoitu, õpetlist lugemist ja lõbukirjandust rohkeste; seda hooletumal miisi! ära pillata vn niisama suur patt, kui leiba maha wisata, sest ega waimulik leibki alam pole kui ihulik. Kui keegi ise wanust lehtedest lugu ei pia, hoidku ta nad koos ja müigu töisele; tahtjaid on hiljem küllalt, keS talle poole- ja tihti täiegi hinna tagasi maksawad.  Köitmine pole ka kellegi raskuS; seda wõib igamees üsna hästi ise teha: pistku nõõlaga  lehed kokku ja kaanepaber laudadeks ümber.  Kui lehed ka enam nii puhtad pole, kui trükimasina alt tulnud, see ei tee midagi. Muidugi on alalhoidmine meel hõlpsam, kui mitu aastakäiku kõma kaantega kokku köidetakse. Hoia siis, armas lehesõber, tänasest päewast  saadik, kui sa seda enne teinud pole, ajalehe numbrid, mis sulle igal nädalal tulewad,  olgu nad su meelest wähese wõi suure wäärtusega, hoolega ülemal ja piSta nad aaSta lõpul kokku kui elu sees kokku juhtume, tänad hüma nõuu eest meel pealegi! I-!k.