ema ära- Tema ainukene wend oli laenetes omale haua leidnud, pole siis ime, et mõte laewa mehe elu pääle tema meelest hirmus oli. Seda teadis see kawal poiss wäga hästi ja pruukis seda ema kartust oma kasuks, et seega ema suud kinni sulguda, et see mitte teda seesuguste elu kohustega ei piinaks. See ei saaks kellegi ilust pilti ettendama, kui meie kõik üksikud juhtumised kirjeldada tahaksime, mis mõne kuu aja sees Willemi elus ette tuliwad. Kõiki tõutusi unustades, kõiki ema maenitsusi maha jättes, heitis tema kerge meeleliste liiki ja käis nende tahtmist täites hukatuse teed. Ühe asja poolest oli see waene kurb ema Naini linna lese sarnane. Ka tema nutis oma ainukest poega kui üht surnut taga. Ehk ta küll ihu poolest elas, aga waimu poolest oli ta ju siiski surnud oma pattude sees. Oh, kuidas palus see kurwastud ema, et Õnnistegija ise ennast temale ligendaks, tema südant liigutaks ja oma armu läbi teda uuele elule ärataks! Aga kui sagedasti, kui südamelikult waene emake ka palus, siisgi näitis, nagu ei saaksiwad tema palwed armu järje ees mitte kuuldud. Neid sõnu: „Ära nuta!" mis Naini lese kõrwu tungifiwad, pidi tema esiteks palju aastate järele kuulda saama. (Järg tuleb). aga mis surnud, see surnud! Ka toodi teda sellsamal  päcwal linna hospitali ja leigati lahti, aga tohtri tunnistuse järele olla ainult õnnetus süüdlane olnud. Kurb lugu! Ausekülast. Säält kirjutab keegi meile ühe pitkema kirja, millele meie lahkelt ruumi anname ja muutmata ära trükime. See käib nii: Tähtjas mälestuse püha. Pühapäewal  19. Novembril oli meil Anseküla lastel üks armas ja tähtis päcw ära elada. See päew oli meie kalli uue kiriku ehituse mälestuse püha, millest sell sügisel SS aastat ajamerde on wajunud. See igatsusega oodetud päew on nüüd selja taga ja seega wõime tema üle oma armsa wäikese isamaalastele ja sugurahwale wäikese kirjelduse tuua, mis ju ka mitte ülekohtune töö ei ole. Nagu ööldud, ootas igaüks tundliku südamega koguduse-liige seda päewa igatsusega, mis ka juba rahwa warasest kokku woolamisest wvii ära näha. Homik oli ilus ja waikne ja päike naeratas selgest tacwast mälestuse pühale kokku tulnud rahwa pääle alla. Seega oli kogudusel weel suurem rõõm, sest kõik wõisiwad ligidalt, kui kaugelt kokku tulla, et seda päewa ühes koos pühitseda,  millest juba loodus näis osa wõtma. Kui kellu 19 hakkas saama ja kiriku astusime, awaS juba uksel meie silmale tore waatus. ÕueS oli talwe hambaid näha, aga kirikusse astudes korraga nagu Mai-kuu ilu silmade ees. Kõik kirik rohiliste pärgadega kui Ara külwatud, milledel siin ja sääl kunstlikult walmistatud roosiõied  ilustuseks on. Iseäranis toredad oliwad näha: altari pilt, koorid, kantsel ja wõlwi külge üles seatud pärjad. Mis kaare wiifll alla rippufiwad. Keset kirikut rippus kunstlikult «valmistatud «vigur, mis mitme karwaliste wärwi-paberitega ära oli ehitatud, ja nüüd päikse ja küünalte walguse sees «vikerkaare sarnaste wärwidega läikis. Kiriku kui ka kiriku- mõisa uksed ja wärawad oliwad pärgadega löödud. Kõik see ilustus tunnistas, kuida kogudus ja ka õpetaja oma kirikut armastab. Mitmed head inimesed olid omad sõrmed tööle pannud, iseäranis aga, nagu teada saime, meie koguduse õrnem-sugu ja koolilapsed, oma koolmeistrite juhatuse all. Kohase õpetaja juhatuse all, kes juba eelminewal pühapäenial kiriku ilustuseks oma soowi awaldas ja ka kohase köstri waewa läbi on kirik kahe päewase töö järele oma ehtesse jõudnud.  Nõndasugune  oli meie kirik sell pidupäewal, ja iseenesest tuli teda waatcs hüüd südame põhjast: Oh ütlemata  ilus! Kirik oleks meel kauem oma pärgade küljes silmi wangistanud, kui mitte kella löök Jumala-teenistuse hakatust ep oleks kuulutanud. Kirik oli juba täitsa rahmast täis kogunud ja kohe kella löömise lõpetuse järele kõlas koguduse huultelt rõõmu toonil tänu laul: Wõta nüüd Issandat wägewat kuningat kiita! jne. Laulu ilustafiwad ka kõik Anseküla kihelkonna kooli lapsed, kes õpetaja poolest selleks päewaks oma koolmeistritega oreli koori pääle oliwad säätud ja meel Anseküla laulukoor,  köster Fr. Südda juhatuse all. Wõis tunda, et inimeste häälest ja silmist rõõm wälja paistis. Ja oli neil ju ka küllalt asja rõõmus olla, sest kohe, kui laul lõpenud oli, ilmufiwad kolm hingekarjast  altari ette- Eks ole küll Anseküla kogudusele  tähtis see rõõmu aeg! Enne hilja aja eest oliwad nemad 12 aastat ilma hinge-karjatseta olnud, nüüd aga on neil alaline õpetaja ja päälegi weel täna kolm. Ssus 25 aasta eest oli neil wist kõige wiletsam kirik Baltimaal, nüüd aga üks kõige ilusamatest Saaremaal. Kõige esmalt algas Kärla õpetaja Kerg pidu päewa Jumala-teenistust Taaweti 84. lauluga Kui armsad on sinu hooned mägede Jehoowa! jne. Selle järele toimetas kohane õpetaja kiriku teenistust edasi, kiitusega: Aun olgu Jumalale kõrges! ja lugemisega pääle hakkas. Pärast seda kõlas laul: Oh Jssa taewast wõta sa! jne., mille järele Kaarma õpetaja kantsli pääle tuli ja pääle selle algas jutlus. Nimetatud õpetaja herra wõttis oma kõne põhjuseks Taaweti 84. laulu esimise salmi: Kui armsad on sinu honed jne. Seda seletas ta kahel jäul: 1) Et kirik on Jumala koda ja 2) et kirik peab meile armas olema. Ta tõi omas kõneS ette, kui palju meie nüüd wana aja Jumala-teenijatest ees oleme, kes ei wõinud oma templi sisse minna, meil aga on nüüd õigus Jumalaga ilma wahendikuta kokku saada ja sellepärast  peame meie teda tänama ja tema hoonesid armastama. Kui Kaarma õpetaja oma armsa jutluse oli lõpetanud, lauldi ewang.-Luteruse usuliste wõidu laul: Meil tuleb abi Jumalast jne. Selle järele astus kantsli pääle Kärla õpetaja herra. Tema wõttis oma kõne põhjuseks Mateuse ewang. 13. peatükki 45—51 salmi: Ka on taewa riik ühe nooda sarnane jne. Omas seletuses tuletas ta meele Anseküla koguduse endist wiletsat olekut, kus neil õpetajat ei olnud ja nende kirik kui ka kiriku mõis harimata oliwad. Rüüd aga on nad kohase õpetaja wäsimata hoolekandmise läbi parandatud,  iseäranis on ka kirik nüüd wäljastpoolt sile ja walge, mille töö weel alles möödaläinud suwcl sai ära toimetatud. Siis äratas ta koguduse südames tänu tundmust taewase Isa wastu, kes nõnda isalikult nende põlwe on parandanud, ja maenitses, et hinged laseksiwad endid kristlikust kirikust, sellest «vaimulikust noodast, kinni püüda, kust siis inglid neid saamad igawese rahu paika koguma. Pärast Kärla õpetajat wõisime oma kallist õpetajat, kui mälestuse püha juhatajat kantsli pääl näha. Et juba kaks õpetajat oliwad Jumala sõna seletanud, siis rääkis ta Anseküla kiriku ajalugu  tema hakatusest kuni tänapäewani ja lõpetas wiimati macnitsusega, et kogudus edasi vüüaks. nii hästi usu elus, kui ka rahwa hariduses, nagu laulmises, ja et ta püüaks neid haawu parandada,. mis tema lese PZlwe aeg temale teinud on. Siis awaldas ta kogudusele endise õpetaja Kõrberi soowi, kes kidura terwise pärast pidada koju jääma, südamest oma endise kogudusele ühendust soowida. Pääle selle lauldi meel kooli laete poolt üksi ja siis ka kogudusega seltsis paar laulu ja Jumala teenistus jõudis lõpule, millest kohane õpetaja wiimase jäo pidas. Waheajal laulis ka Anseküla laulukoor kaks ilusad waimuliku laulu, mis korda läksiwad, iseäranis ilus oli esimine. Seega oli siis mälestuse Jumalateenistus lõpenud ja tänuliku rõõmsa näuga läks kogudus kirikust wälja. Iseäralist tänu on kogudusel anda auustatud herradele Kärla ja Kaarma õpetajale, kes sellest tänu pühast oma osawõtmisega meile auu iegiwad, ja rohkel mõõdul selgelt ja puhtalt meile seda kelle taewa manna pakkufiwad, kui ka oma õpetajale, mure läbi kirik on saanud parandud ja ilustatud. Kus siis sell päemal see wälja külwatud seeme head maad leidis, sääl saab ta ka wilja kandma. Anseküla kogudus saab oma õpetajat armastama ja Jumalat see eest tänama, kaua saab ka meie koguduse mõttes selle armsa püha mälestus heljuma. N. .g.. Õnnetus. 27. Nowembril, õhtu kellu 5 ajal põles siit walla wabadiku Laas Munga elumaja, kõige kõrwaliste hoonetega maani maha, sest et need kõik ühe katukse all oliwad. Sisse jäi 13 lammast, kukk, kana ja ka enamist kõik sööma kraam, mis ka talweks korjatud oli. Paarid wakad wilja on ainult kätte saadud. Tuluks oli sööma keetmisest hakkanud. Inimeste abi oli sääl küll rohkest, aga mis see kõik enam aitas! Suure haledusega waatsin ma päält, kuida perenaine oma tütardega ühe teise najal nutsiwad, lage taewa all külma tuule käes paljaste peadega ja ilma nõuta. Ka ei mõistnud nad endale riide hilpusi selga tõmmata, mis tulest wälja oli toodud ja sääl hunnikus maas seisiwad! Oh armsad Saare wennad ja õed! Olge ikka tulega kasinad ja ettewaatlikud! Wana sõna ütleb: „Waras jätab warna seina, aga tule näpust ei jäe midagi järele." Kui teie nüüd juhtude seda õnnetuse kandjad meest Laas Munka nägema, walla tunnistuse kirjaga abi palumas, siis ärge tehke omad südamed mitte külmaks! Püha kirja sõna käsfib jo waenlaselegi head tehja. Laas Munk ei ole kellegi waenlane, waid üks wiisipäraline mees. Nüüd tulewad igale ühele kallid Jõulu pühad kätte, k»S igamees selleks ajaks ka paremaid suu täisi oma perega jägawad, mis ta korjanud oli; tema mehel ei ole aga seda siis wist sellel Jõulul mitte teha, kui ligimised teda ei aita. Rõõmust andjad armastab Jumal! Fr. Süda, koolmeister. Karjast. Karjast saime sõbra käest järgmise kirja, mis nii käib: Niisugust tööwacst aastat ei ole meil mitmel ajal olnud, kui sellel aastal. ole muud teha, kui ainult päewad järistiku piipu suitseta ja magada. Kui kusagil natuke tööd kuulda on, siis on sääl nii palju inimesi korraga koos, et tahtwad üks teist ära tallata. Ka on selle läbi päewa palk nii odawaks aetud, et ainult 15—20 kopikat päewas saamad. Palgaga oleksiwad inimesed ka weel sellegi pärast rahul olewad, kui aga tööd saada oleks. Meil on selle poolest ka weel palju raskem, et noored mehed enamast kõik oma käe paal tahawad elada, ega mitte peremeeste juure teenima ei lähe. Suwel on nad Suurel maal tööl, aga talwel ei ole neil jälle midagi teha ja ka mõisatesse ei saa niisuguseid palju tarwitatud. Naisterahwastega on lugu jälle natuke parem, sest nad saamad perenaiste käest enamist talwe läbi mitmesugused käsi töösid, nii Mr», kedramist, kudumist ja kraasimist, millega nad ometigi pigttraba  anõ>wad nagu näituseks h o 5 Mõndasugust. üks wõeraste maja teener (kellner) oli kord kiriku läinud ja kantsli alla aset wõttes jutluse ajal ära uinunud. Kui õpetaja jutlust tehes kord waljuste wastu kantsli äärt põrutas, ärkas see üles jn hüüdis: ~Silmapilk, mu herra, ma tulen ?oh:!" Järg wsata era lisas