Tallinna Sõber M 38. Teine aastakäik. Tallinnas, i! - Mihklikuu päälva! IM. Nltiildne «kkleht GkõtirshWale «aal ja liauadts. Tuleb ükskord nädalis walja. Maksab Tallinnas LindforS'i päriate trükimajas: aaötas k rubla, pool-aastas 60 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastas 1 rubla 4(1 kop., pool-aastas 8(1 kop Kuulutused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised wõetakse wasta: Hallinuas: Lindsors'i päriate trükimajas. Reterburgis: J. K. Seetandt, o»uuspeuua 54. Hartus: W. Just. Rernus: K. KndcMüta. Ziakweres: L. WaM). haides: A. SeidelSerg. Kapsasus: G. A. Kollöerg. Kuresaares: Htz. Lange. Kmvlas: A. Kr. Raudkepp. Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F- Eichhorn. Elab Nõmme mõisas, kirjad käiwad Kikst jaama kaudu. (Ass L.cer>.) Re aister: Saksastamine ja „talu-haridus" (Lõpetus). Omalt maalt: Tallinnast: Maakohad. - Akademiker Dr. Wiedemann. Riia kubermangust: Õnnetused püse läku. Peterburist: Turkmeeni fõeast. - Riigiwalitsuse nvuu. Tulekahjude hulk. Iseäraline Jumalateenistus J saaki kirikus. - Hhiina tülist. Leetud koobas. - Raudtee wargus. - Raudtee õnnetus. Odessast: Mitmesugused kurjateud, Wilnast: Puudus. - Saratowist: Wargus. Samaarast: Politsei tallttusest. Tysramst: Uue Ma puhttsemme. Wosralt maalt: Saksamaalt. -- Prantsusmaalt. Inglismaalt. Koolmeister Karl Koll kiri. Kiriku teadused. Saksastamine ja „talu-haridus". VI. 3a nüüd lõppeks. Kaua. ehk ka liiga kaua wiiwisime meie selle oma läbikatsumise esimese jäu juures. Aga meie ei wõinud parata. Meie pidime kord täie jõuga selle wiirastuse wasta astuma, mida aealehed Eestirahwa ja Wenerahwa  ja meie kõrge Riigiwalitsuse silma ette sünnitawad ja , saksastamine" nimetawad. Manad  jutud räägiwad, et wtirastused, kodukäijad ja teised tondid ennast siniseks muudakfiwad ehk õhku kankfiwad, kui keegi mehise südamega nende wasta aktukS; ehk sünib seda ka „saksastamisega".  Meie pidime ja tahtsime jälle kord oma seisupaika lugejate ees selge sõnaga tunnistada, et igaühel selge oleks, mida meie nõuame ja kuida meie seda nõuame. Se aga mida meie nõuame, se ou usaldus ja sõbrustas meie maa üksikute rahwasugude ja seisuste wahel. Üksi se usaldus ja se sõbrustas on meie maa ja meie rahwa edenduse ja meie tarwilife iseolemise  kindel põhi. Se sõbrustus ja usaldus ei wöi aga kosuda, kui üks rahwasugu teist, üks seisus teist tühja suurustusega ja teutawa sõnaga pahandab ja ärritab. Et aga mitmed Eesti aealehed pahandawad ja ärritawad, seda ei wõi ükski salata, kes segamata silmaga loeb ja eksitamata  südamega läbikatsub. Saksakeeli aealehtedes  ei leia meie kusagil teutust ega ärritamist Eestirahwa wasta, ehk kui seda leida oleks, siis astuksiwad teised Saksakeeli aealehed nende wasta. Oleme meie auusad ja teeme sedasama, siis kosub usaldus ja kosub sõbrus. Aead ja asjad on ennast meie maal muutnud ja uuendanud,  kuida need ennast igal maal uuendanud on. Wanad aead on möödas ja seda õnnistawad  kõik rahwasugud ja kõik seisused; ei õnnista  seda ka meie maal mitte üksi Eestlased ja mitte ükfi alamad seisused. Wäga kahjuline on se, kui möödaläinud aeast asja wõetakse, meie aeal wihawaenu rahwasugude ja seisuste wahel sigitada ja kosutada. Aga se ei ole mitte Äksi kahjulikke, se on ka ülekohus, üks tuntud kõrgewaimuga mees ütleb: ei ole mitte üksi oma maa kodanik, tema on ka oma aea kodanik." Kuida wõikfime meie siis pärida, et üks jägu meie maa kodanikudest  wanal aeal uue aea kodanik olema pidi? Seda teeksime meie aga, kui meie pärikfime, et wanal aeal Eestimaa maarahwa ihu-isandad oma pärisrahwaga teiftwiifi ümberkäima  pidiwad, kui igal teisel maal selsamal aeal. Se oleks ülekohus. Kust pidiwad nemad seda õppima? Ka siin oleme meie teades kirjutand: maarahwa ihu - isandad, mitte Eestirahwa ihu-isandad, sest rahwas ei tei- nud siin midagi wahet. Wenemaal kestis maarahwa  pärispõli oma su guwendade all kauemini,  kui Eestimaal wõeraste all ja se pärispõli  oli seal snguwendade all karmim, kui se Eestimaal wõeraste all oli; seda ei wöi ükski salata. Pärast pärispõlwe lõpetust on aga meie maal endiste ihn-isandate srgud maarahwaft, se on talurahwaft oma n õuuga ja oma j onuga ühe nii kindla edenduse-põhja peale seadnud, kuida talurahwaS meie laiemal isamaal seda küll nii usinast ei leia, kui seal ka Riigiwalitsuse  käsi rohkema! mõedul abiks oli. Miks meie maarahwas, se on meie talurahwas selle eest mitte tänulik olla ei wöi? Talurahwas on aga Eestirahwa rahwuse tuum ja on Eestirahwa  rahwuse tugi; seda kinnitame meie siin, kuida seda juba enne tunnistanud ja kinnitanud  oleme. Katsugu seda salata, kes tahab ja kes suudab! Sellega jõuame meie nüüd selle oma läbikatsumise  wiimsele jäule. Eesti Postimees" kirjutab: „Kus üht terwed rahwast tahetakse alama talu-hariduse ja kitsa" ning sellepärast wäga waimuwabaduse järje peale kinni naelata, seal peab rahwast ka ihulikuks orjaks tegema ja temale ei wähematki liikumise luba andma, muidu on töö ja tahtmine poolik ja läheb nurja." Meie ei suuda aru saada, mis anustud Eesti Postimees" selle kõnega ütelda tahab. Kõik meie maa koolid ja Tartu suurkool on iga Eestipojale keelmata lahtiseisnud ja need abiasutused  koolides ja suurkoolis, mis seal on ja mis kõik Sakslaste läbi asutud saiwad, need on igale Eestipojale lahtiseisnud, kellel neid tarwis oli ja kes ennast oma hoolufe läbi nende wääraliseks tegi. lialgi ei ole üks Eestipoeg sellepärast kooli ehk suurekooli abirahast (Stipendium)  ilma jäänud, et tema Eestlane oli. Oli aga kord üks Eestipoeg auuga ja kasuga läbi suurekooli käinud, siis ei lükatud teda iialgi kohalisest ametist kõrwale, sellepärast, et tema Eestlane oli. Arwaku igaüks ise üles, kellel se wõimalik on, kui palju Eestlast kantsle peal seisawad, kui ka kiriku-vpetajad weel rohkemalt jäult läbi walitud saawad; arwaku üles, kui palju Eestlasi kohtujärje peal istuwad ja kathedre peal seisawad, kui ka kohtu ülemad ja kooli ülemad Sakslased" oliwad, siis nääb igaüks selgeste, et Eestipoegi iialgi, kõige wähem  aga meie pääwade sees kõrwale lükatud ei ole. Kuida tahetakse siis üht „ terwed rahwast"  „alama talu-hariduse" peale, ehk ühegi isewiisi „waimuwabaduse" peale „kiuni naelata?"  Need on tühjad sõnad, ehk kuida Eestirahwas ütleb ülekaela sõnad", muud midagi.  Ülekaela sõnu ühes anusas aealehtes leida, teeb meile aga kurwastust, ja kui ülekaela sõnad sEesti Postimehes" seisawad. siis wõiwad  need ka paremaid eksitada, Sellepärast kirjutame  meie. Kui aga õpetud Eestlased omas koduelus Saksakeeli kodukeeleks tarwitafiwad, kuida seda meie arwates „Eesti Postimehe" Redaktor ise ka teeb, ega se siis ega „seisuste" süü ei olnud, ja ega nemad sellepärast omast rahwusest ei lahkund, niisama wähe, kui Würstikojad oma riigi rahwusest lahkuwad,  kui Prantsuskeel ikka weel suuremalt osalt kõigi Euroopa hoowikeel on. Kui aga kõrgemale tungiwad Eestipojad kõrgemad õpetust koolides ei leidnud, ei leia ega ka nii pea leidma  ei saa, kus Eestikeel kooliteel on, siis on niisama wähe /Sakslaste" ehk „seisuste" süü ja ka se ei tee õppijate Eestipoegade rahwusele midagi wiga. Kõrgema õpetuse tööriistu, se on raamatuid ei ole weel Eestikeeles ja Saksakeeli  olekfiwad need Eestipojad ometigi õppima pidanud, kes kõrgemad õpetuse järge otsiwad. Kõigist sellest olgu rääkimata, mida meie ülemal  seletanud oleme ja ikka weel kitsama ja laiema isamaa kasuks ja õnnistuseks peame.— Kõrgemad haridust, kui talu-haridust, on igal Eestlasel wõimalik saada, kui temal jõudu, aega ja tarwilist maimu on. Aga mis on se haridus", millest ,Eesti Postimees" pool-põlastawal  wiifil räägib? Peame kaks asja kõikumata oma silma ees. Esiteks, et teadus ja haridus koguni mitte üks ja sesama ei ole, waid ikka kaks eri-asja on. Teadus on mõistuse  ehk waimu kõrgendamme, haridus on südame  ehk hinge puhastamine. Haridus seisab küll ikka rohkem ehk wähem teaduse põhja peal ja ilma ühegi teaduseta ei ole hariduse peale palju mõtelda. Et aga haritud inimene täie teaduse-järje peal seisma peaks, seda ei ole koguni  mitte tarwis. Hariduse põhjuseks saab ka juba sellest küll, mida meie päiwil täielistemates  Eesti küla-koolides õpetakse. Teiseks, et üksi se täieste oma seatud paika täidab ja oma kodaniku kohust täieste täita wõib, kes oma igapääwast tööd ja tallitust põhjani oskab, oma paika kodaniku-kordas armastab ja oma kohust ja tallitust hea meelega täidab, olgu tema õpetud  mees, kunstnik, käetöö-mees ehk talumees. Õpetud mehel on tarwis teadust põhjani õppida ja uurida, nii palju se ühel inimesel wõimalik on, kui oma paika omas kodonikukordas  täieste ja auuga täita tahab. Käetõömehel,  ehk kuida Eestikeeles üteldakse —a me tmehel  on oma tööd ehk ametid, ja põllumehel on oma põllutööd ja majatallitust põhjani õppida.