Saarlane ?UW Ultiildine politika ajalthl maa- ja linna rahmale. UW w 35. Esmaspäew 31. Augustil 1887. IV. aastakäik. maksab: voolcs nastaS . . . .Z. „ L 3 „ -'H Tuleb igal esmaspäewal wälja. ~Saarlasc" toimetus ja wäljaandmine Knresaares, kaubauulitf. Nr. 10. Jaani kihelkonda, Saaremaal. Tähelepanemiseks. Oma anastatud kirjasaatjatele teadustame, et kes Kuresaore linnas ehk mujal kohas Saaremaal kroonu posti kontori juures seina küljes olema poStikaSti ilma postmarkita kirjasid panemad, need mitte soowitawa koha pääle ci lahe, olgu Saaremaale, ehk kaugemaale, maid need (ilma postmarkita)  kirjad saatvad ärahäwitamiseks Riiga saadetud. Nii mitu kirja, ja neid on palju, nagu kroonu posti pääl üks ametnik kõneles, mis Saarlase toimetusele on saadetud, ön kõik arayawuamiseks ära saadetud ja see on kahetsemise waart. Nagu see iga ühele tuttaw on, pannakse ka kirjale, mis kroonu postiga edasi saadetakse seitsme kopikaline mark, ehk kuida kirja raskus, meel rohkem  pääle, aga kes Saaremaa! kroonu postiga kuhukile Saaremaa kihelkonda kirja tahab saata, see pangu kolme-kopikaliss margi pääle. Aga mis tarivis on Saaremaal kolmckopikalise margiga  kirjasid kroonu posti kontori pääle wiia, sest siin toimetab kihelkonna post kirjad senna, kuhu päälkiri juhib. Palume seda tähele panna. Saarlase toimetus. Saaremaa Ewangeliumi kiriku köstrite praegune seisukoht on küsitaw. Mõni aeg on köstrid ka ühtlasi kihelkonna  koolmeistrid olnud, oga kas nad ka weel cdeSpidi selleks jääda wõiwad, see 'p see küsitaw küsimus on. Kuni siia ajani ei teadnud keegi selle küsimuse päälc midagi kosta, waid igaüks pidi ootama, mis tulcwik toob ja nii tume, kui see tulewik praegusgi weel on, ometigi woime selle sisse aimates waadata. Kuida see iga ühele tuttaw, on nüüd koolid uue walitsuse alla langenud ja mõista on, et nüüdsed koolmeistrid seaduse nõudmisel täielikult oma ametit peaivad pidama; see on aga meie Evangeliumi  usu kiriku köstritel üle jõo, osast tükkis Võimatu,  sest neil on oma amet, mis täieliku mehe jõudu tarwitab. Matmise ja ristmise juures peawad nad õpetajale abiks olema, ehk sagedasti neid toimetusi üksi talitama. Keivadc poolt talwet peawad nad mõned nädalad iga päew korra ehk kaks õpilaste (leerilaste) juures tegewad olema. Kõik need toimetused tulewad päewa koolitundide ajal ette. Ja mis weel: enamiste saamad nimetatud  köstrid oma ihuliku ülespidamist maapidamisest  ja karjakaSwatamisest, ning see tarwitab ka oma aega. Maapidaja peab sagedasti ome töölisi juhatama ja loomi ülewaatama ja kui üks kiriku köster nende talitustega ka kooli seadusliku tundide ajal aega ei wiida, siisgi kisnwad need ta mõtteid ja üht osa waimu jõudu oma poole. Kui Ewangcliumi kiriku kõstrittc seisukord tõesti siin räägitawas olekus on, ons siis nende koolipidamine siia ajani korratumas olekus olnud? Kostus: Kui ka koolitunnid mitte igakord õigel ajal ja kõige paremas korduses ei olnud, fiisgi sai õppiaöjades wõimalikul mõõdul edasi astutud. Aga põhjus oli selles : Kihelkonna kool oli kohalise kiriku õpetaja juhatuse ja ülewaatmise all, ning sellepärast ei pandud seda siis tähele, kui kooli tunnid mahest mitte seatud ajal antud ei saanud. Oli köstril homiku midagi kirikliku toimetust, siis wõis ta koolitunnid jälle pärast lõunat anda, ehk ta andis õppijatele ühe wanema koolilapse üle waatamise ja kuulamise all sarnast tööd, millega nad kasulikult toime saiwad. Siia ajani oli köstritel üks peremees ja kaks ametit, ja see on wõimalik, et peremees oina teendri hooleks kaks ehk weel rohkemgi ametid wõib usaldada. Tulewikus  on neil aga kaks peremeest, kui nad ka weel kihelkonna koolmeistriteks jääwad, ja mõlemad nõuawad heas korras ameti kohuse täitmist ja sagedasti ühel tunni ajal —! Ja kui need kaks leiwawanemat ka kuidag kokku leppiivad ja eneste wahel aega jägawad ja määrawad, siisgi on ajakohalised nõudmised nii keerulised ja rasked, et üks hingelin e sarnastes ametides kahte isandat teenida ei jäksa. Ka wõime arwata, et tuleivane kooli seadus ome nõudmist kaua ci wiiwita. Kihelkonna koolides nõutakse et Lppikeel wenekeel peab olema, nagu inspektor v. MeveS seda ka mõnes kohas awalikult üteldes kohuseks on teinud, aga meie kiriku köstrid ei ole üksgi wenekeele tundmises nii kaugel, et nad seda üles annet täita jäksawad. Olgu küll et nad ka raamatu järele õpetada wöiwad, ehk mõni, nii ütelda: „köögi Venekeelt" kõneleb, siisgi on see weel wäga wähe praeguse aja nõudmiste kohta. „Tarwis juurde õppida!" —Ei see nõudmine ka enam nende Z Imelikud elu teed. Foutane järele. mõista, aga see on mulle raske teile nii palju wacwa teha. Teie omaksed saamad teid ka juba suure igatsusega ootama." „Mi:id ei oodeta sugugi, ka mina tulin ilma teadmata." Noor mees pani tõlla ukse kinni ja aStnS Wiüüibt! sammudega turu poole. Reiu waataS talle salaja järele, kuuni ta ühe turu äürcs olc»asse  majaM sisse astus. IR-Z iuur, rngewa kihaga wanadlanc kroonu mees tegi lalle tema koputamise paale ukse lahti ja lastis teda sisse. .LaZ ma »Msiu majori hcrra Brandauga kokku 'sada?" olen see," masras KsiisW. ..Minu uimi on Friedrich Krants, tohter." Major kummardas mähe ja ssstsS ostiisegs tema otsa. „Äul on laua see anu olnud preili Brandauga sedsis Friedentaali jaamast künni siia reisida." „Mjnn tütrega?!" Major oli ehmatanud ja maatas kahklcdes noore mehe vtsv. Autuliste sõnadega, sest ta kuulis Ma Ms mürinat, jutustas ta lühikeste sõnadega seda Vige tsrmiliscmat. Ts M wacwalt vms juwstamisega malmis, kui sõsnrüst nffe ee« kinni Mas. Major rutas Välja, noor meecS taga järele. Frickich «õgi meel praegu, kuidas ta tõlla ukse lahti tegi ja noore neiu käed isa ümbert kaela kinni hakasiwad siis läks ta tõlla taha ja astus edasi. „Sa paha laps," ütles major, tütkart ettewaatlikult  tõllast wälja tõstes, „Kuidas oled sa mind kohutanud!" „Taple mitte, isakene," waStaS tüttar meelitades,  „maid anna mulle parem oma käsiwares, ct ma tuppa saaksin. Mu jalg molutab maga. Ms ei taha ilmasgi ette wötta sutte ootamata rõõmu teha." Rüüd tuli ka waua elatanud majatalitaja senna ja teretas oma noort preilit. Major käskis postipoisile jootraha anda, hakkas siis tllttre ümbert kinni ja miis ta oma tuppa. Esiteks siis, kui Frida juba sohss pääle istus ja majatalitaja temale riidest ära wõtmise juures abiks oli, tuli majorile noor tohter meelde. „Waata laps! ma olen csimisc rõõmuga ara unustanud sinu rcisiscltsilast tänada ja nüüd on ta kadunud." „Sa wöiksid seda Home teha, kas pole tõsi, armas  papa? Ma olen selle herralc tõesti palju tänu ivölgu. Ma pean seda asja sulle «eel laiemalt jutustama." 11. Ehitusmeistri proua Krants elas ühes ilusas majas, alumise durapääl, kiriku juures, turuulitsaS. Ta istus harjunud wiisil oma pehwe leentooli pääl akna kõrwas, kust ulitsad mööda kuni turu pääle näha mõis. Tema tüttar, Na, ilu», dllak juukste ja siniste silmadega neiu, kellest rõõmus meel ja rahul olemine wälja paistis, oli pärast lõunase kohwelaua katmise kallal tõõs. „Waata nüüd Idake," ütles ema, suka wardaid sülle kuluda laskes, „majorile, kes siit saadik nii üksikult elas, nähakse wõerad tulewad. Posti tõld peab sääl maja ees kinni, üks naisterühmas astub wälja. See on wist tema tüttar, nad teretawad üksteist wäga armulikult."  Ida oli akna juurde tulnud. „SäA on ju meel üks wveras herra," ütles Ida. „Ta nähakse ka sääl wälja astunud olewat. Ta tuleb uulitsat mõõda edasi, kas see ei ole meie Friedrichi  nägu? Ja maata aga, mamake, ta tuleb otse meie maja poole, ta waataS üles poole Friiz!" hüüdis Ida hõiskadcs, „See on Fritz!" Ta tormas uksest wälja, ja enne kui wana naiüterahwaS weel asjast õieti aru sai, oli ta juba poja kacnlus ja rõõmu pisarad jookfiwad tema silmist, kui ta teda kõwasti oma südame waStu pigistas. Esimine rõõmu tuhm oli möödas ja nüüd istustwad nad rahuliste kohwe laudas. Friedrich laskis oma waadet toas ümber käia ja teretas kõik armsaid toa asju, mis ta isa majast siia toodud oliwad, siis jutustas ta lühidelt oma reisi lugu. „See »oor nciu oli siis majori tüttar?" küsis ema, kui poeg oma juttu lõpetanud oli. »Noyu ma juba ütlesin, ta nimetas ennast Frida oos Brandau." tüdruk!" tähenda» Ma.