Saarlane Ih Ä6. Teisipäewal, 28. Juunil 1888. V. aastakäik. maksab: Ilmub igal Kuresaarcö, kaubauulitsaS Nr.lv. Jaani kihelkonda, Saaremaal. Kuulutuse ehk selle ruum UM Uleiildine politilla ajaleht Maa- ja limzarahmle. UB Seisuse ja ameti mõjust rahwa elukorra parandamiseks. Igal seisusel ja ametil, kes kuidagi oma töö ja toimetusega üleüldse suure rahwa maja elamise külge puutub, peab mõju olema. KeS omas ametis töö ja toimetuse mõju kaotab, see ei ela mitte üksnes omale kahjuks ja häbiks, waid ta on ka neile, kes temast auusat eeskuju, tuge, abi ja parandust peakfiwad saama, rahwa sõnaga ütelda „saadi reeks" halbduse  ja hukatuse poole. Ole sa kes sa oled —su ametil ja seisusel peab ligemise elu parandamiseks mõju olema. Oled sa oma /MM kaotanud, siis otsi põhjuseid, mille läbi fa selle kaotanud oled ja püüa ennast parandada oma ametile mõju tagasi wõita. Ilma mõjuta midagi teha on ju nii kui taoks sepp külma rauda, ehk raiuks puusepp puukerwega; üks kui teine wõib küll waewa näha ja ihu higistada,  aga ta ei wõi midagi head teha, ega kasu saata, sest ta tööl ja waewal ei ole mõju. Nii ka, kes mitte rahwa kallal õigete ja seaduslikude abinõudega mõjNwakt tööd ei tee, see rikub teda; auusuSte asemele asub halbduS, heast kännust tõusewad pahad wõsud. Seepärast ütleme siin weel: Ole kes sa oled, pea selle eest hoolt, et su ametil rahwa elukorra  parandamiseks mõju on; toeta ja kosuta oma ameti ja seisuse mõju; ära nõrgaSta seda! Mõned ajalehed ja mõtlejad mehed on wahest ome mõtteid minewikku saatnud ja sellest miuewikust, mida nad teise sõnaga küll „m u st" ütlewad, teawad nad omctegi palju häid rahwa elukombede omadusi nimetada, nagu nimelt: „Lukud olnud muidu loomade kaitsjaks, hobuse wargaid, aidalõhkujaid,ega muid kuritegijaid ei olnud." See on ju küll küsitaw (mis küll meie ajal mitte küsimuseks pole tahe päewakorrale wõtta) Kuida üks rahwas selleks on saanud, et ta nimetatud  halbdustest waba oli? Selle küsimuse pääle oleks küll kõige lühem ja õigem kostus: Selle läbi oli meie rahwa hulgas halbdusi ja kuritöösid wähe, et sell ajal ametitel ja seisuStel rahwa elukorra parandamiseks mõju oli. Aga nüüd: „Aegonjuba tõsta häält, sest et pahuraid on palju! „Aeg on tõsta häda häält, sest et pahu asju palju!" Nii ja muul wiisil öhkawad meie rahma elu halwa oleku tundjad, kes paremal ja waiksemal ajal on elanud. Küll mehes sa ajalehed kirjutawad  ja kõnelewad, praeguse aja rahwa kuritöödest ja otsiwad põhjuseid, mille läbi need meie rahwa hulka juurdunud on. Kõigist neist arutatud ja üles otsitud põhjustest leiab mõtleja ühe üleüldise kastuse ning see on : Meie ametid ja seisused on rahwa elukorra parandamiseks oma mõju -vähendanud osast kaotanud. Täuasest juhikirjast ci wõi mõtleja mitte tähelepanemata mööda minna, sest selles on üks ülesanne üks küsimus, millele kastust peab antama. Seda ülesannet tahame käesolewa wiimafe poole aaSta sees siin järeltulewate juhtmõtteid mööda ära kosta : 1) Kuidas oli ametite ja seisuste mõju meie rahwa kohta ennemuiste ja kuidas nüüd. 2) Kuidas ametite ja seisuste mõju meie rahwa elukorra parandamiseks on wähenenud.  3) KuidaS seda mõju jälle tagasi wõita, kui see kadunud on. On mõne ärksama isamaalasel siin räägitama  isamaalise ülesande kohta midagi materjali, siis palume seda Ühe kuu aja sees, pääle selle juhtkirja ilmumist „Saarlase" toimetusele ära saata. Kuresaareft. Meile saadeti järgmine kiri: Laulmisest. Armsad isamaa sõbrad! Südamelik soow on mul teile äratuseks armsast laulust ja mängust kõneleda.  Laulu edenemise pääle waadateS Rahu maa all. 3 11. „Head õnne!" hüüdis teisel homikul wana Tiiu oma masalisele wastu, kui see omast toast wälja astus ja tööle minna tahtis. „Taewane aeg!" hüüdis wanake talle kohe järele, „Peeter, mis on juhtunud? Sa näed ju wälja, nagu see, kellele kõik kurjad maimud ennast näitnud on ja kes õigel ajal Jssa meiet ei mõistnud lugeda!" „See wõib küll nii olla, Tiiukene," wastas mäemees nukralt, aga ma tahan teile seda põh just seletada, et teil fiis ei oleks tarwis seda teiste suust kuulda: heile õhtust saadik on Liisa Toomast omaks peigmeheks wastu wõtnud." Wana moor lõi seda kuuldes käsa kokku ja jäi pärani suuga seisma: „Siis on see ometi tõsi; aimanud olen ma seda juba ammu, aga ma ei mõtlenud mitte, et see pidi nii ruttu minema! Wõid üsna rahul olla, Peeter, maa pääl on tublimaid tüdrukuid kui Liisa." Aga Peeter ei kuulnud mitte enam, ta oli kaugele jõudnud ja sai peagi teiste mäemeestega kokku. Tusasem oli weel tema nägu kui enne ja ta rääkis weel wähem kui enne ja kui Toomas tema juure tuli. Ms külm wärin tema kihast läbi. Keegi ei küsinud Peetri käest, mis tal wiga on. Eee jutt oli juba laiale lagunenud, et Tehwe Liisa ja tema asi katki läinud oli. Ja nukram ja tusasem kui ta homiku tööle läinud, tuli ta õhtul säält koju tagasi. Töö maa all oli üsna tema oleku kohane ja siial ei tulnud tüdruku sinised silmad ega ta lahke naeratamine talle meelegi. Aga kui ta sügawusest wälja kutsuti ja nagu h-ile õhtu koiwalgct nägi, tuli talle korraga kõik meele, mis eilse ja tänase päewa wahel sündinud oli ja ta arwas seda narritembuks, et ta ülepea weel maa alt wälja tulnud oli. Tema mäemehe teretuses ei olnud ka enam ühtegi rõõmust kõla ja päewa st päewa läks ta ikka weel nukramaks. Ikka hoidis ta ennast mammale mäemeeste hulka, aga kui Liisast temale räägiti ja temale ööldi, et ta pidada üht teist otsima, sest Liisa ei oleks temale ilmasgi passinud, jäi tema wait ja waatas wihase pilguga Tooma poole, keda tema sest õhtust saadik miile enam ei teretanud ega ühtegi sõna temaga ei rääkinud. Ilmasgi ei läinud ta teistega kõrtsi, seemet õlut jooma ega ajanud juttu. Üksi istus ta omas toakeses ehk maja ees pingi pääl sagedasti süda ööni ja süda oli tall täis wiha ja sajatamist. Oma ema piibli, millest ta enne iga õhtu ühe peatüki lugenud, oli ta kõrwale lükranud, sest ta ei tahtnud seega mitte oma ema meele tuletada, kes wiha ja kadedust patuks pidanud, ta ei tahtnud piiblid mitte lugeda ja palunud ka mitte Jssa meiet. „Peeter," ütles mana Tiiu sagedasti „see on taewa poole kisendaw ülekohus, et sa mi wiisi elad. Sa peaksid ometi Jumalat tänama, et ta sinu assad Liisaga on lasknud katki minna, Liisa ei oleks ilmasgi sinule passinud." Peeter teadis küll, et mana naisterahwas tõtt rääkis, aga ta ei tahtnud teda mitte kuulda. Üks wana mäemees oli talle nõuu armud siit lahkuda ja ühest teisest kohast tööd otsida, aga tema ci tahtnud mitte. Ta ei tahtnud Tooma eest mitte ära taganeda, ta ei tahtnud ennast mitte ühest kohast laska teise ajada. Ja kõik jäi nii kui ta oli. Aga ikka nukramaks läksid pilgud Peetri ja Tooma wahel ja mõnigi mäemees kartis, see asi nende kahe wahel pidi weel kord õige pahaks minema. Wana Tehwe suri suwcl järsku ära ja siis saiwad Tooma ja Liisa pulmad rahuga ära peetud. Aga enne kui mõned nädalad möödas oliwad, teadsiivad inimesed teine teisele kõrwa sisse sosista, et noore paari õnn mitte just suur enam ei olla. Kuidas wõis see ka teisiti olla? Murtud truusse pääle ei wõinud ju tõsist jäädawat õnne põhjendada. Liisa ei pannud sest tähelegi, et ta Peetrile antud truust oli murdnud ja ei hoolinud sestgi, kui ta abielu põlwes teiste meeste wastu sõbraükuu'. ja lahkem oli kui sünnib olla. Toomasse ei olnud see mitte puutunud kui ta Lüsat oma esimese peigmehe wastu truudust murdma oli juhtinud, kui tema aga ta naisena teiste meestega naljatas, siis sai ta see läbi pahaseks ja armastuse kabeks ja wihaStest sõnadest ei olnud ka mitte puudu, nii oli siis sõnadlemine ja riid platsis. Kus mitte Jumala nimel käed kokku ei panda, kus mitte Jumala nimel abielu ei saa algatud, sääl ei wõi see asi ka teisiti olla. Mitmel homikul tuli Toomas Must wälja.