randa petetud. Kelmide selts oli umbes 40 inimest suur, kelle seas ka koguni Inglis konsul Esk olnud. Kelmide seltskonna liikmeid on Simpseroopoli kohtutel õnneks läinud kinni püida ja istuwad mehed nüid mestis lõksus. Laevade  kinnitamise seltsid on kelmide seltskonna käest 400,000 rubla kahjutasumist nõudnud. Knelvis on mineval kuul üks kool vangide tarwis asutatud ja saada veel, niikaugele kui jõuud ulatab, vangidele ka laenu raamatukogu kooli juure asutatud. Peale seda peetakse seal iga pühapäeval ettelugemise tundjsi, milledest vangid üliväga heameelega osavõtta. Seiemaani on juba 1000 endist üliõppijatWladimiri  ülikooli uueste vastu võetud. Odessast. Odessa tolliammetnikudest teab kohaline saksa leht ikka jälle midagi uudist jutustada. Üks õiguSline  ülesoAa Odessas pidanud ühe Londoni kaupluse käsul theed Moskvasse saatma. Et ta eksiilelt adreesi wõeriti juhtunud andma, pidi ta 12,500 rubla trahvi maksma, mida tolliammetnikude keskes ärajagati. Kaupmees kaebas selle üle tolli jauskonna valitsusele, kes aga Odessa tolliammeti  tegu täitsa heaks kiitis ja kaebduse tagasi lükkas. Et nüid Odessa kauplus, kui vahendaja seda kahju mitte kanda ei võinud, andis ta asja Londonisse Varing Brothers'i hooleks, kes kohe senatisse kaebas. Mõne päeva eest tuli nüid Odessa tolliammetile senatist käsk, sissenõutud trahviraha 12,500 rbl. jalamaid jälle tagasi maksta. Tolliammet pidi, tahes ehk tahtmata, selle hapu õuna sisse ammustama ja nõuab nüid ammetnikude  käest, kes jagamisel sellest summast osa saiwad, seda tagasi. Suuremal osal neist saab aga saadusest veel vähe ülejäcnud olema ja piab seda siis nende kuu palgast vähe haaval tagasi kogutama. Ülema ammetniku aga, kes 4000 rbl. oli saanud, on see ootamata pühade kingitus sundinud ärakaduma. Harkowis on Jõuulu kuu kesk ajal alatiste sooja ilmade pärast õunapuud pakatama ja rohi haljendama hakkanud. Telegrahwi ehitamiseks Aschabadist Merwi ja Serachi on riigivalitsuse poolest 100,000 rubla antud. Orenburgi kubermangus on üleüldse 811 kulla leidu kohta, kellest praegu, kuida Orenburgi leht teadustab, ainult 195 kohast kulda kaewetakse. Kõige suurem kulla kamp, mida seiemaani Orenburgis leitud, kaalus 2 puuda 8 naela. Krimmis pidada, kuida „St. Pet. Z." kuuleb, tulewal aastal thee-pSesa istutamise ja kaswatamise katseid tehtama. Teekond Perekopi maakonna Eesti asutustesse Krimmis. 18. Oktobril astusin kell 3 hommiku Simferoopolis auruwankrisse, et sellega 3 jaama wahet Perekopi maakonda  jõuda, Kurman-Kemeltshi jaama, kust Eesti asutusi  tahtsin waatama minna, mis piatselt niisama wanad asutused on, kui minu asupaik Samruk Simseroopoli maakonnas, Musta mere lääne kaldal. Et mul ammu himu oli sealiste suguwendade elu ja olu näha, kelleist paljud minule näulikult tuttawad on, siis wõtsin kätte ja läksin ometi kord; ja paremat ega lahkemat aega ümberrändamiseks siinne põllumees ei leia, kui Oltobri ja Nowembri kuus. Noh, siis edasi! Kolme tunnilise sõidu järel olin juba wersta kuuskümmend põhjapoole Simseroopoli, Kurman-Kemetshi raudtee jaamas. Seal trehwas õnnekorral üks lähemast Eesti külast, Kontshishawast,  minule tuttaw Eesti taat olema hobuste-wankrega, kes mind heameelega oma wankrelle wõttis ja sõitsime ülemal nimetud külasse, mis Kurman-Kemeltshist 15 werSta loode pool on. Külarahwas oliwad endid tuha mägede otsa kogunud ja ootafiwad meie tulekut uudishimulikelt,  sest et tähendatud taat raudtee jaamast pidi Neusatsi kihelkonna õpetaja, kelle tallituse piir ka sealaste Eestlasteni ulatab, Kontshishawasse wedama, kes aga, keS teab missuguste takistuste pärast tulla ei olnud wõinud sell päewal. Muidugi oliwad nende ootamised tühised, kui näha saiwad, et õpetajat ei tulnud, waid paljast wõeraS Eestlane, keda tundmatad praegu isamaalt arwasiwad jalgu Krimmi pinnale esimest korda pistwat. Saiwad aga pea minu woorimehe käest teada, et wõeras keegi muu ei ole, kui, nagu Wenelased ütlewad: „113i116r0 iwM Terwitasime siis suguwendadega kätt andes. Minu woorimees taat, kes ise sealase küla tuuleweski  mölder on, kutsus mind kohe oma tuppa, kuS ta oma eide kiireSte kohwi katalt käskis tulele panna, sest meil olla nulu hommikuga sõites külm kehasse tulnud. WarSti auras meil auraw märjuke laual, millest taat ka naabreid osawõtma kutsus, kes tuppa oliwad aswnud. Seal siis sooja märjukest rüibateS rääkisime wastastikku oma elust ja olust. Minewase aasta wilja saak olnud Perekopi maakonnas üliwäga kehwa, mis, nagu iga põllumees  isegi teab, mitte rõemu roosisid elu teele kaswada ei lase, waid mitmeile mure pilweid otsa ette toob, aga hoolimata sellest, oliwad nad tänawu omale ilusa palwemaja  ülesehitanud, mida õpetajat oodati sissepühitsema. Seal külas jalutasin ühe wana tuttawaga peale lõuneni, kes mind oma majasse lõuna söögile kutsus. Majad on seal enamaste kõik uueste ehitatud, mõnel suuremalt, mõnel wähemalt, kuidas kellegi jõuud ulatanud, ja mõnel on ka weel esialguseid Tatarde majasid. Peresid on seal 30 ümber. Sellsamal päewal peale lõunat sõitsin ühe sealase küla mehega, kui tuttawatega sain Jumalaga jätnud ja neid sõbralise wastawõtmise eest tänanud, järgmise Eesti külasse Karaktsherasse, mis esimesest külast 5 wersta õhtu pool on. Et mull seal külas ka üks wana tuttaw taat elab, siis ei olnud muud kui küsisin järele, kus selle taadi maja on, mida mulle warsti juhatad:; läksin koputasin ukse peale, mida wana taat sõbraliselt lahti tegi ja rõömuga, kui oma sõbra poega wasta wõttis. Selle taadi poeg, kes minu lapse ea seltsilane, nüid aga juba naesemeheks ja lasteisaks saanud, oli minu tuleku üle wäga rõemus, et mind paarikümne aasta pärast, kus lapsena lahkusime, jällenägi, mis ka minule üli rõemu tegi, et teda, kui tublit peremeest ja laste isa kaua aja pärast, kus meie juba mõlemad meheks kaswanud  oleme, jällenägin. Nende juures, olin mina paari päewa paigal ja waatasin nende küla elu ja olu üle. Nende külal on üks iselik warandus; see on kollase koralli kiwi murd, mis neile wäga häid ehituse kiwa annab, mis pehmed on murda, saagida ja raiuda, kerged tõsta ja wäga head sellepärast hoonete ehituseks ja aedade tegemiseks tarwitada. Karaktshera külal on ka kaunikene  tükk kiwise pinnaga maad, mis põllu harimiseks kõlbmata. Nendel on juba mitme aasta eest palwemaja ehitatud. Majasid on seal samati õige kenasid ja ka esialguseid. Seal on ka tuuleweski, kelle omanikul seal külas kõige kenam maja on, keda linna majadega wõrrelda wõib. Peresid on sess külas, kui ma heaste mäletan, 18. Kui siin paari ööd olin ülemal nimetatud sõbralise perekonna juures ära puhanud ja päewal ümber küla kõndinud, hakkasin 20. Oktobri hommikul jala järgmistesse  EeSti asutustesse kõmpima, mis sest wiimasest 15 werSta kaugel seisawad. Need on Dshurtshi ja Orka külad ligi naabruses ja teemad kokku ühe koguduse, keda kokku Ork-Dshurtshi hüitakse; wahe nende wahel on umbes iV- wersta. Lõuna ajal jõuudsin senna, kus mulle Dshurtshi küla uued majad, mis manadest eemalle uuele platsile ehitatud, kahes rias kenaste silma paistsiwad.  Lai uulits käib mõlemi ridade wahelt läbi. Kesk põhja poolist rida seisab selle küla kirik, mis endistest Wene elanikkudest, kes seal enne Eestlasi elanud, ehitatud  on, ja nüid Eestlaste oma on. Kirikul on enne torn olnud, aga et see wäga ärakõdunenud, wõetud ta maha ja on nüid üksnes rist peal. Lääne poole kiriku kõrwa on tänawu Ork-Dshurtshi kogudus ilusa koolimaja  ehitanud, mida 21. Oktobril sissepühitseti, milleks minagi sealsete sõbrade kutse peale, mis mulle waremalt postiga saadeti, sinna tõttasin. Nimetud päewa hommikul sõitis õp. Keller sinna, kes enne lõunat sealses kirikus Jumala teenistust pidas ja laua rahwast wasta wõttis. Rahwast oli seks tähtsaks päewaks kõigist Krimmi Eesti küladest kokku woolanud, nõnda et weike kirik mitte kõiki ei jöuudnud enesesse mahutada, waid muist wälja trepi peale pidiwad jäema. Pärast lõunat sai nende uus koolimaja sissepühitsetud; pühitsemist toimetas õp. Keller. Peale pühitsemise pidasiwad kõnesid: Dshurtshi koolmeister J. Rümmel, Tarchan: koolmeister A. F. Raudkep ja Contuchani talupoeg C. Schwarzbach. Esimene  (Rümmel) kõneles, missuguse hoolega kogudus ehitust edendanud, nõnda et paigal, kus aasta eest kiwi kiwi peale ei olnud pandud, ega kokku weetud, nüid juba kena koolimaja ülemal seista, ja awaldas kogudusele see eest südamelist tänu. Isand Raudkep kõneles Õigeusu  üleswõtmise püha peale tähendates, kuidas õnnis usuisa Luther ka ühtlasi kooli elu ja hariduse alustaja olnud, millele tema Katekismuse raamatu Väljaandmisega põhja pannud ja Piibli raamatu tõlkimisega ja rahwa sekka wäljalautamisega, mida katoliku kirik rahwa silma eest igaweste marjule tahtnud jätta. C. Schwarzbach kõneles, kui tähtjas kool noore sugu kaswatamiseks olla, sest muidu keegi kulu ei kannaks ega waewa ei näeks, kui sest midagit kasu ei tuleks, sest keegi oma waewaga teenitud wara asjata maha ei wiska, kui sest miskit kasu ei pea tulema, ja soowis, et kogudus kooliõpetajaga käsi käes käiks ja lapsed ilusti kooli korra pärast saadaks, mille läbi kooli tõsine kasu üksnes wõimalik olla. Õhtul oli ülikena pidusöömaaeg Ork-Dshurtshi koguduse  poolt kooli saalis walmistud, millest õp. Keller ja palju wõeraid osawõtma said palutud; wiimaste seaS oli ka nende ridade kirjutaja. Seal saiwad laua-köned peetud: Õpetaja Keller tõusis üles ja tuletas kogudusele meele, kes koolimaja on ehitanud. „See on meie armuline  Keisri Härra," ütles La, „sest kui Keiser teile maad ei oleks asumiseks annud, siis ei oleks teie endi majasid siin olnud, ega ka koolimaja. Ta elagu! hurra!" Selle peale oli kolmekordne wali hurra hüidmine kõigi laualiste suust ja Dshurtshi noor laulukoor oma koolmeistri,  isanda Rümmeli juhatusel laulis waimustawalt: „LOW6, XMim!" Peale selle tuli terwe rida lauakõnesid  mitmete koosolejate suust, milledes õp. Kelleri, Dshurtshi küla peremehi, koolmeistrifid, Krimmi Eesti ühendust ja Eestlasi, üht Dshurtshi küla tähtsat peremeest,  keS nõuu ja jõuuga koolimaja ehitust tähtsalt tuetand, isandat Sinbergi ja Dshurtshi küla Lallitajat elada lasti, mille peale iga kord laulukoor „Ta elagu" laulis. Peale selle pühendati iseäralised lauakõned naesterahwalle. Pidu oli kõigiti auusawiisiline, maimus - taw ja rõõmus, pooleni ööni kestis söbraline koosolek ja kõige tähtsam, ta oli üleüldine Krimmi Eestlaste piduline koosolek ja esimene Krimmis. Kaua, kaua saab ta mulle armsaste mälestusesse jäema! Mis mul weel Perekopi maakonna elust ja olust rääkida on, on see, et see maa kõik lage ja tasane on, aga wäga wähe on temal seljandikka ja needki wäga pilkamine kõrgemaks ja jälle madalamaks lähemad, millede  wahel madalad orud on, kus enamiste inimeste eluasemed seisawad. Kaewud on seal üleüldse sügawad; paiguti räägitakse et 50 —60 sülda sügawaid kaemusid olewat ja weel sügawamaid. Et see maa lage stepi maa on, siis ei ole seal jõge ega oja kuskil leida, mispärast  seal muud meskit olla ei wõi, kui tuule- ja hobuse meskid. Tuule meskid on peatselt igas külas, ka Eesti küladel on igal oma tuulik. Looduse ehituses on Sakslased  wäga suure sammu astunud; nad on igawese lagendiku  otse kui Paradiisiks muutnud oma mitmesuguse wilja-, leht- ehk ilupuu istandustega ümber enda külade. Eestlased on wiimselt mõnes kohas ka oma õuesid puudega  kenastama hakkanud. Perekopi Eesti külades, peale Ork-Dshurtshi, weel koolimajasid ei ole Ajalehti luetakse Ork - Dshurtshis heasti; seal käiwad 11 eksemplari Walgust, Wirulane ja Eesti Postimees, wiimseid ei käi nii palju. Kas seal weel muid lehta luetakse, seda ma ei ole teada saanud.  KaraktsheraS nägin ka paaris peres Walgust ja EeSti Postimeest, aga Kontshisawas luetakse wist kõige wähem ajalehta. Et „Sakala" pärast tema õntsa asutaja  surma wäga weikesel hulgal luetaw on, ei ole mitte kiiduwääriline nähtus Eestlaste kohta, kuna teda õntsa isamaa poja elu ajal siin rohkem kui kedagi töist lehte lueti. Kui „Sakalat" pärast Jakobsoni surma oleks ikka 4000 —5000 eksemplaris tellitud, siis oleks tõeste sest tema lesele ja lastele tähtsat tuetust olnud! Meie kohus piab aga selle mehe mälestusele truuiks jäeda olema, kes meie heaks ja kasuks on tööd teinud, kes oma koolilugemise raamatutega meie noore sugu sees põlwest põlweni auustatud ja mälestatud saab. Palju termist ja head õnne uueks aastaks soowib kõigile suguwendadelle ja sõsaratele Teie suguwend Ch. Lamanowsky. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Nalja Mart: Kuule Part, kas Sina oma töökama  1885 aastaks ka walmis oled teinud? Kalja Part: Minu löökawa on täitsa walmis ja mina saan selle järele sel aastal kahepaikne olema. Nalja Mart: Noo kui Sina midagi teed wõi teha lubad, siis on see ikka imelik! Ega Sa ommeti mõni Ameeriklane ei ole? Kalja Part: Seda küll mitte, aga mis mina teen, seda ei jaksa Ameeriklane ega Mustlane ka teha. Mina elan ja töötan sel aaStal poole aega mulla pinnal surelikude keskel ja poole Shuriigis taewa kehade ja roana jumalate seaS. Nalja Mart: Aga mis Sa siis õige töötat? Kalja Part: Maakera peal wähendan inimeste wälljaminekut ja rohkendan nende sissetulekut, kergitan koolmeistrite palkast, teen waesid suurte töökodade omanikudeks  jne. jne. j. n. e. Siis jätan armsa maakera Jumalaga, söön maakera ja kuu wahel pruukosti, kuu peal keskhommikut ja hakkan siis maakera walgusel kuu peal jalutama, pärast lähan kurjale ja heale koidu tähele kosja ja pärast koledasse tulemcrde suplema jne. j. n. e. ja weel edasi! Kas saad nüid aru, et ma sel aastal kahepaikne saan olema? Nalja Mart: Jah, kui Sa aga Pegasus oleksid, siis piaks Sinu arutust kuuldes küll karjuma: „Müts maha töökawa eest!" Aga nüid on ta küll kahtlane, kuidas Sa siis õhu sees ülewel seisad? Kalja Part: Ime küll! Mina lähan Pulwargi tähetorni ja hüpan sealt õhu sisse ülesse: kes kuri mind sits weel maakera peale tagasi toob? Nalja Mart: Ära aga kaelaluud katki murra! Kalja Pärt: Mnn! Küll ma mõistan, kudas kurja Warjab pime pilwe põud! 5S 1. Sakala. 1885