Wiktor wõttis teda tuhinal oma kaissu. Ta tahtis teda oma rinna najale suruda... „Höjk piab finn päralt olema, ütlesin mina," tõrjus  neiu teda endise pühaMu tõsidusega tagasi. „Aga miS sest sinule saab? Mina olen lihtlabane Bulgariä lapS, ja seda saab wähe, küll liig wähe selle suurtsugu ilma tarwiS olema, millest sina räägid. Mina olen kütt mõnda aaStat sellesama kaSwatuse osaliseks saanud, mis Teiegi naeSterahwale pakutakse, aga isa ja õndsa ema pärandus saab minu südamesse jäema! Mina olin sest saadik, kui ma siia tagasi tulin, alati ilmrahuta oma ligikonnaga; temast ei saanud minule enam küll; kaS mina ise aga saan seal suures ilmaS töiste rahulolemiseks elama, kas saad sinagi minuga rahul olema? KaS sa ei waata etteheitmisega  minu otsa, kui sina töist naesterahwaid näed; kaS sa wast ei ütle: kõigest Jowani kullast hoolimata jäeb tema pool harimataks Bulgaria tüdrukuks, mis parem oma kodumaale oleks pidanud jäema?... Mõtle kõige üle enne hästi järele, Wiktor! Isegi siis, kui mina mitte sinu smakS ei wõikS saada, jäed sina ikka minule, minu jauks, minu hingeS, minu mõtetes, minu unenägudes, ja ma saaksin fiiS ehk õnnelikum olema, kui siis, kui ma sind salaja p«tud nukral meelel, ilmrahutult enese kõrwal piakfin nägema!" Kurbliktlt laSkiS tema oma pea norgu. Wiktor oli naerdeS tema juttu kuulanud. Neiu näis temale naljakas olewat oma pühalikus tõsidust; tema selge, madala healega kõneldud sõnad ei mõjunud nooresse mehesse mitte wähemaltki. (Järg jäeb tulema.) Hapu- ehk sissetehtud hein. Krahw Fr. Berg'i kõne, peetud Tartu Õkonomia settsis 22. Januaril 1835. 111. Niisama kui hapu-kapstade, nii on ka hapu-heintega lugu, mõnikord juhtub hapum, töinekord jälle wähe magem. Ksif need mitmesugused hapud, mk aga hapnemise  protsessis ette juhtuwad tulema, on rammusast toidujagudest  saadud: Tärklis muudab ennast enamiste suhkruks,  suhkur wiinakS (alkoholiks), wiin hädika-hapuks, hädika-hapu wõi-hapukS. Karwa pealt nii, kui praegu nimetatud, ei ole hapnemise protsess kütt mitte, seal tuleb töist ollust ka weel ette, nii kui lendaw (^mmoniak); piima-hapu, kellest wiimati wõi-hapu sai, fipelga-hapu ja weel weewli ja mitmed soolade seltsid. Pea-ast on stin juures see, et hapnemine nii juhitud saaks, et see hapu, kuS juures hapnemise protsess ära lõpeb, mitte loomadele kahjulik ei oleks. Tärklise ollused, kellest enamiSte  kõik suhkruks saawad, on enmmine kasulik kui kahjulik, natukene wiina ollusid ei tee ka weel kedagi, hättikahapu,  kui teda alles koguni wähe on, ei wõi ka weel kahju teha. Ülepea toit, kui tema akeS hapnema hakkab, on seedmisele hea, nii näituseks, on meie eneste toidud enamiSte kõik üks natukene hapnemise protsessist läbi teinud, liha, kui ta warSti peale tapmist söödud, ei ole mitte nii maitsew ega kerge seedida, kui liha, mis juba mõni päew seisnud on. Leiwä hapandamine teeb seedmisele  raSke rukki jahu seedmise kergeks leiwaks, muidugi saab ka leiwa-tegemise juures hapnemise protsess ka omas õigeS korras peetud, nii et, kui leib iluSte tõusnud on, stiS kohe ühte nii kuumasse ahjusse lükatakse, kuS hapnemise  protsess ära lõpeb. Hapu- ehk sissetehtud heinade tegemise junreS piab ka katsuma hapnemise protsessi nii juhtida, et meie mitte wiimate paljalt hädika- ja wõihaput  ehk lendawat (ämmomak) ei saa, oleme meie sellega jooneS, stiS wõime ka julgeSte loota, et asi edeneb ja mitmel põllumehel olewat see ikka korda läinud. Tartu ligidal on minu teadeS paljalt baron Maydellil  Aidjärwest tsementiga wõlwitud hapu-heina hauk, kIS sees temal 2 aaStat järeStiku hein tema rahulolemiseks  on korda läinud. Hapu-heina ollufid ei ole mitte kerge ükstõistest lahutada ja üksikuid jagusid kaalu ehk wäljarehkendada, sest niipia kui tema haugust wõetud saab, muudab hapuhein  ennast ruttu, nii et meil enamiste wäga raske on linna lahutuste kunSti tundjate (Chemiker) kätte saata, wist sellepärast on ka niisuguseid katseid tema olluSte lahutuste töödes wähe ette tulnud, mis just ühte lähevad.  Wägä soowitaw oleks, kui meie juba nii kaugele suaks, et meie teaks, kui palju protsenti haput igas hapu-heina jauS oleks, kui palju selle heina seeS,-mis mage üteldakse olewat, kui palju selles, miS hapu, hea ehk halw üeldakse olewat, hapu jagusid on. Nii, kuidas mina eespool juba ütlesin, ei ole see mitte loomadele kahjulik, kui nemad kas missugust tahes haput natukene haawalt saawad, esiteks kergitab see seedmist  ja töiseks sünnitab natukene haawalt haput sisseantud  söögi isu. Inimeste, kui ka loomade juures tuleb seda sagedaste ette, et söögi isu koguniste ära kaub, miS aga kõik, nõnda km arstid tõendawad, et kõhus hapu puüduwat; selle rohuks olewat ka kõige mõnusam, natukene  soola-haput weega segatud sisseanda. Mina olen ise näinud, et haiged, kes lugugi süia ei tahtnud, nnpia kui nemad soola-haput sisse wõtstwad, kohe lauda istsiwad ja suure isaldusega sõiwad. Salatit raswase prae kõrwa wõetakse ommeti ka sellepärast, et söögi isu äratada ja seedimist kergitada. Põrna-põletiku ja mitme muude elajate  juures ettetulewate külgihakkawate haiguste juures olewat hädika-hapu joogiga sisseanda wäga hea selle wastu. Kuramaal pruugitakse haput sissetehtud heina, kui ümberkaudu põrnapõletik ehk mõni töine külgihakkaw haigus liikumas on, mis haigust heaste eemal hoidwat. Minule sai üteldud, et baron Behr juba ammust ajast oma heina tagawara hapnemise haukudesse sisseteeb, aga muist ikka suwel suure palawaga ehk haiguste ajal elajatele  annab. Hapu ei ole elajatele mitte kahjulik, kui teda mitte koguni üleliia sisse ei saa antud, aga siiski piame meie kangeste, nii kuidas wähegi wõimalik, selle wastu püidma töötada, et haput nii wähe, kui ialgi wõimalik sissetehtud heinade juurest leida oleks. Minewa suwel Juuni kuu sees on üks Inglane, hra. Frey ühe uue sissetehtud heinade tegemise wiisi üle awalikudes lehtedes mõned tähendused ülespannud, kelle järele ühte nõndanimetatud maget sissetehtud heina wõib walmistada. Tema laseb heina ehk ristikheina natukene pärast niitmist kuiwada, nõnda et sell rohul mitte enam, kui 50"/» niiskust ei ole, mis aga igapäewases elus kõige paremine sedawiisi proowitakse, et üks peutäis heinu wõetakse  kätte ja pusertakse sennikaua, kui temast weel wähegi leemi ehk wedelikku wälja tilgub, ei wõi teda mitte kokkupanna,  kui aga puserdeS enam kedagi ei tilgu, siis alleS saab ta sissetehtud; aga mitte kinnisõtkutud ega ka heksliks tehtud (peenikeseks lõigutud), waid alt heaöte lodewaste pantud, nõnda et õhk heaste juurde puudub ja heinad nii ruttu, kui wähegi wõimalik, kuumaks lähewad. Tema laseb ikka 2 künni Z päewa pärast, umbes 2 künni 4 jalga hauku wedada, rohkem, aga niisket lopsakat nõnda et hein ühte moodi pataw seisab. Palawus tõuseb wiimati künni 70" 0. ( 56" k.) Selle palawusega  saawad kõik weikesed hapnemises ettetulewad ollused ärahukatud, hein otse kui ärakupatud ja langeb nüid õige kergeste kokku, nii et seda sõtkumistega ja wajutamistega  ilmaski ei oleks wõinud teha, pealegi ei waju pärast sedawiisi tehtud hein mitte enam kokku ja wõib sellepärast ühe ;'l sisse palju enam heinu mahutada, kui toorest sissetehtud pärast ialgi mahtuda oleks wõinud. Tema katab omad hangud paljalt laudadega ja 1 jala paksuse mullaga kinni; pealegi on see heinategemise wiis esimesest sellest hulga parem, et tema sissetegemisega mitte nii pakki ei ole. Esimese wiisi järele tehtud heinast leiti, kui tema hea oli, 1.04"/» haput, aga hra. Frey wiisi järele tehtud heinast paljalt 0.027"/» haput. Selle hra. Frey heinategemise wiisiga wõib juba rahul olla. Selle wastu waidlewad aga töised jälle, et hra. Frey mitte esimene ei olewat, kes selle wiisi ülesse on wõtnud, aga niipalju on selge ja teada, et tema esimene on olnud, kes seda proowi nimelt on ettewõtnud, et aga ka mõni kogemata ühe niisuguse wiisi peale omad heinad tegi, wõib ju ka olla, sest mitmed põllumehed on sellest ennegi rääkinud, et hapu-heina hauke mitte ühekorraga täita ei pruugi, waid igal ajal, kui wajunud on, jälle uueste juurde wedada wõib. Nüid wõib igaüks, kes oma loomade toitu sellel wiistl tahab alalhoida, neid katseid ka ise proowida. Meie piame aga hapu- ehk sissetehtud heinade juures need kaks asja tähele panema, kaS hein palawaks läheb ja wiimate magesse jäeb, ehk tema jäeb külmaks ja on wiimate hapu. Hapu-heinade sojamõõtmiseks tarwitab hra. Frey ühte selle tarwis, iseäranis walmistatud sojamõvtjat, aga wäga heaste wõib ka seda ühe sile rehawarrega teha ja nimelt, mis selle sojamõõtmise juures peaasi on, kas hein põhjast kuum, keskelt lämi ja pealt jälle lämmem, kui keskelt on, mis ju ühe rehawarrega wäga heaste katsuda wõib; tuleb aga seda ette, et soojus nõnda on, kui ülewal tähendatud sai, stiS on see üks selge märk, et hein ruttu, ehk wäga lopsak hein hauku on täidetud; selle juures piab täitmisega senni ootama, künni heina soojus pealt kui alt ühewõrra  on. Minu käest on mitmed küsinud, kas see mitte kõige parem ei oleks, kuiwal suwel heinu wana wiisi järele teha ja wihmatsel suwel aga jälle hapu-heinu sisseteha. Mina arwan, et see nii heaöte mitte korda ei lähe, sest meie ei tea ju seda mitte kunagi ette ära, kunas wihm heina ära rikub, kui ta aga juba poolest saadik rikkutud  on, siis ka hapnemise haukude ja töiste ettewalmiStamistega  kõik hiljaks jäenud. Halwadesse haukudesse, mis ülepea tehtud saawad, ei wõi ommeti kõike oma heinatagawara panna, sest seal läheb ikka ükS hea jagu halwaks ja häid tsementiga wõlwitud hapnemise haukufi ei wõi ka nii ruttu muretseda. Wihmaseil suwedel Võib kui kuidagi parata ei wõi, rohkem hapu-heinu teha ja siis muist oma heintest pakilt tehtud haukudese äramahutada,  keS aga ülepea hapu-heinu tahab teha. see tehku ikka selle tarwiS niisugused telliSkiwldest wsllitud ja tsementiga Väljaprohwitud hangud, kuhu tema iga aasta oma jagu hapu-heinu Võib sisseteha, pealegi km tema head heina tahab saada, kus sees wähe haput leida ou. Mina ise teen praegu sellega katseid ja ei wõi sellepoolest  töistele mitte palju nõuu anda. Ka suurte puust törikfite sisse wsiwat hauput-heina teha; ka siis, kui tõrike maa sisse kaewetawat, olewat see Võimalik, aga kui see nõuu wäga weike on, siis läheb enamiste see töö ikka nurja. Minu arwateS on aeg katte tulnud, et ka meie tõeste põllumeestega hakkaks niisugufid katseid tegema, kui meie neist koguni mahajäeda ei taha. ÜkS Ameerikamaa  karjapidaja hõiskab rõõmsaste: „Nütd wõin mina rahuliste magada, sest minu hein on kõik hapu-heinte haukudes. Indiaanlased ei wõi temale tulega ega weega mitte kahju teha ja tulekassaS kinnitamise raha ei pruugi mina ka mitte enam maksa." Kas ei oleks ka koguni hea kuulda, kui meie temaga ka sedasama joru ajada Võiksime. Mõndasugust. Kuulus teaduse mees Hermann Konrin, keS oma armukesele lubas wäljawalitseda kas ta theoloogia, kohtu teaduste ehk arsti doktoriga tahab altari ette minna, sest et tal kerge asi oli, kõigis neis teadustes doktori diplomi kätte saada. Seda osawat meest kutsuti kord maale ühe haige mõisniku juure ja neljahobuse tõld sõitis ta ukse ette. Weike küirakaS meheke nõnda nägi see suur teaduste mees wälja istus ruttu tõlla ja imeStas, kui kutsar wiie minuti ootamise järele meel sõitma ei hakkanud. „Noh, mis fiis weel puudub?" hüidis ta peenikese  healega tõllast. „MiS puudub?" ütleS tugewa kehaga kutsar, „härra puudub, keda ma pian wedama!" „Mis teie siis õige tahate," ütleS Konrin. „ma iStun juba ammu tõllaS." „WStku mind ka see ja töine!" ütles kutsar. „Siis teie oletegi see härra, keda ma ootasin.  Aga teie pärast ei oleks küll tarwis olnud nelja täkku ette rakendada, ma oleksin teid kätegi peal kodu kannud." i Keisri kroonimine wanal ajal. Kui keiser Maksimilian I. 1486 aaStal Aachenis Rooma keisriks krooniti, siis oli rahwale pidu platsile kaew tehtud, kust » igaüks soowimise järele walget ehk punast weini wõis > wälja pumbata. Peale selle sai terwe härg ära praetud, ! härja sees oli terwe praetud siga, sea sees hani. hani seeS kana ja kana seeS terwe praetud warblane. Sest mitme- ? kordsest praest wiiti üks tükk keisrile, muu kõik jäi rahwale. « Eesti laul. Mu Eesti laul, laul kõige kenam, Mis kõrw mull suutnud kuulata Sa oled kõigest sellest enam, Mis hüian püha nimega! Kui annaks laenuks Wanemuine Mull kandle siis ma kiidaks auul, Ja taewa õnne üksipäine Sull paluks alla EeSti laul! Laul, laialine on see wägi, Su ilmad mulle mõistmata; Sind täis on EeSti metS ja mägi, Sind täis on nurm ja heinamaa! Sa asud eha, koidu põues, Ja kuldse päikse kiirte seeS; Sind leian õhtul tähte SueS, Ja kenas, finetawas weeS! Laul, sinu kõla kõrged tiiwad Sind kandwad üle ilmade. Nad ikka üles poole wiiwad, Mind läbi püha pilwede: Seal awad lahti mulle taewast, Wtid Taara tuppa põrmulast, Kus kaugel lahus elu waewaft, Mind joodad kõla karikast. Kui mure koorm mu rinda rõhuks, SiiS saaks ma trooSti finulta; Kui walu tuli hingeS õhuks Siis laul tad wõtakS kustuta: Laul, lapsena mull seltsiliseks, Mind saatsid hällist meheni Mu Eesti laul. jäe osaliseks Mu elutee peal hauani! Sakala. 1885 Ai 28 Wastutajtd: J. Kõrw, Jaan Lipp.