Postimees M 63. Tartus, I juunil. Kvlmaskümnesteine aastakäik. "Tuleb Z korü näUok!» wÄ^a iictjapäewal ja laupäeval. Pestiqa aasl. 3r.-- k. Ilma postita aast. sr.6o k. „ „ „ , V, „ l 40 .. „ V. „ 1,,50 ~ „ ~ V „ -St) ~ „ luus „6t>„ ~ ~ tuus—„ 30,, Kvlmaskümnesteine aastakäik berg. Puchk. Haapsalus: Hollberg. Kuresaares Lang. Jõhwis: Haho. Keilas: Maaberg Alatskiwil: Fr. Kärner. Rarwas: Grigvrjew. Wene näitemäng. i. AZlene näitemängu asi ei ole wäga mana. -Kuna praegu sellegi poolest  Wene maa teistele maadele ja rähwasiele  järele sõuab ja jõuab, ei olnud umbes 150 aasta eest nimelt Wene maa näitemängu asjus peaaegu suuremat midagi  olemas. Kull mängiti wast siin ja sääl mõni tükk, enamasti waimuliku sisuga; aga üht kindlat Wene näitemängijate togu el olnud kusgil, weel wähepr kindlat Wene maja. Peeter Suure walit- oli Wene maal uus aeg pääle -yakckpAv, aga Wene näitemäng ootas "wcrl pärast teda oma ärkamise tundi. - Mes päälinnas Peterburis oliwad wõcrakeelsed  näitemängud moeks saanud, nagu sell ajal üleüldse kõiki wHõrast asja omistati  ja etendati. Wõöramua mehi, kombeid ja keelt oli Peeter Suure ajal rohkesti äratajateks  otsitud ja kutsutud, aga pärast teda saiwad wõõramaa mehed isandateks ja ähwardafiwad Wene oma asja ja olu suutumaks  alla suruda; mis aga?'weel sugugi olemas ei olnud, see pidi ju aina surema. Sarnane lugu kipus ka WsZr, näitemängule  sell ajal osaks Saksa ja Prantsuse „kommödiantid" Mwad oma wöõrakeelsete näitemängudega'A nii wilunud  asjadeks saanud, et s> jaol enam meeldegi ci tulnud, mm Älset näitemängu  ihaldada. Sääl aga >Äms mees, kes Wene näitemängule teed raius rägastikku, ta waewas ennast ja wõitles nii kaua, kuni Wene näitemäng eluõigusele jõudis. See Wene näitemängu eluleaitaja oli Jaroslawi kaupmehe poeg Fedor Grigorjewitsch Wolkow, kelle surmast tänowu 4. apr. ju 125 aastat mööda on läinud ja kelle elust ja tegemisest sell juhtumisel „Postimehe"  lugejatele weikest pilti tahtsime Kui meie Wolkowi enese ja ta tegewusr tähtsust ta- õiges wäärtuses tahame ära tunda, siis peame enestele küll seda meele tuletama, missuguste iseäraliste raskustega i ta algaw, põhjapanew töö ühte oli seotud. Raskusi toob iga alustus enesega, rohkel ! mõõdul aga ka näitemäng, mis ju laia, ! muutliku elu pilt on. Elust, mis oma j awaldustes nii otsata mitmesugune on, astub tema kujukandjas näitemängus, mõn ! dagi mitmel kujul ette ja kes seda tõeligidalt  tahab itäitlemisele toimetada, sellel i peab Palju osawust ja agarust olema, kõiki juhtida ja kõigest arwustawat ülcwaadet ; teha, ja Peab tall pääle osawate mängi- ! jäte ja hää mänguruumi ka rohkeid abinöuusid  kunstitöödest käe pärast olema. Kui raskeks, peaaegu ilmwöimatuks muutub  ülesanne, kui mingit ees olemas ei ole ja kui tarwilist abi ja tuge saada ei wõi ja kui üksi ülesande ees seistakse, oma hää tahtmise ja hää ehk halwa osawuscga selle täitmiseks. Näitemängu tukka oli ikka i sugu olemas, nii et ikka midagi mängimisele  wöiS lvõtta, ehk küll sellegi poolest Mene kirjandus alles ärkamas oli ja esimest  sammust astus. Näitemängijaid aga pidi otsttama, ja kui korda läks mõnda selle jaoks leida, siis pidi neid ise mängima  õpetama ja harima. Suur kimbatus oli mänguruumi poolest; pidi rahul oldama,  kui mõnda kõrwalist hoonet seks saadi, kuna ka sedagi mitte hõlbus ei olnud saada.  Kõige kehwem lugu oli kunsti ja mehanika  tööde abinõuude poolest. Näitemängu  ruumi kordaseadmiseks tarwitawaid asju tellida ei olnud mitte kapitali olemas, ajal weel mitte käepärast ja hõlbus saada; ! selles asjas pidi alustaja jälle kõike ise teha ja tuua wõima. Niisugusel järjel tuli Wol- kowil Jaroslawis pääle thaksta. Seks on I aruldast annikat, märkajat, julget ja wastupidajat  meest tarwis, kes sarnase ülesandega  jõuab toime saada; õnnelik kordamincmine  aga tunnistab, mis Dolkowi . wöim on jõudnud. Siia juurde on meel nimetada,. et Wolkowil mitte üksi nende raskustega wõidelda ei olnud, mis asi iseenesega  tõi, ka wäljaspoolt oli takistusi ära lvöita, kui ettewõte wõis korda minna ja ! palju Wenelasi näitemängu kui Kuradi rõõmu" pääle; siin oli Wolkowil jälle palju waimujöudu tärwis ja. hulka tööd teha, et wmalusest ja tuimusest jagu saada. üldse wiiga' miimepidine. Ta "oli täielise haridusega mees, mõistis mitu keelt, haris hoolega muusiku annet, nii et ta gusli ja tviiuli jn muude mänguriistade pääl ilusasti  mängis, ja oli ta ka os.nv pildi lõikamises  ja kujuraiumises. Pääle selle on ta kirjaiöödgi teinud i ta kirjutas lihtsaid rahwnluulej laadi laulust ja algas üht kiidulaulu  Peeter Suurele. Kirjanik ja tuttaiv  waimuwalguse laotajn Katarina 11. ajal, N. J. Nowikow tunnistas, et see kiituselaul ise suure kiitusewääriline olewat; seesaiua teab ka ütelda, et Wolkow muidu ka palju laulusid on luuletanud. Tähtjas on, kuda Katarina 11. aegne kuulus näitekirjanik  Wüsin omas .enese-eluloos „Tunnistus" (HMgLuuie) Wolkowi üle otsustab ; ta ütleb, Wolkow olewat sügama  Maimuga mees, tall olewat palju kõrgeid  omadusi ja wäga laialdast teaduse tagawara,  nõuda et ta täiesti riigimeheks sündida. (Järg tuleb.) Eesti kirjanduse teine wõidupidu!  ei püia, kui tuumakat ja tcrwet Eesti kirjandust kosutada, on juba rtuttawg niisauia tuttaw on ka see, et nagu Kirjameeste  Selts ülepea ainuüksi töö wäärtuse,  mitte tema kirjutaja pääle waatab, niisama  teeb ta seda ka wõidupidule saadetauik  ei wöi kaemata, et tema töö minema aasta oleks tagasi lükatud. Tingimised, mida tähele panna tuleb, on järgmised. 1. Trükitud raamatud. 2. Käsikirjalised kirjatööd igast teaduse wallast ja kaunikirjanduse jäuskonnast, näit. pikemad ja lühemad laulud, jutud, näitemängud,  ivana wara korjandused, ajaloo,- looduse teaduse kirjad jne. Tähendus. Waimulikud raamatudjja ümberpanekud ei tule mitte wõidujooksule. H. Käsikirjad saadeiakse Eestseisuse kätte  ilma nimeta, ühes ligi olewa kinnise ümbrikuga, kelle sees kirjaniku nimi ja adress  on. Ümbriku ja kirja töö Pääle paneb  kirjanik ühe ja sellesama mõttesalmi. Eestseisus ühes kirjanduse komissioniga waatawad saadetud tööd läbi ja teemad otsuseo, missugused tööd wõidujooksule ilmuda  wõiwad. Wõidujooksule lubatud tööde nimeümbrikud tehakse alles wõidupidul  enne töö ettekandmist lahti, waadatakse  kirjaniku nimi ja palutakse, et ta koosolejatele  oma töö ette kannaks. Kui kirjanikku  ennast koosolekul ei ole, siis kannab mõni teine, keda Eestseisus juba waremini  on nimetanud, kirjatöö ette. Õhtu nimetab  auuhinna mõistjate komission need tööd mis auuhinna wäärilisteks on armutud. lil. .Wõidujooksule saadetud trükitudraamatud  jääwad Seltsi raamatukogule. IV. Hööd Peawad kuni 10 Juulini Eestseisuse Ktte saadetud olema, tööd, mis hiljemine Eestseisuse kätte jõuawad, ei wõi s.llel aastal enam wõidujooksule tulla. Kõrgesti auustatud kirjanikud I luule ja teaduse Põllul töötajad! ühendagem endid rahwa hariduse tõstmises, jätame manad õiendused maha, anname eksitused wennalikult  teine teisele andeks ja töötame, teeme käsulist tööd, rahwa sekka puhast kommet ja teaduse seemet külwates, mis rahwa waimu ülendaks ja tema warandust kaswataks.  Üksi see rahwas maksab midagi ajaloos, kes kõik oma jõudu selleks tarwitab,  et teaduses ja kunstis edeneda. Teda püüawad Eesti parema kirjanduse sõbrad ka wõidupidu läbi korda saata. H. Trefsner. Kirjutaja J- J õ g e w e r. Jutunurk. Kuhu päikene ei paista. Jutustus Tallinna elust. järele kokku seadnud Eduard Wilde. (Järg.) Mehe südamesse, kes oma usalduse naese wastu on kaotanud. Sääl ajab üks must pilw teist taga, sääl hakkab wiimaks pimedus walitsewa. Ja maru, hulguw maru puhub sinna sekka ja mässib ja käärib  pilweid, udu, pimedust. . . „Ma ei usu siud, ma ei usu sind." Aga kapten arutab weel edasi.* Pime maru südames pakitseb liig wäga, kas ehk leiaks siisgi mähe kergitust? Kas ainust päikese kiiret selle tumeduse sekka ei saa paistma lasta? „Ütlenie, ta on ilmasüüta, täiesti wõiinata  see ei ole; ilmas on kõige imelikumad  asjad wõimalikud; mis ma nägin oli ivahcst wmmstus; Margareta astus alatumale  lipitsejale tarwilise karedusega wastu.".. Päikese-kiir, päikese-kiir! Madison unustab ära, et ta sellele arutusele lepliku lõpujäreldust püüdnud l teha kui ka pool wägise. Ta mõtleb  >a lisab juurde i . . . „aga mis see sstabsndab. Margareta ei armasta mind; -ta ei ole mind ialgi armastanud! Ta on minuga. Tühi kogematane tuju kuudis teda minule tulema, wahest arwas i ta mulle tänu wõlgu olewat. , , Midagi, midagi ei aita! Ta ei armasta mind, sellega  on kõik öeldud, tema eksitusgi wabandatud  ja minu otsus jääb kindlaks! lahutus,  lahutus meie wahele.", , , . , Aga ta auustab sind, ta peab sinust palju lugu; armastus ehk tuleks weel; sa pole temaga kuigi kaua koos elanud  ; ta ei tunnegi sind weel õieti. , , Päikese-kiir I , , . Ei, ei! Tema kirjast paistab iit nii selgesti wälja, et ta sinust lahti tahab saada. Ta on külm, ta kõneleb oma uhkusest;  ta otsib poole sõnaga lepitust i ta ei nõuagi asja selgimist! Ta on süüdlane ja ta tahab sinust lahti saada! Armastusest  sellest pole wähematgi juttugi! . . See on ju ka loomulik, et tal sinu wastu jõemaid tundmusi ei ole, et la sinust lahti Püüab saada. Sa oled tema silmas harimata laewomees, kes tema waimuei'  oska temaga salongi-toonil naljatada, ei oska talle magusaid meelitus sõnu kõrwadesse  puhuda. Sinu loomus on tõsine, pikaline.  Sa ei ole ka weel mahti saanud, ei ka püüdnud temale näidata, et sa mirre nii harimata ei ole, nagu ta arwab. Sa oled teda siiamaani nagu häbenenud, ob, ta oli su meelest ju nagu waatamijeks, nagu püha kuju tummaks kumardamiicks. Tema ei mõista aga seda; ta on pidusaalides  teiste wiisidcga harjunud. Temale peab ütlema, kõrwa sosistama, mis sa runned.  Tema meelt Peab waimu läbi köil- ma. Sa ei ole seda teinud, kuda wõib ta sind siis armastada? , , , Kas ma ei peaks wahest püüdma hakkama, nende abinõuude läbi tema armastust mõira? , , Päitese-kiir! , , . „Ei, cil Sa oled'mees; sa Pead oina aun kaitsema. Tema on sell? auu mastu eksinud! Kui ta ka sind ei armastanud,  oma waunet sinu ivastu ei tohtinud ta inurda, , , Ja siis, ta armastab ju teda! Ilusat ivaimurikast saatanat armas- teaks, keda ta armastab. Inimese süda on arusaamata! Puhtad ilmasüütn neiud on mägedesse põgenenud,",, süda jälle. . , Nüüd ci ole enam loota, et Paikese kiired sääl läbi tungida wõi midagi  sulatada jõuaksiwad Ka Margaretal oli palju arutada. „Ma anastan teda.t, ta on auus, tubli mees. Aga ma ei armasta teda, wähemast nõnda nutte, nagu mu süda juudaks, nagu ma oma meest armastada tahaksin. lialgi ei ole ma aga tema wasru oma truudust murdnud. Mis ma sellel kibedal meeleheitmise tegin ma minu pätile truuduse murdmise kaebdust. Ma seletan talle, et ma ilma süüta olen. Ta ei usu mind. Sellega haawab ta niinu südame puhtust, minu hingeauu kõige raskemal  wiisil. Meie wahelt on usaldus, sellega seegi õnn kadunud, mis rahulisel abielul juba iseenesest on. Sarnane abielu ei wõigi edasi kesta. Juba selle pärast mitte, et rahu meie wahelt kadunud. Minul  ei ole Põhjust, lahutamist kahetseda; ma ei armasta teda ju tarwilisel mõõdul. Ei aitaks midagi, kui ta oma süü ära uäeb, kui ta minult oma ülekohtu andeks palub. Parem on ikka lahkume. Jah, minu päraste lahkume!". . . Margareta oli nimelt oma kirjal Roberti  koha wäga palju mõju arwanud olewat.  Ta oli peaaegu kindlasti lootnud, et ta lähemal seletust tuleks pärima ja wiimaks lepitust pakkuma. Kui see aga ei sündinud, siis oli ta eelseiswa arutusega oma südamele rahu katsunud muretseda. Nad nägiwad teineteist söögilaual, Mõlemad  teadsimad wäga hästi, et nad oma teise wastas, nagu kunagi kõnelesiwad nad tüdruku kuuldes pääliskaudjeteft asjadest. Külm lahutuse-õhk käis ainult nendele enestele  wastu nägu. See olek kestis edasi, Kumbgi ei muutnud oma mõtteid teineteise  kohta, Siisgi ei alustanud Madison ainustgi sammu lahutamise asjus. Selleks oliwad tall oma põhjused, Margareta oli niisuguses olekus, et meeieäritamine talle kahjulikuks wõis saada, Robert oli nõuuks wõtnud nii kaua oodata, kui Margareta raske tund möödas. Selle läbi läks küll terwe asi harulisemaks, uus punkt tuli