Sakala tg. Wiliaudis, tv. Maikuu piewal lBB<>. u. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja Väljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Naisterühmas 11. Olek Hiina ja Wenemaa wahel. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandis: Kubermangu  maksust. Wiliandi maakonnast: Sigade suremine. Pärnu maakonnast: Elustaw eesmärk. Tartust: Eesli Postim. uus aurulaew. Tartumaalt: Kõrtsi wili. Tallinnast: Laulupidu; „Linda". Tallinnamaalt: Tulekahju. Rakwcrest: Õiendus. Läänemaalt: Appi hüüdmine. Riiast: Auutäht; Läti laulupidu. Peeterburgiit: LihawSte pühad; uus koolide minister; Burjäätide saadikud; kubernär v. Wahl; uus paberiraha; uus Sinodi ülemprokuröör.  Tiflissist: Rohutirtsud. Kaukasusest: Külm. Wõeralt maalt. Rootsimaalt: Põhjamere reisija Nordenskjöld. Austriast: Laulupidu; pärandus. Prantsulemaalt: Kõhtude parandamisest. Konstantinoopolist: Mörtsuk Deli. Ameerikast: Õnnetus; hirmus maru. Kirja wastused. Kuulutused. Lisaleht. Üksainus tütar. V. Keisri Aleksandri 11. Valitsus. 11. Rahwa söök ja jook. I. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Naisterahwas. 11. Aord õpetab õde oma sõtta minejat wenda, kuda see sõas. ennast ehk wast surma eest ära jõuaks hoida; seal hakkab mehest maha jäänud „Naine nurgast nuttemaie, Kaasakene kamberista: Kes mind armul audumaie, Kaisus tuleb kullatama: Lepast ei saa lepitajat, Mahtrast walu wõttijata, Kasest kullal kaisutajat." Ja kui „randlased" Kalewi rahwa ära on jõudnud  wõita; kui Kalewipoja aun nende walitsuse alla langemist häbi pärast wälja ei jõua kannatada; kui ta selle auu ja bäbi tundmise pärast isamaad jumalaga jätab ning walitsuse woli Olewi katte annab, palub ta teda, et ta ikka ka auusaste hoolt kannaks leinawa leskede ja nutwa neidude eest, kelle kaasad ja kallikesed sõawäljal surma saiwad, kelle palgedelt nüüd pisar, ega kulmu alt lätte ei lõppeda. See on jälle auus, ilus.ja hiilgaw tunnistus naisterahwa ehk naise soo õigest kalliks pidamisest, õigest armastamisest ja unustamisest  wana Eestirahwa juures. Kord jälle laulawad mehed hõiskades: „Hellad welled, joogem jälle Neile heldeil' emadelle, Kes on kannud kangeid poegi, Kaunid tütreid kiigutand!" ja mõdu-kannud käiwad kähku-keerul käest kätte. Need alles oliwad mehed ja need mehed wõiwad õiguse ja puhta mõistuse kohtujärje ees selles asjas auu ja uhkusega seisma jääda. Waadaku meie asja ka kõige heledama selge mõistuse walgusel, ikka seisawad  need ja niisugused mehed oma meele järjes naisterahwa  wasta kõige kõrgemas auus. Need alles oliwad mehed, ütleme meie. Aga need alles oliwad ka naised ja naisterahwad, keda mehed nii kalliks ja kõrgeks,  nii armsaks ja auusaks pidada wõistwad. Ja et need selle aja naisterahwad omas inimlikus olekus nii wäärilised, nii auusad ja oma kohuse täitjad oliwad,  et mehed neid nii wäga kõrgel wiistl auustada ja armastada wõistwad, tuli ainult sellest, et naisterahwal  oma loomu järele otse needsamad õigused kaes oliwad, mis meestelgi. Sest otse nõnda kudas kellegi inimese, seltskonna ehk rahwa õigused vn ja otse nõnda kudas kellegist suurema wõimulised  lugu peawad, otse nõnda on ka uhe seesuguse meelejärg ja üleüldine wäärtus. Riisutakse ühe auusameelelise rahwa ehk seltskonna käest tema õigused ära, peetakse teda ikka halwaks ja alatuks, riisutakse teda tema jumalikult sunnilt, oma õiguste tagasi pärimiselt ikka maha, siis kaotab üks seesugune õnnew rahwas ehk seltskond oma meele auususe ja oma üleüldise inimliku kõrge wäärtuse aega pidi ära. Ta saab madala meeleliseks, tuimaks, lolliks, korratumaks,  hooletumaks, alatuks, armetuks ja Viimaks üsna auuta lHimuliseks, läbi ja läbi Viletsaks, õnnetuks.  Otse selleks samaks sai ka see Hommikumaa naisterahwa sugu, kes oma Loojast kätte loodud loomulikuist  õigustest puhtaks rööwiti ja halwa lugu pidamise  sisse alla lükati. Nõnda oliwad siis auuta ks ja alatuks saanud mõlemad, nii hästi õiguste rööwija kui õigustest rööwitaw Hommikumaa mees ja Hommikumaa  naine. Mees langes umbes liig rohke looduse rikkuse ja oma suurema keha Võimu läbi, naine aga oma Vähema keha rammu ja mehe auuta, ülbe meele, oma loomuliku õiguste kaotamise läbi. (Järg jääb tulema.) Kuidas praegu Hiina ja Wenemaa wahel lugu on. Olek Hiina ja Wenemaa wahel on wiimasel ajal nii kardetawaks läinud, et sõda nende mõlemate riikide wahel mitte wõimata asi ei ole. See olek on aga nimelt Kuldshamaa riiu pärast nii kardetawaks läinud, mis sellepärast järelseiswalt natukene sügawamalt tähele tahame panna. Kui meie kaardi peal tähele paneme, siis leiame, et Kuldshamaa Hiina kõige läänepoolsem kubermang on. Päris Hiinamaast lahutab seda kubermangu 16,006 jalga kõrge Taewamägistik ja Koobi kõrbe. See Kuldsha maa on umbes niisama suur, nagu Baieri kuningriik Euroopas. See maa oli umbes sada aastat Hiina walitsuse all seisnud, aga kahekümne aasta eest tagasi, kus Hiina riiki seestpidised mässamised nõrgestasiwad, langes ta täitsa iseenese hooleks ja rusika õiguse alla, nii et seal igamees teha wõis, mis ta tahtis. Hiina sõamehed tapeti ja aeti ära, ning Kalmukad (Kuldsha pärisrahwas),  Mongolid, Dsonganid ja Tarantshid, kes seal elafiwad, tapsiwad ennast wastastiku ja pidasiwad ühtepuhku  werift sõda. Reed taplused ja sõad Wene piiri ääres tegiwad Weneriigile palju pahandust. Ka takistasiwad nad Wene kauplemist wäga, sest juba 6. Augustil 1851 oli Kuldshas Wenelane Hiinaga ühe lepingu kauba walmis teinud, et Wene karawaanid seal keelmata wõisiwad  kaubawahetust toimetada. Juba aastal 1854 wiis Wenemaa Tshugotshaki linnast Kuldsha maal üksi 1,600,000 rubla eest theed wälja ja müüs sinna 500,000 rubla eest oma wabrikute kaupa ära. Aga juba aastal 1855 langesiwad Mongolide rööwli parwed  selle linna peale ja tegiwad ta maa tasa. Wenelane  katsus siis küll mitmel korral uuest kaubatoimetust käsile wõtta, aga eesnimetatud mässamised tegiwad seda pea täitsa wõimatumaks. Kui kõik nõudmised ka Hiina walitsuse juureõ midagi ei mõjunud, wõttis Wene walitsus nõuuks, ecsnimetatud lepingu kauba Põhja peal ise enesele abi muretseda. Lehekuu alustusel 1871 läks major Balitzki weikse sõawäega üle Bvrodshudsiri jõe, kes Wene ja Hiina wahel piiriks on, et waenlase maad tähele panna. Juuni lõpetusel alustab kindral Kolpakowski juhatuse all sõda, ja ehk küll Wenelase sõawagi suurem ei olnud,  kui 1785 meest soldatit ja 63 pealikut, siiski wõitfiwad Wenelased igal pool. Juba 4. Juulil 187 l jättis Abal Oghlan, kes mässajate päämees oli ja keda igal pool kui Kuldsha walitsejat auustadi, oma päälinna  maha ja läks Wene kindrali pääkorteri. Siin ütles ta: „Mina lootsin oma asja õiguse ja Jumala abi peale. Aga et ma ära olen wõidetud saanud, sellepärast heidan ma Kõigewägewama tahtmise alla. On midagi kurjust tehtud, siis trahwi mind, aga anna minu ilmsüüta alamatele andeks." Töisel päewal läks wõitjm Wene kindral Kuldshasse,  peale selle, kui sõda kõigest kaheksa päewa oli kestnud. Tema kuulutas kõikidele armu, kes omad sõariistad  käest ära paneksiwad Nüüd oli rahu tehtud ja kauplemine hakkas jälle õitsema. Khan Abal Oghlanile  anti Oreli linn elukorteriks. Kindral Kolpakowski kuulutas kohe kõikidele pärisorjadele  priiust, mis läbi 75,000 pärisorja wabaks saiwad. Naabri Hiina kubermangudest, kus waene olek walitses, tuli palju Paremat rahwast Kuldshasse elama ja see maa hakkas ruttu kosuma ja igapidi õitsema. Nii läks asi seiemaale takistamata edasi ja Hiina walitsusel ei olnud midagi Wenelase töö wasta ütlemist,  kumu Lord Beaconsfield Wenelase wasta waenlust  hakkas pidama, kus ka Kuldshamaad tähele hakati panema. Inglane oli Hiinlase ülesse ässitanud, ning see hakkas Kuldsha maad Wenelase käest tagasi pärima. Mullu aasta tuli sellepärast saadik Hiinamaalt Peeter - burgi linna, kellel woli oli, seda asja Wenelasega õiendada. Liiwadias tehti siis ka leping malmis, kus Wenelane kakskolmandiku Kuldsha maast Hiina maale tagasi lubas anda ja Hiina selle eest Wenelasele 5 miljoni rubla maksa. Neist wiieft miljonist pidi 4 miljoni Wene alamatele kahjutasumiseks saama, kes Hiina walitsuse läbi kahju sisse oliwad langenud. Peale sette kui Wene Keiser selle lepingu alla oli kirjutanud, läks Hiina saadik oma kodumaale tagasi, et ka Hiina keiser seda lepingut kinnitaks. See ei teinud seda aga mitte, waid saadik Tshung-Haou mõisteti  pealegi surma nuhtluse alla, et ta, nagu öeldi, ilma lubata koju oli tulnud. Nii seisawad nüüd asjad Hiina ja Wenemaa wahel. Hiina walitsus ei taha sugugi järele anda, ei taha oma wolitatud saadiku tehtud lepingut wastu wõtta ja walmistab ennast kangeste sõale ette. Kui ta aga tõeste sõda peaks tahtma alustada, siis ei saa Wenelane teda mitte kartma ja saab oma mõega ka kartuseta wälja tõmbama. Dshaapani maa on Hiinaga riius ja saab tõeste Wenelase poolt olema. Siiski on loota, et Inglismaa ministeeriumi wahetusega ka Kuldsha  tüli-asjad natukene waiksema oleku sisse ja rahulisema  leppimise alla saawad minema.