Sakala .U tk. WiljandiS, 27. Aprillikuu piewal tBB3. VI. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobson'; pärijad. Sissekord. Poliitika leht. Awalik wastus õpetaja herra J. Hurt'i „awaliku  kirja" peale. I. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wiljandist: Keisri Herra kroonimise päewa pühitsemisest: Tartu pangast. Tartust: J. Hurt'i ametist lahti tunnistuse põhjused Tallinnamaalt: Näitemängu takistused. Kuulutused.  Saalomvn.  Mõnest meie maa kihwtisest taimest (kaswust). (Lõpp.) Sipelgatest. (Lõpp.) Üleüldine üheus. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Awalik wastus õpetaja herra J. Hurt'i „awaliku kirja" peale. I. (Vpelaja herra J. Hurt on ajalehes „Eesti Postimees" ühe „awaliku kirja Eesti Aleksandri kooli asjus" awaldanud. See kiri on juba kuus küünart pikk ja otsa ei ole tall nüüd, kus neid ridasid kirjutatakse,  weel mitte nähe. Nõnda pikaks on herra J. Hurt'i kiri sellepärast saanud, et tema sõnade hulgaga püüab asja enese õigust ja tõde ära lämmatada,  sõimamise ja laimamisega mehi, kes õiguse eest on harjunud seisma ja sellepärast J. Hurti wastu jo mõnest aastast saadik on ülesse astuma pidauud, tahab hirmutada ja kardetawaks teha. Ime on näha, et õpetaja herra J. Hurt, kes suurustab, et tema mitte ei eksiwat ja ütleb, et ta ikka taisarwudega  rehkendab ja kõik koolid läbi on käinud ja kelle jäljed nii puhtaste „hiilgawad", et tema siiski sedasama ei tea, mis rahwa wanasõna ütleb walel olewat ja oma kiitust tegewat! Ime on näha, kudas tema Aleksandri kooli asutajate, raha korjajate ja raha andjate käest julgeb woli ära wõtta tahta. Õpetaja herra J. Hurt teab jo ommete, et üle 500 Eesti meest, enamiste Wiljandimaalt, Aleksandri kooli esimese Põhjus kirja riigiwalitsusele fisse andsiwad,  mis aastal 1869 kõige armulisema ja kõige kõrgema Keisri Majesteedi poolt kinnitatud sai, kelle asutajate woli ja õigus hiljem ka juure tulijate asutajate  kätte laiendati ja et Eesti Aleksandri kooli asutajad oma keskelt aastal 1870 ühe eestseisuse wõi toimetuskonna, nimega „ Eesti Aleksandri kooli asutajate  komitee" Walitsesiwad, mis nagu muudegi Seltside eestseisus suurest Seltsist ette wõetud asju pidi ajama ja muud midagi ei tähenda, kui asutajate eestseisus. Tema teab, et asutajad ennast aastal 1871 peakomiteesse ja abikomiteedesse ära jäutama bakkasiwad, ta kirjutab ise omas „awalikus kirjas", (Eesti Postimehes 14 s. a.): „ Sügise, aastal 1871, tuli Liiwimaa kuberneeri herra poolt 2. Oktobrist  U 7524 kiri Wiljandi fillakohtule, kus Aleksandri  kooli asutajatele teada antakse, et seestpidiste asjade Ministri herra poolt mingisugust takistust ei ole leitud peakomitee asutuse wasta Tartus, kui ka abikomiteede asutuse wasta töistes linnades ja maakondades."  Ta teab ja arutab ise, et peakomitee, kellest aastal 1869 kinnitatud esimeses Põhjuskirjas sõnakest ei seisa ja kes sellepärast kõikuw näitas olewat, enesele palwe peale ühe kirjalikku tunnistuse ministeriumist  sai, mis tunnistus jo muud midagi ei tähenda, kui et ka Aleksandri kooli asutajatel üks eestseisus on nagu töistes sarnastel Seltsidel. Ta teab seda, on Aleksandri «kooli asutuse hakkatusest peale seda igal suurel koosolekul ise oma silmaga näinud, et Aleksandri  kooli asutajad ühes peakomitee liigetega, keS niisama, nagu tõisedgi asutajad, otsusi on teinud. Õpetaja herra J. Hurt teab seda kõik, aga seletab ommete, et abikomiteedel woli ei olewat Aleksandri kooli asjus otsusi teha. Oh seda julgust! Jo ta nüüd ikka loodab, et mõni inimene, keS aSja heaste ei tunne, tema sõna usub! See õpetaja herra J. Hurt'i „awalik kiri" on nii imewärklik toimetus, et temast üleüldiselt palju on üelda. Aga läheme parem kohe asja enese, herra J. Hurt'i „aroaliku kirja" sisu tähele panemisele. Käigu paljalt mõni sõna tema ees sisse juhatuseks. Nagu Aleksandri kooli sõbrad teawad, tegi herra J. Hurt mitu aastat järgi mööda tubliste töiste Aleksandri  kooli asutajatega ühel meelel Aleksandri kooli asja edenemiseks tööd, pööris aga mõne aasta eest ennast rahwa püüdmiste ja wiimaks ka Aleksandri kooli asja edenemise wastaliseks, nõnda et mõnest aastast saadik suurtel koosolekutel muud suuremat midagi teha ei saadud kui waielda, kus ühel pool president J. Hurt mõne oma kaasmeelelisega seisis, ja töisel pool tema wastu kõik suur asutajate kogu oli, kus president J. Hurt ja abipresident õp. herra M. Jürmann oma ette panekutega ikka läbi kukkusiwad  ja suure kogu poolt nende wastu üles seatud ettepanekud ikka otsuseks sasivad tehtud. President J. Hurt pani ühe ehk mõne oma kaasmeelelisega asutajate kogule nii karedaste wasta, püüdis ise oma teed käija, pikendas nõuupidamist, et sugugi enam läbi ajada ei saanud. Töistes Seltsides, kõigel Eüroopamaal,  on see wiis, et kui koosoleku juhataja ühes asjas, kelle eest ta kõwaste waidleb, läbi kukub, ennast ammetift lahti wõtab. Seda teewadgi suured ministri herrad, maa- ja riigipäevade presidendid. Õpetaja herra J. Hurt kukkus aga mitu korda järgi mööda, näituseks aastal 1881 Januari kuul Wanemuine  saalis, sell samal aastal (1881) Augusti kuul õp. herra Eisenschmidti aias, kõige oma ettepanekutega, kelle eest ta kõige oma jõuuga sõdis, täitsa läbi, aga ei wõtnud ennast ommete mitte ametist lahti. Oh seda auutundmift! Oh seda usaldust, mis abikomiteede  poolt terwel aastal 1881 presidendi wastu koosolejatest kanti, sellega et kõik tema ettepanekud pahandusega kõrwale heideti! 1882 aasta peakoosolekul ei tahtnud president J. Hurt jälle suure asutajate kogu otsusi täita, nimelt Augustil 1881 walitsetud kassa hoidjate ammetisse  seadmises. Ligi paar tundi aega wältas elaw ja käre waidlemine. Wiimaks sai president J. Hurt sunnitud, suure hulga poolt walitsetud kaSsa hoidjaid ammetisse seadma ja Aleksandri kooli asutajatega ühel meelel käimist tõutama, ehk muidu oleks ta jo siis presidendi ammetift lahti heidetud saanud. Minewase aasta Juuni kuu peakoosoleku töisel jaul ja Oktobri kuu peakoosolekus, näitas ta ennast tõeste parandanud olewat. Aga tänawuse aasta Januari kuu peakoosolekul  ilmutas ta jälle ennast wanades wigades, ei hoolinud suurema hulga koosolejate soowidest, tegi seda Webruari kuu peakoosolekul weel hullemine. Aleksandri kooli asutajate kannatus, et president J. Hurt ennast loomulikuks koosolekute juhatajaks ehk weel wõib parandada, kadus wiimaks suutumaks ära. Nad nägiwad, et president J. Hurt enam „korralise ja auusa asjaajamise aabitsatgi ei tunne."*) Presidendi  peale tõsteti abikomiteede saadikute ja wolimeeste poolt, kui ta koosolekut lõpetada ähvardas, kaeptusi. President aga, kes oleks pidanud niisugusel korral juhatuse  abiprefidendi kätte andma, kaewata laskma ja siis kaepduse peale wastama, lõpetaS ise oma woliga selle päewa koosoleku ja pani, kui koosolejad teda kaepduse alla tõftsiwad, põgenema. „On weel halenaljakamat tallitust nähtud?" *) Mis pidiwad nüüd koosolejad peale hakkama? Nad oliwad presidendi lahti hüüdnud, aga president kuulis seda, ei annud wastust, ega oodanud korralisi otsust. Mis muud kui pidiwad kirjalikult kaeptust tõstma! Ja seda nad tegiwad. Herra J. Hurt alustab oma „awalikku kirja" sellega, et lahtimõiftjate nimed ülesse lueb, keda ta 21 leiab olewat. Aga lahti tegijaid heali oli 34, sest mõnel kaeptuse-kirja alla kirjutajal oli enam kui üks heal anda. Koosoleku protokolli kirjutati, nagu seda jo enne sündinud iga abikomitee ülesse ja siis tema saadik ehk muu wolimees. Nende nõnda saadud healte enamusega walitseti näituseks kassameister, kus igaüks heale õigusline nii palju sedelit ära andis, kui palju heali tema kätte anda oli usaldatud. 34 healt aga oli suurem osa 25. Webruari koosolejatest healtest. Sellega on herra J. Hurt selle koosoleku healte enamusega Aleksandri kooli presidendi ametist lahti mõistetud. Muist heale andjaid oli jo ära läinud, kui kaeptuse kirja alla kirjutati. Muidu oleks allakirjutajate  healte arw weel suurem saanud. Õpetaja herra J. Hurt kirjutab: „Ametist heitmiseks  peab presidendi tõsine ehk arwataw süü seadusliku  korra järele ja seaduslikus kohas ettepandama ja asjalikult õigust mööda läbi katsutama." Siin mõtleb herra J. Hurt wist küll sõna „seadusliku koha" all kohut. Mina aga ütlen selle waStu kõigel Euroopa maal tuttawat asja: Ühe seadusliku koosoleku juhataja ametist heitmise seaduslik koht on koosolek ise. Ametist heitja nagu ametisse paneja on koosolejate enamus. 25. Webruari koosolekul  oli pealegi herra J. Hurti wastaliste arw vähemalt  wiiskorda suurem, kui tema poole hoidjate healte arw; seda sai selgeste näha, kui presidendile laituse tunnistus ja sellega Siete lahti tegemise tunnistus koosoleku  algusel anti. Õp. herra J. Hurt kirjutab: „ÜkS teine wiga awaldatud kirja juures on see, et kaebajad ise ka kohtumõistjad  on. Ühel hoobil mehed kajavad, teemad otsuse, mõistawad hukka ja heidawad presidendi ametist." Selle peale wastan: See ei ole kellegi wiga, vaid koguni õige korraline asi, et seltsides kaebajad ise ka kohtumõistjad on. Seltside peakoosolekutel ja sarnastel kogudel on see loomulik woli, et „ühel hoobil liikmed kaebawad, teewad otsuse, mõistawad hukka ja heidawad presidendi ametist." Jah, nõnda on see maailma asi! Nõnda nägin ja lugesin ma seda Saksamaal Leipzigi *) Op. herra Hurti sõnad tema „awalikus kirjas."