nenud maja, kägisewad aknaluugid, harimata wiljapuu aid, kõrgete männa puude wahel, lahutud kõigest maailma kärast ja mürast, see kõik meelitab mind oma elu siin ära elama. Nõudke ta eest herra konsul kohtlast hinda, ma tahan teda kohe wälja maksta!" Haige waatas imeks pannes isewärki ostja otsa. Ta näis usaldamata selle nõu kohta olewat ja kartis enesega nalja tehtawat. Aga Windheim'i kahwatanud nägu oli nii tõsine, tema suured mustad silmad nii ustawad, et iga kaksipidi mõte taganema pidi. „Armas herra," pomises konsul, „see asi nõuab järele mõtlemist!" „Mis tarwis järele mõtlemist, kui ma nõutud hinna kohe wälja maksan? Kauplemiste  juures teeb kokku lcpimine takistust, fee on: üks nõuab palju ja teine pakub wähe nõudke aga siin, mis Teie õige arwate ja mina tahan Teile anda, mis Teie omadus wäärt on." Konsul mõtles wähe aega järele ja ütles siis korraga: ~Olete seda maja järele waatanud?" „Ainult wälja poolt; ja sest on küll." „Kas Teie ei märkinud sääl juures midagi?" „Ei muud midagi kui seda, et see maja tühi on ja elanikka otsib." „Kuulake, herra von Windheim," ütles konsul tõsiselt. Kui ma kümne aasta eest see mõisa, kus meie praeguS oleme, ostsin, tahtsin ma enesele üht suwelossi saada ja lasksin teda seepärast toredasti sisse seadida." „Aga meie räägime ju metsa ülema majast!" Hüüdis Windheim wahele. „Kannatage aga, ma tulen kohe selle pääle. See kord ei mõtlenud ma mitte selle pääle, et mul pidi aeg kätte tulema, kus ma ennast tahaksin maailmast tagasi tõmmata. Nii ostsin ma see maa tüki kahe ruut penikoorma metsa ja kahe tiigiga, et oma wöcraStele, keda ma siin wastu wõtan, ka jahirõõmu maa ja wee pääl wõiksin pakkuda. Endine omanik, krahw Jehrefeld, oli surnud ja ta pärijad tahtsiwad oma pärandust jägada. Metsa ülema majas elas see kord ivana metsa ülem Loodil, keda küll õiguse poolest joodik oleks pidanud hüütud saama, sest tema oli iga päew homikust õhtuni joobnud. Ja sääl juures ei olnud tal mitte ivähem kui seitse poega; toored ja pahurad poisid, kes kõik isa juures elasiwad. Ma jätsin Loodiku jäoks esiotsa oma metsa ülcwaatmist kuni ma kahe aasta eest siia tükkis elama asusin, et maailmaga, keda ma südame põhjast wihkan, mitte enam kokku ei puuduks. Mu termis oli waene ja pea nõder, ma tahtsin rahu ja waikift elu, seepärast põgenesin ma siia üksikusse kohta. Aga kuidas olin ma eksinud! Metsa ülema perekond tegiwad koledat põrgu kisa. Arst oli mind käskinud iga päew mürske õhu sees jalutumas käia, läksin ma wälja, siis tuli üks ehk teine neist pimeduse sellidest mu wastu ma wihastasin ennast; jäin ma koju, siis kuulsin ma nende kisa ja püsside paukumist, mille eest üksgi lind ega jänes armu ei leidnud. Ka öö ajal hulkusiwad nemad kui pöörased metsa loomad ümber lühidelt öölda, ma ei wõinud seesugust elu mitte kauem enam mälja pidada, maid lasksin Loodikule kohtu läbi öölda, et ta mu majast wälja läheb. Selle üle sai mana nii wihaseks, et ta ennast ise maja taga maha laskis. Poegadele  andsin ma igale ühele sada rubla, et nad wõisiwad Ameerika wälja rändada. Teie nääte, kui palju seega tüli on olnud enne kui rahu selle maja juure sai." „Rahu on just see, mis seda maja mulle armsaks teeb!" hüüdis Windheim. „Scltslik elu on mulle läila, ma tahan üksi, üsna üksi olla, nagu Teie! Mitte üks inimene ei pea teadma, et ma ses wanas majas elan." „Olete abielus?" küsis konsul terawasti küsitama otsa waadates. „AbieluS? Jumal hoidku!" hüüdis Windheim erutult. Selle järele, kui ma naiSterahwaid olen tundma öpinud, jään ma manaks poisiks nii kaua kui mul silmad lahti on. Ma ei taha ühtgi meest, aga weel palju wähem üht naisterühmast näha ;a kui ta ka nii iluS ja ilmsüüta oleks, nagu taewa ingel. Mina abielus! Herra konsul, Teie küsimistes on üks põlaStaw pilkamine. Kui mul peaks abielu ja kihwti peeker walitseda antama, siis saaksin ma täna juba kooljana laamama. „Tubli, tubli!" hüüdis konsul ennast kõrgemale ajades. „Seda kuulen ma hea meelega. Kuidas näha, armastus ajab Teid wist ennast üksikusse kohta ära peitma?" „Ei, wihkamine, mu herra," hüüdis Windheim mõrudalt! „Mina wihkan ja põlgan ise ennast, et ma nii rumal olin ja üht naiSterahwast uskusin." (Järg tuleb). wälja laenata on? Ja ega see temal siis üksi rahaks ei olnud, kes teab initu sada meel sängi põhja õlgede alla jäiwad! Ei niisugune kerjamine  ei sunni waesuseks niineta, waid ahnuseks. On ju mõnda nähtud, kui ära surewad, et siis sängi põhjast mõni tuhat rubla leitakse, millest ta oleks rahuga elada ivõinud. Ja ka mõnda, ke» kuhugi aia ääre ehk maantee pääle ära külmawad, kunas tuhanded sängi nurkas suka sees soojendamad, aga oma wiimse tunnini kopikaid kokku kerjawad ja nõnda endid piinaniad. Seda ei ole siin küll kõige kohta ööldud, sest mõned on ju ka tõeste wigased, waesed ja wilctsad. Detsembri-kuu 20. päema õhtul ivarastati apteegi ees Pöide postimehe postikoti ära, sel silmapilgul, kui ta ise apteekis käis. Järgmisel homikul leiti kott wenekiriku hoowi paalt. Kirjad oliwad osast ära käristatud z arwetakse, ct mõned ka kaduma läinud on. Asja toimetajad waatke ette! Detsembri-kuu 21. p. toodi üks Upaküla tüdruk linna arstimise alla, kellel kolme nädala eest roos käe sisse sündinud. Käsi oli õlanukkast saadik wäga paisutanud ja mustakas sinine. Arwcti et arsti abi sääl juures juba hiline on, sest põletik olla juba käe sees. Pange tähele, kellel haigus ehk tõbi juhtub, et see aegsasti arstiabi otsib! Detsembri-kuu 22. päewa õhtul oli Kuresaares  kord clam rahwa liikumine: Tori alcwis oli Wittroki majas tuli lahti pääsenud, mis tule tõrjujate ja ka palju teiste linnalaste sammusid tulise kiirusega senna poole sundis. Enne kui tule tõrjujad senna oleksiwad jõudnud, oli lähema abi ivõimul tuli surutud. Jamajast. Detsembri-kuu cfimiste pücwade sees leidnud Tammuna küla mehed räime püül (püüul) merest ühe pudeli, mille sees, nagu käe kiri seda tunnistab, ühest üsna osawast kirjamehest piiatsiga kirjutatud järgmine wõcra keeleline kiri oli Lllookoii 8 ?. ndsrs vi. Osn eom uxpiüttsr üenn nnäsr 8 v ?askrkr jaz- llsr korbi oell llsrmeäön vorm llelmunA rin eger om moj lixt vmisreln llomimm krnuksn oon baäsr akust utt ÄLU eoutu bittor 1 ur ak äsn vall llelsor kiu uiustsru oad. I>. ?öttsr voll Dlcströöw Limmunci Nitts muun a vö lllolmnu llikströvm 8 vousku smM 0 Llluu. Lupptsu ?attkr. Soowime, et mõni meie lugejatest, kellel «võimalik  on, selle kirja Eesti keeli ümber paneb. Jaanist. Suur pärandus. Mõne aasta eest suri Pihkwa liuna lähedal üks päris mõisa omanik ära, ning et temal pääle praua muid pärandajaid ei olnud, siis sai seatud osa tema liikumast waraudusest tema lähemate sugulastele  jagatud, mõisa ja hea osa raha jäi weei prouale. Kcwadel 1887 suri ka praua ära ja tema lähemad sugulased oliwad Jaani kihelkonnas Maasi wallaS: uimelt kaks weuda, ja üks õde" keS Karja kihelkonnas mehele saanud oli. Esimise teaduse järele oli praua parandus: mõisa kõrtsi õigusega ja 1800 rubla raha. Kui see päranduse teadus ivalja tuli, suri kõige esimine päranduse osaline ara. Ta oli küll kidewaue mees, aga arwati et see suur rõõmuline teadus tema eluiühendaja  oinud. Üks adwokaat tahtnud päranduse üht kolmandiku osa, siis lubanud ta üle jäädama 2/z Jaani pärandajate kätte toimetada. „Jumal ho'a sina, mikspärast siis nii palju ahukadcie anda, kui õigus ja seadus meie pooit ou," mõtlesiwad  ja ütlesiwad Jaanlased. Mõisa omaniku, see on herra poolt, sugulased wõtsiwad omale adwukadi keS mööda läinud suil 1883 Saaremaal Jaani- ja Pöide kiriku raamatutest  proua poolt pärandajate sugukouda järele uurimas oli. Adivukaat leidis Jaani kiriku raamatutest,  et mõisa omaniku praua Jaani kihelkonnas sündinud ja Pöide kirikul ristitud on, aga—: mitte abielu laps ei ole! Adwukaat kiihmutaS. Kuida ööldud, ei ivõtnud Ja-znlascd omale mitte adwokaati, waid kolm lähemat päranduse omaniku läkfiwad suwel 1887 Wenemaale oma pärandust ära tooma. Nad oliwad sääl aasta ja kolm kuud ja kuida kuulda, tulnud nad nüüd enne Jõulu lauluga kodusse. Kui palju nad pärandanud, seda ei olla nad mitte teada annud, aga seda olla kuulda, et kohtute, toimetuste kulud wäga suured olla. Siin ülewel nimetatud adwokaat saanud waewa palgaks 1600 rubla. Meie soowime Jaani poolt selle suure päranduse üle selgemat otsust, et kui sellest awaldamc, ka teised Saarlased  Jaaulastc suurest õnnest rõõmustakstwad. Pärnust. Pärnu linna kauplus on sest ajast saadik, millal Balti raudtee sõitma hakkas, tagurpidi läinud, mis selle wäikse linna sissetulekut mahendab. Nüüd aga, millal Riia- Pihkwa- Tartu,- Walga raudtee rööpcd kauba artiklid medama hakkawad, saada wissiste Pärnu linna kauplus uucste kitsendad, et aga kndagi oma linna sissetulekut parandada, on Pärnu linna kodanikud nõuuks wõtnud, oma mere suplemise asutust suurendada ja seega suwel oma linnale rohkest külalisi laiast Wene riigist kokku kutsuda. Meie soowime selle kohalise ettewõtteie  iga musi head edenemist. Pärnus oli minewal nädalal kaks suurt tulekahju. Normanni ja Nieiändri majad põlesiwad ära. Ilm oli ivaga külm ja tuul oli wali ja ajas tuld ühest majast teise pääle. Paar päcwa hiljemine oli wecl teine tulekahju, kus juures üks maja maani ja teise katus ära põles. Miitawist. Miitawis au üks kurb lugu sündinud. Lese praua Grafil oii üks riide wärwimise  asutus ja Ossip Keiser oii temale selliks ja toimetajaks. Mõne kuu eest müüs praua Graf Ketserile seda märwimise toimetus! ära, aga hiljuti laskis Grafi praua 17 aastane poeg Keisrit läbi kes emale ja wendadele juba palju muret oli teinud. Pceterburgist. Tulemaaastaneriigi majapidamise  arukiri on ivalmistatud ja selle