esiotsalise päewakorra üles. Nõnda algaS warsti esimestel  koosolekutel nii põnew waidlemine, et würst Bismark  isegi oma poliitika eestkostmiseks pitke kõnesid pidi pidama. Tema kirjeldas omas kõnes ka seda parlamenti jä nimetas, et ligi 200 meest Saksa praeguses parlamendis  keisri ja riigi wastalised olla. Sellega ei olnud aga puudutud parteid sugugi rahul ja andis prnmeeleliSte  eestwedaja Eugen Richter temale wastuseks, et würst B. ennast keisri ja riigiga wahetawat. Nii on ka troonikõneS  sisemist rahu kosutada lubatud, aga würst Bismark'i kõnedest ei wõida seda mitte märgata. Sellepärast ei wõi tema (priimeeleline partei mees) sugugi arwata, et see weel suur-riigi mees oleks, kes terwet 'Saksamaad on ühendanud, waid tema mõtleb, et see jällegi see weike meheke 1847 a. on, kes uueste oma algus paika tagasi on pöörnud. Lugejatel saab alleS meeles olema, nagu 43 numbris nimetasime, et 1847 a. w. B. oma poliitika tegemist ja kui minister kuulsaks saamist algas. Kongu-konwerentsi nõuupidamised lähemad läbistiku  ilusaste edasi ja on kõikide riikide saadikud sellega ühes nõuus, et lõuna kesk-Aafrika kõige rahwastele priiks kauplemise kohaks piaks awatud saama ja jäema. Inglane  ehk ei taha küll hea meelega seda ära näha, et ka töised rahwad nendest wõeraist maailma jagudest kasu hakkawad püidma, aga üksinda wastu panna ei saa tema kõigile ka mitte, waid piab ennastgi loomulikuma ja hulga tahtmise alla heitma Daanimaa tähtsam ajakiri „ Natsionaltid" pahandab,  Saksamaa üle, et Schleswigist magusalt elawaid Taanlasi wäljaaetaw ja annab Daam parlamendile ja riigiwalitsusele nõuu, et ka Daanist Saksu äraajama piaks hakatama. Nõnda pia kui Saksamaa ühe Taanlase  ära saadab, olgu Daanist niisama üks Saks minema saadetud, nimelt hakatagu tähtsamate Sakstega peale. Saksa lehed aga wabandawad ennast, et ainult neid Daanlasi Saksamaalt ära on saadetud, kes kuhalise riigiwalitsuse  seadmistele wasta punniwad ja rahwast ärritanud.  Sellepärast ei olewat Taanimaal sugugi wõimalik  sarnase wäljaajamiste üle nuriseda, waid magusad wõerad elanikud wõida ka Saksamaal igal ajal puudumata  elada ja olla. Prantsuse wabadriigi walitsusel on mitmete takistustega  wõitlemised, sest et seal juba wanast ajast saadik palju parteisid rahwa seas kestawad, milledest aga peaparteid  ühel ja töisel wiisil omale abi loodawad saada. Nüid on alles üleminewal nädalil pealinnas suur kära ja kisa, kuhu endid pealt 4,000 töölist, kes kuidagi wiisi oma elujärjega rahutumad, kogusiwad ja riigiwalitsuse wasta nurisemise-kõnesid pidasiwad. Nemad saiwad küll ilma awaliku rahu rikkumata politsei poolest lahku aetud, aga tüliks oliwad nad ommetegi. See alama rahwa kärakogu olnud mana keiser riigi sõbradest ja parteilastest  üleskihutatud, et aga praeguse walitsewa parteile tüli teha. Inglise elatand wabameeleline peaminister Gläedstone  on wanameelelistele järelandmisega aga ka oma parteid pahandanud ja seepärast wõib kergeste seda juhtuda,  et tema riigiwalitsuse eestwedamist piagi mõne töise oma meelelise noorema rahwamehe kätte andma piab. Seda wõib sealt ühe ainsama parlamendi maenitsusega  ära teha ja sellepärast ajas üks leht juba sellegi uudisjutukse wälja, et Gläedstone enam edespidi ennast parlamendi saadikuks ei tahta waliteda lasta, waid lordi auunimega ülemkoja nõmmikuks heidab, mis ta nüid mitu korda tagasi lükkanud. . Walituskondade uueste sisseseadmiseks on üks komisjon kokku astunud,  kelles wabameelelistest peaminister Gläedstone, ministrid Hartington, Dilke ja Schaw-Lcseure ning wanameeleliste eestwedajad Salisburg ja Northcote osawõtawad.  Nõnda palju on aga juba wabadlased wiimastele  järele annud, et uueseaduse ja sisseseadmise järele lirimaa 5 parlamendi saadikut wähem walitema piaks. Muidugi on need wihased mehed selleläbi weel wihasemaks riigiwalitsuse peale saanud, ega saa enam edespidi wabadlast oma healtega millegi wiisil tuetama Aafrikamaa sõaasjad on wiimaStel nädalatel hea hulga paranenud. Oli wahel küll juba juttu et kuulus kindral Gordon Kartumi linnast ära tahtnud põgeneda ja seepärast tee peal waenlaste kätte langenud, kes teda mangi wõtnud jne. Aga need jutud ei jäenud tõeks, waid pärast poole teatati Gordonist, et tema weel tubliste wasta panna wõiwat ja Mahd'ile seda ka näitanud.  Nüid on alles 19. Nowembril üks mees Kartumist Kairo linna jõuudnud, kes teatab, et Gordoni käsu all praegu weel 2000 Türki, 6000 Neegrit ja peale seda Arablasi olla. Elu- ja sõamoona olla temal ka küllalt. Mahd'i sõamehed wiskawad hulga kaupa sõariistu enes test ja põgeneda mägedesse, sest et nemad enam teda ei uskuwat. Peale nende sõnumete on ka Dougala Mudir traadi teel teatanud, kes ühe Gordoni kirjawiiaga kokku sacmud ja see üelnud, et Kartumi linnas siis rõõmutuled põlema pandud, kui sõnum sinna jõuudnud, et Inglise abi-sõawägi teel on. Kõik rahwas auustawat  seal Gordoni wäga ja iga tema käsk saawat punkti peal täidetud. Ka on Gordon ime hilja Mahdi söawäega  kokku põrkanud ja Gordon waenlaste käest ühe suurtükki  ärawõitnud. 500 meest läinud ka Mahdi sõawäest priitahtlitult Gordoui sõawäe hulka ja nõnda ei ole siis Mahdil sugugi enam lõbusad päewad. Itaalia kuningas Humbert on kolera-haigete waatamisel  käimistel palju sõpru omale kogunud ja nimelt rahwa seas oma wasta suurt armastust wõitnud. Kui ta pühapäewal paari nädala eest tagasi pealinna Rooma tuli, siis kogusiwad halwast ilmast hoolimata arwata 100,000 inimest teda rõõmukisaga teretama. Oma kälimeest  Genua härtsogi on kuningas sellepärast mõnes ajaks torni pannud, et tema ka mitte kuninga käsu järele haigeid Spezzias waatama ei läinud. Neaapelist jutustatakse  kuninga Humbert'i haigete waatamisel käimisest järgmine ilus lugu: Üks soldat oli koleras haigeks jäenud ja wõitles haigemajas walu sees. Kuningas trööstis seal käies ühte ja töist ja nende hulgas ka seda soldatit. See wõttis weel kõike oma jõuudu kokku ja kostis: „Nüid tahan mina ka hea meelega surra, sest ma olen oma kuningat näinud." Pärast paranes haige ja sai wiimaks koguni terweks ning kuningas kinkis temale 1000 liirat. Sarnastel musidel on kuningas oma alamate  elukorda sellel rängal tunnil kõige mõnusamalt mõistnud kergitada. Omalt maalt. Wiljandist. Wiljandi Eesti Põllumeeste Selts pjdas, nagu kuulutatud oli 25. Nowembril oma koosolekut. Wäga rõõmustaw ja kiiduwäärt oli seekord seltsi-liikmete õige rohke ja täielik kokkutulemine, sest 163 seltst-liiget wõtsiwad osa, mis sündsa tee ja põllumeeste aja pärast arwa ette tulla wõib. Ka maksiwad heaste palju oma aasta-wõlg-maksusid ära ja mitmed uued liikmed  said wastu wõetud, nende seas ka jälle üks 50 rubla sissemaksuga eluaegseks liikmeks. See kõik on rõõmuötaw ja kiiduwäärt. Seltsi praegune president mõisarentnik Heinrichsvn panni käeSoleusa aasta aruande ette, millest näha oli, et meie Selts oma maja wõlgasid 4455 rbl. 84 kop. sellel aastal ära on tasunud. Tulewaks aastaks sai uus eestseisus walitud ja waliti healte enamusega endine president P. Heinrichsvn jälle tagasi. Pitkemalt kirjutame sellest koosolekust töine kord. Wiljandi maakonnast. Paistu kihelkonnast kirjutatakse  meile M. walla kooli- ja kohtumaja sisseõnnistamisest  ja rahwa elust järgmiselt: „Meil oli hiljuti õnn, esimest korda awaliku pldu ärapidada. Sest meie wald ehitas tänawu omale uue ruumika kooli- ja kohtumaja ning pühitses seda 25. Oktobril s. a. pidulikult sisse, kelleks meie auusamad perenacsed omalt poolt pidusöögilaua  korralikul kombel oliwad katnud, kuna töised jälle piletite ostmise läbi joogi eest hoolt oliwad kannud. Ka meie õrnem sugu, meie tütred tibukesed, ei kannud oina käsa rüppes, nemad oliwad pidu koha kauni wanikutega  kenamal kombel kaunistanud. Mille eest neid kõiki eel nimetatud waewanägijaid ja kulukandjaid, iseäranis  aga esimesi ja wiimseid, soojat tänu wasta wõtta palun. Maja sissepühitsemist toimetas Karksi õpetaja Girgensohn, sest et meil Paistulastel waejekestel ise waimulik  isa puudub. Peale sissepühitsemise algas pidu söögiga, ja sai see muidu lõbusalt ja korrapäralikult peetud ning noore rahwa lusti rõõmu ei jõuudnud pealtwaatajad  küllalt kiita. Aga, mis kuskil niisugusel pidul ei tohiks puududa, puudus meil ommeti; mitte ühtegi koori laulu ei saanud seal lauldud! Kuidas sellega siis lugu nõnda oli, kas meil siis kõigil heale torud kinni oliwad kuiwanud? küsib ehk mõni. Kinni kuiwanud koguniste mitte, aga püiame asja selgitada. Möödaläinud suwel kuulsin üht meie walla nöörimeest  oma koolmeistriga järgmiselt kõnelewad: „Auus koolmeister, alustas noormees, asutame meie oma walda ka laulukoor, et une kooli- ja kohtumaja pühitsemisel esimest korda oma heali kooris kuuldawalle wõime lasta ja selleks olge Teie meile juhatajaks, sest et muud meie wallas ei ole, kes seda teha jaksas." Koolmeister aga kostiS: meil ei ole niisugusid inimesigi, kes laulu õppida wõiks. Kui noor mees lauljaid nime järele küllalt oli nimetanud ja pealegi lauljate muretsemise oma peale wõtta oli lubanud, ning ainult koolmeistrit päewa palnS nimetada, millal lauljatega koolimajasse kokku tulla, et noort laulukoori koolmeistri abiga alustada, waStaS koolmeister: taulukoorisid ei olla kuskil wallas, ega ei pruukida tema seda ka siiagi mitte asutada, jättis nooremehe, kes kurwalt seisma oli jäenud, Jumalaga, putkas minema ning oli lõpetatud. Sellest wõime siis naha, et meil mitte kõigil kõrid kinni kuiwanud, ega lauljate puudus olla ei wõi; küll aga laulu juhataja puudus. Jumal andku, et wiimne nimetatud puudus piagi lõpetatud, ning tulewal kewadel tublil jõuul, noor laulukoor alustatud mõikS saada, et seega need healed, kes nüid just nagu sunduse teel wagusi pidiwad seisma, kõlawuselle saaks toodud. !i, , e. Töine kiri saadetakse meile Helme kihelkonnast, Patküla walla uue koolimaja pühitsemisest, millele muutmata  ruumi palutakse: „2. Nowembril oli meie walla rahwal tähtjas päew, siis pühitseti uus koolimaja sisse, mis sel suwel ehitadi. Wana koolimaja, mis aastal 1861 selle talukoha peale asutadi, 6 sülda pitk ja 4 sülda lai oli juba aastal 1872 weikeseks jäenud, sellepärast  ehitas siis wald selle majale nimetatud aastal rohkem kui poole juure, nõnda et koolimaja siis 9 sülda pitk ja 6 sülda lai sai. Aga õnnetuseks tuli majale madala aluspõhja ja halwa ahju pärast käsn sisse. Küll püiti iga aasta seda ära häwitada, tehti uus ahi, lõhuti seinu, panti iga kolme aasta tagand uus põrand ja truubid alla, kraaw ümber maja jne., aga kõik see ei mõjunud midagi, käsn jäi ikka elusse ja tegi oma ärahääwitamise tööd edasi. Iga aastased parandamise kulud, mis mõnikord üle 200 rubla tõuusiwad, tõmbasiwad walla rahwa ergule, seda põhja üles otsi, kelle süi läbi seesugune kuriloom oli tekkinud." Missuguse mehe juures nüid mõni mees, keS rahwa ergul olekist oma auu ja kasu päikest tõusma aimas, süidi otsis, ei ole raske koolmeistril ära mõista. Ka uued ja terakamad rahwa oksalised ei saanud koolimaja enam terweks teha, waid ühendastwad endid kohalise kooliwalitsuse nõuudmise peale uut koolimaja uue aluse peale ehitada. See ettewõtte oli wallale liig raSke, aga ei wõinud parata, sest wana parandamise peale oli isegi nii palju kulunud, et seega uus koolimaja oleks ehitada saanud. See uus puust ehitus 14 sülda pitk, 6 sülda lai, peale selle 11 jalga kõrge, mille ehituse kulu üksinda wald 2700 rubla ümber kannab, on nüid walmis ja rõõmustab iga kooli sõpra, auustab tema ehitajaid  ja tõstab teda oma sisseseade ja walimise näu poolest nende parematega ühte rinda. Pühitsemisest olid tulnud osawõtma, Liiwimaa ülem-maakooli kohtu president härra landraat v. Stryk Wana-Wõidust, kohaline  kirikuwöörmündri härra F. v. Stryk ja Patküla mõisa omanik H. v. Stryk. Õpetaja Behse pani oma kõne põhjuseks ewangeeliumi järele kalju ja liiwa pealset ehitust. Kalju pealseks ehituseks arwas tema, kui laste südamed koduse kaswatamise ja kooli läbi Jumala kartusele  kõige hea ja auusa tahtmise ja tegemise armastusele  saaks juhatud. Siis maenitses tema wanemaid, et nemad Jumala kartuse, auusa meele, tõe armastuse ja kristliku eluga oma lastele eeskujuks oleks, siis koolmeistrit,  et tema mitte üksi oma auu ja leiroa pärast tööd ei teeks, waid kohuse pärast Jumala ja inimeste wastu, et lastel mitte asja ei oleks, siin maa peal inimeste  ees ega ülewal Jumala ees oma koolmeistri üle kaebada. „Päraft õnnistamist astuS kirikuwöörmündri härra üles, tänas walda korraliku ehituse eest ja soowis, et wald ja koolmeister käst-käes ühes nõuus käiks. Kõike seda, mis minewik kurwastanud oli ja seda wanasõna:  „Riid rikkub ja rahu rõõmustab, lsekeskis heaöte ei mõistnud, soowis ta ühes selle käsnaga kaduda, mille ohwriks wana maja oli saanud." Nüid astuS wallawanem  ette ja pidas ka kõne, tänas wallarahwaid, et nemad tema wastu sõnakuulelikud olnud ja tema juhatusel  selle tore koolimaja walmis teinud. Pärast seda pidas ühe pitkema kõne selle walla koolmeister A. W. Selles näitas tema, kuida koolitamine igal maal eeSmalt weikselt ja puudulikult alganud. Jumalikus käsus: „Minge õpetage kõike rahwaid!" olnud koolitamise seeme sees. Kirik kandwat kõige südamelikumalt laSte koolitamise eest hoolt. Siis pani tema mitmed näitused ette, et need sugu rahwad, kes kiriku abil mitte usule kaswatatud ei ole saanud, on hariduse poolest madalale jäenud ja pealegi  oma keele ja rahwuse kautanud, ei neil olla omaS keeles kirikut, kooli ega kirjawara. Setu rahwaS olla harimata, ei saada oma Eesti-kirjawarast aru, ei pruukida  seda. Siis rääkis ta oma wallakooli ajalu'ust ja näitas, et koolitamine siin umbes 40 aasta eest olla halganud. Wanarahwa jutu järele saanud enne koolmeistrid  mõisa walitsuse poolest koduõpetuse järele päritud  ja hooletumaid karistatud. See esimene alustus olnud küll puuduline ja wilets. Enne ja pärast pühitsemist laulis Patküla segakoor mõne kauni waimuliku laulu. Pärast Jumala teenistust ja kõne pidamist algaS kaunis pidusöök, kust peale sada inimest osawõtstwad ja rahwa rõõmuks mitmed laulud said lauletud. Selle päewa tähtsuseks panti ka 40 rubla raha kokku, et sellega koolimajasse  raamatukogu asutada. Peale kesköö lahkusiwad pidulised selle mõttega koost, et armastus ja üksmeel nende sees peaks walitsema. x. K.« 4B Sakala. 1884