kurjategija aga tõmbas noa põuest, lõikas kõrtsimehel haawa käe sisse, ja siis meel kaela alla hirmsa haawa ja pistis sellepeale jooksu. Wahwa kõrtsimees on küll raskeste haawatud, aga arwatakse, et haawad siiski surma ei saa tooma. Mõrtsukast otsitakse kohtu poolest  hoolega taga. Haawatud kõrtsimehele olla kurjategija  wäga tuttaw, ja tema nimi olla Kustas Sillman,  keda alles üürikese aja eest enne seda tegu wangist  lahti olla lastud. Kuulda on ka, et teda Killingi  jaamas jälle kinni olla wõetud. Küll oleks wäga soowida, et seesugune kurjategija ära Siberisse saaks saadetud." —j. Tartust. Tartu professor vr. Leo Meyer, EeSti õpetatud seltsi mitmeaastaline president, on 21. Webruaril  oma tohtri auunime 50 aastast juubeli päewa pühitsenud. Eesti kirjamees J. Pärmann suri hilja., aja eest tagasi Tartu linnas tiisikuse tõppe ära. J. Pärmann on mitu tulusat raamatut wälja anNud, kellest kõige tähtjam tema „Looduse lugu" on. Tema oli alles noor mees, aga pidi oma koolmeistri ameti Rakweres sellepärast maha jätma, et närtsitaw tiisikuse  haigus elu juure kulles ikka edasi ja edasi näris. Wiimasel ajal elas ta Wiliandi linnas oma ema juures, kust ta paar nädalat enne surma Tartu linna läks, et sealt omale haigusele abi saaks. Seal surj ta aga 28. Januaril ära ja nõnda toodi teda sealt paar päewa hiljem oma emale WiliandiSse tagasi, kelle ainus lootus ta oli olnud. Tema põrm puhkagu  rahuliste waikses hauas! J. W. Jannseni haigusest kirjutab „ Eesti Postimees": „Haigus, mille põhi pääaju purustamine ühel iseäralisel kohal wälja tungiwa were läbi on, awaldas ennast Jannseni juures weel selles, et sõnade ja kõige pealt nimede meelde tuletamine kadunud on, nõnda et haige ise oma lastegi nimesi meeles pidada ei jõua. Muu asjades on ta waimu erkus ja elawus pea hoopis nõrkumata ning ta wõtab kõigist osa, mis temaga räägitakse. Tohtri käsu järele käib J. nii sagedaste kui wõimalik mürske õhu seeS jahutamas. Üle päewa nähtawale tõusewad werew  ootamised Maju sisse saamad rohu abil eemale hoitud.  Terwis on muidu laitmata ning paranemist aega mööda kindlaSte loota." . „E eH t i Ho K nüüd, naau "Malitsuse Teadustaja" jutustab, 4"" MWaril ka A. Grenzstein riigiwalitsuse poolest kinnitatud.  Sell kombel on siis nüüd „Eesti Postimehel"  kolm kinnitatud' redaktori: Harry Eugen Jannsen ja A. Grenzstein. Soowime, et see wanasõna: „palju kokke rikuwad pudru ära" siin mitte täide ei lähäks. Tallinnast. Baltia raudtee peal olla 26. Webruaril wagonitesse uut Valgustamist proowitud seada. See silmawalgus saada gaasi läbi, ühes wesiniku,  weewlihapu ja muu kunstliku ollustega, sünnitatud.  Proowitamises olla asja wäga heaks leitud. Selle walguStamise wiisi ülesleidja arwamiste järele tulla ta raudtee walitsusele palju odawam, kuisenniaegne  Valgustamise wiis wagonites. Soomemaalt. 24. Webruaril ön Abo linnas ° suur linna teatrimaja taieste ära põlenud. Tuli olla maja ülemises ruumis lahti peasenud, ja enne kui täit abi sai, lausa jo wleleegetes olnud. Kust tuli hakanud, seda ei ole weel teada. Wöeralt maalt. Kuidas Liibam ajaleht  teab kuulutada, e: olla 1740 aastast saadik kunagi Daam ja Rootsi tvahemere wäin nõnda kaua jeäga laewasõitudele kinni seisnud ja puhas nagu lukku pandud  olnud, kui tänawu. Mereäärsetes linnades olla sellepärast seal sadama Löõrahwal suur puudus käes, sest laewakäikide takistusega puudub neil täieste töö ja teenisws. Rootsimaal on hilja nii rasked lumesaud ja tuisud möllanud, et sedasarnast naljalt muidu ei sünni. Päälinn Stukholm, kirjutatakse sealt, oli täitsa neli päewa lumewangis. Määratu lume tuisk mässas 10 kraadi külmaga 10""" künni 13"""° Webruarini kõiges Rootsis ja pani täieste kõik tee käimised ja wälised asjaajamised kinni. Stukhplmis nimelt jäiwad  kõik toimendused töiste linnadega ja maaga kõige kauemaks kinni, raudtee rongisi ei tulnud ega läinud, ja, mis kõige pahem oli, eluülespidamisel», piim, wõi, munad ja muud läksiwad korraga määratu hinnale. 1849"'°" aastast saadik ei ole siin maal nii jäledat  tuisku olnud. Lund oli Stukholmis uulitsates ja aiadeS mehe kõrguselt ja mõnes kohas maal oli teda koguni 5 künni 6 meetert paksuti maas. Raud- teesi puhastada, oli täitsa wõimata, enne kui sadu ja tuisk loppis. Kõigist kohtadest Rootsist tuleb päälittna  õnnetuse sõnumeid. Palju inimesi, keS teel oliwad,  saiwad surma, ja mõne wersta pitkused teed tarwitasiwad mitme päewa puhastamist, enne kui neid jälle mõis käia. Kuningas pidi 1. Webruaril Khristiaaniasse  sõitma, ei peasenud aga enne kui 15°"" minema, sest et raudteed nii pea korda ei jõuetud seada. Helweetfiamaalt. Ühes külas Bärni linna ligidal  on 21. Webruaril tähelepanemise määrt ja imelik juhtumine sündinud. Seal oli arwata 120-ne jala sügawune kaew kaewetud ja täieste kiwiseinadega ära müüritud. Üks töömeestest läks nimetatud päewal pärast lõunat weel kord kaewu põhja läbi waatama. Juba oli tall mõte jälle ennast tagasi üles tõmmata lasta, kui korraga alumine ja selle järele ka ülemine müür sisse langes ja õnnetuma mehe alla mattis. Aga laseme teda ennast oma lugu rääkida: „ Ülemine müüri osa tuli alumisele, mis jo mind kattis, pitkamisi  järele, sest mina kuulsin arwata 10 minutit mürinat ja wõisin sellega arwata, et mitme kümne jalane kiwistiku sammas mind kattis. Minu lugu oli kaewu sügawuses wäga kirju. Mina olin seliti maas ühe kärrokastikese najal. Parem käsi seisis mull pää kõrgusel püsti, pahem oli rinna peal. Parem jalg seisis põlwili tagasi, pahem otse edasi. Selles hirmsas seisuses sain ma täitsa sisse müüritud. Üks laiapooline kiwk soisiK minu pää peal, põigiti otsaesise wasta, kaks suurt ümmargust kiwi palgede ees, üks suur otse lõua all; kõige suurem ja raskem kiwi aga seisis mull rinna wasta. Kõik liikmed oliwad kiwide rusumise all, wähematki liigutamist ei olnud wõimalik. Selles tõeste hirmsas olekus pidin mina EsmaSpäewast  pärast lõunat kella 4-ja ajast künni Reede õhtu kella 6 ajani olema, see on 98 wndi aega 100 jala sügawuses maa põhjas. Kübara wajutasiwad kiwid nina peale alla, piip oli mull suus, kõis seisis kõwaste wasta silmanägu üles poole. Ümber oli sügawam pimedus. Aga mina ei kautanud meelemõistust  ära ja üks imelik südame teadus ja julge lootus, et ma peaStetud saan saama, kinnitas mind selles jäledas elu jq surma «ahel lLsmsiN Kolme päewaga, nõnda arwafin ma, wõiwad wäya-kaewajad si»u juure jõuda, ja kui ka wiis päewa kestaks, wäha tahan ma ka/matada> Mwid surusiwad mind küll, aga mitte liig walusaSte, sest et nad üks töise MMta seifiwad ja mina nende wahel. Ka ei olnud õhk mitte wäga lämmataw, sest et kiwide wahelt seda weel ikka läbi peasis. Aga janu waewas mind. Mina magasin mitmel korral. Wäljaspoolset müdinat, sõitu ja kelladegi helinat kuulsin ma natuke. Ka sain kohe aru, kui minu pectstmiseks tööd hakati tegema. Kui Neljapäewal jo wäljakaewajad mind hüüdsiwad, andsin ma wastust ja palusin kiirustada. Mina arwasin kaewajaid siis jo ligemal, kui nad tõeste oliwad. Ootamine oli jäle igaw ja wäljakaewamise töö hakatuses  oli mull mõttes, nagu nokiksiwad kanad määratuma  suure wilja huniku kallal, nii igaiv oli mull peasemist ära oodata. Ommeti tuli see kallis silmapilk  kätte, ehk küll täis neli päewa ja ööd ootamine ja wäfimata töö oli kestnud- Mis minu süda seda nähes mõtles ja tundis, et kiwide pitsitusest ja jäledast  surmast peasesin, ei jõua ma üles ütelda." Waene mees wõeti kohe arstide hoolele ja anti talle esite pisut toitu ja joodawat wiina kinnituseks. Tema on aga liikmete poolest täieste wigata, muud kui wäga nõrk. Peal poolne ihu näitab mehel puhas tuim olewat ja mitmes kohas sinised litsumise märgid. Tõeste on tall seda lugu kõigel elu-ajal hirmuga mõtelda. Aafrikast. Maa wärisemised. St. Mikaeli saarel, Assoori saarestikus, on hilja aegu raske maa wärisemine olnud. Kirik ja 200 maja langesiwad maha, mitmed inimesed saiwad surma. 36 korda on maa nii raskeste nõtkunud ja wabisenud, et kõik, kes jala peal seifiwad, maha pidiwad komistama. Üks uus wulkaani saar on merest üles tõusnud. Uuemate sõnumete järele olla seal weel ikka tasast maa nõtkumist  tunda. Inimesed ei usaldada linnas elada, waid on wäljaspool linna telgid üles löönud. Weuaurulaew  „Aasrika", läks Lisboa linnast Assoori saarestiku  poole teele, et õnnetumatele hädakorral abiks wõiks olla. Kiri Hispaaniamaalt. 10. Oktobril oli maru meel hirmsam, ja tüürmanu märkas korraga ühest kohast laewa põhjast mee sisse tungimist.  Kella 5 ajal hommiku katsuti kohe laev) läbi, leiti kaks põhja-lehte hoopis rikkutud. West aga tungis wiimaks nii kangeste laewa sisse, et ei jõuetud enam wälja pumbata. See lugu oli Viskaja lahes ja õnneks ranna lähedal. Kella 8 ajal hommiku hakkas Hispaania rand paistma, ja et meil enam Kassiki linna, kuhu minek oli armutud, wõimalik minna ei olnud, pidime kõige ligemas kohas marju otsima. Kella 9 ajal jõudsime kalda ligi, aga ei näinud muud ühtegi kui mäegesi ja kaljust, tõmbasime ka lootsmanni-kutsuja- ehk häda-lipu üles, aga asjata ka seegi; lipp seisis masti osas künni kell 2 pärast lõunat, aga kedagi tee-näitajat lootsmanni  ei ilmunud ranna poolt. Nimetatud ajal tulime jo üsna maa ligi, käisime ja uurisime, aga ei näitnud kustki kaljude mahelt teed rannale sadamasse saada olewat. Wiimaks leidsime ometi Inglise kapteni abiga, kes meie laewa peal oli, ühe niisuguse koha, kust mõis suure mere mässamise käest randa ja Ferroli linna lahesse peaseda. Hakkasime siis pugema, ehk küll kartlik oli, sest pea olime nõnda määratuma suurte mägede ja kaljude wahel, et kõige oma laewaga nagu kärpsed wälja näitasime. Taga ei olnud enam seda kohta näha, kust sisse olime pugenud, ees paistsiwad  mõned majad ja mõlemal pool kallastel pisukesed kindlused. Ehk meie küll kalda ligi olime, siiski näitsiwad inimesed ja loomad kalda peal ja kaljustikudes nagu pisukesed  lapse mängu pupekesed ehk roomawad ja liiguwwad muttukesed ehk mardikad wälja. Kella 3 ajal jõuudsime ommeti tahetud sadamasse, ühte ümmargusse lahesse, Ferroli linna alla. Siin seisiwad kaks Hispaania sõalaewa, ja inimesed  waatastwad meie peale kui mõne ime asja peale. Tuul oli siingi wäga kange, ehk küll lahte ümberkaudu suured mäed ümber piirasiwad. Enam kui kuskil töistes linnades tungis siin inimest meie laewa peale, nõnda et ei peasenud neist läbi käima. 27. Oktobril, kui mõned tarwilikumad asjad oliwad jälle korda aetud, sõitsime siit Korrunja linna mis Ferrolist V- tunni teekonda kandis. Sealt läks K. K. Suurwürst Konstantin Nikolaiewitsh oma teenritega laewa pealt ära maale ja sõitis Korrunjast hobustega Madriti ja sealt raudteega Peeterburgisse. Meie aga sõitsime sellsamal päewal jälle Ferrolisse ja nüüd seisame jo neljat kuud siin. Nowembri kuu sees sõitis ka admiraal Poppow meilt ära Peeterburgisse. Tulewat kuul ootame teda laewa peale tagasi. Ferroli linnast ja tema ümberkaudse kohtadest ei tea ma Teile midagi tähele panemise wäärilist kirjutada. Linn oma ümberkaudse maaga on niisugune, et mingit lahutust  ei paku maale minejale. Parem on laewa peal istuda, kui et tema muda ja kiwa tallama minna. Poed on halwad, kasimata ja näutumad, ja kõik on nii wasta meelt, et ei mõista nimetada. Niisamuti on inimesed siin hoopis häbita maailmasse sündinud, ehk kui sa weel lähäd midagi ostma, siis poemees, naine ehk tüdruk küsiwad iga asja eest kolm ja neli korda nii palju hinda, kui asi maksab, ja kes ei tea nendega kaubelda ega tingida, siis tüssatakse teda mõne hea dolaari eest, nuta siis pärast ehk naera, kui töiste käest kuuled, mis asja päris hind on. Kõige esimesel korral laewalt  seie linna minnes nägin mina üht halenaljakat ja hullu lugu siinse linna elust ehk kauba-andmise lahkusest, kuida ehk seda tuleks nimetada. Asi oli nõnda: Mina tulin selle linna ksige tähtsamasse apteekrisse, küsisin, mis tarwis oli, ja näe nüüd imet: apteekritest tahtis igamees usinam ja laHem olla ja igaüks minule küsitud asja kiiremine kätte Wua, kui töine, ja hakkasiwad nägelema za wiimaks tõstsnx?' mehed oma keskes nii suure kära, et minul mõte tuli, yteegist  wälja astuda; aga korraga kuulen: ..parplauhti!" n waatan: kaks apteekerit, jalad ülespidi, lendawad üle apteek laua, ühes kõige oma purkidega põrandale, ja kolmas, ku töiste wõitja, astub rahuliku näuga, nagu ep oleks midagi ilmas juhtunud, minu juure, annab mis tarwis oli ja palub mitte imeks panna, sest seda sarnast sündida neil tihti. Ja tõeste, seesugust kometit näikse ka poodides tihti, nii heaste meeste kui naiste wahel. Korrunja linn on oma olu ja kenaduse poolest hoopis töine, seal on ilusad aiad, jalutamise  kohad, uhked wõerastemajad. Kometid aga on niisama  nagu Ferroliski ja tükate ehk sandimaidgi. Sellega olen siin ütelnud, mis mull wõeraist asjadest kõige enam meele on jäenud. Meie oma elu peale waadates  on kõige suurem õnnetus see, et kustki head tubakat ei ole saada. Siit maa tubakas on nagu meie maa lõigatud winderka, ja weel inetum. Meie laewa kallal tehakse ikka weel parandamise tööd. Laewa parandämise material on aga siin wäga waene. Üks põranda leht on kissioniga juba parandatud ja nüüd ehitatakse töist kissioni. Ilmad on siin wäga ilusad. Aga kui nad tormised juhtuwad olema, no siis on tuul ja torm ka nii kange, et igameest, kes ennast kinni ei mõista pidada, üle laewa parda ülemise lae pealt merde wiib, ja laened käiwad terwelt üle sadama seina. Lõpeks wõin ehk ka nimetada, kuidas meie uut aastat 1881 wasta wõtsime. 31. Detsembril ehitadi laew roosidega  ja halja puudega nii ära, et sugugi wahet ei wõinud tunda, kas oled laewal wõi aias. Iga kohakene oli rooside,  puude ja ehitatud lippude kattel ja nende wahel käisiwad  teed kõigile poole, nagu kunagi lustaias. Kõige selle kesk kohal oli ütlemata ilusalt üks kunsthallikas ehk kargaw hallikas ehitatud, kes rooside wahel ja warjul seisis; tema mees ujusiwad elawad kalad. Jõulu kuusk ei annud ka kõige sellele ilu poolest järele, waid oli rääkimata kenaste ehitatud ja' nörretas ja rippus kõigesuguste maiustega täidetud.  Tema taga puude'warjul seisiwad kaks suurt peeglid. Peeglite ees põlesiwad rohelised ja punased elektri tuled, ja näitasiwad kõigega wälja, nagu oleks kuuse taga weel töine niisugune iludega aid. Kõik laew oli ka muidu igast kohast elektri tuledega Valgustatud. Hispaania musikandid puhufiwad kella 7 ajast õhtust künni kella 3-ni hommikuni. Wõeraid oli Ferroli linnast ja Korrunjast ligi 2vl) inimest. Kella 12 ajal ööse mängisiwad muusikandid Wenerahwa laulu. Pidu oli nii lõbus ja lahe ja ilus, et sõnu ei leia, seda pitkemalt kirja panna. Kella 3 ajal hommiku läksiwad wõerad Wene laewa ja Wenerahwa wastu hurraa-hüüdmisega  igaüks oma kodu poole. Nõnda oli siis meie uuS aasta terwisel ja lõbusal rõõmul wasta wõetud. Ärge pange pahaks, et seega seda korda lõpetan. Kui aga lubate, siis saan suure rõõmuga Teile siit ja muialt teekäigust weel edasi kirjutama. Kõiki head Teile ja oma suguwendadele selles uues aastas soowides jäen Teie sõber »s. k." Hispaanias, Ferrolis, „Liwaadia" laewal 19. Januaril 1331. K