wahwa sõarahwaS, kes üksikus wõitlemises ütlemata wahwad ja osawad on. Wenelase püüdmine läheb sellepärast nüüd seepeale wälja, Tekintside sõawäge suure lahingule sundida, kus Wene suuredtükid ligi wõiwad aidata. Seesugune suur lahing on alles tulemata,  aga ega ta kaua enary seks ei jää. Saksamaa poliitika meestele teeb Prantsusemaa  mNMte wahetus suurt pääwalu ja muret. Prantfusemaa endine minister on küll awalikult teada annud, et ta ennast üksi seestpidiste asjade pärast ametist lahti on wõtnud, aga seda ei taheta Berliinis uskuda, waid arwatakse, et ta ennast just sellepärast lahti on wõtnud, et tema ja Gambetta wäline poliitika  ühte ei ole läinud. Seda teab igamees, et praegu Prantsusemaal Gambetta käes poliitika ohjad seisawad, keS seda Prantfusemaa esimeseks ja ülemaks eesmärgiks  peab, et ElsaS-Lootringeni maad jälle Prantsusega ühendatud saamad ja Prantslaste teutust maailma eeS, mille sisse teda Napoleon kukutas, ära saaks pestud. Sakslased kardawad, et Prantslased neile ühel ilusal päewal kaela wõiks langeda, ning nad näewad hirmuga seda tundi tulewat, kus Gambetta kord Prantfusemaa president saab olema. Selles kartuses  püüab nüüd Saksamaa jälle wana Sakfa-Austria- Wme lepingut ehk ühendust uuendada. Seesugune ühendus oleks nii heaste Saksa kui ka Austria maale wäga kasulik, aga Weneriigile ei oleks ta, nagu Wene ajalehed arwawad, mitte nii tulus. Wiimases Saksa- Prantsuse sõaS oli Saksamaa pool nimelt sellepärast nn suur wõit, et Wenelane tema poole hoidis, kes oma sõbrust pidas ja oma lepingu kohuseid täitis. Peale Wene-Türgi sõa ei arwanud aga Saksamaa wist enam mitte enesel Wene sõbrust nii hädaste tarwis  olewat, sellepärast unustas Wene heategu ära ja nimelt BiSmark'i töõ oli see, et Bulgaaria maa lahutatud  sai ja Berliini konwerentsi peal Wenelasele ootamata  hoop kätte anti. Sell korral oliwad poliitika ohjad Inglismaal Lord Beaconssield'i käes, ning selle mehe ja würst Bismark'i wahel wältas suur sõbrus. Praegune Inglismaa ministeerium hoiab aga enam Wenelase poole, Saksamaa on oma seltsilise kautanud, ning nüüd, kus ta jälle Prantfusemaa poolt sõda kardab  tulewat, soowib ta Wenemaaga lepingut teha. Seesugust sõbrust, kes üksi nii kaua sõber on, künni jõbrusest kasu tuleb,, ej taha aga Wenelased enam mitte wasta wõtta. Nagu juba öeldud, on Prantsusemaal wana ministeerium ennast ametist lahti wõtnud ja uus ministeerium  asemele tulnud. Nimelt seda pandi igal pool teraselt tähele, keda wäliste asjade toimetajaks ministriks  saaks seatud. Sest igal pool teati, et Gambetta läbi wana ministeerium langes ja see esimene Prantsusemaa  poliitika mees Saksamaa kohta kättetasumist pärib. Seda kartust awaldadi igal pool ja nimelt Saksamaal, et mõni sõahimuline mees wäliste asjade riks saaks saama. Aga seal nähti imekspannes, et ministselle  ameti peale Barthelemy St. Hilaire sai, üks 75 aastane mees ja Thiersi sõber, kellest keegi ei saa kartma, et ta kudagi wiisi sõa poole saaks olema. Selle läbi oliwad nüüd mitmed lootused, Prantslast kardetawaks wõida teha, tühja läinud. Seda enam on nüüd mõned, nimelt Saksamaa, ajalehed Gambetta peale tigedad, keda nad igapidi laimata ja kardetawaks " teha püüawad. Nemad ütlewad: Gambetta on tarwis arwanud olewat, oma kõne läbi sünnitatud tormi nüüd meel esiotsa waigistada ja wäljasmaa ees wälja näidata, nagu ei oleks temal midagi endise ministerpresitendi  rahuarmastaja poliitika wasta ja nagu . oleks seesama ennast üksi koduste asjade pärast ame!  tist lahti wõtnud. Parajal ajal saada aga Hilaire jälle langema ja siis saada alles päris olek awalikuks. Nõnda kirjutawad Saksa ajalehed ja tunnistasiwad, et neil mõnes tükis ehk õige peenikene nina on. Et nad aga Gambettat seal juures sõimawad ja laimawad,  sellest ei tee see midagi wälja, waid naerab neid weikseid haukujaid, kes muud ei mõista, kui sedawiisi  nuusida ja haukuda, nagu nende söötja käsib. Gambetta teeb oma tööd isamaa kasuks ja auuks, ning mida enam tema wastalised teda wihaga laimawad, seda enam wõib ta naerda, sest seda enam paistab temale silma, et tema töö mõjub. Tu^^maa l seisawad asjad peaaegu ikka weel wana moodu. Suurteriikide sõalaewad ei ole weel mitte ' Dultshinjo wasta wälja läinud, ehk küll mõned laewad juba Albaania merd on käinud läbi waatamas. Marud ja kange wihmasadu on laewadele palju takistust teinud ja on neid keelanud, linna ligidale minna. Montenegrolased  seisawad malmis ja ootawad, et Türgi sõawäed eest ära läheksiwad, et nende asemele wõiksiwad  minna. Türgi sõawäed aga seisawad paigal, ja DultshinjoSse tuleb ühtepuhku Albaanialaste sõawäge juure. Montenegrolased wõitlekfiwad küll Albaania- lastega, aga Türgi sõawäega nad mitte wõitlema ei taha hakata, sest et see päris sõda Türklasega tähendaks.  Albaanialased on ähwardanud, et kui suurteriikide  laewad Dultshmjo linna peaksiwad hakkama laskma, siis nad suurteriikide kousulid selle eest wangi ja wastajaks pandiks saaksiwad wõtma. Kuna Kreeka kuningas ise omast teekonnast Kreekamaale on ja näituseks ka Austria Keisri wõeruspeul oli, kust ta 27. Septembril lahkus, walmistakse sõa wasta kangeste ette. Kõik noored mehed astuwad sõariistade alla, nii et uniwersiteetki tulemaks poole aastaks kinni on pandud, sest et juba tuhat suurekooli õpilast sõawäesse on astunud, keda 60,000 mehe peale tahetakse suurendada. Kreeka owerst Ralli on Triestis tuhat Ungria hobust sõa tarwituseks ülesostnud, ning Ameerika Ühendatud Riikide käest on Kreeka walitsus kolm soomuslaewa ostnud, mis siis Kreekamaa kätte antakse, kui sõda Türklasega  alustab. Itaalia pühitses Septembri alustusel Rooma linna MWitmife kümne aastast mälestuse päewa, mille päewaga ka paapsti ilmalik walitsus kadus. Nimelt Roomas pühitses rahwas seda päewa suure Vaimustamisega, sest kes kord kiriku ilmaliku walitsust  on maitsnud, see ei himusta teda enam tagasi. Weike-Rumäänia teeb enesest ka wiimasel ajal p»l'jn"juM. See maa pidada pea kuningriigiks saama, ning nii pea, kui tema würst koju tagasi tuleb, pidada sell kombel ministeeriumi uuendus olema, et uus ministeerium Rumääniaga Saksa-Austria lepingule  kolmandamaks seltsi saab astuma. Rumäänia wõib sõa-ajal oma sõawäge umbes 150,000 mehe peale suurendada, mis wäljakoolitatud soldatid on, ja 288 suurttükki sõaplatsile wiia. Rahuajal on Rumäänia  seisaw sõawägi 880 pealikut, 67 ametniku, 16,222 soldatit, 2739 hobust ja 96 suurttükki suur. Omalt maalt. Wittandist. Muusika õpetaja Mumme Wiliandis, kelle nimi ka Eesti kirjanduses kui ühe ilmaliku lauluraamatu wäljaandja nimi elama jääb, on 19. Septembril äkitse rabanduse haiguse kätte ära surnud ja 22. Septembril maha maetud. Muusika õpetaja Mumme oli üks hea inimene. Rahu tema mullale! Pärnumaalt. Kubernäri herra teekond. Uulust kirjutatakse meile: „Mõne päewa eest tagasi oh meil ka see õnn, oma auustatud kubernäri herrat näha saada. Tema oli oma rewideerimise Lallitustega  nii kaugele jõudnud, et Pärnust Riia poole sõites  Uulu lossis 9. ja 10. Septembri wahel öökorterit  pidas ja siit töisel päewal siis jälle Lätimaa poole sõitis. koos Vv. Raamatukoguhoidja B. Stern andis teada, mis wiimsest koosolekust saadik Seltsi raamatukogule ja wanawara kogule juure on tulnud. Oliwad 7 raamatut ja hulk wana rahasid ning muid asju üheksalt  saatjalt. VIII. President andis teada, et siiamaalne Seltsi kirjutaja seminarkoolmeister J. Kurrik, sest et tal w õimaLa olla edasi ametisse jääda. Eestseisusest wälja astunud. Seltsi poolt paluti, nagu eestseisus enne oli teinud, et herra Kurrik ammetisse jäämise ometi wõimalikuks teeks; aga et tema kindlaste kinnitas, seda mitte wõiwat, wõis Selts lahkujale kõigest oma tänu awaldada tema mitmeaastase hoolsa ja truu ammeti pidamise eest. Selle peale waliti õpetaja  M. Lipp healte enamusega Seltsi kirjutajaks. Lipp wõttis ameti wasta. IX. President tuletas jälle wana wara korjamist  ja selle tähendust keele ja wana aja uurimiseks Seltsile meele ja soawis, et korjajate tegewus elamamaks  läheks. Wiimasel ajal olla aoaä. Dr. Wiedemann'! käest kimbuke wanu laulusid ze. ja ühe Otepää mehe käest wanu asju tema kätte saanud. Siis kuulutas president koosolejaile, et esimene Eesti kuuleht, nimega Meelejahutaja, sisu poolest kaunis ja lugemiseks kõlbuline olewat. Olla soowida, et „Meelejahutaja" rohkeste osawõtjaid leiaks. X. Wõeti nõuuks sügise koosolekut 22. Oktobril  ära pidada, Seltsi otsuse järele. e) vi'. K. A. Hermann andis Seltsile teada et tema käes praegu uus laulude-kogü segakoorile, wiisid kõik Eesti meistrite tehtud, walmistamise all olewat. XI. Seltsi liikmeteks wõeti wastu: tohtri proua Eugenie Rosenthal Tallinnast, Bwd. meä. Nikolai Sörd Tartust, koolmeistrid Hans Orper ja Märt Tamm Laiusest, kohaomanik Hans Kotkas Kawastust  ja kaupmees Hans Puchk Põltsamaalt. XII. President andis teada, et Seltsi pädagogiline  osakond oma juhataja, gümnaasi koolmeistri  G. Blumberg'! soowi mööda pärast lõunat tema uut koolimaja waatama wõida minna, kus Blumberg  lahkeste kooli sisemist äraseadmist ja korda külalistele  ära seletada lubas, mis ka kõige lahkusega ja sõbrusega pärast sündis. Sellepeale lõpetas president koosolekut. Waewalt oli president pärast seda awaliku lõppu kõnetoolist maha astunud, kui stuä. R. Kallas lühidelt  kõigile koosolejatele presitendi suurt tööd ja waewa meele tuletas ja meie kodumaa pinnalt lahkujat presidenti  elada laskis. Suure waimustusega hüüdsiwad ja laulsiwad koosolejad kolm korda: „Ta elagu!" President J. Hurt tänas südamest selle südameliku  tänutunnistuse eest ja nimetas, et tema lahkumine tõsi olla. Ta olla Peeterburgisse Jaani kiriku õpetajaks  kutsutud, wõtnud kutsumise wasta ja tahta wist tulemas kuus juba oma uue ammeti koha peale minna. Ehk ta siis küll kodumaast kaugemal saada olema, jääda siiski tema südamesse mana armastus suguwendade  wasta ja La saada ühtewiisi suguwendade kasuks tööd tegema. Ta loota pealegi riigi päälinnas laiendatud silmaringilEestirahwale rohkem kasu saata, kui see temal siin kodumaal wõimalik olnud. Ta laskis omalt poolt Eesti rahwast, Eesti wendasi elada. Need sõnad tegiwad igaühele suurt rõõmu. Kodumaalt  lahkuja auuks kogusiwad endid umbes 60 meest laudade ümber pidusöömaajale kokku. Waimustus ja tänumeel ühendas kõikide südameid. Esimese terwise joogi jõi kihelkonna koolmeister J. Kapp lahkuja auuks. Alati olla lahkuja head püüdnud, ta olla kõikedele nagu südame külge kasunud n. n. e. Sellepärast  arwata kõneleja, et ta kõikidega ühes mõttes rääkida, kui ta klaasi tõsta ja hüüda: Elagu lahkuja,  elagu ta kaua ka edespidi kodumaa kasuks kaugel suures päälinnas! Waimustaw hurraa-hüüdmine käis Kappi sõnade järele läbi saali, ja lauldi siis mitu korda: „Ta elagu!" Selle terwise peale wastas lahkuja, et kõik ta süda liigutatud olla armastuse ja tänu tunnistuse pärast, mis ta sell päewal näinud; ta teada wäga hästi, et ta seda mitte ei olla ära teeninud ja ei wõida ta seda tunnistust kui ära teenitud wasta wõtta. Mis ta teinud, olla ta teinud, nii hästi kui nõder inimene teha jõuda, kellel rahwas, isamaa ja Jumal kallis. Ta olla teinud, mis wõimalik ja saada tegema,  mis wõimalik. Kui ta aga seda sõprade ja suguwendade awaldust wasta wõtta, siis wõtta ta seda nii wasta, nagu ei oleks mitte see temale, kui inimesele, tunnistatud, waid üksi selle mõttele, kelle tõendamiseks tema töös olla. Ja selle isamaa kasuks töötegemise mõtet olla töised tema sees äratanud. Need olla õnnis O. W. Masing ja meie auustatud lauluisa Dr. Kreutzwald. Esimese „Maarahwa nädalaleht,"  „Pühapäewa wahelugemised" zc. olla tema maimu kõige esmalt äratanud rahwa kasuks oma elu pühendama. Masingule, kes mulla põues puhkada, soowis ta rahulikku hingamist. Aga töine, kelle kirjad teda mitte wühem ei olla waimustanud, elada alles meie kõikide rõõmuks. Seda üteldes laskis ta I)r. Kreutzwald'! elada, mis waimustawalt wasta wõeti. Btu(t. R. Kallas tänas Kreutzwald'! nimel. Klaasi tõstes tuletas selle peale õpetaja M. Lipp lahkuja endist tegewust koolipõllul meele, kus ta neile, kes soowinud, ka Eesti keeles õpetust annud. „Palaw, põlew isamaa armastus" ütles kõneleja -- „jäägu ta loitma, ja elagu see, kes niisugust armastust rinnus kannab!" Lahkuja tõusis selle peale püsti ja ütles, see olla iseenesest pisuke töö, mis ta sellel kombel teinud,  küll aga olla mõte suur, sest mis wõida maa ilma keeleta. Oma emakeelt pidada igamees kalliks  pidama. „Ära needmise wäärt on see," ütles ta, „kes oma emakeelt ära põlgab!" Igamees  pidada oma emakeele kosutamiseks zc. tööd tegema,  kui ta ka mitte keele uurija ei olla, kelle kohuste piirisse see kõige pealt puutuda. Ilust eeskuju jätnud selle poolest ka õnnis Dr. Faehlmann, kes, ehk küll ammeti poolest arst, Eesti kirjapõllul ja Eesti muisteniku  walgeletoomises mõnust tööd teinud. Niisugune wanawara korjamine olla meie emakeele ning isamaa kohta wäga tähtjas. Ja emakeel ning isamaa olla need kaks nabapoolt meie rahwa elus. Temale (kõnelejale)  olla nad alati armsad olnud ja saada ka wõeras  paigas olema, kus ta ühesuguse armastusega isamaa  kasuks tööd tahta teha. „ Kuidas wõiksin ma tõisiti," nõnda umbes ütles ta, „ Eesti isa on mind sünnitanud, Eesti ema mind Lmetanud, Eesti pind on mind kannud, Eesti aasal olen ma lapsepõlwes mänginud, Eesti koolis esi-