Sinehalliku raha kattel. Sinehallik on üks kaunis suur wee soon, kes Sinehalliku mäe seest wälja jookseb. Hallitu põhi on päris sinine, mispärast ka west selletaolise wärwi saab ja nüüd wõib arwata, et ta õigusega oma nime „SLnehallik" kannab. Sinehallikumäe mäe peal olla wanast üks Eestlaste kindlus wõi kants olnud, mispärast tema loomuliku sündimise pärast kahe wahel oldakse aga, meil on sellega wäbem tegemist, kui selle koha kohta käiwa jutudega. Wanarahwas teab neist palju kõneleda, kuidas siin kord wanapagan ümberhulkunud  ja inimesi petnud, kuidas ta mõnega jõuudu katsunud ja mõni weel praegugi püüab tõendada, et ta siin wanapaganaga kokku juhtunud, kaklema hakkanud  ja teda siin nii peksnud olla, et kepp mitmeks tükkiks katkenud. Kõige kentsakam jutt nende seast aga on rahakatle jutt. „No, no! Ime küll! Kas SinehallikuS siis mõni raha kattel ka on olnud ehk on?" küsib ehk keegi. Olla küll olnud ja pidada ka praegu weel olema, aga teda ei ole mitte wõimalik näha, sest et ta hallitu põhja wajunud olla, ja sellega inimeste silmadel igaweste  nägemataks saanud. Nimelt olla see rahakattle põhja wajumine ühe nurjaläinud katse pärast sündinud,  mis järgmisel 100 l toimetatud saanud. Wanast olnud SinehallikuS ühe jämeda tammepuu  palgi külles üks ilmatu suur rahakatel rippumas. Kattel olnud kuhjani kulda ja hõbedat täis ja seisnud wee peal kui ojuja paat. Ehk küll kõik näinud oliwad  ja teadfiwad, et kattel raha täis oli ja ehk küll mitmesugused katsed tehtud saiwad, et teda sealt wälja tõmmata, aga ometegi oli ta nii raske, et see katsetükk  mitte ühelgi korda ei läinud ja kõik pitka ninaga ära minema pidiwad. Ka wiimane katse ei läinud korda, kui nad hallikut ühe sügawa kraawi kaewamise läbi tühjaks lasta tahtfiwad, et siis rahakattel halliku Põhja peale jäeks ja selle järele igaüks niipalju raha oleks wõtta wõinud, kui* süda oleks kutsunud. Aga mida sügawamaks nad kraawi kaewanud, seda rohkem wett hallitust wälja woolanud. Sellest wõis siis juba igaüks arwata, et siin mitte õiguse asi walitsemas ei olnud, waid ainult wanapagana silmamoondus, mispärast  siis ka kõik uued ettewõtmised järele jäiwad. Kus aga mitte jõuud ei aita, seal aitab nõuu seda paremine. Seda lugu olla ka üks hilja aegu siia maale mõisnikuks tulnud Sakslane kuulda saanud,  kes, nagu ikka kõik Sakslased, wäga agar ja tubli, ettewõtliku ja sügawa waimuga mees olnud. Kiusaja tulnud ka tema juure ja maalinud seda mammona  kattelt mitmesuguste kena piltidega tema pääajudesse,  nii et see ka wiimati wõitu saanud ja nii kaua mõisniku kihutanud, kuni see nõuu hakanud otsima,  sest ta teadis, et orjad seda mitte jõuu kaudu teha ei wõinud, kellel ta aga piitsa näidata oleks pruukinud.  Sakslane kratsinud mitu korda kukla tagat ja nimetanud selle juures „teiwel", mis aga Eestlased Sakslaste Jumalaks pidanud ja igakord, kui seda sõna herra suust kuulnud, pannud nad eest putkama, sest niisugusel 100 l olla herra kepiga rumalal talupojal selga wirutanud. Heakene küll! Herra mõtelnud ja mõtelnud ja oh õnne tulnud tal wiimaks meele, et temaga ühes Saksamaalt kust ikka kõik hea meie maale arwatakse tulnud olewat üks nõiamoor siia olla rännanud, et siin inimeste käest raha petta. Ja mis tegi nüüd herra? Ta läinud päris jala otsekohe wanamoori juure, rääkinud temale Sinehalliku raha katle lugu ja küsinud nõuu, kuidas teda sealt kõige kergemalt kätte saada. Wanamoor oli ka kohe walmis  herra soowi täitma? sest ta teadis, et niisuguse mehe käest ikka ka hea palk loota on ja hakkanud siis pajatama: „Teie peate ühe poislapse kümne aastaseks üles kaswatama, nii et ta selle aja sees mitte päewa walgust  nägema ei pea, see on, ta peab ühe keldri ehk pime kambri sees hoitud saama; ka Jumala ehk püha sõna ei tohi temal mitte õpetada. Kui laps juba kolm aastat wanaks saab, siis kaswatage sellest ajast ühte musta täkk warsa, kes sell aastal sündinud on, seitsme aastaseks ka ühe walgustamata koha peal, kus mitte päewawalgus ei puutu. On see kõik nii tehtud,  fiis wõtke poisike ja must täkk, kui esimene kümme ja wiimane seitse aastat wana on ja wiige nad Sinehalliku  juure. Seal seadke poisike hobuse selga ja käskige teda hallikast üle sõita. Kui ta nüüd hallikast *) Sinehalliku mägi on Wiljandi kihelkonnas, Wiljandi linnast lõuna poole minnes, leviku ja Äoodi kõrtst mahel, kee aares. Et ta üks kindlus on olnud, sellest räägib Sakala 37 sa 33, 1632. üle sõita tahab, siis aga kukuwad mõlemad wette ja wajuwad põhja, selle asemel aga tõuseb raha kattel wee peale ja siis on üks hõlbus asi teda sealt kätte saada, sest ta on ühe ristimata lapsega tasutud." Nii pitk oli nõiamoori õpetus. Herra naeris ja läks kodu ning rääkis iseenesega: Mis see siis teeb, kui ma ühe lapse orja käest ära wõtan ja teda niisuguseks kaswatan, sest selle asemel saan ma ometegi suure katla täie raha. Aga herra ei mõtelnud sugugi selle peale, mis ema süda sees ütlema saab, kui temalt tema ainust ja kõige kallimat wara ära riisutakse. No! oli, mis oli! Herra andis lapse selle kange käsuga ühe naesterahwa kätte, et see temale mitte üht sõnakest Jumalast ei kõneleks ja teda mitte päewa walguse kätte ei laseks. Aga ometegi oli naesterahwas pehmema südamega ja õpetas lapsele „Jsa meie palwet" ja kui laps juba kümme aastat wanaks sai, mõistis ta teda nii selgeste kui West. Naesterahwas teadis wäga heaste, mis nõuu herral poisikesega oli ja, nagu juba tähendatud sai, oli ta hea südamega inimene, sellepärast ei wõinud  ta mitte ühe inimese hukkaminemist hea meelega pealt waadata, waid katsus teda peasta ja kui kümme aastat täis saiwad, seletas ta poisile kõik ära, mis jauks ta kaswatud olla, aga siiski käskis ta teda kõik teha mis herra soowida ja ütles, et ta pidada enne, kui ta hallitust üle sõidab „Jsa meie palwet" lugema. Parajaste sell päewal, kui poisike kümme ja must täkk seitse aastat wanaks saanud, wõtnud herra neid kaasa ja wiinud Sinehalliku juure ja käskinud poisikest  hallikust üle sõita. Poisike ei olnnd ka 1011, lugenud aga enne „Jsa meie" ja kihutanud siis hobusega nii kangeste, et see wiis sülda hallikust üle oli karganud ja mäda maa sisse kukkudes, oma kaelaluu katki murdnud ja hinge heitnud. Poisike ehmatanud efite selle kukkumise üle Siete ära, aga kui ta jälle toibuma hakkanud, kiskunud ta ennast karwu pidi sopa seest wälja ja jäenud õnnelikult  elama. Herra aga kiristanud ja rigistanud hallika juures hambid ja waatanud, kuida rahakatla (sang) wang katki oli läinud ja raha ühes katlaga põhja wajunud. Pärast olla herra wäga kahetsenud, et oma hea hobuse ära pidanud kantama, ilma et ta midagi selle juures wõitnud oleks. Ta olla ka pärast mitmele, kes tema nurjaläinud katse üle oliwad naernud, ära seletada püüdnud, oleks ta hobuse jalad hallika ääres kinni sidunud ja selle siis ühes poisiga hallitusse lükanud,  siis oleks raha käes olnud. Seda ei olla aga nõiamoor temale mitte õppenud. Põllutöö ministeeriumi kiri. Põllutöö ministeeriumi jauskonnast on kõigile põllumeeste seltsidele järelseiswad küsimised kätte saadetud,  mis need ära peawad kostma, Wäga soowitaw oleks, kui ka õiete rohkeste üksikuid talu peremehi nende peale wastused, olgu kas kohaliku põllumeeste seltsile, ehk otseteed põllutöö ministeeriumi sisse saadaksiwad. Kewadised küsimised. Wiimne ärasaatmise termin 1. Juunil. 1. Kuidas ilmad kewadi ajal seisid, kas ep'olnud wiljadele kahjulikuid öökülmetamist, kas wiljad ei kannatanud põua ehk liia märja pärast? 2. Kuidas seisawad taliwiljad? Kui nendele wiga on saanud, siis millal see on sündinud, kas sügise, talwel ehk kewade? 3. Kuidas seisawad sui wiljad? 4. Kas wiljad ei saanud tähele panemise wäärt mõedul insektidest (putukatest) rikutud? 5. Kas põllud sui wiljade alla küntakse sügise, wõi ükspäinis kewadi? Kui sügise siis misukeste wiljade alla? 6. Kas ei ole mõnesuguste suiwilja põldude suuruses muudatusi tulnud, ja kui seda on sündinnd, siis mis asja pärast: kas seemni puuduse, wõi selle pärast et mõned wiljad parem siginewad ehk põllu mehele suuremat kasu sisse toowad, kui töised? Kas nisukesed muudatused ükspäinis mõisnikude, wõi ka talurahwa maade peal tähele pandawad on? 7. Kuidas elajad talwe üle on ära elanud, kas ep'olnud toidu puudust, kas elajatel ep'olnud haigusi, ja kui olid, siis misukesed ja kui palju elajaid on nende kätte ära lõpnud? 8. Päewapalk sui wiljade maha tegemise ajal: Hobuse mehele oma ja peremehe toidu peal? Jalgsi mehele „ - Naesterahwa töölisele „ „ „ ? Kas ep'olnud tööinimeste puudust? 9. Maade ostu hinnad: Praegusel ajal? Terwe mõisade kaupa? Üksiku maatükkide kaupa? Mis maksab üks kroonu tesätin*) põllumaad, heinamaad, metsa ja muud sorti maad, kui nisukesi arwatakse? Kui wõimalik on, siis maa hinnad ka endisel ajal 1861 aastast iga aasta kohta tänawuse aastani. Kui talu rahwas, maad ostes, mitte kõik hinda korraga ära ei maksa, siis mitme aasta peale maks ära jäetakse? Tähendus: Põllutöö Departement tänab oma korrespondentist mööda läinud aastal antud teaduSte eest ja palub ka sell aastal ja edespidi teadusi saata, wõimalikult iga kreisi kõigist nurkadest ja kohtadest, et üleüldses kokku wõttes täieline pilt praegusest põllutöö seisusest wälja paistaks. Palutakse ka muid, küsimiste lehtedes nimetamata, teadust, wõimalikul korral saata, nagu linade ja mu iseäralikude taimede harimisest. Aga kui kellelgi iga ettepandud küsimise peale wõimalik kosta ei ole, siis palutakse ükspäinis nende küsimiste peale kosta, millest keegi õiget teadust wõib anda. Toitudest. Pärnu Põllumeeste Seltsis peetud kõne. N. Sõrd stuä. meä 111. Liha saab mitmel wiisil söömiseks valmistatud ja ikka tahetakse lihale mitmesugust maiku anda. Saab liha meesse pantud, siis kautab ta janlt mõningaid ollust nagu sula munawalget ja soolast, tehtakje aga wett palamaks, nagu see supi keetmise juures sünnib, siis ei lähe warsti munawalget enam Meesse, seepärast et ta kergema . juures ärataretab,  maiku andjad ollused ja soolad saamad aga suuremal hulgal ärasulatud. Keetmise juures saab liha kokkufiduw koe jault liimiks muudetud, kes ka mee sisse läheb. Liha tükki suuruse, keetmise wiifl ja wältamise järel seab ennast suppi ramu. Mida paksemaks suppi medelik läheb, seda rohkem kautab liha oma maiku, ilma et ta selle juures oma ramu kautab, sest suurem jagu munawalgest jäeb ka kauema keetmise juures lihasse, üksi liha kiud lähawad selle juures kõwadaks ja sitkeks. Wähe läbikeedetud suppi lihale wõib würtside juure lisamise läbi maga head maiku anda. Liha kautab wähem oma soolast ja maiku andjaid ollust, kui ta külma meega tulele pantakse, kui fiis, kui teda juba palama mee sisse pantakse, sest et nüüd liha tüki pealmises korras ruttu munawalge ära ja sünnitab kaitswad korda, kes wett sissetungiva ei lase ja sulatawaid ollust lihas tagafi hoiab. Ka kõige ramusamaks nimetatud liha suppi seeS on, kui meie soolast maha arwame, üksi wäga wähe toitwaid ollust, sest ka temasse läinud munawalge taretab ära ja saab keetjast kui sant maht kulbiga ära tõstetud, ja liimi on suppi sees ka wähe. Ehk küll liha supp toitwaift ollustest waene on, ei ole tema söömine siiski põlgtuse wäärt, sest et ta seadmise abinõude tegewust, nimelt kõhu lima väljaajamist rohkeste edendab. Küpsetamise juures katsutakse toitwaid kui ka maiku andjaid ollust võimalikult rohkeste lihas tagafi hoida. Selle tarvis pantakse küpsetamise jaukS määratud liha tükki kange palawusse, mis läbi pealmine  sula munawalge ärataretab ja rasv ärasulab, mis juures rohkem ehk wähem mitte läbilasew kord ümber tükki sünnib, kes teda heaste maitsvaks ja ramusaks hoiab. Liha wee äraauramise vähendamiseks peab tema peale aegapidi sula rasva kallama. Küpsetamise lõppul peab palavus ahjus üksi keskmine olema ja soojus liha tükki sees ei tohi üle 70—75° tõusta. Liha kautab küpsetamise juures 20—25°/« i omast raskusest,  nimelt kaub mest ära, ja ka rohkeste soolast, maiku andjaid ollust ja liimi läheb vedeliku sisse. Kui maad mitte tesätinide järele ei arwata, siis misukese muu moedu järele seda tehakse? „S a k a l a" 56 TV. RBBS.