Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahvale. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaarcs, kaubauulitsas M 10. „Saarlane" maksab: Saaremaal aastas kl rbl. 30 kop., postiga saadetud T rbl. Saaremaal pooles aastas 1 rbl. kop., postiga saadetud I rbl. 23 kop. Tuleb wälja iga esmaspääwal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  A kop. M 36. Esmaspääw 9. Septembril 1885. 11. aastakäik Waesed, sandid ja kerjajad. 2) Waene mees raiuö oma jala ära; haaw on suur, parandamine on maal wõimata, aga linna latsareti minna on ka raske, kust on hobune saada, kes maksab  'atfareti kulud. Seda meest nähikse mõne aja pärast karkudega lombertawad; ta on sandiks jäänud. 3) Käes olewal aastal tahtis J. walla wabatniku poiss püssi pistongiga pauku teha.  Pauku tehes kargas pistongist killuke silma, mis suurt walu tegi. Emale sai tungiwalt nõuu antud poissi linna latsareti  wiia, aga ei! „Hobuse päüwad kanged teha, latsareti kulud suured, poissi ei wiidud linna. Hiljem oli näha, et mitte üksnes haawatud silm haige ei ole, waid Arme ka, nii et midagi paranemise lootust ei ole; jällegi sant malmis. Nendest näitustest, mis tõeste sündinud lood on, on selgesti näha, kuidas santide arw sigineb. Sarnatste juhtumiste kohta on tähendada, et walla walitsused peawad tegewad olema, et kui tihe waefe inimesel õnnetus ehk haigus juhtub, mis mitte maal pole wõrmalik parandada, et fee ilma aja wiitmata saaks latsareti wiidud. Uks küüt-hobune wallast ja 4 rupla 60 kopikat latsareti raha, (mida iga inimene hea meelega ise saaks ära maksma, kui ta terweks on saanud), ei ole asjaks arwata selle kulu wasta, kui keegi sandiks jääb ja sellega nii kauaks wallale koormaks, kui tal elu päiwi on. Paneme nüüd ka kerjajate seisust tähele. Kerjajad ei ole ka muud kui waesed ja sandid, aga kerjaja nime saamad nad siis, kui nad perest peresse käiwad omale andisi korjamas. Meie ajal ei peaks kerjajaid mitte enam olema, sest et saaduseks on tehtud, et iga kogukond oma waeste ja santide eest peab hoolt kandma; aga ometegi on neid sügisesel  ajal ja enne jõulu õige rohkesti mee! näha. Ehk küll kerjaja nimi ja seisus päält näha halb on, siiski ei ole nende elu mirte kõige wiletsam, maid sandid, kes oma ametit truuiste ülal pidawad, on palju õnnelikumad kui mõned töötegijad. Kerjajate  suurdest kapitalidest, mis nad pärast surma järele on jätnud, on paljugi juttusi kuulda. Tallinnas on Sant-Annuse kirik, mis ühe kerjaja kapitaliga üles ehitatud olla. Ka on küll seda nähtud, kuidas kerjajate  willja koormate kaupa weetud on. Uks sant juhtus kord tõtt tunnistama ja ütles et ta 18 wakka wilja ühel sügisel kerjates kodusse on korjanud, aga seda ei ütelnud ta, ehk ei täädnud mitte ütelda, kuipalju ta kõrtsidesse ära leotanud on. Meie kord ja kohus on küll waestele armu andisid anda, aga siiski on soowida, et tundmata kerjajatele mitte antud ei saaks, sest seda on palju näha, et mitmed oma saadud armu andisid patuks ja hinge hukkatuseks pruuküvad; parem on niisugustele anda, kelledest tüäda on, et neile nende hädas ja puuduses seda tarmis läheb. Ka wõib meie maa kerjajate kohta ütel- Jututuba. Pi« ja KM mzm. Elfried von Taura järele. (Nrg.) Rudolf oli ise enese paak pahane, tall oli nagu oleks ta ise oma auu jalge alla tallanud nukra meelega wiskas tema «St«e, ilma mille abita ta seda tegu mitte  ei oleks wõinud korda saata, enesest eemale maha. Tema ei märkinud mitte, et tema järele üks inimene salaja käis, kes kukkuma wötme kõlisemift kuulis, teda otsis ning leidis; meel wähem pani ta tähele,  et seesama leitud wõtmega tädi maja  juurde ragaii läks ja temaga ust tasakeste  lahti teha katsus, selle pääle mõned sammud eemale läks ja fõnna waritsema jäi. Nattnkese aja pärast astus seesama politsei teender tema juurde, kes Brummeiseni  ema sedaS Rudolfi ja Adolfi juttu salaja rääk kulnud oli. „Roh, knidaS lugu on? Oled sa midagi  GMarumsr asja märkanud?* küsis politsei  teender. „Jab, isa, nattukcse aja eest, kui ma «acwalt oma tüütud koha pääle jõudnud olin, nõgin mina ühe naesterahwa akna luugi najal sciswat, nagu kuulataks tema. Oma Lba mse järele pidasin ma teda kortri naabriks, Minnaks; kohe selle pääle kuulsin ma walju appi hüüdmist, nimetatud  naesterahwas kopputas akna luugi pihta, siis sai uks lahti tõmmatud ja üks inimene tormas säält wälja uulitsale. Wist oli see see tohter, kellest sa rääkisid. Wana maja perenaeue laskis nüüd Minna oma juurde tuppa." „Hea küll, kuulame järele, mis sääl rääkitakse," ütles politsei teender. Mõlemad astusiwad nüüd ligemale kuulma.  „Jumal halasta, kuidas ma ikka wcel wärise!" kuulfiwad nad wanakcst rääkiwat  „see on, kuidas ma sulle ütlesin: ta kippub mu elu kallale onn, et sa weel siin olid, muidu oleksin mina kadunud.  See peab ka sinu oma kasuks olema, sest ma tahan oma testamenti töö juures sinu pääle mõtteida." Seda mõttct, et Rudolf munakese elu pääle kippus, katsus noor naesterahwas küll tagasi ajada, aga ei aitnud midagi, waid wanake käis weel enam tema pääle, et ta pidi ööseks ta juurde jääma. Tema lubaS seda, niipea kui ta oma lapse juurest  ära tulla wöida. „Nüüd tule, isa," ütles noor «ees politsei  teendrile, kui maja nks käis, ta läheb  ara, meil on nüüd wist ükski tund aega oma jumalaga jätmist pühitseda. Teised  on juba ammu ühes koos. Mõlemad mehed laksuvad ara. Noor naesterahwas tuli wana tädi majast wälja ja läks koju poole. Selle mahe aja sees otsis Rudolf oma sõbra üleS. Tema sõber,  tubli maaija, teretas teda suure rõõmuga  ööldes: „Wend, kõik on hea! Inglane on kaks sada rubla maksnud siin on kakskümmend  sinu tarwis; ema Brummeisen on ka nii palju saanud, et ta rahule jäi ja sulle usaldan ma wcel. Homme wara esimise mashinaga sõidan ma Berliini ja tulen kord kui õnnelik naesemees säält tagasi." Rudolf wüttis pakkutawa raha mastu. „Ome tööristu wälja lunastada on täna wüga hilja, aga homme peab see minu esimine mure olema, ja siis usinaste tööle! Aga, sa hea sõber kuidas pean ma sind tänama, millal saan ma seda jälle tagasi maksma?" „Jätta see nüüd toimeta oma arstimist  ; see saab sind ruttu kuulsaks tegema  ; siis on sull üks hiilgaw tööpõld käes, ja wõib olla ehk leiad sa oina ilusa haige (pime( kui oma pruudikese jälle." Rudolfi süda läks põlema. Nüüd kutsus  Adolf teda enesega ema Brummciseni juurde, kus nad jutustusega ühe wähikefe muna klasi juures seda õhtut tahtsnvao mööda saata. Kui nad mõlemad Schiffer uulitsat