Saarlane 'M' Uleiildike pvüüN gjaleh! smk- ja linna rahmle. UM tts 13. Teisipäeval, 39. Märtsil 1888. V. aastakäik. maksab i Ilmub igal Kurefaares, kaubauulitsäs Nr.lO. Jnaui kihelkonda. Saaremaal. Naiste wägewus. Mis asjas eeSnimetatud wägewuS on warjule pandud, tahame kord rahwa kasuks tähele panna. Palju inimest wõiwad seda küll naljaks pidada: mis wägewust naisel tarwis läheb, ehk mis kangelase tükkisi temal teha on, kus ta oma wägewust üles näidata wõib; selle tarwis on ju mehed, kes kõige üle walitsewad, ja kelle käsku igaüks peab kuulma. See on õige küll aga siisgi wõib naine ka mehe üle walitseda, ilma et tema selleks just suurt kära ja wägiwalda pruugib. Mõni mees ehk pahandab see üle, et naise walitsusest tema üle siin räägitakse; aga armas mecS, ilma selle «valitsuseta ei wõi sina koguni täiesti õnnelik oma elus olla. Ära karda ka mitte, et «nina naisele nõuu annan sinu üle walju wägiwallaga  walitseda, ei koguni mitte; maid asi saab tükkis teisiti seletatud. Naise wägewus, km seda õieti pruugitakse,  on nii salalik tugew, et sina koguni aru ei saa, et sinu üle walitsetalse, ja mis weel kentsakam, sina oled üsna õnnelik  selle walitsuse all, - Mis nõidust pruugib siis üks naine selle tarbeks? Seda saladust  wõin lühidelt nimetada, see on: tasandus, lahkus, heldus, armastus ja puhtus ning kordus igapäewaseS elus, need on selle nõiduse naise wägewuse põhjused. Ja, nende sees on üks arwamata wägi warjule pandud, millega naised meid meelitawad ja meie üle walitsewad, ilma et sest ise aru saame. Palju naisi .uõtlewad, et kui nemad oige käredad ja '.valjud on, oma mehe za ka pere waStu, iga tühja asja pärast õige palju sõnalcwad ja tõrelewad, ning kellegile järel ei anna: igal-pool kömasti oma õigust palju ja walju sõnadega nõuawad, et walitjuS ja wõimuS nende käes oleks; see on täiesti eksitus. See oleks omal wiisil küll ka walitsus, aga ilma kindluseta, mis kergesti murdub ja langeb ja igapidi scestpidist elu omas majas raskeks ja waewalisekS teeb: ka et mees ennem igalpool omale troosti ja lõbu otsib, olgu kus pool, wöi mill wiisil tahtes; aga mitte oma kodu- Seesugust wõeriti müttct ja olekut igast majast, ja iseäranis abielust wästa pühkida on selle kirja siht. Nüüd küsib ehk mõni kohane naine: Kuidas peab siis neid eesnimetatud abinöuusi  mõjuwalt pruukima, et soowitawat head karda majasse saata? Selle tõsise küsimise päüle, pean ka tõsise maotuse andma, ja see on: Ilma iseenese üle walitsemata ei saada sa seda mitte toime. Sina pead kui üks tubli naine, körgepäält ennast püüdma harjutada iseenese üle walitsema,  siis mõid sa nimetatud õnnistust oma majasse, perekonda ja abielusse saata. Püüa köikipidi oma kodu oma mehele armsaks teha, näita ikka tõsist armastust ta wastu üles! Kanna oma mehe wigu ikka kannatusega ja ütle temale ikka kõik ära, mis sa tead! Ole Jumala kartlik ja maga! Ja ole oma elamises ikka kokkuhoidlik  ja kasin! Tee oma tööd tüdimata ja hoja ennast eemale kurjakeelega sõpradest! Ja wõta meel tasandust ja kannatust kindlasti  igas asjas pruukida ja lahke olek olgu sulle maja toimetuses alati abiks, ning puhtus ja hea kordus olgu su enese ja su töö ja talituse juures ikka silma paistaw! Ara ütle mitte: Ega meil täna kedagi wõerast ei tule, tuba wöib täna küll pühkimata ja tolmune olla; ise wöin ka pesemata ja räpune olla, üks kõik kuidas ma riides olen, kellele ma ennast puhastan, ega mees seda tähele ei pane!? See on sinul üks suur eksi mõte. Sellega teed sa oma maja igawaks lõbuta koopaks. Mõtle et sinu keha Jumala tempel on, pea teda pühaks za puras. Pese iga mus tema töö järele oma käsi ja silmauägu Ilma hea korrata ei wõi sine mitte üht la dedat ja lahket perekonna elu anuada. Jätad sa maja talliruscs mane jäo korratumasse  olekusse, siis on mehe ja perekonna  hea meel otsas ja sa näed rahutumaid  nägusid. Seepärast pea kõik omal kohal ja tee kõik omal ajal! Kordus, puh- Üks ainus kord ja ei ialgi enam. 4 „Unenäo!" kordasin ma, „Kmdas oli see unenägu? Jutusta teda mulle; Sa tead, Hugo, et mul ei ole mitte minuti rahu, kuni sa seda teinud oled." „Ei, eiunusta seda ära, mu kallike," sõdis ta selle wastu, „sa jääd ju nii kergest  kartlikuks." Aga tema oma nägu paistis heledal kuu walgel nii wäga kahwatanud ja murelik  wälja, kuna ta pool waljuste, nagu ise enesele jutustas See unenägu on nõnda mu mõtetese jäänud, et ma tõesti kardan, ma olen ebausklik,  Weera." Siis küsis ta järsku: „Mis sa saaksid siis pääle hakama kui ma ära suren?" „Ma paluksin nii kaua Jumalat kuni ta mind ka enese juure mõlaks, sest ilma sinuta Hugo, ei wõiks ma mitte enam elada," oli mu rutuline wastus ja haledusest  ja kartusest ära wõidetud hakasiwad minu silmast pisarad woolama. „Mn kallike, ma olen sind ehmatanud. Kuidas oled sa ära kahwatanud!" „Aga unenägu?" Tungisin ma ikka jälle uuesti ta pääle. „Kui sa teda nii wäga teada tahad, noh siis kuule: aga ära unusta mitte ära et unenäod on paljas waht, mis kohe jälle ära kaduwad," ja siis algas ta : „Ma nägin unes, ma käisin maanteed mööda edasi, kus mõlemis küljes kõrged puud kaswasiwad ja jääl tuli mulle üks koolja-rong wastu mille ees otsas koolja-raam oli, mis musta kullaga wälja õmmeldud kalewiga, roosi pärgade ja palmi oksadega kaetud oli, siis selle järel tuli suur pitk wankrite rida, milledes leinajad iStusiwad ja ilma tahtmata  pidin ma nendega ka ühes minema, neid saatma kuni surnu aja pääle ja sääl üsna lahtise haua kõrwa astuma. Ma püüdsin leinajaid ära tunda, aga see ei läinud weel milie korda, sest nende palged oliwad kas riiete sisse mässitud, ehk ära pöördud. Puusärk sai haua kõrwa maha pandud, üks mees, keS käsiwarre palge ees pidas, astus ette, tõstis puusärgi kaane üleS ja külma ja kange nägin ma ise ennast sääl sees kooljana laamawat l See oli kõik, mis ma nägin, siisgi olin ma röömus kui ma üles ärkasin ja leidsin, et see ainult paha unenägu olnud oli. Ja nüüd mu armuke ära mõtle mitte enam selle pääle. Tule, aeg on juba tõesti käes koju minna." „OH, Hugo," rääkisin ma wärisedeS, „kui see nüüd peaks midagi tähendama."  „Ei, ei," ütleZ ta, „meie tahame see terwe jutu ära unustada ja ei mitte lapsik ku ebausu kartuse läbi oma pulma päewa röömu segada lasta. Homme, mu armuke oled sa minu; ja siis ei wõi miSgi muu kui surm meid teine teisest ära la uutada," Kui ta nõnda rääkis, käis külm wärin mu kihast läbi, aga Hugo mõistis nii ilusad plaanid meie tulewiku kohta kujutada  ja nii rõõmsasti jutustada, et ma niitmaks oma kartuse üle naersin ja tulenukus  pitka rea kuldseid aastaid oma ees nägin. Ta saatis mind kuni maja ukse ette; sääl ütlesin ma temale „hcad ööd!" „Head ööd! mu magus armuke," wastas  ta liigutult, „taewas kaitsku sind," ja mind oma südame wastu rõhudes, musutas ta mind südamelikult. Siis pööris  ta ümber ja läks; ma hüüdsin teda meel kord tagasi, jäin aga siis wait, sest ma kartsin temast wälja naerdud saawat. „Pole midagi," ütlesin ma wiimaks, „sa ei pea mitte enam selle unenäo püäle mõtlema; kas pole tõsi, sa ei tee seda mitte enam?" „Selle poolest wõid sa rahul olla," wastaS ta rõõmsalt, „ma ei mõtle miSgi muu asjade pääle enam kui ainult sinu pääle." Weel üks wiimane teine teise ümbert kinni halamine weel üks wiimane käe muljumine, siis oli ta kadunud. Ma jäin weel wäheks ajaks seisma ja waatasin temale järele. Ilm oli wähe tuuleseks