sugugi ei kõlbada, waid põllumeheks tahtsid saada. Mina pidada sind aitama, et Sa ühte põllutöö akadeemiasse saaksid. Sull oli siis julgust, minu kaest nõuuda. et ma jälle uueSte Sinu parast suurt kulu piaksin kandma, mis Sulle ommeti wähematki kasu ei saadaks. Ja missugusel  trotslikul wiisil teed Sa seda? Igaüks, keS Sinu kirjeldust oleks lugenud, oleks uskunud, et Sull õigus mind käskida on. Niisugune toon on Sind mulle koguni wõerakS teinud, sest ta näitab mulle, et ma Sinu tänu peale iialgi loota ei wõi. Mina olen sellepärast otsuseks teinud, oma aitajat kätt Sinust tagasi tõmmata. Sinul on, nii kui ise tunnistasid, jõuudu ja osawust küllalt oma enese jalgel seista. Tee siis seda! Niipalju ligidust on mull Sinu wastu ommeti jäenud, Sulle kõiki wõimalikku  õnne selles ettewõttes soowida ja jäen Sinu osawõtja tädi Sophie Mossbeck." Kiri kukkus ta käest maha, kaks suurt pisarat weeresiwad  üle tema ilusa, priske põskede. Ta oleks kõige parem ärasurnud. Tädi ennast tema wasta wõeraks teinud  ja Emma, tema Emma, keda ta, kuidaS ta alles nüid weel aru sai, ime-südamlikult armastas, oli walmiS ennast ära kihlama. Ainult need mõlemad hirmupildid wõtstwad tema maimu silme ees wägewaste aset) et ta nüid ka kõige kibedamasse elutarwituste puudusesse oli sattunud, et ta üht hirmsat wõitlust praegust ära pidi wõitlema, selle peale ei mõtelnud ta praegu mitte sugugi. Aga ta pidi wara küllalt selle üle meeletuletust saama. (Järg jäeb tulema.) Õunapuu aedadest. Õunapuu aiad seisawad meie maal weel wäga wiletsaS olekus. Kui ka rendi koha pidajad ennast hellega wabandawad,  et wõera oma krundi peale ei maksa sarnast tööd ja kulu ette wõtta, mis iga silmapilk töiste kätte wõib minna, siis on päriskoha omanikud taieste süidlased, kes sarnase töö suurt tulu ei tunne. Wabandused, et õunapuu  aed midagi.sisse ei anna, on iga tahes ilma põhjata. Mõisate ja kiriku mõisate aiad renditakse wälja ja annawad tihti enam sisse, kui weike talu koht. Wõtame näituseks TarwaStu kiriku mõisa aed. See aed ei ole mitte kuigi suur, aga kui palju ta iga aaSta sisse annab, seda näeme kõige selgemine sellest kvntrahtist, mis sealse õpetaja ja kärneri wahel on tehtud. Selle kontrahti paragrahwid käiwad sõna sõnalt nii: „TarwaStu õpetaja härra M. Jürmann'i ja kärneri J. Toetsi wahel on atlseisaw kontraht läbi räägitud ja kuue aaSta peale, see on 1. Januarist 1884, künni 1. Januarini 189 l) wastatiku kinnitanud. 8 6. Kärner maksab õpetajale aaStaS 175 rubla renti ja nimelt järgmistel tärminidel: 59 rubla 1. Januaril, 59 rubla laani-päewal ja 75 rubla Märdi-päewal. § 7. Peale rendi saab õpetaja aiast: 1. Kõik kirsi, mureli, ploomi ja pähklipuude saagi. 2. Marju niipalju, kui õpetaja söömiseks oma famiili ehk wõeraste tarwis ja oma majapidamiseks  tarwitab, ja et tikerperid mitte liiga wara otsa ei lõpe, selleks piab kärner mõned paremad seltsi marjapõõsad ehk ühe platsi kese noppimata jätma. 3. Õunapuu õunu mahawõtmise ajal 5 wakka neid seltsisid, mis õpetaja nimetab; enne mahawõtmise aega nii palju kui õpetaja tarwitab. 4. Kõik klaaslawade saagi, mis ehk õpetaja tarwitusest  üle jäeb, wõib kärner omale wõtta. 5. Keedu wilja ja salatid nii palju, kui õpetaja majapidamine tarwitab. Tähendus: Õpetajal-on õigus, selle asemele enesele ka keeduwilja platsist wõtta, mis üle siis üksnes temal õigus on, mis aga kärner piab harima. 6. Õpetajal on õigus, suurest aiast oma loomadele lasta rohtu ja kapsa lehti wõtta. 8 8. Kärner piab tema kätte antud aia igapidi heas ja puhtas korras pidama ja nimelt iseäranis aeda heaSte rammutama, õunapuid lõikama ja puhastama, marjapuid puhastama ja ümber istutama ja selleks maa HeaSte läbi kaewama ja nooremaid puid talwel warjama. § 9. Aia parandamine on kärneri hooleks antud, uue aia laseb õpetaja teha) kõik materjali aia parandamise peale annab õpetaja. § 10. Kärner wõtab.oma peale õpetaja lille platside peale tarwilised lilled kaswatada ja istutada, lille platsid puhastada,  rammutaba ja kasta ja kõik teed aias lille platside wahel ja parkis puhtas korras pidada, nõndasama ka ilu kaswud ja puud lõigata ja harida. Tähendus: Me seemnete kulu kannab õpetaja. 8 11. Tulemase aia kasu peale wõtab kärner wiimakS puu kooli oma peale asutada ja seda aaft-aastalt laiendada) kui puu koolist juba puid saab müia, siis saab kärner iga müitud puu poole hinna enesele, töine pool hinda saab õpetajale. TähenduS: Kui pärast kunt aastat kärner õpetajaga mitte enam uut kontrahti ei taha ehk ei saa teha, siis maksab õpetaja temale tvaewa tasumiseks puukooli asutamise eest 50 rubla. § 12. Kärner piab ka ennast kõiges omaS elus wiisakalt ja kõlblikult üles pidama, kõiges omas töös õpetaja juhatust tähele panema ja oma ametit ülepea truu hoolega pidama. Tarwitus korral piab kärner ka muid tallitust, mis mitte otse kärneri ametisse ei puudu ja mis õpetaja tema teha annab, toimendama. § 13. Kui kärner arwab, ek tema selle kontrahtiga mitte läbi ei tule, on temal õigus igatahes ülesütelda ja koht õpetajale tagasi anda, muud kui ülesütlemine piab kõige hiljem kolm kuud enne aasta lõpetust sündima. Õpetajal jälle on õiguS kärnerile iga tahes ülesütelda ja koht tagasi wõtta, kui kärner renti õigel ajal ära ei maksa, kui tema mõned muud tähtsad selle kontrahti punktid täitmata jätab ehk õpetaja juhatust tähele ei pane. 8 14. See kontraht on kahes sõna-sõnalt ühte käiwas eksemplaris kirjutatud, kellest üks eksemplar õpetaja, töine kärneri käes on) mõlematele on rendi andja ja rendi wõtja kinnituseks omad nimed oma käega alla kirjutanud. TarwaStu kiriku mõisas, 2. Januaril 1884. Rendi andja: M. lürmann, ' Tarwastu õpetaja. Rendi wõtja: Jaan ToetS. 1884. Januari-kuu renti 50 rubla olen kätte saanud M. lürmann. luuni-kuu „ 40 „ „ „ „ M. lürmann. , lärelmaksetud „ 10 „ „ „ „ M. lürmann. Waadake nüid koha pidajad, kui palju üks weike õunapuu aed sisse annab! Teil ei ole mitte maa puudust ja Teie wõitsite suuremad aiad ehitada ja palju suuremat kasu saada. Iga waka-maa tuleks Teil scllkombel umbes 100 rubla maksma, kuna Teie nüid waewalt 4—5 rubla saate. Kuna ma Teile näitlikult õunapuu aia kasu silmade ette olen pannud, siis soowin südamest: Ehitage õunapuu  aedasi! Rentige neid kui ise aega ei saa harida õppinud kärnerite kätte. Tulewsugu saab teid tänama ja kärnerid Snnistawad Teid põlwest põlweni! Jaan Johanson. Mõnesugused sõnumed. Üks naisterahwas, kes ühe looma kaitsejate seltsi liikmeks oli heitnud, ütles oma teendrile: „ Juhan, püia ommeti see piriseja kärbes kinni, aga ära temale midagi wiga tee, waid saada teda aknast wälja." Juhan tegi kuida kästud, tegi akna lahti, wiiwitas aga wäljalaskmisega  ühe pilgukese. „Roh, mis sa weel wahid," küsis emand, „et sa kärbest wälja lennata ei lase?" „Wätjas piisutab natukene wihma," kostis teender. „AH sv, siis wii teda pilguks ajaks töise kambrisse!" Rikas naisterahwas, kes oma nime saladuses soowis  hoida, on hiljuti 100,000 marki selle tingimisega Heidelbergi uniwersiteedile kingituseks pakkunud, et naisterahwastele  lubatud saaks seal studeerida. Akadeemia senat ei ole aga tema soowi ega kingitust wastu wõtnud. Keegi ajalehe toimetaja läks oma wastalisega kaksik-wõitluse peale wälja, kuna ta raskeste haawatud sai. Teine kahe-wõitlus läks paremine korda. Esimese kakflkwõitluse wõitja kirjutas ühe töise ajalehe toimetusele, keda ta oma auusse arwas kinni hakkannd olewat ja kinnitas  omas kirjas et anus ajalehe toimetaja seega head kõrwa kiilud heaks wõtma pidada. Ajalehe toimetaja saatis kohe telegrammiga wastuse: Teie kirjaga kõrwa mööda lopsida saanud, tapan ma teid telegrahwi teel hoopis ära. Pidage ennast surnuks ja andke oma matukse päewa teada. Üks käelööja, kes ikka wõitis. Prantsuse alam- ehk unterohwitser Verdier oli terwes polgus, kuS ta teenis, kuulus ja kardetaw, sest et ta igal kelkimisel ehk käelöömisel ikka wõitjaks jäi. Keegi tema kaaslastest ei wõinud kiidelda, kunagi teda sellel wiisil ärawõitnud olewat ja ei tahtnud sellepärast enam temaga kät lüijagi. Ühel päewal saadeti Verdier töise rügementi teenima. Tema wõidu kuulsus ruttas aga tema eele ja esimesel seltslikul õhtupidul, küsib temalt ta uus ülem: „Kas see siis tõeste tõsi on, seltsimees, et Teie igal käelöömisel  wõidate?" „Muidugi auus pealik!" „Noh kuidas Teie seda ommeti teete?" „Üsna lihtsalt! Waadake mina olen inimese näutundja ja telgin ainult siis, kui ma oma asjaga täitsa julge olen." „Teie olete näuuurija?  Noh hea küll, mida näete näituseks praegu minu näuft?" „Mina näen, et Teie jalapealne wana haaw lahti on läinud ja Teil' nüid hirmsaste walutab." „Sõge, minu jalal pole ialgi midagi wiga olnud." „Wabandage  mind auus pealik aga" Mis aga, kui mina seda teile tõendan!" „Teie ei taha ehk sellest mitte rääkida waheft olete seda mõne kaksikwõitluse peal saanud, mis mina sest tean!" piame ommeti kohe! ... Mis peale lööme kätt?" „MiS peale aga ise soowite auus pealik." „Wiie saja pranki peale!" „Jah 500 pranki peale." „Need härrad on käemehed." Nende sõnadega tõmbas pealik omad kingad ja sukad maha ja hoolsa järele waatamise peale leiti, et ei kuul ega mõek tema jalgadese millaski ühtegi wiga pole teinud. „Teie olete kautanud, leitnandi isand," hõiskas pealik wõidurõõmul. „Olen küll kautanud, inimene wõib ju wahel ka eksida. Siin on Teie 500 pranki!" Naerdes wõttis pealik oma wõidusaagi wasta, laskis endale paberit ja sule kinnitada ja kirjutas Verdieri endse polgu juhatajale, kes tema wana sõaseltsimees oli: „Armas sõber! Verdieri lugu on ju paljas turu kisa. Ta on praegu 500 pranki peale minuga  kihla wedanud, et minul üks haaw jala sees olla ja on muidugi kautanud!" Wastus oli järgmine: „Sina oled naela peuft mööda kopsanud. Sinu 500 prankiline wõit maksab mull terwelt 2000 pranki puhast raha. Verdier  on minuga kihla wedanud, et ta sind sellsamal õhtul kui ta senna jõuab sundima saada pidu laual kõige ohwitseride ees kingu ja sukke maha kiskuma ja seda mulle isi teada andma!" Nortwihi linn, Keshiires, kelles 13,000 elanikku, seisab ilmatu suure soolalaagrite otsaS, kelle aluse õõnistamise  pärast sagedaste mitmes paigas maapind sisse wajunud.  Hiljuti hakkasiwad kõikide majade paarid ragisema, müirid lõhkesiwad ja elanikud põgenesiwad õnnetuse hirmuga  lähema kingu otsa. Nende silmade ees hakkasiwad siis ühe wabriku hooned keset linna maa sisse wajuma ja õhtul paistis paljas auurukorstna ots maa lehestikust wälja, kes ennast sealt kohalt awanud oli. Linna elanikud  on linnast wäljapõgenema hakkanud. Miks hoigad? Miks hoigad walu healel Mu Eesti ema pind? Miks kurdab leina keelel Kes? Ütle! rõhkwad sind? Miks on su silmad marjad Rask' mure pisarel? Kes närtsitanud need pärjad Su wõidu lipudel? Kas lõuune palaw päike, Su ilu körrvendand? Wõi tormi, kõue käike, Su õisi purustan'd? Wast kumbki päew ei tuuled Sind ial kurwasta! Ei lilled, linde huuled Su ilu närtsita! See hirmus öö mis läinud Ja kole une lõeg! On sind nii kurwaks teinud, Et ohkas kõik see aeg. Lä. X- 37. Sakala. 1884 Wastutaja: J. kõrw.