Saarlane WZ Alkiililiilk politilni lijaleht Mli- ja li»» rilhisalc. UN X- 52. Esmaspäew 39. Detsembril 1886. 111. aastakäik. maksab: Tuleb igal esmaspäewal wälja Kuresaarcs, Jaani kihelkonda. Saaremaal. Tagasi waade. idülle on üks aasta ära läinud -H Aja tiiwul minewiku rüppe; ning Ä Meie oleme kõik suure sammu käinud Haua poole; mõtle järel hing: Oled sa ka woorus', tõde najal Käinud määramata elu rajal? Kui ehk oma töös ja ettewõttes Oled köwerust ja wiga nüiud? Kui ehk oina elu plaani mõttes, Oled eksilikul teedel käind? Paranda end ! - muidu raisku jääwad Ka su tulewiku tunnid, päemad. Kaugemalt maailma riikide mööda läinud aja seisukorrast ei luba meie ruum mitte palju jutustada. Rahu on mööda läinud aastal igal pool alal hoitud, kui see ka mitte kindla põhja pääl ei seisnud. Maailma  elu on nmmasel ajal kui kääriw õlletõrs, mis paalt näha kull ilus on, aga kes seda lähemalt nuusutab, sellel paneb hinge kinni. Targad politika tundjad arnmwad,  et maailma ajaratas pracguS niisuguses  rõöpes wceremas on, kus see enne meel ialgi ,mle olnud Zgopäewased elu tanvitused on kõiki osawusi kokku riisunud, mis nüüd üks teisega püüawad wõitu jooksta, kus muidugi teada tugeivam nõrgemat püüab järele jätta ehk maha rusnda. Üleüldine praeguse aja rõhuja on raha puudus. Nüüd kipitab küll paljudel see küsimus keeles ja meeles: „Kust see raha puudus ometigi peaks tulema? Ega raha ometegi maailmast otsas ei ole?" jne. Küll on tõsi, et raha otsas ei ole, siisgi on seda wähem liikumas, kui mõni aasta tagasi. Raha teeb kõige maailma majm elamisele niisamma sugust põletikku, nagu mere seismine meie ihule. Kui tähtsamaid puuduse walmistajaid põhjuseid tahame ära nimetada, siis on need järgmised: Haritud maailma osawuS on nii agar, et see palju rohkem kaupa maailma turule jõuab walmistada,  kud turul ostjad seda jöudwad ära osta ja ära tarwitada; ning see sunnib palju wabrikuid ja toömajasi seisma jääma, mille läbi tuhanded ja milljonid inimesed ilma tööta ja selle läbi ka ilma leiwata peawad jääma Mis jälle meie põllusaaduste, nimelt wilja kauplust wiimasel ajal on takistanud, sellel on jälle oma põhjus : Suure ja rikka maailma jäo Amcrika põllu hariduse osawus on nii kõrgele järjele jõudnud, et meie poolesgi selle järele ei jõua ; päälegi weel, et sääl põld 40—50 kordse seeme kannab, j ilma et senna sennÄd tarwis oleks. Kõik põllu töö saab auru jõoga massinate abil wäga ruttu ja odawalt ära tehtud. Nii on ka seatud et mi li põllult auru jõoga selle tarivis ehitatud raudteesid mööda randadesse ja sadamatesse saadetakse, kust see laewadega jälle Europa turule tuuakse. Et Amerika nii osawasti, ruttu ja odamalt oma wilja Europasse saadab, see on meie maade wilja kaupluse seisma pannud ja meile puudust Valmistanud. Pääle nimetatud  põhjuse on ka meie naabri riikide tolli seadused meie kauplusele riimi ette lükkauud ja meie raha ojasi kuiwatanud, aga kõigist sellest ei jõua meie siin aasta löpukönes seletada. Kes tulema! aastal meie söbradeks jääwad, neile tahame siin räägitama asja põhjust selgemalt ette tuua ja asja parandamiseks nõu otsida ja anda. Pääle Bulgaaria juhtumiste, milledest lugejad igas numbris natuke leiawad, ei ole Väljamaa politika elus tähtsamat liikumist  olnud. Astume jutujärjega nüüd oma kodumaale,  kus Eesti rahwas elab ja Eesti keel kõlab, siis näeme siin mööda läinud aastal mõndagi muutmist ette tulnud olemat, mille läbi meie maa ühe tähtja sammu suure Weneriigiga ühendatud on saanud. Mitte üksnes ametides ega asja toimetustes,  maid ka teed käies märkab nüüd tähele panija, kus riikis meie elame. Meie Saaremaal nägi enne teekäija kõrtsi siltide pääl sõnu: „Detail-Verkauf von Brantwein Kõrts," kunas nüüd selle asemel näha on. Eestlaste maimu elu kohta on tähendada,  et see mitte uinumas pole olnud. Jututuba. Kurjatöö wanne ja kättemaksmiue. (Ots.) Terme rahwa hulk waataõ suure tähele panemisega tulijate poole; sest kartus oli suur, mida pärisorjad sell ajal uhke mõisuiku  ees tundsiwad, kelle käes nende elu ja surm seisis. Wiimaks zvndis tõld külast läbi mäe juurde. Õ võraja oma perekonnaga ees ja rohivas  järele astusnvad mäest alla vine kõrgeid  wTraid wastu wötma. Tõlv jäi seisma, õpetaja astus juure, wstsis tõlla ukse lahti ja aitas ise oma käega csiie neiu Sctsilia, siis Uebcka ja pärast mana härra ennast Wälja. Zce on ilmwöimata neid tundmist üles rääkida, mis Aksli südamest risti ja pvigitc  Mi tllngisiwad, kui ta oma mm nägi.  - Ma mccst, kes ta sugukonnale nii ära Mcs»ta palju kurja sli teinud. Tema silmad aga wiibisiwad cnamistc selle ilusa ncill MSI, kes kõige esite tõllast wälja ssvS ja stgawas aupakumiseS ja arniastsses  »s«a õpetaja käele suud andis. See oli Nsore mehe õnneks, et wana Mm», kelle jalad suisest palawast ilmast hsalsaN haiguse pärast tugcwasti kinni mässttvd oliwad, tõllast wälja tulemiseks j kauem aega karmistas, sest muidu o loksimad  Aksli tulised pilgud töeSti kahtlust j mana mehe suures sünnitanud, sest sugu!  konna jumest mõis teda üles wõta. Nõnda - sai ta aega ennast waigiStada, ja kui mii ! maks mana härra wälja astund oli, oli - ta juba nii palju enese üle wõitu saanud, ! et ta teda üsna rahulikult tummalt knm  mardadeS teretada wöis. „KeZ on see noor mees?" küsis wana härra õpetajalt waiksc häälega. „TnS fee ka üks mõisnik?" „Ei. austatud härra!" waStas õpetaja. „See on minu süsarapoeg Mihkel  Rei, kes Wittenbergi linnas õpetaja ameti paale õ-pimas oli ja kes nüüd, nii pea kui Jumal-rahu annab, Kopenhaagenis  oma õpiinist tahab edasi ajada." „Ülikooli õpija mõisniku riidis?" pomises wana härra oma häbene sisse. Aga see tuleb sest pagana reisimisest wäljaSmaal;  parem on et noor sugu oma maale jääb kui et ta wõerastes maades uhkust ja korratumat elu õpib." Süs wötiZ ta Aksli terile altkulmu waadatcs maotu, kus juures Mõisniku uhlus suurel mõõdul nähtumale tuli. Ka noor Sctsilia teretas noort wõeraft, läks aga ise Ml juures punaseks, nagu roos, siiSgi ci näitnud mitte, nagu oleks ta teda ära tunnud. Km ivana härra mäe harjale saanud istus ta ühe pehme lccntooli Male maha, mida õpetaja tema tarwis malmis  pannud ja kui ta mõne koguduse mammaga mõne armuliku sõna rääkinud, andis ta õpetajale märku ja see algas oma kõnega, kuna rahwas ümmarguses ringis kõneleja ümber seisis. Kui kõne, mis ligi tunni tuuris, otsas oli, tõusis kohtunik üles ja hüüdis mana wiisi järele kolm korda  : „Ons kaebajal midagi kaebad  a?" Esimise hüüdmise paale ei tulnud mitte wastust; niisamuti ka teise paale mitte, aga kui kolmat korda hüütud sai, kuuldi üks nii sügan, ööne hääl, nagu oleks hauast malja tulnud, ütlemat: „Jah. kaebajal  on kaebamist!" Kõik rahma hulk maalis senna poole, kust hääl tuli. ühest küljest lahkus rahwas ühest ära ja andis pääle tungima inimesele ruumi, keda nõdra  meeleline Peeter Reitwogt tunti olewat.  ühes kücs oli tal üks kooritud kepp ja teises käes soku sari. „Kaebajal on kaebamist!" kordas ta oma ööne häälega,  kui ta ringi sisse oli astunud „ja tema kacbduS on mörtsuku töö ja rõömimisc  pärast!" „Ole mait, Peeter!" keelas kohtunik ja riku meie rõõmu mitte oma nödrameelcliste loride läbi. Niine laua juurde ja lase omale üks toop õlut anda; sind sallime meie omal pool hea meelega, kui sa meid mitte ei sega." ,Ma ei ole mitte tulnud sööma ja jooma/  ütles «ödra meeleline .ehk wile järele tantsima, maid mind on taewast saa-