Saarlane UD Nlcnldine Pilltlka ajaleht «aa- ja linna rahmie. UM M Ä6. Esmaspäew 32. Junnil 1887. iv. aastakäik. maksab.- Tuleb igal esmaspäewal wälja. Auresaares, kaubauulits/Nr. l». Jaani kihelkonda, Saaremaal. Äratuseks laste wanematele. Seda nurisemist on ikka kuulda, et meie Saaremaa rahwas koolidest meel osa ei wöta. On ka meel neid, kes seda omale koormaks arwawad, kui nende lapsi sunnitakse koolis käima. Mõned saadumad küll lapsed  kooli, aga need wäikesed kooli kohused, nagu puud ja mõned kopikad raha, mis lastele kooli tarwituseks ära kuluwad, on neil rasked maksta. Laste kooli saatmine on niisama leige. Juhtub sugulastel pidud,  nagu pulmad, joodud ja matused olema, siis on see wanemate soow et ka nende lapsed sääl peawad olema. Nii raisatakse laste kallid kooli päiwi ja kistakse nende südamest auususe ja kasinuse idet wälja. Sest paraku! meie rahma pidudel, (kahetsedes peame ütlema) ei ole lastel midagi auusat eeskuju näha. Wancmad upitawad sagedasti õlle kannu ja lapsed oppiwad seda ka järele tegema. Soowitaw on, et lapsed, iseäranis koolis käiad lapsed mitte pidude pääle ei saaks wiidud; sest kooli lapse ärawiidetud päewad ja nädalad on ta edasiõppimisele suureks takistuseks ja kooliõpetajale ja terme koolile tüliks. Kõik sarnane loigus koolide waSta tuleb sellest, et wanemad meel hästi koolide kasu ei tunne ja praeguse kopliwalitsusel ei ole mõju olnud neid takistusi ära häwitada. Mõned oige wanamcelised wancmad ütle- wad meel: „Kus talupoeg tarkusega läheb ?" Mõned teised tunnewad küll enam kooli kasu, aga arwawad seda wõimatu oma lastele muretseda olewat pidawad seda üle liia koormaks. Mitmed saadawad lapsed  üksnes sellepärast kooli, et nad neid kodu lugema õpetava ei saa ja nii palju lugeda peab laps mõistma, et leerist selgeks saab. Nüüd on küsitaw: Mis nõuu aitab, et wanemad enam kooli kasu hakka lsiwad ära tundma ja nõnda oma noore sugu maimu hariduse eest enam hoolt kannaksiwad  ? Jah, rahwast ühele tundmisele wiia ei ole ühe päewa ega ühe aasta töö. Aeg peab teda õpetama, aja nõudmised peamad teda nii kaugele wiima, silmad ja mõistuse lahti tegema, et ta tunneb: ilma maimu poolest harimata inimene on kõiges toimetuses  punduline, ta ei jõua kõiki elukohuseid tulusasti ja kasulikult täita. Ka suusõna õpetus ja kirjalik maenitsus ei jaksa tuimusid  kogemusele äratad^ Üht asja, mis wanemaid ärataks kooli ja maimu hariduse kasu ära tundma, tahame  siin nimetada: Nägemine, näitus wõib üht inimest kõige rohkem äratada ühest asjast aru saama, mis talle suusõna sellctusega ikka meel udusse jääb. Kui seda ühe mammale näidata wõib, mis mahe nende laste wahel on, kes koolis on käinud, ehk mitte pole käinud, siis peaks ta küll oma südame põhjast õhkama : „Ei ma soowi, et minu laps koolimata peab jääma!" Koolis käiate ja koolis käimata laste wahel  peaks igal pool ja igal ajal selgesti mälja paistma, aga ometegi ei ole seda koduses eluS nii selgesti ära tunda, ehk küll tõendama peame, et koolis käinud lapsed nii ropud wallatumad ei ole, kui kodused, kes seadusliku walitsuse all ei ole harjunud olema. Kõige selgem näitlik mahe nimetatud  laste wahel paistab kooli toas kooli katsumise ajal mälja. Siin ei räägi meie meel sellest, mis keegi mõistab; sest loomulik  on, et see laps kes koolis on käinud  ka midagi õpitud asjadest kosja mõistab,  kunas see seda ei wõi, kes õppinud ei ole. Aga pääle pähe õppitud teaduse on koolis käinud lastel üks haritud olek ja see'p see on, mida tähele panema meie laste wanemaid äratame. Koolis käinud laste kehalik seis, nende waatamine, kõnelemine  ja kõik nende olemine on tükkis teist moodi, kui neil, kes sugugi kooli haridust pole saanud. Kodus olija laps astub mitme kordse sundimise pääle wiimaks kooliülewaatja ette, oma silmi ei tõsta tema mitte misgi tingimisega üles, ühegi küsimisega pääle ei anna tema kostust; tema olek, see on nii näotu, et häda päält waadata. Sarnane laps näitab teiste koolilaste hulgas, kui oleks ta puuduliku  mõistusega. Laps on küll täie Ewa. Koju tagasi tulles kuulis Ewa juba ula all tuppa aswdeZ, kuivas ema pool walju häälega palus, et Jumal ise Ema mccll pvõrLks za et ta mitte kaupmehele ära ei üill-rs. mis vmeti nende kõikide õnnestus oleks. , Vee juba sündinud, ema! kui ss mee! ralrd.a sabad, iiispalu midagi muud." ,Jumal olgu kiidetudhüüdis haige. ,5a oled meie headuse ja k.nu pääle mkrlcund. Nüüd on meie bõva lõpetud sa kui ma kord omad silmad igamehe mrele kuuni nanen. wõin ma seda ilma mureta teda. Isi ma tean teid übe ree. inimese baol? all slewat." . Jab. kõige parema immest hsskkS, side teab Jumal," ütles Ewa rahuliste sa lõsiielt nagu ennegi. „Tnll ligemale, et ms sulle oma õnnis- Mft annan, sa hmtüttsr. Jumal tasugu sulle sods, mis sa meie eest tciNud AnuSta oma isa ja ema, ei sinN Kst räsri koib ja sina kaua elad maa paal. Seda käsku oled sa oma M«a ees Ms««d sa nüüd saab see sulle mitme mõrra tasu tudi" Ema langes ema sängi ette Mwek sa nalus. MiZ ta palus, seda ei aimanud ema MU mitte, sest ta süda hõiskas rõõmu pärast ja ta ütles: „Nüüd on ometi kord kõige meie hädal ja wilctsuscl ots." Tüttar oga palus omale jõudu ja kinnitust ülcmelt, et ta kõik seda, mis ta toutauud ja oma paale mötuud on, wõiks täita. VI. "Hea meelega ehitaksin ma sind kuldriietega." Ema oli kaupmehe soomimiscga täiesti rahul ct neli nädalat pärast kihcldust pulmad ära pidada : ja homikust õhtuni oli ta oma prnutrnete kallal töös, mida ta peigmees talle ostnud oli. Suur oli ka Näikse sõsara õun ja rõõm. Igal päewal pärast koolitundide lõpetust rutaS ta kaupmehe majasse kõiki neid uusi asju imestlema ja ci olnud mitte mähe suureline selle pääle, ct ta oma tillemasse õe mehele noodis kauba kaalumise ja raha ivastu mõtmise juures abiks mõis olla. Enamiste tuumad ikka tema koolisõbrad hulgana teda kodu saatma, kelledele tema seletas. Missugust ilusaid asju nende mitme suguste kastide ja shahMe sees poodis leida olla ja mitte a-Ms ei sündinud fee, et ta suurcmcclclisek  palgaks saanud sukru tükisid ja saia imestleWatc ja waikse kadedusega täidetud södrsde kcskis jagas. Kui ts siis punctawatc põskede ja rõõmu kisaga sms ema urtsikus ilmus ja haige ema elavad küsimised niisamma elawalt wastutas, laskis Ewa oma riide, mida ta õmbles, sagedasti sülle niajuda ja pani neid mõlemaid tähele ja tui ta oma nime kuulis nimekamad, siis nikutas ta naeratades  peaga, sest nad rääkisuvad temast kui ühest ära olemast inimesest. „Tema on kõige oma mõtetega töö kallal: aeg on napp, et kõik malmis saada," ütles ema niisugustel kordadel. „Kui sa soowid, Ewa, tahan ma sinu tulemast abikaasa paluda, et ta pulmad meel edasi lükkaks." „Tcc seda mitte !" hüüdis Ewa tungiwal toonil. „Mulle oleks see armsam kui meie juba Home laulutud saaksime." Ema ei miiwitauud mitte, seda ütelust ka kaupmehele teada andmasti mille pääle see rõõmust hiilgama! näol ütles, tema olla kõige õnnelikum mees siin ümber kaudu, ehk wõib olla kõiges maailmas? Igal õhtul, nii pea kui ta oma poe oli kinni pannud, käis ta oma pruuti kuulamas; pühal päewal tuli ta juba kohe pärast lõunat. Nii ka täna. Selle miletsa urtfiku seest pidinc nägu oli nüüd hoopis teiseks läinud. Haige ei olnud mitte enam sängis küljeli, waid istus pehme leentosli paal maike pink jalgade all ja üle tema põlwede oli pehme puuwilladega topitud tek laotatud. Kõik need asjad oliwad tema tulemase mäimehe poolt kingitud. Bäimees ise istus haige kõrwal renni ääreS, mille wälimist nägu nüüd