Saarlane LM Ulciildiitt/ «? .lm ajalcht ««. ja li«imr»hi»ale. ggz x° 30 Teisipäetval, 36. Juulil 1888. V. aastakäik. Mffab^ Ilmub igal Kurcsaares, Nr. !<». Kuresaarest. Awalik kiri Kure- sa-ar-e-ne-ibudele. Mustatud Kuresaare neiud! ° Ligi kolm aastat on sellest möödas, kui üks kosjamees ~n" meio Saaremaa talu neidudele pitka-noomima kirja ette kandis, milles ta, nagu neiud ise hiljem ütlesiwad, „ülskohtusel  kombel nende riiete paale tormi jooksis." Neiud arwäfiwad endile suurt „ülskohust" tehtud olewat ja kirjutasiwad „suitsu toast" ka pitka kirja ..noomimiseks koortele meestele," mis ka Saarlases ilmks. Et kõsjamees ~n" ja teised noored mehed walju noomituse saiwad, ei julgenud keegi enam oma sõrmi tulesse pista, et Saaremaa neidudele sarnasel kombel awalikult kirjutada; ometi wõtsin ma julgust ja näptstasin nii palju aega, et teile auuStatud Kuresaare linna neiud mõned reakesed lahkesti knd õdedele paberi pääle torkida ja selle palwega „Saarlaselc" saata, et ta mu kirja teie kätte kannaks ja ma arwan, kui ma tõtt ütlen, minule siis mitte suu pihta, ega sõrmede pätile ei lööda. Kosjamehe „n" kirja üle oldi pahane, seepärast et ta kõik neiud oma noomimise osaliseks oli teinud ja mitte ei tähendanud, et mõned noomimist ära teeninud ei ole, sest õigeid on ju ikka ka hulga hulgas; mina ütlen aga ette üra, et minu kiri siin mitte kõiki ei puutu, maid ainult neid, kellede elu, mõte ja püüe siin räägitama asjaga kokku puutub. Meie linnake on ilus, seda tõendawad mitmed reisijad ockas jutlus, nagu kord ka üks seda .Meelejahutajas" awalikult tõendas. Teid neiukesi ilukroonist on meie linnas ka kaunis kena perekond. Meie saare terwes õhus olele teie terwed ja prisked üleSkaSwanud; teie olete nägusad ja jumekad looduse ilukroonid. Palju teie hulgas on kohalist kooli haridust saanud, olgu küll üks suuremal, teine wähemal mõõdul; elukombetes ei wõi teid ka mitte läita, kui liig peenedust laiduks ci arweta; aga riite kandmises püüate kõrgemale lennata, kui tiiwad kannawad ja selles asjas waadetakse kahju-rõõmus teie pääle. Ma tunnen meie „kiwikülas" neiukest, kes omade kehwade, aga auusate wanemate hoole ja mure läbi oma jäo kooli haridust on saanud ja kes nüüd endid ..koolitatud" neiudeks peawad, nende ülem mure ja püüe on endid riiete poolest ehitada ja selles asjas kõrgema seisustega wõitu jooksta. Kiidu wäärt oleks ja ei ütleks, ega mõtleks keegi teie kohta kahjatscdeS> kui teie omad ehted ise Valmistaksite, aga seda kahjatsetakse, et teie omad riided ja suuremad iluehted kalli raha eest ostate wõi koguni teised teha lasete. Mitmed hojawad endid Võimalikult maja talituse tööst eemale, selle pääle toetades, ma olen ..koolitatud" ja kus juures weel mõteldakse, et ei tea miks wanemad meile teenijaid ci anna. Lillekesed, sinililled ja kullerkupud  on selleks loodud, et nad kaswawad ja kauniste õitsewab, kuna inimese ülesanne töötegemine  on. Mitte sellepärast ei ole teid koolitatud,  et teie laiselda mõistaksite, selleks ei olegi tarkust tarwis, waid sellepärast olete koolitatud, et teie omad tööd ja talitused paremine mõistaksite teha, kui need, kes õppimata. Ome wanemaid piinale teie sellega, et nad teid sageli teenima peawad, kuna teie ise endid nende talitusest eemale hojats kardate määrimist, kuna kübarate ja muu moodi-orjuse tarwis neilt raha paludes julgust ei puudu. Palju, möga palju aega tarwitab teil jaluiamine ära, kuNa sel ajal ei tea, mis ära teha wõiks. Tõendamiseks wõtame ühe sugu-õe näituseks, kelle elu ma lapse põlwest künni siia ajani tunnen. Räägitaw neiu kaswis lapse-eas oma wanemate rõõmuks ja oli oma emale maja talituses heaks abiks. Neiu põlwele lähenedes kuulsiwad wanemad sageli oma tütrekese suust heameelega magusaid juttusid uhkedest ja kallistest riietest, millede järele noorel neiul himmu näis olcwat. WaneMad täitsiwad osalt tütre soowi, osalt lükati ta soow tulema põlwe pääle, kuS neiu ise oma eest muretsejaks pidi saama. Isa suri ära. Emal oli oma perekonna ülewel pidamiseks palju muret, armas tütar pidi teenima minema. Neiuke armas seda liig suureks alandamiseks ja palus ema teda mitte madalamasse see on teenistusse saata, mida ema ka kuulis. Tütar jäi kodusse õitsema ja on nüüd 17 aastane neiu, ta ei mõista midagi käsitööd, ega maja talitust, elab oma maja iluks, kannab head riided, jalutab sageli uulitsal ja parkis. Hilja aja eest sai tütre soowil suur toa peegel ära müüdud ja selle eest ostis neiu omale uue kübara ja nõnda läheb üks maja ehe ja asi teise järele tütrele ehteks, puudus kipub mägise majasse, tühi kõht peab maitseivam leiwa kõrwane oleme; aga riiete kandmises  ei wõi mitte teistest sammu järele 7 Rahu maa all. Kohkudes kogusiwad teised mäemehcd Peetri ümber, ja pärisiwad järele, mis katset ta teha tahta i ja Peeter jutustas neile omast ettewõttest. Ülem maenitses aga kõiki ettewaatlikud olla. Toomast ainult Peetri hooleks jätta ja külast kuni kaewanduseni  mitte sõnagi Toomaga kõneleda. Tummalt seisiwad nemad kõik ja nende südameid  rõhus raske koorm kui nad selle pääle mõtlefiwad, mis Peeter julgeda tahtis. Kõige wanem mäemees, kes Peetri ja Tooma käed kaewanduseS oli kokku pannud ja maa all rahu teinud, mis ka kui Jumal tahab maa pääl maksma pidi, astus Peetri juure, wõttis mütsi peast ja ütles sügawasti liigutud: „Jumal kaitsku sind, sa tubli poiss! ja lasku sinu cttewõtmist korda minna maa all ja maa pääl!" Ja kõik rapputastwad Peetri kätt. Jaagub käis tema kõrwal küla poole, ta pühkis kõiksega filmi ja ütles: «Peeter, tead sa, ma olen täna just seesuguses tujus, et ma ema saladuse wõlja lobiseksin." „Tee seda mitte, Jaagub," ütles Peeter naeratades, „ma tahaksin seda parem ise teha, siis oleks mul Home Tooma katsega palju enam julgust. Tuleb Marie täna õhtu wana ema Tiiu juure? „Kas ta tuleb," naeris Jaagub. Õhtutel lennab tõö ta kätte wahelt, kui ta wana ema juure pääseb." Nad oliwad juba külasse jõudnud ja sõbralikult üksteisele „head ööd" soowideS lahkusiwad nad teine teisest ja iga üks läks oma koju. Peeter läks otse teed Liisa majasse. Ta silmad oliwad jälle nutust punased ja meelgi jooksiwad pisarad üle põskede, ehk küll wäike Liisa, kes ta käewarre pääl aelaS, rõõmu pärast kiirus ja käekestega õhu sees ümber sagas, see kõik ei suutnud ema palet mitte naerule sundida. Toomas istus ahju kõrwal pead- kätte pääle toetades ja õhkadcs. Nii oli ta terme päewa läbi istunud, homikust õhtuni, oli isaemalt natukese söönud ja joonud. Liisa oli kord lapsega tema juure astunud ses lootuses, et ta ometi korragi lahkelt lapse pääle waataks, tema aga oli ainult küsinud: „MiS laps see on?" ja siis jälle pale ära pöörnud. Kui Peeter sisse astus, küsis ta, kas Toomas pärast seda meel seda töö riista on kätte wõtnud. „Ei, mitte sõrmegagi liigutanud," waStaS Liisa kurwalt. „Litsa," ütles Peeter, „weel üht wiimast katset tahan ma teha ja seks on mul meie ülema käest luba; ma tahan Home Toomast seltsi wõtta ja teda alla kaewandusse wiia." „Peeter!" hüüdis Liisa ja waatas täis kartust ja ahastust rääkija otsa, Toomast kaewandüse ja sinuga sinuga Peeter!" „Liisa," küsis Peeter, „miks waatad sa nii kartlikult seda kuuldes minu otsa ? Sul ei ole tarwis karta ega kahkleda! Minu ja sinu mehe matzel ei ole mitte enam wihamaenu!" „Sinu ja mlnu mehe wahel ei ole mitte enam wihawaenu!" kordas Liisa imeks pannes. „Kas ma ei ole seda sulle mitte rääkinud, et ma sinu mehega maa all olen rahu teinud, mis ka maa pääl peab peetud saama? KaS sa sellest midagi pole kuulnud?" „Si«a ei ole mulle sest midagi rääkinud, niisama mähe ka teised." „Usud sa nüüd, Liisa, et sinu mees kartmata minu kõrwal wõib olla? Ma tõuta» seda Jumala nimel, Liisa, ma tahan tema eest muretseda kui oma wenna eest, ma ei taha silmagi temast ära põörda. Ma tahan teda Home wara oma seltsi wõtta, ja sina, Liisa, palu, et meie katsest wõiks head wälja tulla." Liisa ei lausunud sõnagi, Peeter läks koju, pani omad tööriistad ära, sõi õhtust, mis wana Tiiu temale juba laua pääle oli pannud ja kuulatas wahete wahel, kas õues mitte tasast astumist ja heled naeru kuulda ei ole. Ta toa uks seisis mähe lahti. Wana Tiiu astus maja ette, nüüd tuli ju kõnelemise tund Peetri ja Mariega kätte. Mimane  pidi marsi siin olema. Ja õige, sääl tuli ta. Aga mis oli tal? Ta jooksis ju et ta hing kinni jäi, kas ehk wahest Jaagubi juures midagi juhtunud oli? „Wana ema, wana emal" hüüdis Marie eemalt, ka» teie teate juba?" „Ma ei tea midagi. OnS midagi paha sündinud? räägi rutu !" „Jaagub ütles see olla hea ja Anna ütleb sedasamma  ka, aga oh sa taewäne aeg! mina ei wõi säält midagi head leida. Mõtle ometi wana ema, Peeter"