wale auu anda. „Saarlane" tahab iga seisust ja rahwast enese körwal auustada, kõikidega rahus elada ja tööd teha. Ewangeliumi usk on „ Saarlase" usk, seda saab tema tunnistama ja selle usu kirikut omas töös edasi aitama, ilma et ta selle juures töistele  usu tunnistustele kuidagit wiisi liiga tahaks teha. Kes töist inimest tema rahwuse seisuse ehk usu pärast põlgab ja kiusab, tunnistab sellega, et ta wäga madala mõistuse ta hariduse järge pääl seisab. „Saarlase" seisukoht saab ka parteilik olema, sest tema ei saa ennast mitte igast tühjast tuulest, tulgu see hommikust wöi õhtust, pöörda laskma, maid saab ikka senna poole hoidma, kus häädus, õigus ja Löde on. Saarlase politika on: „Auustage kõiki, armastage wendi, kartke Jumalat, auustage kuningat. Andke Keisrile, mis Keisri kohus ja Jumalale, mis Jumala kohus on." Selle kindla põhja pääl seistes tahame oma wäikese kõduma rahwa hääks tööd teha ja kes ses töös ennast meiega ühendab, teeb hüäd oma ligimestele  ja selle läbi ka iseenesele. Aga inimeste nõdra abi pääle ei põhjenda meie oma lootust mitte, siis oleks meie ette wötmine tühi Löö ja maimu närimine. Igale hääle tööle on Köigewägewama abi tarwis. Jumala abi ja õnnistust  palume meie ka „Saarlase" tema ilmumises ja edespidiseks tööks." Wäga õige ja tõsi, mis siin ööltud ja tõutud, ning kui „Saarlane" siin tähendatud sihtidel saab kõndima, siis wõiksime Saarlastele uue kohaliku lehe kohta õnne soowida. Aga selle kohane lootus tahab koguni kõhn olla. Uue lehe toimetaja tõutab küll: „„Saarlane" on täieste Eesti meele ja maimuga mees." Jällegi kena küll, aga kui „ täieste Eesti meele ja maimuga mees" see wõib olla, kes Eesti keelest ja meelest tänini nõndagi palju lugu pole pidanud, et ta, enne kui ta „ Eesti meeles ja maimus" Eesti keele ajalehte hakkas wälja andma, selle keele õigest kirjutust  uneski oleks näinud, see näitab enam kui kahtlane olewat. Sakslased ei jäksaksiwad iial ega ilmasgi uskuda, et üks leht, mis mõni Eestlane nõnda wiletsas  Saksa keeles proowi-numbris katsuks wälja anda, nagu seda herra baron Sass Eesti keeles teeb, „täieste Saksa meele ja maimuga" wõiks olla. Niisuguse tõutuse üle nad üksnes naeraksiwad. Siin ülemal ära trükitud „Saarlase" „Lugijatele" näitab enne ilmumist mõne parandaja käe all olnud olewat, sest ta läheb keele ja kirjawiisi poolest kaunikeste korda, aga lehe pea ja saba leht on peale siin awaldatud  seletuse üksnes kuulutustega täidetud  kubisewad  nõnda keele ja kirja wigadest, et nende arm legion on. Proowiks paneme kõige esimese kuulutuse siia ülesse, mis täht tähelt nõnda käib: „Nenda kui „Saarlane" Rigas senseritud saab, ei wöi seitung esiotsa mitte järgeste wälja tulla; selle pärast samad tellimised meel mitte wastu möetud. Kuulutused tulewad  nenda kuidas ene ka iga nädalis Välja. Saarlase Toimetus." Nõnda see esimene kuulutus; töised olgu rääkimata.  Aga „Saarlane" ei ole weel midagi tööd teinud ega oma poliitikat must walge peal awaldanud,  sellepärast jätame päris otsuse tema üle tegemata; keel ja kirjawiis wõib ju paraneda, kui nende omanik „täieste Eesti meele ja maimuga mees" tahab ja püüab olla. Halrvaks soowituseks on „Saarlasele" Eesti rahwa silmas aga see, et „Tallinna Sõber" ja ,Mndja" teda rõõmuga teretawad ja temale lahket wastawõtmist soowiwad. „Sõber" ja „Kündja" pole tänini weel midagi, mis „täieste Eesti meeles ja maimus",  rõõmuga teretanud ega sellele lahket wastawõtmist  ehk mingit muud head soowinud, sellepärast teeb nende „Saarlase" teretus „Saarlast" ennast rahwa ees juba enne aegu kahtlaseks. Loodame, et „Saarlane" oma tõuutusele „täieste Eesti meele ja waimuga mees" olla, truuks saab jäema, nõnda et teda pärast kõik rõõmuga wõime teretada. Esimest kord heidab meie kodumaa mõisnik Eesti keele lehe toimetajaks: Tema mõimus on paljugi heaks teha ja käända, ehk pahaks pöörda. Wiljandi Eesti Põllumeeste Selts pidas 12. Juunil oma koosoleku. Tähtjam asi päewakorral oli wäljanäituse asutamine Augusti kuul. Wäga halwa ja sajuse ilma pärast oli wähem seltsi liikmeid kokku tulnud, kui seda muidu oleme harjunud nägema. Selle peale tähendates soowisiwad mõned, et wäljanäituse  kohta tarwilised otsused tulewase koosoleku hooleks saaksiwad jäetud. Et aga asja talitus wiiwitust  ei kannata, saiwad otsused siiski tehtud. Kõige pealt walitati näituse toimekond, kui selleks kandidaadid  oliwad ette pantud, sedelite läbi ära. Näituse talitajal toimekonnal on järgmised liikmed: J. Jürgenstein, H. Henno Holstrest, Laksub  erg Viljandist, Peet Kõppust ja Raudsepp Holstrest. See toimekond wõib ennast ise täiendata, kui seda tarwis leitakse olewat. Wäljanäituse enese kohta tehti ülepea otsuseks, et ei näitusele Loojate kutsumise  ega auuhinna mõistjate walitamise juures mitte rahwuse ega seisuste peale ei tule waadata. Raha auuhindadeks määras selts omalt poolt sada rubla, ning wõttis nõuuks oma nimel ühte seltsi liiget Pärnu Eesti Põllum. Seltsi näitusele saata. Et see näitus ennem on, siis soowis president, et Viljandi poolne rahwas ka Pärnu näitusest rohkeste osa wõtaks. On näituse toimekond omad plaanid ja arwamised seltsile ette panud, siis saamad kõik lähemad teadused, mis asjasse puutuwad, sedamaid ajalehtedes awaldatud. Aja nappuse pärast mõis neljast päewakorrale seatud kõnedest üks ainus peetud saada: „Segamerd suguloomadest"; kõneleja J. Jürgenstein. Kõne sünnitas  elawat läbirääkimist ja saab hiljem Sakalas ilmuma. Peale muu mähemate talituste lõpetas esimees koosoleku. Viljandi linnas kaebawad mitmed siitsed elanikud  ja kodanikud kahjatsedes selle üle, et linna ülemad  ja wanemad kõiki kuulutusi ja teateid, mis kõige linna maja omanikudesse ja elanikudesse puutuwad, üksnes kohalikus weikeses Saksa keele lehes awaldawad.  Selleläbi on juba mõnigi pahandus tulnud. Tähtjas osa linna maja omanikud ei mõista Saksa keele sõna, ning jäewad neile sellepärast sagedaste tarwilikud  kuulutused kas üsna teadmata, ehk nad saamad neid töiste käest juhtumise korral puudulikult ja segaselt  kuulda. Tähtsamad ja suuremad asjad saamad küll ka Liiwimaa kubermangu zeitungis kuulutatud, aga seda lehte loewad üksnes politseid ja walitsused, sellepärast ei ole sest erainimestel suuremat kasu ühti. Kusagil Eesti lehtes tähendatud kuulutusi ei awaldata. Selleläbi tõuseb sagedaste, nagu öeltud, pahandust ja tüli. Näituseks jäi wiimati üks Viljandi majaomanik  ametmeeste walitajate nimekirjast eksituse läbi wälja. Kui ta pärast poole seda kogemata kuulda sai ja nõuudis, et ta walitajate sekka ülesse saaks wõetud, lükati ta nõuudmine seaduse põhjusel tagasi, sest et La ettemääratud tärminini wäljapantud nimekirjade  parandamist ei olnud õigel ajal ette wõtnud. Mees aga ei teadnud nimekirjade wäljapanemisest ega tärminist aimugi, sest sellekohane kuulutus oli peale kubermangu zeitungi üksnes „Felliner- Anzeiger'is" Saksa keeles ilmunud, ja et mees Saksa keelt ei mõista, pidi ta oma walitamise õiguse kautama. Töine kord nõuudis linna kirikherra tähtja summa palka juure. Koguduse heale õiguslised pidiwad seda kas lubama, ehk tagasi lükkama. Nad kutsuti kiriku-kollegiumi  poolest kolme päewa aja sees kokku. Kutse ilmus üksnes Saksa keele weikeses lehes, millel mähe lugejaid. Saksa keele ja meelelised tuliwad kokku, Eestlastest ilmusiwad üksnes mõned, kes asjast kogemata  kõrwalt oliwad juhtunud kuulda saama. Kirikherrale  lubati palka juure, ilma et suuremal hulgal Eesti koguduse liikmetel wõimalik oleks olnud oma healt selle kohta ära anda, ja ometi kannawad kõik ühetasa kiriku maksust. Kuda kuuleme, on mitmed selle asja üle kaebdust tõstnud, mis kulu teeb ja tüli sigitab ja üksnes sellest tuleb, et üksnes Saksa keeles kuulutus ilmus. Et niisugused pahandused tulemata jäeksiwad, sellepärast oleks wäga soowitaw, et kõik üleüldised kuulutused ka kohalikus Eesti lehes awaldatud  saaksiwad, nagu seda näituseks Pärnu ja wiimasel  ajal ka Tartu linnawalitsus teeb. Selleläbi jäeksiwad igas linnas, nõndasama kui Viljandis, mitmed  pahandused ja tülid tulemata. Neljapäewal 16. Juunil tuliwad Viljandi maakonna kirikherrad Viljandisse maakonna sinodile kokku, mis Viljandi Eesti kirikus Jumala teenistusega  alustas. Pärnust. Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi eestseisus  teatab seal asutatawa põllu- ja käsitöö näituse kohta järgmesi: „ Mitmed kardawad nagu kuulukse et näituse  kuulutus ju hiljaks olla jäänud, nõnda et aega ei jääda näite loomast enam rammusaks sööta! Sellepärast  peab siia juure weel tähendama, et see näituse pea-ülesanne ei olegi, et näite loomad ikka just nuumatud  pealsiwad olema. Seesugune üksiku loomade nuumamine ei anna mingisugust tõsist teadust meie maa weikese põllupidajate karja kaswatamisest; küll annab see aga tunnistust looma söötja wõi nuumaja rikkusest. Näitusele on praegu weel ligi kaks kuud aega, ja sest on küllalt ühe looma rawitsemiseks, et ta näite platsil nägusam waatajale silmi paistaks. Raswa söödetud loomast ei ole muudel kasu kui lihunikul,  kelle ohwriks ta peale näitust ikka langeb, oma söötjale on ta ehk küll kiitust aga ka suurt kulu toonud, nn et ei lihunik ega kiitus seda tagasi ei jõua tasuda, mis säharduse raswa huniku sisse on maetud! Iga meelega mõtleja inimene wõib ise enesestki  arwata, mis teadust annab see ühe maja pidaja karja kaswatamisest, kui ta ühte looma kui liha mäge lauda nurka söödab, aga töistega kui kronidega tööl ehk teel tukestab. Siiski, kellel küllalt käeS on, wõib ka looma nuumamisega näitusele kaswatada, keeldud ei ole see mitte, waid sai siin üksi selleparast sest räägitud, et sarnast nuumamist just hädaSte tarwis ei ole, nagu mõned seda arwawad. Näidetaw loom olgu hea sugu, piima, wõi tugew töö ehk weu elajas, see on enamiste ikka näitusel  pea asi. Ka toodagu rohkeste kõik sugu loomi kskku, nii et sest näitusest wõiks wälja arutada, kuidas  meie maa weikese põllupidajate karja kaSwatamisega  praegu lugu on, mis seal puudub ja kuida seda puudust parandada tuleks j. n. e." Meie peame tunnistama, et see, mis siin ööltud koguni õige on. Sellepärast soowiksime wäga, et seda mitte üksnes Pärnumaa põllumehed tähele paneksiwad, waid ka kõik töised, iseäranis aga Wiljandimaa põllupidajad,  kellel enestel näitus ees, mis weel hiljem Pärnu näitust saab olema Pärnumaalt. Pühapäewal 29. Mail sai Surju walla Õigeusu koolimaja nurgakiwi pidulikult pühitsetud  ja paigale pandud. Pühitsemist toimetas sündsa kõnepidamisega Tahkuranna preester N. PranLS, ja pärast pühitsemist laulsiwad Surju ja Uulu walla laulukoorid pidu osaliste meele heaks mitmed lõbusad laulud. Nimetamise wäärt on see, et ka auuStatud Uulu ja Surju mõisa omanik kammerherra baron R. Stael von Holstein oma pere ja wõerastega pühitsemisele  oli sõitnud. Selle auustatud herra poolt on juba paarikümne aasta eest nimetatud koolile üks wakamaa  maad kingitud. Nüüdse uue koolimaja ehitamiseks  on ta peaaegu kõik materjali kinkinud. Selle osawõtmise eest kooli asjanduses on ülemal nimetatud walla õigeusu inimesed selle herrale suurt tänu wõlgu. Et nimetatud herra paari päewa eest alles Moskwast Keisri kroonimise pidult oli koju sõitnud, siis rääkis ta ka pühitsemisele kokku tulnud rahwale mõne sõna kroonimise pidust. Iseäranis suurt kiitust awaldaS ta Moskwas olewa Wene rahwa rahuliku ja korraliku elukorra üle, ja soowis, et meie rahwaS ses aSjaS Wene rahwast omale eeskujuks wõtaks. J. Fridolin, kooliõp. Tahkurannas. Toris. Pühapäew 12. Juunil oli siin jälle mõne aja taga näitemängu näha. Schultz'i «vabriku  saalis (nüüdse Salme seltsi korteris) saiwad ~Oksjon" ja „Linnas ja maal" Salme seltsi kassa heaks etendatud. Pealtwaatajad kuuldi mängimisega üleüldse rahul olewat. Umbes aasta eest mängisiwad cnamiste needsamad mängijad siin wiimase tüki Aleksandri  kooli kasuks, mis kulud maha arwatud 23 rbl. sisse tõi. Et aga Salme Tori rahwale üliwäga tähtjas on, sellepärast wõeti nõuuks tema kasuks mängida.  Sisse tuli, ilma kulude maha arwamata umbes 23 rbl., mis küll «vistist suurem oleks olnud, kui mitte paha ilm poleks keelanud kaugemalt inimesi osa «võtmast. Salmele soowime head edenemist. Kuida kuulda, olla esimees ameti maha pannud. Mõnesugused sõnumed. Kauplemine Dynamitiga. Professor Abel, Inglise sõja-departementi hemiker Wvolwicher arsenalis annab teada, et «viimse aastate sees on kärgatuserohu,  Nitro-Glycerin'i, Dynamiti ja töiste seesuguste häwituse mateeride «valmistamine ja kauplemine waga suure! sammul edenenud ja kaswanud. Aastal 1867 ei saanud enam kui 11 tündrit Dynamiti tehtud, aga juba järeltulewa aastal 68 ja 1872 a. 1356, 1878 a. 6149, ja miuewal aastal koguni 11,666 tündrit. Reed nummrid näitawad tõelikult, et peagi w Limad kardetawad ja kärgatawad «välgud ajaloo pilmetes wehklema hakkata. Inimeste elukestus ja suremine siin ilmas näitab üsna nende seisuse ja waranduse järele lühem ehk pikem olewad. Kõige waesema rahwa hulgas tuleb juba iga 126 sündinud lapse kohta 1 surnult sündinud laps, aga jõuukama rahwa hulgas tuleb ta wast iga 466—666 hinge peale, ning rikka inimeste hulgas koguni 2766 hinge kohta! Keskmine inimese iga on, kui kõik seisused ühte kokku arroatakse, 35—46 aastat; aga see langeb päiwiliste ja liht tööliste juures 36 aasta peale, ning koolmeistrite, adwokatide, arstide ja kunstnikude juures tõuseb ta 55 —5B aaSta peale. Muredest ja waewadest priid