oma Tori hobuste koolile ülesostma ja neid wõimalikult ja tarwituse järele oma hobuste kaswatamise  kasuks pruukima. Sinna lähäb aga mitmetsugu töölist ja tööjõudu tarwis, keda ükst meie kohalikud Põllumeeste seltfid wõiwad anda. Sellepärast paneb Wiliandi «Mi järelseiWanõuu  otsusetegemiseks ette: Esimene kongress töises kongresside jauskonnas wõtku Liiwimaa rüütlikogu paluda, Tori hobuste kooli walitsemist ja juhatamist ühe komisjoni Hooleks anda, kes seitsmest liikmest kokku on seatud, kuhu peale rüütlikogu järelseiswad seltsid igaüks ühe liikme sisse walitsewad: Liiwimaa Kroonumaade  walitsus, Liiwimaa Ökonoomia Sozieteet, suurte põllumeeste Pärnu-Wiliandi põllumeeste selts ja Pärnu Eesti, Wiliandi Eesti ja Tartu Eesti põllumeeste seltfid." Kongress ei wõtnud seda ettepanemist mitte wasta, waid lükkas teda sell Põhjusel tagasi, et seesugune ettepanemine mitte kongressi asi ei olewat. Eesti põllumeeste  seltside saadikute otstarbe oli aga ka täidetud, sest awalikult oli mõne suure puuduse peale tähendatud, mille wasta nüüd wist pea abi saab leitama, mida seda ennemalt loota tuleb, et see kõne ka Peeterburgi Wene ajalehtedes seisis. Tulewal korral räägime edasi. Poliitika ringwaatus. PeeterburM lirm ""lükkab kõik töised asjaA praegu Igalt poolt tuleb sõnumeid, kust näha wõib, kuidas terwes maailmas põlastusega seda mõrtsuka tööd igapidi  täitsa hukka mõistetakse. Igas riigis awaldatakse kaastundmist ja leinamist, ning ka kõige, wabameelelisemad  mehed kiidawad meie õnnist Keisert kui üht armulist ja tõsist Riigi-Isa, kes oma elu-aeg otsa oma alamate kasuks tööd on teinud. Nii heaste töiste maade walitsejad kui parlamendid on ametlikult oma kaastundmist awaldanud ja ka saadikud õndsa Keisri matuseks Peeterburgi linna saatnud. Saksamaalt nimelt on Saksariigi Troonipärija ise Peeterburgi tulnud ja muialt on ka würstid ise ehk nende asemel kõrged kindralid matusest osa wõtmas olnud. Inglismaa parlamendi  alamkojas, kust ka selles asjas kaastundmise tunnistusekiri ühest suust wasta wõeti, ütles Gladftone: „Wene Keisri terwe elu olla tema riigi alamate kasuks äraelatud. Aleksandri 11. walitsus saada igaweste Wene sündmuses ja Eüroopa tähtjaks jääma. Keiser olla palju head oma riigile teinud, kus juures kõneleja pärisorjuse kautamist, kohaliku walitsuste muutmist Weneriigis wabaduse maimus ja kõhtude parandamist nimetas. Onnist Keisert ei auusta mitte üksi terwe Weneriik, maid terwe haritud maailm." Seesugust ja sarnatseid sõnu kuuldakse nüüd peaaegu  terwes maailmas tähtjama meeste suust. Nltkiu> 6 .nn Sakslaste partei jälle ühe hoobi saanud. Parlamendi president krahw Eoronini on ennast ametist lahti wõtnud, kes Sakslaste parteist oli. Tema asemele on seiemaalne abipresidcnt Smolka presitendiks walitsetud. See mees on 71 aastat wana ja oli omas noores põlwes, kui Austrias mässamised walitsesiwad, aastal 1840 mässamise eest surmanuhtluse  alla mõistetud. Temale anti küll armu, aga oma tohtri nime auu ja adwokadi ameti kautas ta ära. Pärast, kui Austriasse jälle wabamad ajad tuliwad, sai ta jälle auu sisse ja nüüd, nagu öeldud, Austria parlamendi presitendiks walitsetud. Vrantiuiemaal on riigiwalitsus ühe seestptdise laenu suurus üks terwe milliarda on. Seda tuleb imeks Panna, kuidas Prantsusemaa praegu õitseb. Iga aasta jääb riigiwalitsusele raha järele ja praegune laen tunnistab ka, et Prantsusemaal raha küllalt on, et küll mitu aasta põud on walitsenud ja raske wõlgade koorem endisest ajast riigi seljas seisab. Saksamaal on jälle kõrged kihlused olnud. on ennast Baadeni printsessina Wiktooriaga kihlanud. Esiotsa oliwad Sakslased Wene Keisri surma pärast suures hirmus, mis nende ajalehed  mitmes tükis awaldasiwad. Aga peale selle, kui Wene wäljastpidisest ministeeriumist ringkiri wäljasmaa  saadiwtele saadeti, et Keiserliku Majesteedi Aleksandri  111. poliitika ka rahu saab nõudma ja Weneriigi  sõpradele ühtewiisi truuiks jääma, räägiwad Saksamaa  ajalehed suure lootusegä tulewikuft. Türklane näeb, et Kreeklastel sõanõuuaa tõst taga on. AeNeplrast on ta wnmastl ajal enam järele andmise poole kaalunud, ja, nagu mitmelt poolt kaunis  usaldawalt kuulda on, tahta ta üht suurt osa Tessaaliast Trikaala ja Larissa linnadega Kreekale ära anda. Siiski on wähe lootust, et rahukaubitsemistest asja saaks, sest Kreeklane nõuab enam. Ka Londonis arwatakse Türgi-Kreeka sõda kindlaks asjaks. Suurte riikide poliitika mehed ei wõi praegu muud teha, kui et edasi kaubitsewad ja edasi tagasi räägiwad. Sõahakatusi  ei taha küll keegi naljalt enam keelatud saada. Kreeklased walmistawad waimustawalt sõale. Endine Kreeka minister-president Trikupis olla ühe küsimise peale: „Kas sõda tuleb?" wastanud: „Kahklemata! Meie sõawägi on walmis!" Sõatule põlema süütamine  on Kreekamaa asi. Sest tema nõuab maid. Türklane saab wistift ootama, künni hakatakse. Kreeklased  on kuuma weregsi rahwas. Ka ilmad on seal wiimaste 8 päewa sees külma poolt korraga palamaks pöörnud. Kui nüüd gga ainult külmemad ilmad senni ajani wahwa werd on liialt keemast hoidnud, siis ei ole praegu seda! keeldust enam. Walitsus ei näita aga Ateenes mitte üle pää kaela sõda ette wõtwat,  waid walmistaV' Ma wäge suure hoolega. Sõda ei ole weel? Pea wist hakatakse sõda) lõpetus aga on siis teadmata. ckma see auupüüdmkne, kuningriigiks  saada, sugugi rahu. Londoni ajakirjale „Times'sele"  kirjutakse sealt, et Rumeenlaste! mõte wäga kõwaste pääs keerelda, tt juba Maikuu hakatusel nende riik kuningriigiks saada nimetatud. Muidugi mõista, on Austria sellesuguselt muutmisele wastane, kuna Saksamaa, kelle truu kannupoiss Rumeenia oma Saksasugust  würstiga on, agq wäljaft poolt seda näitab olewat.  Rumeenia walitsts, ja sedamööda ka rahwas, ei näita aga selles asjaH kellegi kõrwalise nõuust lugu pidada tahtwat, ja ütlejvad: Rumeenia olla ise oma riik ja peremees jä wsiwat oma walitsejat kuningaks ehk keisriks nimetada, kzida aga ise tahtwat. Omalt maalt. WUiandis. Jällf natukene ~ Eesti Posti- „ Eesti Postimees" andis mullu aasta WWW ' oma lugejatele teada, et tänawu üksi A. Grenzstein „Eesti Postimeest" wälja saaks andma ja Harry Jannsen täitsa selle lehe kaastööst lahti lööma ja mõne töise ameti peale astuma. Seesugust ütelust ei pidanud meie mitte tõeks, sest meie tundsime seda asja paremine, tahtsime aga näha, kui suur woli A. Grenzsteinil nimetatud ajalehe wäljaandmise juures saaks olema, kellega täeie üksi siis arwasime käsikäes käia wõiwat, kui Grenzstein mitte meie Baltialaste juhi all ei seisaks. Sellepärast läksime waikselt sellest weidrast kirjast mööda, mis „Eesti Postimehe" uueks programmiks nimetadi ja mis küll kõige imelikum sõnakõlin oli, mille sarnast meie muial kusagil trükitud  ei ole leidnud, kui ehk uuemal ajal meel „Walguses".  Meie läksime ka waikselt sellest kirjast „Eesti Postimehe" esimeses numris mööda, kus ta Aleksandri  kooli pääkomitee poolest ette antud kuratoormmi eest wälja astus ja selle põhjuskirja wastalistele  ütles: „Et Eestirahwa armsamale koolile Eestirahwa enese seast weel enne tema elule-tõusmist nii raske õnnetus sündida wõiks, ei oleks meie mitte uskuda wõinud, kui see waene lugu mitte tõeste sündinud  ei oleks. Kasuliku rahakorjamise asemele tahab tülikas waielus astuda, mis meie koolile wähe kasu zkõrwal palju kahju toob," n. n. e. Meie läksime weel mitmest kohast mööda, kus tumedates hoopides Baltialaste seisukohast Eesti rahwause püüdmistele  pihta anti, sest meie lootsime ikka weel, et A. Grenzsteinil nii palju mehist jõudu saaks olema, et ennast selle woli alt lahti teeks, kes teda aegamööda  meie wastaliste leeri saaks wiima. See lootus  ei läinud mitte täide. Selle asemel nägime aga õige imeasju. Harry ja Eugen Jannsen pidiwad esiotsa  „ainult oma teaduspõllul tööd" tegema ja „Eesti Postimehest" eemale jääma, aga Januari kuus kinnitadi  Eugen Jannsen wana J. W. Jannseni asemele ja alles Webruari kuus sai A. Grenzstein „ Eesti Postimehele" riigiwalitsusest kinnitatud, kolmandamaks redaktoriks. Kaks seisawad nüüd „Eesti Postimehe" toimetuses ühe wasta ja sellepärast ei ole imeks panna, et „Eesti Postimees" omas 8. numris waleks ajab ja wiltu käänab, mis A. Grenzstein 4. numris kirjutas.  Waene lugu! Paneme seda „Eesti Postimehe"  kirja tema 8. numris natukene terasemalt tähele. - Januari koosolekul Tartus küsis „Sakala" wäljä!  andja Wanemuine saalis A. Grenzsteini käest, kus ! kohal ta temaga kokku wõiks säada, et mõnd kodu«maa  asja oma wahel läbi wõiks rääkida. Grenzkstein  andis oma elukoha adressi üles ja Sakala wäljaandja  pidi ühel nimetatud tunnil tema juure minema. Paar tundi warem aga tuli A. Grenzstein ise hotelli, kus Sakala wäljaandja elas ja seal räägiti sõbralikult  mõned asjad läbi. Kui nüüd „Eesti Postimees" omas 8. numris ütleb, et see koosolek „tema" poolt „suure waewaga" korda läinud, siis ei ole fee mitte õige. „Eesti Postimees" lisab aga weel juure: „Km mo soow, kolmekeste (hra. C. R. Jakobson, J. Lipp ja mina) kokku rääkida, mitte täide ei läinud, et hra. C. R. Jakobson seks mitte aega ei leidnud" n. n. e. Ka see ütelus ei ole õige, sest seesugust soowi ei ole A. Grenzstein Sakala wäljaandjale mitte awaldanud, ja aega oleks seesuguse koosolekule küll wõimalik olnud leida. Edasi kirjutades hakkab siis „Eesti Postimees"  meie kirjast 7 sees seletust tegema ja ütleb: „Oleks tema (Jürmann) siin Sakala üteluse järele tembutanud, siis ei oleks see mitte üksi ülimaga kurb nähtawus ühest õpetatud Eesti mehest olnud, waid see oleks ka koosolejatele suurt süüdi toonud, kui nemad niisugust tembutamist oleksiwad lubanud." Selle peale wastame: Kuidas lugu Tartus oli, seda >teadwad Aleksandri kooli abikomiteede saadikud kõik wäga heaste ja nende käest on seda lugu ka wist jo kõik töised Eesti mehed kuulnud, kes teadust selle asjas  soowisiwad saada. Meie tuletame aga siin seda meele, et õpetajat Jürmanni ühe seltsiliikme poolt paluti, juhatamise tooli pealt maha astuda, sest et tema „heal mitte arusaadaw" ei olla, mis siis ka pea peale selle sündis, ning et Jürmannist kirjutatud protokollid täitsa maled leiti olewat ja wiimaks täitsa ümber muudeti. Natukene liig palju häbemata julgust  kulub sellepärast seks ära, selle asja kohta nii awalilult kirjutada, nagu seda „Eesti Postimees" teeb. A. Grenzsteini sõnad „tembutamisest", mis ta omas 4. numris kirjutas, ei wõinud sellepärast muiale sihitud olla. „Eesti Postimehe" 8. nummer kirjutab küll, et tema „tembutamise" sõnad nende kohta läinud,  kes Lipp'i kõne juures jalgu julgesiwad wasta maad kõmpsida. Meie ei saa mitte aru, kuidas seesugust  jalgade kõmpsimist, mis ka kõige kõrgemalt haritud seltsis ette tuleb, kui kuuljad lõpetust soowiwad,  ühe kuulsa ministri tööga wõrrelda wõimalik on. Iga mõistlik kõnepidaja saab kohe lõpetust tegema, nii pea kui kuuljate seas seesugust jalgade kõmpsimist kuulda on, mis aga õp. Lipp mitte ei teinud ja mille pärast siis wiimaks weel uueste kõmpsimist kuulda oli. See ei ole kellegi „toorus", waid „toorus" on ennema, kui kuuljatest midagi ei hoolita, waid nõutakse, et nad enesele terwe raamatu ette peawad laskma lugeda. Tõsi ei ole ka sugugi, kui „EeSti  kirjutab,  Sakala kaemata omas 7. numris, et „Eesti Postimees" temale palju tumedaid hoopa annud. Seda ei kaeba meie kusagil, waid räägime „asjalikust wahest". Mitte „Sakalale" ei ole „Eesti Postimees" tumedaid hoopa annud, waid oma Baltia seisukohast rahwause parteile. Täitsa Jesuiitlik wõitlemise wiis on see, kui „Eesti Postimees" ütleb, C. R. Jakobson ei olewat tema programmi ei suusõnal ega kirjas mitte laitnud, sellepärast olla ta selle programmiga rahul. Kui meie „Eesti Postimehe" weidra oleku ja imeliku üteluste ja arutuste kohta wait oleme, siis ütleb ta, see olla tunnistus, et meie nendega rahul oleme; waidleme aga nende waAa, siis ütleb ta jälle. Sakala olla tüliotsija. Ise aga wirutab ta taga selja ühe pommi töise järel rahwause eestwõitlejate selga. Täname seesuguse „auusa töö" eest! Just meie „Nalja Mart", mis ~Eesti Postimehele" nii palju pahandust näikse teinud olewat, on meie wastus selle „töö" kohta. Kui meie nüüd „Eesti Postimehe" peale tema kolme wäljaandjaga waatame, siis on meil, nagu istuks A. Grenzstein laua-kiigu ühes otsas ja kaks Jannseni töises  otsas. Kaks on aga raskemad kui üks, ja sellepärast  seisab esimene laua ots kõrgel õhu sees ja tema otsas istuja wehkleb jalgade ja kattega, et ka alla wajuks. Seesugune wehklemine ei ole mitte ilus, ja sellepärast anname A. Grenzsteinile nõu, et ta pea seesugusest seisukohast maha kargaks Jumala lahke mulla peale, muidu peab tä nii kaua edasi wehklema, künni pärast enam meie Eesti mulla peal otsekohe ei jõuagi kõndida! Wie -LM mõisnikud on saadikud kaastuAmise  za õnnesööwituse kirmdxga Peeterburgi saatnud,  kus Näd ka kui mõWUÄe asemikud õndsa Keisri Herra matusel on. Need saadikud on: Liiwimaalt: , Landmarshal von Bock, landraat paron Nolken ja kreisisaadik von Brasch; Eestimaalt: mõisnikute wanem paron Wrangel, krahw Rehbinder ja landraat paron Maydell. Tartu maakonnast. Otepää kirikherra Õtepääs on, nagu meie jutustasime,  küll õpetaja Fankhaenel healte paljusega walitsetud,  aga La ei ole seda ametit muidu mitte wasta lubanud wõtta, kui ka mitte talupoja saadikutest pooled healed kõige wähemalt tema poolt ei saaksiwad olema Seda otsust peame wäga kiitma ja nimetatud õpetajale oma auupakkumist seesuguse awalduse kohta tunnistama. Siin tahaksime aga paar tõsist sõna Otepää kon-