Saarlane UW Ulealdiar xolitika ajaleht maa- ja linaarahivaie. UW A° 42. Teisipäewal, 18. Oktobril 1888 V. aastakäik. maksab: Saaremaal aastas. ... I. rbl. 30 kp. ntinsl'?. aastas 1 „ 23 „ Ilmub igal ksiftpäs»V«»k. Kuresaares kaubauulitsäs Nr. IV. Jaani kihe! konda Saaremaal. --5- "Kuidas on see wömalik?" Nõnda küsib üks M. K. Saarlase 81. numbris minu 19. Saarlase numbris seisma seletuse kohta maade krunditamise üle ja püüab omat moodi näidata, kuidas maade krunditamine Saaremaal wõimata olla. Et M. K. minu maade krunditamise pilti mõnest kohast hoopis inetumaks teeb, sellepärast arwan õigeks, mõnda segadust siin oma wastusega uueste puhastada. Omas kõnes nimetab M. K. ennast «sündinud Saarlaseks ja isamaa pojaks," kes SS aastat talu ja mõisat teeninud ning juba neljas maldas tuttaw on. Omast kangelase jõust annab tema teada, et ta nii hästi mõisas kui talupoja juures 3 wakamaad heina päewas maha löönud ja nõnda samma päewaS 3 tükki rukit ära õsunud. Niisugune  kange isamaa poeg astub «Saarlases" wälja, wiskab minu ütelused maade krunditamisest ümber ja niidab neid maha, nagu oleks ta oma rukki ja heina tükkide kallal töös. Kui kellegi! mitte suuremat ega laiemat silma ringi ep ole, kui et ta neljas wallas Saaremaal tööd on teinud, siis pole see küll mitte imeks panna, kui tema «Saarlase" juhtkirjas ütleb, et wälja rändajad Saarlased Ülemaal tvötegewust õpetamas käia. Minu teada oli seniajani asi nõnda, et Saaremaa wälja rändajad Alemaal teenistust laisimad otsimas, aga et nad Äo õpetajad olnud, on mull uus asi. Mis M. K. oma «sündinud Saarlasega" tähendada tahab, ei ole mull mitte aru saadaw. Kas Saarlased teist moodi sünniwad kui teised? Minu teada on Saarlaste lapsed sündides niisamma  armetumad, kui teistelgi. Mis M. K. oma S tüki rukki õsumisest ja 3 tüki heina maha löömisest päewas räägib, näitab minu ja ka mitme teiste teadust mööda liig olewat. KaS siin mitte natuke luiskamist seeS ep ole? Kui keegi mitte Tõlli ja Kalewi poja lähem sugulane ep ole, ja 3 tükki heina päewas ära niidab, siis peab, kas töö halwaste tehtud olema, wõi teisel päeivai töö jõu puudus kätte tulema. Ma ei ole omas üteluStes ka mitte üksikuid mehi arwauud, maid üleüldselt rääkinud. Hea küll sellest, räägime parem maade krunditamisest edasi. Terwel Liimi ja Eestimaal on kõik talumaad juba 20 ja 30 aasta eest ära krunditud. Minu teada ei leia Teie säält mitte ühte manad moodi lapitud kohta enam. Kuidas see sääl wõimalik on olnud? OnS siis need Ülemaa talunikud krunditamise läbi tagasi pidi läinud ja waesemaks jäänud? Nemad on selle läbi mäga palju edasi jõudnud ja nende kotti pistetud põrsad on rammusaks läinud. Mikspärast siis Saaremaa põrsad, mis ma kotti käskisin pista, mitte ci kasuks, nagu M. K. ütleb? Ja muidugi jääwad need põrsad lahjaks, mis mitte ei söö, mis neile pakutakse. . Sluus „sündinud Gäarlane ja isamaa poeg!" kui Teie Üleinaa rahwa elu tunneks ja nende maade krunditamist ise oma silmaga oleks näinud. siis ei saaks Teie seda mitte ütlema, et Saaremaal  krunditamine mölinata asi on, maid Teie saaks seda kõigest südamest soowima, aga Teie olete sellepärast uskmata, et Teie krunditamise tähtsust mitte ei tunne. Ega Ülemaalgi pole maapind ühe tasane ja ühe sugune. Wiljandi ümber ja taga Tartu on maa pind mäga mägine ja aruline. Kui sääl krunditamine wõimalik on olnud, siis on ta Saaremaal meel enam wõimalik, kus maa pind hoopis ühe tasasem. Ülemaal pole ka sulased ammugi krunditamisega  korda saanud, aga see toimetamine anti osawa ja tubli wälja õpetatud maamõetjate kätte. Reed mehed mõistsiwad nõnda heaste maid jagada, et rahwas rahul oli. Kui maamõetja ühele hea ja teisele jälle halwa koha üksi annaks, siis oleks tema wäga tühine maamõetja ja reeks kahju enam kui kasu. Ülemaal seadsiwad maamõetjad maade jägamist nõnda: Kellele põld kehwam tuli, sai parema heinamaa, kell põld parem sell kehwam heinamaa. Kehwama põllule pannakse ka kehwam hind wõi rent pääle ja parema põllule jälle suurem hind ja rent. M. K. arwab, nagu saaks krunditamise korral kõik küla pered ära pillatud. Pole tõsi. Wäga tihedast küladest saawad aga mõned pered wälja wiidud. Näituseks: Loona waldas Kaarmal tuleks 30. perekohta 6 ehk 7 kohta külast wälja tõsta. Kui nende wälja tõstetawa talu majade ehitused mõne aasta jooksul ära toimetakse, siis ep pole asi majade ühest kohast teise wedamisega koguni nii raske. Ja kui mõisa selle juures weel nõuks 5 Regiina. Haawatul oli kange igatsus piima järele. Ta jõi teda pitkad joonid. Kuidas kosutas see teda! Tema igatses leiba. Kuidas karastas see teda! Laterni walgus paistis tema terme näo pääle. Nõdrameelse kõne oli koledaid mõtteid tüdruku sees äratanud. Ta waatis selle näosse, kelle surma kahwatust  ta enne näinud oli. Ei, see peenike, noorepäraline nägu, suurte, musta silmadega, millele nüüd jälle elu sisse tuli, ei wõinud kellegi kurjategija ega südame petja oma olla. Seda tunnistas ta süda temale. Ja ta süda ütles talle korraga meel enam. Mis? Wõi sai ta aru, miks ta süda tormiliselt peksma hakaS? Aga selgesti paistis see hele walgus würsti lossi tornist tema ees, ja ei kustunud mitte kui minewal korral kange tormi läbi ära, ja selle hele walguse sees hiilgas noore haawatud Prantslase  nägu ikka ilusamalt ja elawamalt. Ja ka noore, tubli talumehe nägu oli sääl kõrwal näha, aga see kadus kui udu sees teise kõrwal ära. Nii nägi ta maimus. Elu armastus on suur. Elu on magus. Haawatud Prantslane oli ennast tüdruku käest saadud toidu läbi kinnitanud. Ta katsus üles tõusta. See läks temal waewalt  korda. Ta wõis Mga waewalt kepi najal püsti seista. Sõjariistu ei olnud temal ligi. Ta waatis igatsedes üle laia mahutama jõe. „ Teine pool seda jõge on Rhein! Weel nii kaugel!" „Tahate teie üle jõe?" küsis tüdruk. „Sääl pool on minu kodumaa!" „Aga teil ei ole wõimalik. Teie olete seks liig nõder." „Mina leiaksin aga säält ome seltsilasi, kes mind aitaksiwad." „Aga kui teie neid säält ei leia?" küsis tüdruk. „OH, ma sureksin siis ometi oma armsa kodumaa lähemale." „Jah, teie saaksite surema. Teate teie, et rahwas igal pool haawatud Prantslaste pääle jahti teeb?" „Mina tean seda. Meie oleme künni siia kohta taga aetud. Minu seltsimehed põgenesiwad edasi. Mind pidiwad nemad siia maha jätma." Tüdruku palge tõusis wiha puna. „Ärgc tehke neile ülekohut!" hüüdis Prantslane elawalt. „Oma enese elu kaalu pääle pannes on nad mind sada penikoormat edasi aitanud ja minu pärast nälga kannatanud. Siin ei olnud see neil enam wõimalik. Tagaajajad  oliwad meie kannul. Nemad ei tahtnud mind maha jätta. Mina wannutasin neid, aga ilm asjata. Mina sundisin neid. Nemad pidiwad mind kuulma. Mina tahtsin surra. Aga elu on maguS, neiu' teie olete mind kinnitanud. Ja isamaa on armas. Mis on elu ilma isamaata? Oh, neiu, minu jõud ei anna oma haawatud käega läbi jõe ujuda. Ehk aitate teie mind?" Kui armas on isamaal Need sõnad leikasiwad kui noa piste tüdruku südamesse. Tema waatis nõrga kahwatanud mehe otsa, kes ennast waewalt oma kepi najal mõis püsti hoida. Tema mõtles oma isa pääle, kes omas nõdrameele tujus igat Prantslast surnuks piinata tahtis. Tema mõtles oma eksinud õe pääle, kes täna hauda kanti. Siis nägi tema jälle selle nõrga haawatud sõjamehe ilust walget nägu ja tema tahtis nutta. Aga tema oli tugema, hea, ausa ja puhta südamega tüdruk. „Ei, teie ei tohi ära minna. Teie saaksite nälga surema, ehk nemad lõõmad teid surnuks." „Mina saan kaastundlikust südameid leidma." „Praegus mitte. Praegu on nad kõik wiha waenu täis. Neil on ainult kätte maksmise himu südames. Mina ei mii teid mitte üle jõe. Mina ei saada teid mitte surma suhu- Jääge siia, minul on siin üks kindel marju paik teie jäoks. Sääl olete teie kuni terweks saate, sääl ootate kuni inimesed jälle rahulisemaks jäänud on. Siis tahan mina teid üle wiia, teie kodu-, teie isamaale."