astudes oli endine tuttaiv mörtsuklik mees oma juhataja -valitsuse all jällegi platsis, mees arivanud  enesel jõudu küllalt olewat mõrtsukaga wöidelda, mees saanud aga endise kaalulise kiiviga jälle ivastu „wahtunist". Mörtsuk annud aga selle pääle mehele 3 hoopi sellesama naelalise kiwiga  otse kohe suhu silmi ja siis kokutanud neljandaga  taga järele. Mehe uhkus murtud, jäänud  haigeks, aidetud puu koorma otsa, et naabri mehe juhatusel jälle koduse saada; aga enne, kui maja juure jõudsid oli tema hing ihust lahkunud, mõrtsuka hoobid olid teda surmanud. Ligimeste  armastus tahtis -vaese õnnetuma mehe ihule tema hinge weel tagasi kutsuda, katsunud mõnegi targa mõtte järele abi saata,/ ka on merd katsutud lasta, aga ilma asjata, sest mees jäänud surnuks! Surnu keha on lahti leigatud, et selget teatust saada, mis tõbi mehe elu nii häkitselt ja õnnetumalt lõpetanud. Sääl on tohter tunnistanud, et selle mõrtsuka rusikad ja lõõma kiwid iialgi ilma kihivtida ei ole, kes tema hooleks lüüa jääb, selle elu ja termis on alati kaalu pääl. Wiimaks annud ka tohter selle tapja mõrtsuka nime päris Eesti keeles -välja, öõldcs: Wiin on -nehe tapnud !!! Paar sõna seletuseks. See mees kellest siin mõistu wiisil räägitud, läinud nimetud pääwal naabriga seltsis metsast puid tooma. Kõrtsist mööda minnes -võtnud napsi, metsast tagasi tulles -võtnud jälle napsi, siis olnud aga kõrtsis teisi mehi ka olemas, kelle wastu õnnetu kiidelnud, et tema wöib praegust kõrtsi -viina nii palju juua kui kulub, see ei tee talle mitte kedagit; jutt läinud nii kaugele, et teised mehed -viina -välja ostnud, mida tema pidi ära jooma. Kui ta 3 kortlit juba üht teise pääle oli alla kallanud, siis ei ostnud mehed mitte enam. Tema tahtnud aga päris -võidu mees olla ja ostnud nüüd ise weel üht kortlit, mida ta oma seltsi 'mehega ühes ära joonud; pääle selle on nemad naabriga maja poole hakkanud minema. Õnnetuma mehe termis kehw, aidetud koorma otsa, nüüd edasi maja poole, selle tee pääl on ta enne maja juure jõudmist, üle aru joodud wiina läbi surnud. Wäga kurb lugu! Tema elule saamise pärast, nagu kirja saatja ütleb on kõik „hullud ära hullatud", ometi ilma kasuta. See lugu räägib iseenesest wäga palju üles, seega ei taha meie omalt poolt selle juure midagi lisada. Tahab aga keegi pahaks panna, et meie nende „elu-tilgakest" oleme mõrtsukaks sõimanud, selle eest et ta meest tapnud; siis olgu tema eestkostjad ja wöörmündrid nõnda hääd ja seletagu meile tema häädust ehk häid omadusi ära, siis oleme marsi malmis oma sõna tagasi wötma. Kõrts on küll tarwilik maja tee ääres teekäijatele ja kõrtsmik ka üks heategija, kes seda maja koristab ja sooja peab; aga see ei näita mitte kõrtsmiku auu üles, kui ta rahuliku südamega päält waatab, kui tema ligimene oma mõistmata mõistusega enesele üle aru seda paha märga sisse ajab, mis juures termis ja päälegi meel elu ise kaalu pääl seiswad. N. - - Karja kihelkonnast saadab sõbralik käsi meile meel üht teatust, et lammaste suremine sääl pool palju kahju teinud. Mõnes peres peawad aga üksikud willa kandjad meel märgiks olema. Lambad on ellikud loomad, nende elu ette hakasid perenaesed sügise juba halisema, sest minewane mesine sui arwati lambg sugule alw olewat. Karja pool peab ka mõni suurem elajas ära surnud olema. N 8. Sörwemaalt. Ansekülast on meile, meie lehe Nr. 8 amaltud kirja pääle, mis Kuresaaremaa  Laatsareti walitsuse poolt ilmus, wastus ja õiendus saadetud, mida tungiwalt palutakse awaldada.  Et saadetud kiri paiguti wäga kärme, ja Laatsareti malitsus Nr. 8 sees „Saarlaselt" soomib  „tümamaid" tükkisid lugeda, seega jätame kärmemad tükid «maldamata. Kirja saatjat palume seega leppida. Kiri käib osalt nõnda: „Selle kirja pääle, mis meie poolt „Saarlase" Nr. 6 sees ilmus, ei taha mina sõna juure panna, ega wöi ka ära wötta. Kui minu kirt. trükkis oli ilmunud, siis palusin ma K. P. Z, enese juure tulla, kes selle õnnetuma mehe seltsis mere reisil kuni ta haleda surmani oli ja lugesin temale ette, mis Nr. 6 sees Mkitud oli. Kui see läbi oli, ütles ta: lah.k ja aamen tõsi! „Saarlase" Nr. 8 ilmunud Laatsareti walitsuse  kirja lugesin jälle temale ette, selle pääle wastas K. P. J.: Wöi mina suureline olnud? Hobuse panin ma umbes arwata 3 sülda maad Laatsareti trepist eemale puu külge kinni, sest hobust trepi ette ajada ja lahti jätta ja ise sisse minna, seda julgust mull ei olnud, haige ja hobuse pärast saatsin aga palwet sisse ja jäin ise trepi pääle ootma, andis aga küllalt  kannatada ja oota kuni auulik tohtri härra tuli. Arwaku iga üks, mina olin jo need samad witsad mere pääl saanud, kui mo armas seltsi wend, kes wankri pääl suremas, sellepärast ei olnud minu ihu termis kuigi kindel, mo minutid  olid pitkemad, kui tunnid. Lühidelt katsusin  oma asja tohtri härrale ära rääkida, missist  see aru küll sai, ja mina sain ka küll aru, mis tohtri härra minule rääkis, mäletan mäga hästi. —Ma olin küllalt waewatud, sest wiletsast mere reisist, nüüd sääl trepi pääl meel külmetand, pidin ma nii kaua sääl meel külmetama  kuni jöutult maha langen, sest mo jõud oli liiaks ära pruugitud. Nüüd mina suureline  ? Tohtri härra oli ise suureline jah!" Need on K. P. J. sõnad. Mis pidi nüüd K. P. J. muud tegema, kui ümber pöörma ja teist nõu ja abi otsima? sest Päälik näitis käega ja rahupiip toodi wälja. Unkas pani tule otsa, tõmbas ise mõne popsi päält ja andis siis Augustinile. Augustin tegi ka mõne suitsu ja andis piibu Natti kätte. Nõnda käis piip ühe kaest töise kätte miimseni meheni ja siis oli rahuleping Telawaarlaste ja noorte walgenägude  wahel kinnitatud. . „Olgu mu wcnd terme tulemast!" ütles Unkas meel ükskord. „Pääliku maja uksed on lahti ja malmis, teda ja tema sõpra wasta wötma. Unkas saab temale Türginisu  leiba ja linnu praati andma." Augustin wöttis lahket pakkumist sõbralikult  wasta, ning mehed olimad praegus tulelt ära minemas, kui korraga üks noor, suur must mees ukse ette astus ja wihase näuga Augustini ja Natti pääle wahtis. Natti kohkus Wenondat nähes ära, kellega nendel praegu metsas tüli oli olnud. Wenonda pööris omad silmad nüüd terme nöuukogu pääle ja ta nägu läks ikka kurjemaks. Sest ta mõistis ära, mis siin oli sündinud ja see oli kohalt tema südame ja meele wasta. „Wenonda, mu poeg," ütles Unkas wõõraste  pääle tähendades, „need walgednäud  on meie sõbrad." Noore pääliku silmad pölesiwad pääs tulises wihas ja kiuste ütles ta: „Wenonda  ei wöi mitte nende sõber olla! Tema wihkab „walgenägusid" ja saab neid taga kiusama." Üleüldine kärsitus sündis nende sõnade järele. Unkas üksi seisis üsna wagusi, tõsise ja noomima silmaga wasta tõrkuja poja pääle waadates. „Walgenägude püüd on minu!" ütles tema ja sirutas oma käe Augustini ja Natti ette n'agu kaitseks wälja. „Wenonda saab oma isa käsku kuulma ja mitte wiha waenu tõstma. Rahupiip on suitsetatud ja söakirwes on maha maetud." Unkas andis söameestele käsku mait olla ja tähendas walge meestele, et temale järge pidiwad tulema. Ise astus ta pitkamisi ees nöuukogu majast wälja. Wenonda ei julgenud mitte oma isale wasta seista; aga silmist paistis tall nii tuline wiha wööraste wasta wälja, et Natti süda rinnus  tulewat õnnetust kartes wärises ja wabises. Tule paistel ei pannud keegi tähele et päikene juba looja oli läinud ja ööpimedus maad ja metsa kattis. Noored mehed astusiwad  sõna lausumata pääliku järge tema tuppa. Sääl toodi nendele söögid ja joogid  ette. Kui köhukene täis oli ja wäsimus pääle tükkis, wiidi neid ühe wäikese kambri sisse, kus karu nahkadest moodi malmis oli tehtud. Sinna karuse aseme pääle wiskasiwad  poisid endid pitkali maha, aga ei läinud  mitte meel kohe uuekülasse, maid ajasiwad  tükk aega tasakeste juttu ja teädustasiwad  töine töisele oma kartusi ja lootusi. „Wenonda wihameel on küll irmus kardetum,"  ütles Natti tasakeste. „Meie ei tohi enne selle pääle mõteldagi, et meie siia ligidale elama asume, enne kui tema eest on ära kasitud ehk tema wiha ära lepitatud.  Esimene asi oleks palju kergem toimetada,  kui töine. Oleks meie tema siis metsas maha lasknud, kui ta esimest korda meile oma wiha näitas." „Ei, ei." wastas Augustin. „Mitte ülekohut,  mitte kiusu ega tüli! Tema wiha saab wähänema, kui ta näeb, et meie tema sõbrust nõuame. Ja seda kütte saada, on minu ülem hool ja mure. Ma ei jää enne rahule, kui ma kõik saan ära katsunud. Sest ükski wiha ei ole nii kange, et teda armastusega m jõuaks ära wöita." „Sina er tunne weel metsmehi õieti," wastas Natti. Nende wiha on nõndasama leppimata, kui nende sõbrus waidlemata kindel, kellega see korra sai tehtud. Hoia ennast Wenonda eest! Kui ta ka mitte ei tohi julguda meid awalikult taga kiusata, sest et ta sellega oma isa ja oma sugurahwa wiha enese wasta üles üritaks, siiski saab ta sind ja mind salaja kätte püüdma ja ime asi oleks, kui meie tema kurjuse käest peaksime peäsema. Meil on tõeste taplus surma ja eluga. Kas peab tema surema, wöi langeme meie tema kange wiha ohwriks." „Ei mitte, ei mitte," wastas Augustin kindlaste. „Minu tahtmisega ärgu saagu mitte üks tilk werd ära walatud. „Sina ei pea mitte tapma," ütleb Issand ja ma tahan param.ise surra, kui ühte Jumala küsku rikkuda." (Järg jääb tulema.)