tarmtab patju valm ja neid tähele panna ta rautad robkem õpctud mõistust, kui meil just kää pärast paigale pandud on, seega peame selle riista alust ka ilma jääma. Aga maailma raluuas läbewad iga aastaga  ja päüm päämalt ikka targemaks, kas nemad siis ilmade ette kuulutamise tundmist  sugugi ei ole jõudnud tähele panna? Selle küsimise paa le pean kostma: On juba mõnda asja tähele panemise läbi üles leitud,  kust hüä ja paha ilma tulemist mõib ette ära tääda ja on neist tähele panemistest  üht waikest aga maga tõsist ilma ette kuulutaja prohmeti üles leitud; ja et see kellegile mitte üht ainust kopikat maksma ei tule, kui ükspäinis natuke tähele panemist,  seega julgen ma seda tähele panemise  läbi üles leitud ilmade ette kuulutajat  prohmeti „Saarlase" lugejatele tuttawaks  teha ja nende tähele panemist tema poole tõmbada. Lubage siis mind sest ilmade  ette kuulutajast natuke kõnelda, kes keegi muu ei ole kui ämblik. See wäikene  ilmade ette kuulutaja prohwct on leitud  oma ametis üsna tõsine olewat. —Kui keegi aga ämbliku ette kuulutamisest aru saab, siis wõib ta kas tunni pääle ette ära öõlda: „ Missugune ilm saab täna tulema, ebk Home olema." Katsume siis ämbliku ilmade ette kuulutamise märkisid tundma õppida. Kui hääd ilmad on tulemas,  siis nääme meie ämbliku oma pesa august wälja poole tulemas olewat, sest ta j on juba oma esimised jalad wälja sirutanud.  Mida paremaks ilm on minemas, seda rohkem sirutab ämblik oma keha pesast  wälja, kui ilm pitkema aea pääle hääks jääb, siis tuleb ta poole kehaga pesast wülja. Kui ämblik on wäljas wõrku kudunras  ebk oma manu ivõrtüsid parandamas,  siis wõib selle pääle enam kui julge olla, ct ilm selle jooniga saab ilus olema. Seisab aga ämblik oma pesa augu ees nõnda, et ta nagu sisse minemas on, siis nääb ta paha ilma tulemas olemat, mis pääwa ehk kahe pärast küäs on, seda mööda, kudas ämblik oma pesa augu lähemal ehk kaugemal seismas on, missist saab tulema. Kui wihma ots juba kääs on, siis pugeb ämblik pesasc; ometi, kui tagumine ots meel wälja jääb, siis ei ole pitka sadu karta. Poeb ämblik oma pesa põhja, nõnda et teda sugugi näha ci ole, siis tuleb rohket  wihma sadu, ja kui ta pesa augu kinni paneb, siis kestab sadu edasi ja ämblik otsegu  ei tahaks kuulda ega näha, mis ilm wäljas teeb. Seda, mis siin ämblikust olen ütelnud on tõesti tõsi ja ei maksa mitte palju waewa seda tähele pannes; seda on tõsiste tähele panemistega ära proowitud  ja õige leitud olewat. Kõige esimine ämbliku tarkuse ülesleidja oli üks Prantslane, kes pääle seitsme aasta Hollandi maal mängis oli, kus tall' ses wilctsas pölwes ja üksikus elus muud seltslast  ei olnud, kui ämblikud, kelle elu ja olekut ta siis täieste tundma õppis ja tääda sai, et ämblikud wäga tõsised ilma ette kuulutajad on. Õppigu nüüd iga maaharija ja mere püüdja tõsise hoolega ämblikuid ja nende ilmade ette kuulutamise kirja tundma ja lugema; siis ei ole tall sest midagi kahju, et kalli hinnalist „ilma klaasi" wöi „baromeetert"  ei jõua osta, ja wõid mõnegi korra „kauge-tee" heinamaale minemist ta- gasi jätta, kui ämblik sulle wihma tulemist  ette kuulutab. Waatke sõbrad, nüüd olen teile ühte ilmade ette kuulutajat tuimaks  teinud. See ei maksa jo kellcgile ei palju aega, 'ega mingitsugust muud kulu, ui ct seda tähele panete, ja teie saate wiSsiste  leidma, et ämblik kõigetõsisem ilmade ette kuulutaja on, kui teie tema elu ja olekut olete tundma õppind. Et see kord ilmade ette näitusest olen alganud, siis räägin ühtlasi mõnest ära proowitud ilma ette tähendusest weel, mis küll ka mitte kahju ei too ega kedagi ebausklikuks  ei tee, kui tähele pannakse ja ära proowitakse. Ma ei sunni jo kedagi minu awaldusi just sula tõeks, ega ewangeliumiks pidama; waid pakun neid meele tuletades läbi proowimiseks. Olete ise ära näinud, et lugu nõnda on, siis teate sest hoopis teisi wiisi mõtelda, rääkida ja selle tähele panemist suurendada. Lubatagu mind siis mõnda tähele panemist  weel äratada ja meeletuletada: Kui taewas ilusal ja selgel ilmal õhukese pilwega  nagu suitsuga ennast katma hakab ja päikesel walwakas joon nagu wikerkas ümber seisab, siis on see enamiste ikka sajuse ilma ette näitus; on aga taewa lautus muidu senna ja tenna liikuma walgetepilwe  lompidega osalt kaetud nagu seda sajuse ilma järel näha on, siis on see enamist ikka hää ja ilusa ilma näitus. Piksest toendakse seda: Kui wõlku ilusal ilmal, ilma müristamist kuulmata näha, siis on see tähenduseks, et ilm weel kauemaks ilusaks  jääb. Leiame meie nüüd looduse enese sees asju ette tulewat, mis meile ilmade muutmist ette kuulutawad, siis ei taha ma saadeti, ja kes kõiki wökminde mehi ei tunnud  ja seda meest laterniga sellepärast seda kergemalt kaudu laskis. Ra tahan kõik karsuda," rääkis Forstmar kõrgema häälega ja kõu ruusikasse tõmmates edasi, „et ma mitte üksi mangi, maid ka tema abimeest kütte laan. Aga siis olgu Jumal mõlemale  armuline nii tõesti, kui ma õnsaks taban saada, nad pidawad seda raskesti kannatama. Hermann oli selle jutu aega rahutu olnud ja na teram silm oleks pidanud seda märkama,  kui ta teda nüüd wähcgi tähelepanud oleks. Forstmari reas oli aga üksi ära võgenanud war.e. Wiimase ähwarduse juures  hakkas Hermann kõigest kehast wärisima.  e: ei mn.nud enam püsti seista, ta pidi istuma. see viinaw rahutu olek tuuris nii kaua. kanni meie noor mõtic rääma rüärasl seitungist luges, et aurulaew .MaÄington" Hamburgist ara on sömrud ja New-Jorgi poole purjutanud. sesi aeasi keeras rabu jälle tagasi ja kõik wanat miin mincmat, kuuni isa teda mõne nädal: särast jälle übe niisuguse ära keeltud  raamatu kallalt leidis. Jälle läks tuli laim. mis kooli Tirectori kirja läbi um reirui: iai. kus sees see kirjutas, et Hermann. ilma trobzvist ja kartserist hoolimata.  ilnmeki midagi ci öpi, ja teistele rabaks ees märgiks olla. rcran." oli wecl kirja lövcwies . annan ma teile seda Head nõu, et teie kõrgesti auustatud härra, oma poega meie kool:': mmm. mmeinie. sest ,'cc oleks meile maga tteke. nii", au,': noort meest wõlja wisata. Wiimane wõiks wäga pea sündida,  sest kõikide koolihärrade kannatus on lõppenud." Missugust häbi koormad sa meie pea pääle," hüüdis isa punastatud põskedega. „Mis pean ma sinuga pääle hakkama? Ma wõiks sind tõesti poolsurnuks lüüa." Nende sõnadega läks tema Hermanni poole, kes ennast aga ruttu tagasi tõmbas. „Mis peab nüüd sündima?" rääkis Forstmar,  kui ta sõnadega oma peksma südamele oli ruumi teinud, edasi. „Et sind Gemnafiumist  wälja on lükatud, ei ole siin enam teist kooli, kus sa käia wöiksid. Räägi nüüd, sa üli tark pea: mis peab nüüd sündima? „Ma teaks küll ühte teed," wastas Herman maha kõdud silmadega, „aga ma kardan sinu wiha uuesti üritada." „Ta ei ole küll wecl mitte tükkis kustunud,"  Ales Forstmar, „aga sa wöid ikka julgeda. Mis tee see siis on?" Hermann wiskas ühe kartliku pilgu isa Male ja tõmbas sügawasti hinge; mitu korda katsus ta rääkima hakkata, aga ikka keelas teda hirm. Kui ta wiimaks nägi, et kauem waitolck isa wiha wcel rohkem üles kihutama saaks, ütles ta pool tasase häälega! ,Zase mind minu tahtmist teha ja üle ilmamere reisida." Sügan» waikus astus nüüd asemele, Forftmar wiskas ühte läbi tungiwat pilku poja paale, aega mööda aga kadus wiha joon tema palgelt ja wiimaks vilkus visar kroouumche silmas: Uhc pehme häälega, kudas Hermann seda weel ilmaski siia kohta isa suust kuulnud ei olnud, hakkas see rääkima: „Sa oled üksik laps sinu wanematel. Meie oleme sinu üle walwanud sest tunnist saadik, kui sa esimist korda siit maailma w algu st nägid, meie oleme kõik teinud, et sind üheks õiglaseks, korrapäraliseks, heaks inimeseks kaswatada; ükski asi ei jäänud tegemata, et sulle ühte head kooli anda, kust sa kui üks koolitud ja auus mees teiste inimeste sekka pidid astuma. Aga sina oled meie armastust ühe hirmsa tänamata  meelega maksnud ja meid meie lootutes petnud. Ta tahtis meel edasi rääkida, aga ta süda lõi tall wäga haledaks, ja sellepärast ei möinud ta enam. Pitkamisi wautas Forstmar omad pead üles ja alla, siis ütles ta: „ süäl peab asi küll kaugel olema, kui üks niisugune mees, kui mina, pisaratega juba wõitlema hakab. On ometi mo süda nende palju hädade läbi, mis ma oma elu jooksul olen pidanud  nägema, kõmaks saanud. Kuiwa silma matsin ma lahingites, kus ma wöidelnud olen, armsad, truuid seltsimehed ära, ja jälle jäid mo silmad kuiwaks nende otsata hinge mälude juures, mis ma sagedasti siin mangi kojas olen näinud, kui naene ja lapsed oma ahelates istuwat isa waatma tulewad. Mis mull siia kobta wõimatu uäitis olewal, oled sa möinud ja sa wöid uhke olla. cl sa oma isal rasked südame walu pisarad oled möinud wälja pigistada." '.Järg tuled.)