Sakala 18.- Wiliandis, 9. Maikuu päewal 1881. IV. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Waswtaja toimendaja ja Väljaandja C. R. Jakobson Sissekord. Poliitika leht. Esimene põllutöö kongress Riias. V.  Poliitika  ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandi maakonnast: Kuidas mõned mehed tööd teemad. Pärnust: Weehäda. Pärnu - maakonnast: Pikse kahju. Tartust: Tartu Eesti Põllumeeste Selts; Eesti Kirjameeste Seltsi koosolek. Rakwerest: Enam „walgust". Harjumaalt:  Korraline tegu. Narmast: Kuidas seaduse tundmise puudus kahju mõib saata. Peeterburgist: Persia saadik; würsti Gortshakowi juubeli-päew; tulekahju;,rahwa ülelugemine. Simferoopolist: Kuidas Wcnemaal talupoegi aidatakse. Soomemaalt: Kewade puudused. Kuulutused. Lisaleht. JSe kaldal. Kullakene. IX. Wiljapuude- ja aia»pidamisest. 111. Mõni sõna tööst. I. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Esimene põllutöö kongress Riias. v. AongreSsi kolmandamast pääiStumisest 13 Webruaril wõime weel järelseiswaid stsusi lühidelt nimetada. Tähtjas nõuupidamwe põllutöö kooMeA. Siin langesiwad healed kahte revpollumehed soowisiwad seesugusi suuremaid põllu.  töö koolisi, kus õppijad kõiki neid töösi õpiksiwad tegema, mis suurtes põllutöö tvimendustes tarwita'kakse,  nimelt masinatega (ka aurumasinatega) ümberkäimist,  n. n. e. Weikse põllumeeste saadikud ja ka ministeeriumi asemikud ja töised soowistwad aga, et põllutöö koolid päris talu koha suurused näite-tallitused  oleksiwad, kus õppijad ise tööd ligi teeksiwad ja täitsa nõnda põldu harima ja maja pidama õpiksiwad,  nagu seda mõistusega toimetatud talutöö tarwitab.  Otsus jäi selle peale, et esite kaks põllutöö kooli Liiwimaal saaksiwad asutatud, kellest esimene Eesti ja töine Läti jauskonnas oleks, pärast aga Võimalikult  iga maakond omale ühe põllutöö kooli saaks. Et aga suurte põllumeestel Riia juures (Politehnikumi  juhatyse all) juba seesugune põllutöö kooli koht on, keda weel mitte täielikult ei tarwitada, siis on loota, et järgmised põllutöö koolid Liiwimaal weikeste põllumeeste  koolid saamad olema. Siin peame õiendama, mis „Pärnu Postimees" Saksa ajalehtede järele, kes palju kongressi otsustest wiltu on. käänanud, jutustanud  on. Kongressi liige C. R. Jakobson, ütleb ~Pärnu Postimees" , NwM järele, olla ette pannud, et iga rahwa-kool: juure põllutöö  kool saaks asutatud. Seesugune ettepanemine oleks nii narriwääriline olnud, et meie aru ei saa, kuidas „Pärnu Postimees" seesugust ütelust Saksa ajalehest wälja on wõinud trükkida, kes paljugi C. R. Jakobsoni  ütelust wiltu ja naeruwääriliseks on püüdnud käänata. Kongressi saadik C. R. Jakobson on üksi seesuguste põllutöö koolide eest weikeste põllumeestele wõidelnud, millest ülemal näitasime. Kongressi neljandamal pääkooSolekul 17. Webruaril peeti kõige pealt nõu raudteedest ja weeteedest.  Järgmisi otsusi wõime siin lühidelt nimetada:  Meie teede parandamise olekut kiideti heaks (ilma et see asi waidlemise alla oleks tulnud) ja soowiti  seda olekut ka töiste kubermangudele. Nõuuks wõeti, riigiwalitsust paluda, et neil meestel, kes sildu üle jõgede ehitawad, wõimalik oleks, kohaliku ülemate lubaga sillaraha teekäijate käest wõtta. Meie loodame, et kui seesugune luba tuleb, siis iga sillaehitaja enne ehitamist täitsa oma ehiwse ja maksuwõtmise plaani riigiwalitsusele kinnitamiseks ette peab panema. Wee-teede läbirääkimise juures, pani kongressi liige M. Mitt ette, kui kasulik see oleks, kui Emajõe suus, kus ta Wirtsjärwest wälja jookseb, jõe põhi saaks kokku uhetud liiwast puhastatud ja laewasõidule sündsaks  tehtud. Terwe Wirtsjärwe ümberkaudsed maad ja ka Tartu linn saaks sellest palju kasu. Mitti ettepanemine  wõeti kongressi otsuste sekka üles. Tartu Eesti põllumeeste seltsi saadiku Dido ettepanemine, et selle jõe-suu puhastamise kulud kolmes jaus riigiwalitsusest,  Tartu linnast ja Wiliandi-Tartu maakonna põllumeestest tasutud ja kantud saaksiwad, lükati sellepärast  tagasi, et kongressil mitte õigust ei ole, neile, kes ise ligi ei ole, maksu selga panna. Ka lina-harimisest räägiti selles pääkoosolekus.  Nimelt weikse põllumeeste saadikute ettepane- Nttse peale oli Otsuseks tehtud, et praegu linaharimist weel mitte wõimalik ei ole sissepiirata, sest kui talupojal mitte luba ei saaks olema, oma põldu liia linaharimise teel wälja kurnata, siis ei oleks temal ka wõimalik, hinda kätte saada ja ta peaks pankrotti iääma. Kongressile pandi aga see otsus natukene" tStsitt ette, ja oli seal raudteede puudus süüdlane, et ülemäära lingharimist . ära ei wõida keelata. Linade ametliku wraakimist kiideti kahjuliseks, siiski aga tehti konsul Bremeri ettepanemise  peale otsuseks, et Pärnu linnas jälle ametlik  wraakimine soowitaw olla. Selle otsuse wasta tõusiwad aga esmalt Wiliandi Eesti põllumeeste seltsi » liige J. Raudsepp ja siis kõik töised weikeste põllumeeste  saadikud ja ka mõned muud kongressi liikmed üles. Mis kõikide muu linnades kahjulik on, kuidas wõib see üksi Pärnu linnas kasulik olla? „ Pärnu Postimees" arwab, et seesugune ametlik wraakimine mitte weikeste põllumeestele kahjuks ei ole. Aga nüüd juba sünnib õige sagedaste, et kaupmees maal linad teadawa hinna eest walmis kaupleb, aga kui talupoeg nad linna wiib, kisutakse hinnast maha, sest sordid ei olla nõnda, kuidas arwati. Mis saab alles siis sündima,  kui kaupmees sortide järele hinda määrab ja iga talupoeg linnas omi linu ametlikult peab wraakida  laskma ja sellega siis peab rahul olema, mis wraaker ära määrab! Wraakeritel on enamiste wäga suur palk 'ja nad saamad seda palka kaupmeeste käest. Kui ka muud ühtegi ei peaks sündima, siis peawad ommeti need wraakerite palgad jälle linahindadest wälja tulema. Mis sellepärast kord juba kahjulikuks on arwatud  ja ärakautatud, ärgu selle eest enam keegi uueste wõitlema mingu. Poliitika ringwaatus. Praegu on Hommikumaa asjad ikka weel nii segased, et sõakartus weel sugugi kadunud ei ole. Äkitse ja ootamata on Pranjslaied oma Tuneesia sõaga Türgiriigi aluspõhja uueste kõikuma pannud. Kui Prantslased selle riigi Aafrikas tõeste enese alla saawad  heitma, siis ei saa ka mõni töine riik ilma tahtma jääda, nagu näituseks Inglane, kelle himu juba ammugi Egiptuse peale käib. Need Tuneesia tüli-asjad on aga Itaalia ja Prantsuse wahel palju paksu werd sünnitanud.  Itaalial näitab, nagu lähäks tema hing kinni, kui Prantslane teda Aafrika poolt Tuneesia ärawõit- mise teel sisse hakkaks piiramW Mõned poliitika mehed aga, kes kõik segadust maailmas Bismarki süüks ajawad,  ütlewad, et see Prantsuse Tuneesia sõda Bismark'i  tegu olla, mille läbi ta Prantslastele eemal tööd annab ja nende uue sõawäe osawust ja walmisseadmise  järge ära näeb, ja töiselt poolt Itaalia riiki Prantslaste waenlasteks teeb ja Saksamaa hõlma ajab. Kui Bismark tõeste kõik oma poliitika kawalusega korda ajab, mis sagedaste tema süüks arwatakse, siis on temal küll enam kui ühe inimese osawus ja jõud. Waheajal  on aga Prantslased Tuneesias ülesnäidanud, et Krumirside nuhtlemine mitte üksi nende sõakäigu otstarbe  ei ole. Nende sõawäed lähäwad otsekohe Tunnist  päälinna poole ja sõawägede pealikutel on käsk käes, nii pea kui Tuneesia sõamehed nähtawale tule- wäd, neid oma seltsi kutsuda, et nüd Prantslastega seltsis mässaja suguarude wasta wälja lähäksiwad; ei heida aga Tuneesia sõawäed mitte nende seltsi, siis hakata. Nii juhtus ka juba Tuneesia piiri ääres, e?Tuneesia sõamehed Prantslaste ligi tuli-, wad, ja kui nad mitte Prantslaste kutsumise peale täitsa nende seltsi ei tulnud, seal andisvlratttSlaste pealik käsku, et kaks pataljoni Tuneesia sõdima hakkaksiwad, kellel seal oma 500 meest ühe tamise all koos oli. Tuneesia sõamehed aga ruttu tagasi ja nii läks see nägelemine ilma püssi pauguta mööda. Pkantslane on mässaja suguarude wasta ja nende nuhtlemiseks wälja läinud, kes Tuneesia maalt tulles Prantslaste maakondades riisumas käisi- , wad ja ka suure jau Prantslasi ära tapfiwad, kes Aafrikas teadust korjamas ja uue raudtee kohta ülesleidmas  oliwad. Aga et Prantslased Tuneesia walitsejat  ka süüaluseks arwawad ja Tuneesia maa üleüldse Prantsuse riigile suureks kasuks saaks olema, kus Prantslased  tõeste palju mõnusamat waimuharimist ja edenemist  saaksiwad elusse kutsuma, kui seda Türgi ülemwalitsus  ilmaski teha jõuaks, sellepärast ei panda sugugi imeks, kui Prantslased oma sõakäiku AasrikaS sellega lõpetawad, et Tuneesia maa terwelt enese alla heidawad. Lord Beaconsfield'i surm on Inglismaa wanameeleliste parteile suure hoobi annud. Ehk küll Juudi soust sündinud ja omas noores põlwes kirjaniku ametit pidades, kus tema nimi Benjamin Disraeli oli, on ta oma suurte waimuannete abil  esimeseks  ministriks saanud ja on Eüroopa kõlge wägewama ja rikkama mõisnikute eestwedaja olnud, kes ennast hea meelega selle mehe juhatuse alla andsiwad, kellest osawamat  terwe wanameeleliste partei seas mitte ei olnud. Lord Beaconsfield i nime all mõisnikute seisuse sisse tõstetud, on ta siis ka mõisnikute wanameelelist parteid seesuguse tähtsusele aidanud, nagu neil seda enne tema juhatamist mitte ei olnud. Selle mehe elukäik anuab meile õige palju õpetust. Tema sündis aastal 1805 21. Detsembril Londoni linnas, kus tema isa Jsaak Disraeli elas. Esiotsa pidas Benjamin Disraeli kaupmehe  ametit, aga siis heitis ta kirjameheks ja andis mitu oma kirjutatud juttu (romaani) wälja. Oma waimu haris ta nimelt kahel pitkemal teekonnal edasi, sest a. 1825—26 käis ta Hommikumaal ja a. 1829 künni 1831 Hispaanias, Kreeka- ja Türgimaal, Palästinas  ja Egiptuses. Sellest töisest teekonnast Inglismaale  tagasi tulles, hakkas ta ka poliitika elust osa»