ühes mõistmata olema ja ka mõistmataks jääma, kuni maad teistmoodi ära jägadakse. Saaremaa talukohad on üle pea weiklased, sattlt on temal nüüd kolmas jagu iga aasta kesas s, o. pruukimata, kui palju on tal siis -viimati weel -vilja all -või kasu andjat maad? 10 ja 12 -vakamaad, arwaSti paar wakkamaad rohkem. Sellepärast  on Saaremaa talunikul iseäranis tarwiS, ka oma kesa põllust midagit kasu nõuda. Muidugi ei -või tema sellega ühtegi katset tchja, niikaua kui kõik küla kesa põllud ühes tükkis on. Suuremaa põllumeestel  on teine asi ja neilgi on kolme põllu maapidamise wiis kahjulik. Niisama halw kuida ühine põllu hari» mine, on ka ühine karjamaa. Ka kõige paremine ja wali -valitsus ei saaks hulga talunikude karja kaswatamise sekka korda. Ms aitab siin ühe ehk kahe mehe paremat sugu loomade eest hoolekandmine? Need saaks teiste seas ometi jälle ära rikutud. Mõni meeS hoiaks hea meelega oma noort mära sälgu ehk ohwat, aga see on tal wõimata, need tehakse ometi enneaegu emadeks. Nii palju kui ma Suuremaa taluniku looma kaSwatamift tunnen, pean ma ütlema, et sellega wäga kurb lugu on : tema kaswatab tõeste kahjuga loomi ja see tuleb jällegi ühihest karjamaast. Kus tuleb fiiS taluniku jõud, kui ta põldu liiga suure kuluga harib ja karja kahjuga kaSwatab, ta peab siis -vaene olema. Wäga himekZ on panna, et Saaremaal meel kuuni täna päewani nii -vähe talu krundi maade eest hoolt on kantud. Kelle siaks peab seda rehkendama? Kas taluniku  süüks, kes eh! heast asjast weel ep aru saa, wõi mõisa omaniku wiaks, kes selle hea uuenduse eest mitte hoolt ei kannud? KuS see mõisa omaniku -viga on, saal on see üks aru saamata asi, sest -valla -väärtus on ju suurelt osalt ka mõisa -väärtus. Mitmed mõisad on -viimsel ajal Saaremaal  maid uuesti jägada lasknud, aga mõnes kohas on see jälle nii ise moodi, et ma seda küll üksnes Saaremaa moeks -võin nimetada. Külade pered weel nõnda samuti ühes unnikus, kui ennegi, põllu lapid küll suuremast peost ühte mõedetud, aga siisgi teistega segamine, igal põllul üks tükk. Karjamaa pole sugugi jäotatud j. n. e. Niisugusest möedust ei ole suuremat  kasu. Aga tihedest küladest pered wälja tõstetud, taluniku põllud kõik ühte platsi mõedetud, karjamaad ka ära jagatud, see oleks õige ja kasulik muutus, rahwa elu edenemiseks ja mõisa wäärtuse kõrgendamiseks. Sellepärast oleks küll -väga soowida, et Saaremaal talu maade krunditamisega mitte enam aega ei -viidetaks, et mõisnikud ja talunikud selle poolest ühel nõul oleks ja maade muudatust niipea  km -võimalik käsile -võtaks. Muidu jääte kõik hoopis kaugele teiste taha. ÜkSgi talukoht pole müümise ega ostu wääriline, kui tal mitte pölludgi ühes tükkis ei ole. Wäga kahetsemise -väärt on, et mitmes kohas -valla mehed krunditamise  waStased on ja mõisa omanikul enne palju -võitlemist, seletust ja segadust on, kuni kasuliku uuenduse jalule saab. Oh talunikud! ärge olge mitte oma enese parema elu korra -vastased, -vaid pistke põrsas kotti, kui pakutakse! N. Seda pani wenna naine pahaks. „Anna on aga õiguse poolest paljugi hea sinu kohta," ütles ta terawalt ja Hindrik tahtis midagi wastada, aga kui ta oma wenna imeks panewat ja kohmetanud nägu nägi. jäi ta wait. Efimist korda nähti pilwe üle kaksiktalu tõuswat, sest noor perenaine nurises ja torises oma mehega, et ta mitte tema nõusse ei heitnud: .Tahaksin küll hea meelega teada saada, kes küll Hindrikule puremine passiks, kui minu õde, aga kui ta teda nüüd wecl peaks rahtma, tahan ma juba hoolt kanda, et ta mitte ei saa wastu ivõetud," „Ma ei saa aru miks sa ennast nõnda selle üle pahandad," ütles Kaarel, õiguse poolest peab ju iga üks seda wõtma, keda m armastab, ja kas see sinu õde on ehk mitte, keda Hindrik omale wälja õistb, see on mulle üks kõik." „ Mulle aga mitte," wastas Liisa (perenaine)  ja wihastas nõnda selle asja üle, et ta mehe wennaga enam sõnagi ei rääkinud,  Kaid rgal pool ta eest körwale pööriS ja tegi, vagu ei näeks ts tedagi. Vennad jüiwad teine teise waStu siiSgi naga Musgi. „Ega meie naiste tujude js plaanide pärast ometi tulise ei lähe," LtleS Kaarel ja Hindrik arwaS: „Sull on õiguS." Noor xerenaine jäi ka wait, sest ta nägi, et ta oma nurisemisega midagi ei wõinud korda saata ja joodu mastu walmistamine  läks jälle rahulisel teel edafi. Aüpstsed ja koogid saiwad tehtud, toad küüritud, aknad pestud js seda kõik ühe aiuukse wSikse poisi jvmsika pärast, kuidas Kaarel ütles. Seatud päewal sai poisikene kaksiktallist kirikule wiidud ja kui nad jälle koju tagasi jõudsiwad, algas joodu söök; kuS juures mõnige jooduline pead wangutas ja arwaS, et nii toredasti ei olla weel kusagil jootusid peetud, katsiktalu pidada palju rohkem sisse tooma kui iga teine talu. Mõned päewad pärast seda tuli Hindrik juhtumise korral just senna juure kui wenna naine kaunis suure summa ühisest majapidamise  kassast wälja wöttiS. „Nonoh l" küsis ta imeks panema ehmatusega,  „miS eest saab see siis wälja antud?" Ta seisis just -väikse poisi kätki ääres, kui ta nii küsis ja perenaine terawaSti wasias, kas ta siis arwata, et joodud midagi ei maksta; ta ei waStanud midagi selle pääle, sest ta arwas, et maike poiss küll mõned rublad -väärt on. Waikselt aga näris see siisgi tema südant, et kassast, kuhu ta niisamuti sisse maksis kui Kaarel, asjade wälja maksmiseks raha -võetud sai, mis temasse sugugi ei puutunud. Ta arwas, et wend oleks kõige wähem temalt pidanud küsima, kas ta ka sellega rahul on. Ta ootas ka ikka weel, kaS ehk Kaarel tulewasel sisse maksu ajal mitte selle kohta midagi ei tähendaks. Aga Kaarel ei ütlenud midagi ja Hindrik rehkendas  salaja järele, et tema, kellel naist ega last ei ole, sell -viisil ometigi kahju saab. Ja et see mõte kord tema juureõ aset wõtnud oli, ei wõinud ta sest mitte enam lahti saada. Aga ütelda ei tahtnud ta midagi, sest ta kartis seega rahu rikuwat ja ta armastas ka «äikest poissi wäga. Ta oli teda üsna oma südama põhja majutanud ja wäike tundis teda ka pea ära ja tõmbas kohe oma palge naerule, nii pea kui Hindrik ta kätki juure astuS. Kewadise ajaga algas ka jälle raske wiljatöö ja mõlematel wendadel oli siin ja sääl nii palju tegemist, et Hindrik seda mõtet, et ta kahju saab, hoopis ära unustas. Ühel laupäewa õhtul tuli see asi talle jälle uuesti meele, ta hakaS järele arwams, kuna Kaarel -väsinult ahju pingi pääl istus. Hindrik pidaS korraga arwamises kinni: „Kaarel," hüüdis ta, „siit ei saa ma mitte enam edasi, siin puuduwad kakskümmend rubla ja ma ei tea mitte, mis asja -väljaandmiseks ma need pean rehkendama." Kaarel aigutas: rubla! Ma ei tea midagi sellest, küsi mu abikaasa käest." Perenaine astus just sisse: „MiS siin siis on?" küsis ta. „Hindrik arwab et kakskümmend rubla pcawad kassast puuduma ja tahab teada, mis eest need wälja läinud on." Perenaise nägu läks punaseks. „Ma arwan, Kaarel, seda tead sa niisama häSti kui ma, ma olen eile see siidi kleidi, mis ma pulma ajaks oma isa sõsara tütre käest wõtsin, wälja maksnud." «Siidi kleid majapidamise kassast wälja makstud!" rääkis Hindrik erutud toonil, «ühisest majapidamise kassast, kuhu ma ka poole osa sisse maksan! See lugu läheb ikka korrast paremaks! Esiteks pean ma oma rahaga aitama jootusid teha ja nüüd saamad weel siidi kleidid ühise rahaga wälja makstud, sääl peaks mul küll ka õigus olema üht sõna sega rääkida " (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarest. Esimise Lihawöte püha homiku päewa tõusu ajal oli meie kindluse -valli pääl ja parkis nii palju inimesi, kunas seda meel enne pole ette tulnud ja iseäranis nii wara homiku. Wanad inimesed  rääkiwad, et selle püha homikul pidada päike „mängima." Ja seda ~-nängu" olidgi meie noored ja wanad waatama läinud. Pärast poole tuliwad ka sarwemehed  ja puhusiwad mõned tükid selle kalli homiku teretuseks, mis, et ilm ilus oli, kaunis hästi kõlas. Teise püha õhtn peeti Eesti seltsi ruumides jälle suurem musikaline õhtu ära, mille juures ka meie õrnam sugu nähti täötawad olewad. Siia ajani oli meil üksi meeste koor, aga nüüd olid ka neiud ligi aitamas, mis tõeSti kiiduwäärt on. Laulud, mis sell õhtul lauldi, kõlasid ime kenasti ja nähja oli, et nende' õppimise  kallal, nii hästi lauljatel kui ka juhatajal hästi ettewalmistamist on olnud. Pärast tegi meeste koori laul: „Rätsepad" nalja, mille pärast seda kaks korda lauldama  pidi. Lõppeks kutsus klawer nooremaid  keerutuma ja sellega lõppes pidu homiku kellu 3 ajal. Tänu minu poolest pidu toimetajale! Päältwaataja Surma ettewalmistamised. Karja kihelkonnas teinud üks keskealine puusepp, kes ka weel üsna hea Lerwise juures olnud, omale surnu-kirStu malmis. Küsimise pääle: Miks ta seda tehje, wastanud tema: Mis siis! laudi on mul juhtunud, tööga saan ise korda. Jään ma haigeks, ehk saan manaks,