Jutu leht. ' Peasnud Jutt Saksamaa rahwa-elust. Ma", naeris walitseja, Mul on õigus küll. head põlwe ei ole tema näinud; mõnikord on õige hale meel sellest, aga mis teha? Kes wakka seisab, seda tallatakse! Miks ou Traugott nii rumal ja ei tarwita oma rusikaid? Ta on mõisas kõige tugewam, miks ta ei hakka wasta, kui nad ta kallale tulewad?" MS kord tema seda katsnnd, kohe hakatuses. Aga siis kargasiwad nad kõik tema peale, kaksteistkümmend meest ühe wasta; nemad olekstivad ta tapnud, kui mina palmid et olekS. Ja siis ei saanud tema kahel nadalrl suutäit sooja ja ei tohtind sängi heita, kuuni wiimaks põniugil  kaugeild maas oli." „Eks se olnud siis, kui ta joobnud oli?" ,Joobnud? Oh Jumal. Walitseja herra, et s e wöta wiina tilka suhu. Joobnud tema ei olnud, aga nälgind ja Mmast Mkend, seda wõite uskuda! Sellest aeast saadik  ei ole ta ennast nende wasta liigutand ja on wagaselt  kõiki kannatand. Ta teab. et ta koju minna ei tohi, onn on rõõmus, et temast lahti sai. Oigeks sulaseks ei ole teda ükski öpetand, kui tema seks ka rohkem kõlbaks, kui mõni teine!" Mv? kas arwad? Tahaksin kord katsuda, kas ta midagi  õppida wõib. Nüüd tuleb rehe-aeg, katsume kord. kas ta wardaga ümberkäima õpib. Mina arwan ka, et ta wiimisel aastal wiisakamaks jäänud on. Kui wirgust ta mütsi maha wöiab, "kui mina homikul lauta lähen. Enne seda ei tulnud tal teretamist meelegi. sSeda mina õpetasin", kargas kui kogemata Gustel'! suust. Otse kui oleks räägitud sõua kahetsend. lisas tema kõrwa: Mga se paha ole Walitseja herra, et ma seda temale õpetasin?" Jumal hoidku, mis seal paha oleks? Kui ta teretama õppis, ehk õpib tema siis ka midagi muud. Mõne inimese  mõistus ei tule küll iialgi, mõnel tuleb aga hiljemini.  OlekS sxma neljateistkümne aastaselt kooli läind, ja mille koolist wälja tulud, ehk oleks tema siis ka lugema  ja rehhendama õpiud." GuStel näppis põlle paela, kui tahaks midagi ütelda: aga ei tulnud muud rinnust wälja, kui paar usinamad hingetvmmamist; wärsked punased mokad jäiwad kinni. Määb So hing kinni Gustel? Kas käin liig kärmest?  küsis mana heasüdamega herra ja tasandas oma pitki sammnfi. kostis Gustel ja waatas oma sügawa hiilgama silmaga tckmlikH ülespidi, , minu hing peab, Jumal tallatud  tööl ja tantsul, wasta, aga mina tahaksin Talitseja herrale midagi rääkida, kui häbs. ei^oleks./' ,!ieS ennast sesnguse mana hallipea ees häbeneb, kes Sinu Sa W.Mtled?" .Me. Äi «-aga .. r.a a M astu -lugemi .parast. Seda on GM Hest õWind, jst .NWrch MW ta ka lugeda. Mst'-,saäd»k,.k... . . . , Kes? Minu oled õpetand?" hüüdis Walitseja lmekspaüneK  ja jäi seisma, täie silmaga wäbiseiva,Mu peale 'vaadates .Aga jst. Ärge pahandage, Walitseja..hnra. aga mina pean rääkima, mis enam sühaulc peal pidada ei suuda!" Käima  hakates rääkis Fustel . rujuga. kui jahM Mant raS. kest koormast peaSta, kuna mgljud mäuguhääled sõnu pea Mmatafiwad. teate, et minu wheraõema tige oli, aga. tema G ikka Wu isa 'laene, ja,.kui tema Joulu-aeal suri, siis tahtsin mina kuus kuud leinata. Igal Pühapäämal  istusin mina üksi kodu, kui teised tantsule laksiwad.,  õmblesin, knd usin sukka ehk pugesin. Trangvttistns ahju taga ja waatas pealt. Ükskord nägin mina, et tema falamahtl. Ma, siis jälle oma kaMsoli nööpisi ehk sirutud sõrmega akna ruutust;- igakord raputas tema aga pead ja WM Mest peale, kui kgheksqui jõsidnud  oli. Se tegi minu meelt haledaks ja miua küsisin, mis ta waljaarmäia tahaks. Siis kaebas tema minule oma häda. Kolm aastad oli tema wasikatele igaks söötmiseks  kaheksa heinakimpu teinud, nüüd käskind aga tallmeister  kaksteistkümmend teha. Waeneke ei oskand aga üle kaheksa lugeda. Mina lasksin teda järje peale, minu kõrMsMtüdÄs Mstn omast karbist kaksteistkümmend nõela ja vpetDn teda tugema. Nüüd oli ta rõõmus. Teisel Pühapääwal jõudsime juba Westkümnest saadik. Siis lasksin teda kiwa õuest tuua ja kolmandemal Pühapääwal  sai juba saeaft aru. Sulased ütlefiwad: Müüd läheb Traugott koguni hulluks, nüüd on ta lugemise peale heitnud. Kus ta seisab ehk käib, seal pobiseb ta ikka : wiiMhetsad, kuuskaheksad, ?»;uui üks HHM -.Sahad  Sa wiis kaheksad wõi kunskaheksad wemmalt, Sa mälupea, muidu pea lõuad! siis wast jäeb ta waid." Miua aga rõõmustasin ennast; teadsin küll, miks waeneke  loeb!" Ma jälle ühel Pühapääwal, umbes Lihawõte aeal lugesin mina Ewangeliumis. hüüdis tema rõõmuga. sesngusi kirjatähti tunneb Traugott ka; koolmeister kirjutas neid tahwli peale, kui mina nii weike, nii weile olin!" Ja tema tundis ka weel mõnda lähte. Mina õpetasin edasi. Läks küll pitkamesi, aga läks, ja seda rõõmu oleksite Teie nägema pidand, kui tema sõna sõna järel wälja sai! Rüüd loeb Traugott juba kauniste, kui kümne-aastane koolipsis; eks mul olnud viguS. Walitseja herra, kui ütlesin, et se midagi õppida wõib?" Hingeta lõpetas Gustel oma pitka juttu, sest nemad oliwad taiusupaiga peale jõudnud ja hõiskamine kostis juba rohelise pärgadega ja lilledega kaunistatud hoonest waSta. Minul on õigus, ja Sina oled üks auus tüdruk, kellele meie Jssand-Jumal sesngusi ligemise-armastust rohkeSte  tasuma saab!" ütles walitseja liigutud häälega. Siis wõttis sirge neiu ümbert kinni ja algas rõõmupidu wanawiifi tantsuga. Walitseja-prana tuli pitka kniwetand kohtuherraga tagajärel ja lis teised paarid, oma kõrgema ehk alama ameti järel. Uhegis Kuningakojas ei saa saeaaastased  kombed hoolsamini ülespeetud kui maisel leikusepidul!  Selle kombe seadus kässib ka et jooksupois ootab, künni kõik pidulised oma paikade peal on, ja siis wast õllemaast , sisse 'veeretab. Sedawiisi tehti ka nüüd; Traugott tõstis siis waadi ühe teise mehe abiga pingi peale ja istus ühte pimeda nurka, mängumeeste ligidale, kus higitilkasi näust pühkis. Se 'veerand tund oli tema pääivakn r pilkas aastas. Traugott, kes kõigil aastal töömdesi wälja ei saanud, mõis nüüd omast pimedast nurgast ehitud tantsutuba ja lehwiwaid lintist 'vaadata ja salamahti käega ja jalaga mängutakti lüia, mida ta nii wäga armastas. Täna wahtis tema omas puhtas riides rõõmsa lapsesilmaga suruma seltskonna sekka, aga mitte kirjuid, lehwiwaid lintisi ei otsind tema film, waid käis ühe kuju järel, mis mustas riides ilma lintideta tejste kestis liikus. Tema sirutas ennast edaspidi, et pea siiligl Pealt langesid oleks ikka oma silmaga Gustel! liiMa kuju järel käies. .Wtas kui, oleks Gustel oma jutu läbi 'valitsejaga kõiki oma endist elurõõmu tagasi saanud. Wäsimata lendas  tema üle põranda ja iialgi ei olnud tema lahked silmad  nii uhkest hiilgand. Tema tundis oma kahekümmneaastast  täit jõudu. Pea oli aga esimine tants lõpetud. Naeruga ja rõõmsa jutuga talutafiwad tantsijad omad neiud pingi peale, mis ümberringi käis; siis tuli esi-sulane kõrtsimehega, kirmes käes. waati lahtilõöma. Se oli kardetud  silmapilk, mis jooksupoisi rõõmu lõpetas. Rutuga wõttis tema oma mütsi ja tahtis minema hakkata, aga efi-sulane hüüdis teda tagasi: ~Oota Traugott ega Sa midagi ei mustand? Ja siis: Ara tee tallis rumalust, sida nõuuchaSulle aiinasi! Esiteks too hobustele heinu"— .esiteks toon hosustile heinu" —rääkis Traugott järele, kuida temale vpetnd M. Miis pumpad wett karjalauta"— „siis pumpan wett karjalauta" Miis paned põhku alla. aga kökraM muidu saad wemmalt" „siis panen põhku alla, aga kormW, Muidu" ,olgn peale pudrupea, seal tulekkPriidik sel on ka midagi ütelda!" Priidikn jättl--tM Hans ja tuliwad teised, kes kõik oma õhtust tööd waIMW eesleida tahtsiwad. Traugott oleks kakskümmed kätt tarwitand, kui kõiki käskusi kolme tunniga täitma pidi, ja waene pea ei snntmld käskusi kinuipidada. Koju poole minnes korratas ta poole häälega saadud käskusi; külapoisid jovksiwad jäärel ja osatasiwad ja pilkasimad  omalt poolelt, künni talli jõudis ja ukse piinajate mina- eest kinni lõi. ;> Suure hoolega pani Traugott pidu-riided kokku, puhns iga tolmukese pealt ja pani neid knrwa meelega kasti, kus 'nüüd ühe terme, pitka aasta puhkama pidimad. Siis lõi -järsku kirstu kaane kinni, puges töö-wati sisse ja läks rutuga ja hoolusega käskusi täitma. Suures mõisas oliwad  sel õhtul peale jooksupoisi aga weel kaks hinge. Uks seitsmekümne aastane eideke, kes waewaga aiast õhtusööma tarwitust kandis, ja üks wana armuleiwa peale pandud kubjas, kes karkudega ühe hoone jurest teise juure ronis ja häda pärast nende üle 'valivata püüdis. Kui aga Traugott tallis põhku lautas, kuulis tema lapse häälest, mis palwed lugesiwad. Ligemale minnes leidis tema kaht kerjapoisfl, kes oma mahajäätnd põlwe ja nälga kurtsiivad ja raha palnsiwad. Traugott tnetas hangu nurka ja mõtles  järele: Raha mul ei ole, aga —kooki! tuli temale meele; ekS Gustel amiud minule hulga kooki! Sellega kargas tema kartsast üles, wõttis laekast kqks suurt koogi tükki, audis kerjapoistele ja waatis oma imekena sinise lapsesilmaga suures rõõmus, kuida kerjajad wahwalt hammustasiwad.  Kerjapoifld oliwad tänades oma-teed läinud  ja Sraugott tallitaS lautas, nii usinast kui wõis. Kui palju aega juba möödaläinud, sellest ei saanud tema aru, aga korraga kohutas teda mänguhääl. Müüd tulewad;,"  HMis Traugott hirmuga, Weel ei olnud Priidu wanad saapad 'võitud, mida se teiseks tantsuks tarwitada Wtis,, lamlttastele ei olnud heinu ette kantud, ja põhulautamine  oli wast lehma lautas malmis, hohuse-iallis oli hakatud.- Poolel häälel kurtis wiletS: Mölan ma saapaid siis peksab mind tambur; söödan ma lämbeid, siis peksab mind Priidik ja tallmeister tallmeister ,mida oli se weel käskind? Traugott sügas kõrwa-tagust, meele ei tulnud temale aga tallmeistre 'viimane käsk mitte. Mängnhääl  oli juba ligidale jõudnud ja sulaste hõiskamisel» kostfiwad jooksupoisi kõrwa. Hirm andis temale niipalju tarkust et kartsast mööda pöningule kargas ja ennast wiimise  nurka, heinde taha peitis. Niipalju sai tema aru, et teda täna ükski otsima ei tuleks. Sedasama korda mööda kinda läinud tuliwad pidulised  tagasi aga nüüd käis mõisawalitseja Gusteliga ees, kohe mängimeeste järel. Mõisa õues tantfifiwad paarid weel kord ümber õue, ssiiS kõlas wiimine hõiskamine ja pidulised lahkusiwad, et ruttu söödaks, lüpsaks ja õhtuleiba wõtaks. Kell lõi kuus; kell kaheksa taheti jälle tantsule minna. Walitseja lahkus nüüd Gustelist ja ütleS lahkest: Mvid julge olla. minu suust ei kuule ükski sõnakest, ja kui Grafi herra tuleival nädalil koju tuleb, siis räägin temaga, Sinu kaitsealuse pärast!" Tänuliku silmaga waatas neiu tema peale ja kargaS siis kergel jalal oma tuppa, teist riideid ümber panema. Pea kuulis Traugott  ennast igalt poolelt hüüdma. Kõiksugu needmiStega ja sõimunimedega ühendasiwad sulased ennast selles, et jooksupois kusagile magama pugend ja töö tegemata jätnud oleks. „Lass' ma ta homiku kätte saan!" põrutas tallmeister  nii ligidal tema kõrwa juures, et Traugott wärisetes  kartma lõi, weriwaenlane wviks teda läbi seina näha.  Uueste puhnsiwad mängumehed wärawa ees ja pidulised hakkasiwad ennast koguma. Aga teistwiisi oli asi, kui pärast lõunat, Traugott teadis, et nüüd midagi karta ei oleks, ronis luugi juure ja wahtis wälja, kuupaistest  walgustatud õue peale. Mängumehed lsiwad kntsuwaid lugnfi; üksikult jaZpaari kaupa langefiwad kujud igast uksest wälja. Ka mõni wõeras  kuju oli ennast mõisapere sekka toppind, ja puude alt kostfiwad mõned poolsoigntud lühikesed kisad ja salajad maruhääled. Lõpmata snrufiwad kujud üle õue, kui sipelga pesas. Siin jooksis üks tüdruk, wilukS õhtuks weel üht rätikud wõtma, seal oli üks sulane laeka-wõtme ette unustaud; nooremad neiud katsufiwad salamahti weel tantsu õppida. Walitseja seisis trepi peal, tema hallid juuksed läikisuvad kui hõbe kuu-paisteõ ja tema mamtseS weel kubjast, selle üle walmata, et noor-rahwas auusast korrast wälja ei kargaks; wiina pidi kubjas oma enese ülewaatamise alla wõtma. Walitseja oma prauaga jäi muidugi nüüd koju. Kõige selle parwe seas otsis Traugott üht mustas riides ueiu-kuju, mis lõpmata tema uduse waimu eeS seifis Tema ei leidnud seda mitte; mustas riides ei olnud ükSki. Korraga tundis Traugott oma rinda rusutud, kui piigistaksiwad  tcha efi-sulase käed kokku, kuida Need piigiStatanud  oliwad, kui kaksteistkümmend meest ühest jõust tema peale tuliwad. Kangest peksis tema süda ja silmade eeS keerlesiwad mustab rõngad. Need mustad rõngad oliwad aga Põimitud mustad juuksepatfid, mis all, õues tõeste ühe neiu kuju ümber keerlesiwad. Traugott oli GuSteli kuju leidnud, aga se oli nüüd wallias rndeS, kui teised tüdrukud, ja juuksete sees oliwad walged lilled ja tema seisis tallmeistri kõrwas, kes temaga kõneles. »Walge, walge, sosistas Traugott iseeneses, lilled! Gustel läheb tantsule. Ja tallmeister suure punase habemega on tema kallikej^-temal peawad siis ka walged lilled olema ja walge lint mütsi peal?" Traugott ei usaldand hingata ja sirutas pead läbi luugi, et paremini seletaks. Aga ei punahabe! ei olnud lille ega olnud linti; seda nähes jäi südame peksmine wähemaks. Tallmeister ei olnud Gusteli  kallike; aga tallmeister wiis teda tantsule? Siin seifis jälle müür waese nödrameelelise mõtlete eeS, millest nii sagedast üleminna püüdnud oli. Üle tema sellest müürist  ei peasnud; pidi ümberpöörama ja teist teed otsima. Jutud armukestest ja kallikeStest oliwad peretuas, õhtutel  ja sömalaual alalised. Neid oli Traugott seda korda kuulnud ja tundis, et kui ühel neiul oma kallike on, siis pistab tema sellele walge linti mütsi peale ja läheb temaga  igal Pühapääwal tantsule; wõtab teda ka mõnikord omaks meheks wasta. Kuida peaks se olema, se naese wötunne ja mehele minemine? Wõtab nüüd punahabe Gustelid ka naeseks? Ei, ei, ei jwöta, iialgi mitte, temal  ei ole jo walged linti mütsi peal! Renda keerlesiwad nödrameelelise mõtted ikka ümberringi, ka siis weel, kui mäaguhääled juba eemale jõudnud alanenud ja soikunud oliwad; kui üksi kuu pehme paistus õuet ja puude tasane kohin wagast õhku täitis. Traugott ei tunnud, et tema lõunast saadik söömata oli, tema ei mõtelnd nende hoopide peale mis teda teisel homikul  ootanwad; waguselt oli tema heinde peal maaõ, waatas luugist wälja, pilwede peale, mis üle kuuratta libisestwad  ja sossistas: ?Walges riideS käib tema. walges  riides, oh, need walged lilled! Kas nüüd Guõtel gal pühal ja pidu! tantsule läheb? ja—ja—ja —" wäsinud kulmud langefiwad kinni, aga ka unes keerlesiwad