Tallinna Sõber M 48. KuueS aastakäik. Tallinnas M. Talwe-knii Pääwal !88j. Kltiildke aesleht Etstitthivlllt «aal j« Tuleb ükskord nädalis wcklja. Maksab r»«mna« Liudf»r«'i Piiriate trükimaja»: ,a«ta» S rubla, 40 kap. Paal-aaSta, 1 rubla 40 kap «asu ehk ?«»tiga saadetud: aastat S rubla Pval-aaStaS l rubla 70 kop. Auuluwse» malilawad iga rea elsli selle as««e »«»tt s ka». Tellimised wSetalfe «««««r Uaßtuuas: /i«dfers'tPgriak« trültmaias. -» Netervurgis, Z. F. Seetaudt, 0»-us?o-»« b 4. —W. Aust. - Ztakweres - Wattly. Näides: A. SeidekSerg. A«?sal»s: K.Kakwerg. —-Lihulas- M. Ztüttner'i poodi». Wiljandis - H. z. raamatupood. Auuresaares: Hh.-Lauge.—Maali kuida iseärani, kuulutakse. Waetaja redaktor: W. F. Eichhorn. Slab Balti,kia, - kirjad ksiwad Baltiaki (Baltischport La-r!koM.lloxi».) Register k Mured ja ettemuretsemised meie weikepõllu peremeeste kohta. Omalt maalt. Tallinnast: Bernhard Frcihcrr von Uexküll I°. Tartu Eesti Põllumeeste Selts ja „Walgu« ". Soowimme EeStimra uõdrameelise  maja asutamiseks. Plaanitud wäljanäituS Tallinna». Eestimaa Põllutöö Seltsist.  Baltimere  sadamad. „WalguS" ja «urgja oksjon. Õnnetused ja pahateud. Wirum-alt - Väljarändajad.  Rakwerest: Paltvemaja pühitsemine. Lihulast: Tuletõrjujate pidn. Tartust: Duell. > ! Uus ühendus. Riiast: kiiwimaa raudtee. Läti Seltsist. Miitawist: Maapääw, Hobusewargad Kuuramaa Pcterburtist: Keisrikojast. Weae paberraha hinnad. Mironowilshi Protsess. Waleraha tegijad. Sooms> maalt: Wana raha leidus. Kulla pesud. Raudtee. Moskwast: Skopini Linnabanki protsess. Kharkowist ' Tolli protsess. Kishnewist: Rööwlile protsess. Kalugast: Loomatõbi. Kanged tuisud Wcnemaal. Wõeralt ! maalt. Saksamaalt. Austria-Ungrumaalt. Prantsusmaalt Ameerikast. Jutu leht: Pärijad. Mured ja ettemuretsemised meie weikepõllu peremeeste kohta. 11. Jumal hoidku meid ja meie maad ja rahwast ühe seesuguse õnnetuse, s. o. meie kodumaa maapinna hinna alanemise eest! Ülepea on maahiudade taganemine üks wäga kurb täht kohalise maa ja rahwa üleüldise majapidamise  tagurpidi käimisest, mis mitte ükst rikaõte peale rusudes ei mõju, waid niisamati ka kõige nende waesemate peale, kes omast tööst, käest suhu elawad. Kõik kohaline maa rahwas, suurpõllu peremehed ja weikepõllu peremehed, wabadikud ja teenijad, õpetajad, koolmeistrid kirjamehed ja kõik teised, saamad ikka maa üleüldisest kahjust kurwastawat  osa wõtma. On üleüldine raha-hallikas keetmas, fiis woolawad ja nirisewad sooned, ojad ja ojakesed sellest hallikast ka waesemate kukrutesse. On üleüldine hallikas umtõtatud, fiis kahanewad ja kuiwawad ka sooned, ojad ja ojakesed. On maa kosumas ja õitsemas, fiis töusewad maapinna hinnad; on linn kosumas ja õitsemas, fiis töusewad  majade hinnad. On üks ehk teine närtsimas, siis taganewad hinnad siin ja seal. See on üks nähtus, mis ennast tegewa elu peale põhjustab ja igal poolel ilmutab. Wõib olla, et mõnel poolel seda seletust pahaks pannakse, aga meie ei wõi parata, see on tõsi, ja tõe põhjust ei suuda kõned kõigutada, nii mahedad need ehk ka on, ja nii osawötlikud ka wälja nättawad. KeS aga kõige elujuhtumiste  wasta kindlast- tahawad walmiStatud olla, need peawad ikka wahwa maimuga tõele otsekohe filmi waatama, ei tohi mitte pilwe-kujustuõte peale wahtida, künni tegewa elu pind tähele panemata nende jalge alt ära libiseb. Nagu juba tähendatud, seisab meie maa ja rahwaS tähtede eeS, mis muret ette kuulutawad. kõige pealt aga meie kodumaa weikepõllu peremehed. Raha-hallikas, miS kartuhwli-põllult woolab, on kuiwamaS. Kõikumata silmaga  peame meie nende ähwardawate tähtede silma waatama  ja peame küsima: Mis nüüd? MiS teele peame nüüd kallama, et meie põllutöö käik mitte takistatud ei saa. et meie maapind mitte omaS sissekandmises ja sedawiifi  ka omas hindas ei alane? Kuida nägime, ei oleks maapinna hinna alanemine muud ühtigi, kui üks üleüldine  õnnetus, kui tulewa üleüldise waesuse ja wiletfuse eeStäht. Et need mured meie kodumaale, nimelt meie weikepõllu  peremeestele tulemas on, seda on laiema silmaringiga  rahwamajapidamise tundjad juba mõne aea eest ette ära näinud ja on hoolt kandma hakanud, et järskud pörutamised  mitte meie põllutöö peale ei langekõ ja nimelt neid põllumehi ei häwitaks, kelle weike jõud pitkemat takistust wälja ei kannata. Enne kui wana elumaja täitsa ära lagunenud on, peab uuS ehitatud saama, muidu jääb pererahwas üheks aeaks lausa taewa alla. Enne kui aegade muutmised ja maailma turu hindade kõikumised tänist põllutöö korda täitsa wöimatumaks teinud, peab uue korra asutamisega algatud saama, muidu tulewad järsku wiletsad asjad, mis tühjust weikepõllu peremeeste aita ja kirstu kannawad. Wiinapõletamine on wiimaSte aastate seeS millionite kaupa raha meie kodumaale wedanud ja sellest on üks suur jägu, kartuhwlite eest, meie weikepõllu peremeeste kätte jooksnud. Et see jõgi aga jäädawalt woolama ei saaks, seda on ette ära nähtud, sest mida meie kodumaal teha oSkati, seda wõiwad teised ka õppida; seda on nemad juba õppimas, mitmel neist on Viinapõletamiseks  looduSlikumad põhjused, juba rusub nende Võitlemine meie kodumaa Viinapõletamist ja wõib mõne aasta käigul seda ja sellega weikepõllu peremeeste kasulikku  karluhwli-kaSwatamist häwitada. Juba aaõtal 188?, kui meie leheS Tartu tõug-looma wäljanäitussest jutt oli, sai tähendatud aastakäigu F: 13 seeS kirjutatud: ,Just loomanäitused on ü?S pind, mille peal meie kodumaa maamehi igast sugust ja seisusest, käsi käeS, tööle kodumaa õnne ja edenduse kallale, kutsutakse. * Maatame natuke loomanäituSte asutajate juhtsihi ja eeSmärgi peale. LoomanäituSte asutajate juhtmõte oli see, et põllutöö ja põllumeeste edenduS Baltimaa kubermangudes  loomakaõwatamise peale peab põhjustatud  saama. Wast fiiS, kui Baltimaa kubermangud  Wene riigile selleks saanud on, miS Holsteint maa ja Friisi maa tänine meile oltwad, see on tõngloomade kaSwatamise ja ostmise paigaks,  wast siis wõiksiwad Baltimaa kubermangud, asutajate  juhtmõtet mööda, kartuseta muutmiste peale tolli ja aktsiisi seadustes, ja nende kõikumiste peale waadata, mille all wilja hinnad maailma kaubaajamiseS seisawad." , LoomanäituSte asutajatel oli wäga heaste teada, et meie teisel teel iialgi senna ei jõua, kui üksi sel teel, mida nimelt Holsteini maal ka käiakse. See on: Kui loomad suurel hulgal üksi weikepõllu peremeeste ehk talumeeste juures kaSwatatud saawad. Suurepõllu peremehed ehk mõisnikud ei wõi suuremalt jäult wafikaid kaSwatada, waid peawad rohkem piimasaagt, wõi ja juuStu tegemise ja loomade nuumamise peale waakama. Nemad peawad lehmad ja lahjad loomad talumeeste käest ostma. Üksi see on mõistlik majapidamise wiiS; nii heaSte suurepõllu peremeeste, kui ka weikepõllu peremeeste kohta." saadik on siis ka põllutöö seltside selge ja teatud ülem filmamärk olnud: talurahwa loomala  Swata m i s e edendamine. 3a see filmamärk ei olnud mitte paljas kõikuw mõte, waid seda on ikka ja ikka, suusõnaga ja kirjaga awaldatud ja kinnitatud." See on see asi, mille peale meie siin nüüd uueSte, ettenähtud tähtede ähwardawat ilmumist tähele pannes, oma lugejate tähelepanemist juhtida tahtsime. Lina-kaSwatamise  kasu on wähenenud; wiinapõletamise peale põhjustatud  kartuhwli-kaSwatamise kasu on wähenemaS, kipub ehk koguni ära kaduma. Ühe uue tee peale peawad meie weikepõllu peremehed käänama, kui nende edenew elukord mitte ei pea takistatud saama, kui ehk weel suurema mõnuga  edenema peab, mis muidugi wäga soowitaa on. See tee, mille peale tähtsalt poolelt juba eune tähendatud on, on tõugloo ma de kaSw aia mine korraliseks kaubaks. Noored tõugloomad seisawad kallis hindas ja järelpärimine  nende järel on kaSwamaS, nimelt Wenemaal ja nimelt sellest aeast saadik, kus herra Akademiker A. von Middendorff KeiSri käsu peale Wenemaa seespidiste  kubermangude loomakaSwatamist uurimas ja selle üle aru tegemas käis. Aga ka meie kodumaal on noored tõugloomad ükS kaup, mis ikka ostjaid ja kõrget hinda leidma saab. Tänine oliwad Holsteini maa ja Friisi maa need turud, kust meie kodumaa suurepõllu peremehed ja mitmed teised oma noore tõuglooma karjade tarwitust täit- fiwad. Tuhandete kaupa on sealt noori lehmi ja pullist meie kodumaale ja teistele maadele saadetud; lugemata on selle waõta sealiste weikepõllu peremeeste kätte WjookSnud. Eestlased on agarad põllumehed, aga pea weel suurem himu on meie rahwal loomakaswatamise peale. MikS siiS Eestlased selleS tähtsas aSjaS Holstelnlaste ja FriislaSte sarnatsekS saada ei wõi, kui nemad õigel juhatusel,  kõikumata meelega seda asja ette wõtawad? Miks üks jägu sellest rahast, miS täntue noorte tõugloomade eest wõeraSte kätte woolaS, mitte meie oma rahwa kätte woolata ei wõi? —> Tõuglehmi ei ole selleks waja muretseda,  tugewad ja korraliste üleZpeetud maalehmad annawad  weel kohatisemat sugu, kui neid töugpullidega paaritakse.  Ühe weikema külakonna peale saab ühest, suurema külakonna peale kahest töugpullist küll, keda külakonnad üheSkooS osta ja ülespidada wviwad, ehk keda ka üks peremees oStab ja ülespeab, ja oma kulu üürirahaga, kätte nõuab. Meie oma silma all on Wana-Wigala mõisas kolmekuuselt»  töugpullist oksjoni wiisi 60 künni 90 rubla eest ära müüdud. Muidugi on tõugmullikad odawamad, aga ka nende eest maksetakse wäga kõrget hinda. Müümiseks wõiksiwad Valdkondade kaupa awalikult ette määratud oksjoonid peetud saada; küll senna siis ostjaid kokku langeks,  sest noored tõugloomad on üks wäga otsitud kaup, ja on Eesti taluperemehed selleS asjaS kord nimekaks, saanud, ei siis hinnad nii pea enam tagane. Muidugi on teada, et tõugloomad paremat ülespidamist  päriwad, kui tänised igapääwased külaloomad. Aga peale noorte loomade müümise, saawad ka lehmad palju rohkem sisse kandma kui tänine, niipea kui kord üks tugew segasugu üleskaSwanud on. Üks heaste ülespeetud tugew lehm peab aastas wähemast 2000 toopi piima andma; kümme toopi piima annawad kõige wähemast ühe naela wõid, ühe naela hea wõi eest maksetakse künni 30 kopikat ja sedawiifi peaks ühe seesuguse lehma wõi juba 60 rubla aaStas fiSse kandma. Muidugi on seda piima maha arwata,  mida kaswatatawa tõugwafikale joodetakse, aga see piim toob ehk weel rohkem siSfe, ja kui meie kooritud hapu piima toobist rohkem ei arwa, kui aga üks kopik, fiiS teeb üks hea lehm kergest oma 80 rubla sisse, ja kui ühe suurema talukoha peal wiis lehma, kauba Valmistamiseks,  peetakse fiiS wöiwad need 400 rubla sisse kanda, miS töeSte linade ja kartuhwlike hinna üles kaalub. Aga loomade kaSwatamine weikepõllu peremeeste juures,  toob neile ka weel üht teist kasu. Nagu juba tähendatud  ja igal põllumehel teada, ei anna linad ega kartuhwlid  põllule midagi tagasi, waid kurnawad aega mööda ikka põllu wälja. Kartuhwiitega, mida taluperemehed wiinawabrtkuteSse weawad, kannawad nemad üht tähtsat jägu oma põllu rammutufest selle mõisa põllu peale kokku, kuS wiinawabrik on. Need põllud immewad ennast kiimaluseni  «tammu täis talukohtade kulu peale, ja see raha, mida linade ja kartuhwlite eest fisse wõeti, see on osalt talukoha põldude kulu peale fisse wõetud. Pshjustawad  aga weikepõllu peremehed oma majapidamist loomakaSwatamise  peale, fiis jääb sõnnik nende eneste põldude kasuks ja põld tänab selle eest kaswawa wiljaandega, kuida meie üht mõisat tunneme, kuS wilja anne suure wiinawabriku  mõnul paari kümmekond aaõtaga 4 tera pealt 12 tera peale tõusis! WalmiStagu fiiS meie kodumaa weikepõllu peremehed ennast rõõmsa julgusega selle uue tee peale, mida nemad omas majapidamises ette wõtma ja tasutama peawad hakkama,  enne kui maailma- turu tolm tänist teed umsekS tuiskanud on. Ja kõik Eestimaa ärgu kartku neid ähwardawaid  lähtest, miS maailma-tum poolt tõusewad. Meie wõime seda teisel teel kätte saada, miS ühel teel meie