majaelamises takistatud saamad, aga nüüd ei wõi senna enam parata; ehk see wviks weel «võimalik olla, kui nad seda toimetust krunti panemist täiesti oma kuluga korda saadakstwad. Saarlase 2. numbris s. a. aStub üks M. G. L, maadc-krunditaniise asjus koguni ühe isewärki mõttega wälja. Ta annab nõu Eestis harilikul kombel „kontscrtide, basaride ja armu annete" läbi raha korjata, mis nii palju tähendab, nagu oleks maadekrunditamine üleüldine rahwa asi: Saaremaal  elab pool osa rahwast käsitööst ehk wabadiku seisuses, neil ei ole maadckrunditamiscst mitte kasu, kuida peaksiwad need siis selle tarwis raha andma? Talurahwas, käsitöölised, linna elanikud jne. seisused wõiwad endid raha korjamises ühendada, üleüldises rahwuslikuS asjas, nagu nimelt koolide, raamatu-kogudc heaks, aga maade krunti panemises ei saa need seisused endid mitte ühendama. Maadekrunditamine on ju, kuida juba ütlesin: mõisawanemate ja ka talunikude asi. Ja mis saab meie Saarlaste tulewikust kui kõik talu kohad saamad krunti pandud? Minu arwatei nõnda: Edasi püüdjad nurgad talunikud on omad kohad hea korra pääle kohendanud, nad elawad priskeSti oma krundi, osast ka päriseks ostetud kohtade päüt. Hooletumad on aga weel waesema järje paale kehmemad on kohad ära annud,' jöokamad «vabadikud  on neid oma kätte wõtnud, ja kcS tubli töökas mees on, ruttab oma maja elamisega ka keegi tulewikusie selgesti waadata ei jaksa, siis wvime nii pääliskaudu ütelda: Maade krunti panemise läbi paraneb meie talunikude majaelamine. Sellepärast ütlen ma ka nõu andeS: Ärgu waadetagu  maadekrunditamise juures mitte kulu ega töö raskuse piinle, waid üksnes selle püüle, kuida kohad kõige puremine üksikutesse kruntides e wõimad pandud saada. Ku« see sünnis ja tormis näitab olewad, saagu talu kohad küladest kaugele karjamaa ehk heinamaa sisse krunti pandud, küll mehi on, kes sääl kõik töö raskused oma paale mõtamad, mis sääl ette tuleb; sest teada on, et neist kohtadest tulewikus kõige sündsamad ja varemad kohad saab. Ja kui see töö ühele üle jõo peaks käima, siis wõiwad ka need abi anda, kes küladesse oma mana kohtade pääle jääwad; sest suurem kasu jääb ikka paigale jääjatele, nad saamad head haritud põllud, nii ka elumajad ja piiride ajad on neil heas korras. Auusad mõisawancmad ja talunikud! hakkagem ühes meeles ja maimus selle suure ja tähtsa töö kallale, küll see siis auusasti saab lõpetud ja tulewiku põlwe rahwad krooniwad teie ivaewa ja higi südameliku tänuga. Wabadiku mees K. A. Ta tegi saali toa ukse lahti ja laskis wõera sisse astuda. Albertine, kes üksi saalis oli, astus sissetulijatele waStu. Ta oli palja peaga ja ta pruunid juuksed oliwad kahele poole kammitud. Üle kuueks oli tall pruun siidi kleit. Ja rinna pääl oli tal tumepunane siidi pael. Willem Dewald pilgutas oma abikaasale silma, kuna Aleksander sügawasti kummardas. „Minu preili," ütles ta, „mul on see auu teile herra Aleksander von Windheimi ette seada, minu armast jahi seltsilast, kellest onu rääkis, et ta kõiki naisterahwaid ära kohutab." „Ära kohutab!" kogeldaS Aleksander ehmatades. „Ärge seda uskuge, mu preili, üht seesugust põlgdust ei ole ma ialgi wälja rääkinud! Albertine kummardas ja ütles naeratades: „Seda tunneb herra von Windheimi näost ära, et tal ialgi põhjust ei ole naisterahwa üle kaebada. ~Pagana pihta," mõtles Aleksander, „waat sellel on maimu!" Kuna Aleksander wäikse akna all olema laua juure astus, oma kübara selle pääle pani ja kindad käest ära wõttiS, sosistas Willem oma abikaasa poole. „Ole aga ettewaatlik, see meeS wõib lobiseda ja libitseda! Meie asi on kadunud, kui tema meie saladust teab." Aleksander astus tagasi. „Mul oli õnn preili Millerit täna homiku näha," ütles ta. „Ja mina sain õnnetuseks omast sõbrannast lahutatud, kes kangekaelselt teist teed läks, et ennemine mõisa jõuda." „Kui hea meelega oleksin ma teid saatnud." „Ma oleksin teid seks palunud kui ma teadnud oleksin, '"et teie konsuli sõber olete." „Kus onu on?" küsis Willem, „Teie abikaasa juures, hcrra Dewald." ütles Albertine käega selle kambri poole näidates. „Onu tahtis temaga nelja silma all natuke kõneleda." „Selle hea onu üle wõiksin ma armastuse kadeks saada." „Waigistage ennast, nende jutt on otsas sääl tuleb juba onu." Konsul aStus sisse. „Aa, herra Windheim," hüüdis ta rõõmsalt. „Tere tulemast, teie naisterühma waenlane! Ma sean teile kohe oma õepoja noore abikaasa ette. Tulge Marie, tulge!" Marie ilmus ukse pääl. Aleksander jäi kangelt ja mürisedes kui tondi otsa wahtima. Konsul, keda jutustamine Mariega nõnda erguks teinud oli, pani niisama mähe kui Willem Marie äkilist muutmist tähele; nemad waatasiwad mõlemad wõera otsa, kes kord malgeks kord punaseks läks. „Teie abikaas?" kogeldas Aleksander Willemi poole pöördes. Willem nikutas temale tõendamiseks peaga waStu. „Ma olen julge," ütles konsul, „et meie naisterahwad meie wõera wiha kõige naiste» sugu waStu ei tunne. Wabandage teda, temal on lühikese aja eest üks paha pettus juhtunud ehk ta mõtleb wähemast seda!" Aleksander oli oma käe mesti nööpide wahele pistnud, waatas üles lae poole ja ütles wärisewate huuledega: „Kui ma seda siit saadik mõtlesin, siis on mul nüüd selleks wankumata tunnistused!" (Järg tuleb). Isamaalt. Kuresaarest. Luhta läinud lootus ja ootus. Kui üht asja lubatakse ja tahetakse korda saata, ja see jälle jääb, selle kohta ütleb rahwa sõua: „läinud luhta." . . . Minewal sügisel andsime oma lugejatele teada, et auuruiaew „Sirius", mida Maast baron Wrede Saksamaal last teha, Suuremaa ja Saaremaa wahel sõitma pidi hakamo. Baron Wrede awaldab Kuresaare saksakeelse» nädala lehes ühe kirja, millest näha, et Siriuse sõidu plaanid ka „luhta läinud" on; see kiri on „Et ma teile olen lubanud teada anda, kas ma Saaremaa mõisniku koguga auuru laewa Siriuse suures wäinaS sõitmise aSjuS kaubale olen saanud on mull auu teile teada anda, et see ettewõtte on luhta läinud ja nimelt minule ette- pandud tingimiste pärast: 1) Mõisniku kogu nõuab, et auuru laew kaks korda päewaS Wirtsu ja KuiwaSte wahel käima peaks, millepärast ma umbes armata 1500 rubla eest süsi peaksin ära tarwitama, kunas minule auuru laewa eest üksnes «00 rubla rohkem toetust lubatakse, kui minu eelkäijatele; 2) saab minu poolest 1300 rubla enam kautsjoni nõutud, kui minu eelkäijate käest. 3) Iga päcwa eest, mis auuru laew parandamise pärast mitte ei käi, pean ma siis 10 rubla kahju tasumist maksma, kui parandamine kauem waltab, kui kolm päewa, mida mulle parandamise ajaks lubatakse." Baron P. Wrede. Kuida kuulda ja näha, hakatakse meie linnal uut laewa sadamad ehitama. Selle tarwis tuli sadama ehitusmeister Nasarow juba Januarikuu sees mitme teise abilisega siia, et järele uurida mis kasulikum on: üht uut sadamad Roomasaarcst kaugemale mere sisse ehitada wõi linna alt manast sadamast künni reidi pääle laewa teed puhastada. Selle töö tarwis on ülema walitsuse poolest 5500 rubla lubatud. Härra Nasarow on nüüd juba manast sadamast laewa teed, see on 800 sülda laiuti järele mõctnud ja on nii täitsa selge pildi sellest sügawusest saanud. Ka tahta herra Nasarow ühte kaarti sellest laewa teest maalida ja seda linnale kinkida, mille eest ta tõesti suurt unustamist linna kodanikude poolt osaks saab. Kui mõetmised, mis juba alustud on, manast sadamast lõppemad, siis saab RoomasaareS jälle pääle hakatud. Saab nähja kuS kohta siis parem sadamat ehita on? Roomasaare  on siiski ikka terwe tunni lühem sõita kui Loode sülda, kunas aga see weel parem oleks, kui laewad otse linna alla wõiksiwad tulla. Meie Kuresaare elanikud hüüame ka: „Oune ja jõudu selle uue kasuliku ettewõttele!" Kuhugi! pulmas juhtus järgmine naljakas lugu: Kedagi teenijat tüdrukud oli pulma palutud, mis ka sakste poolest lubatud sai; tüdruk tahtis ka hästi toredast? ehitud olla, aga omal puudusiwad rinna nõelad ja muud -väikesed uhkuse asjad. Mis siis muud, kui näppanud neid salamahti sakste tagant ja pannud omale ümber. Preilna märkanud kohe, et ehted kadunud oliwad, ja arwanud ka wist tüdruku pääle. Kui õhtul pulmad kõige rõõmsamad olnud, läinud preilna pulma akna taha ja näinud omad ehted tüdruku ümber olewad. Seda nähes läinud preili pulma tuppa tüdruku juurde ja üllcnud kõige pulmaiiste kuuldcS: „Ole nii hea ja anna need ehted nüüd jälle kord minu ümber, mida sa ilma küsimata minu järelt oled wõtnud!" Igaüks wõib arwata, missuguse näo nüüd tüdruk tegi; sellepärast ci maksa iialgi wõera omaga toredust tehja. Kärlalt. Õnnetu S. Januarikuus jäänud Kaarmõisa weski mölder weski wahcle, kus tema käed ja rinnakondid purustatud saanud; õnnetu surnud kohe pääle selle ära. Karjast. Ka õnnetus. Üks mees -vahetanud  kaltsu mehe käest hobuse, koju minnes kukkunud ta Karja mõisa põllal kolme sülla sügawase kruusa (liiira) auku. Mees jäänud -vigastamata, niõtlenud:  „Noh! ju loomake sest wopsust ikka surma lopsu sai." Mees jätnud hobuse rahulikult kruusa auku ja läinud kodusse. Öösel tärkanud temal kahju loomakese naha üle, wõtnud homiku pusst ja läinud nahka wõtma. Loom olnud aga ka -vigastamata, millepärast mees teda wõtnud ja jälle kaltsu mehe kätte wiinud mõteldes: „ei ma t'aga teist korda enam ei taha auku kukkuda." Küsimine: KaS soldatid, kes mitu aastat juba priid on olnud ka hinge ja kogukonna maksust peawad maksma? U. Kostus: Uue seaduse ajal wõetud soldatid peawad kui kogukond seda tahab, ühe aasta pääle selle, kui nad teenistusest koju tulcwad, (see on: kui nad üks aasta kodu pileti päõl olnud on) kõik kogukonna maksud maksma; kroonu maksudest on nad wabad.