Eestlaste waprust ja wirkust. Kuidas oleks aga lugu, kui EeSti noored mehed Wene keelt, kui ka wähe mõistakfiwad?  Lugu oleks koguni töine. Eesti nime kuulsus saaks tähtsamaks, Eestlastel oleks riigi teenistuses poegi, Oh kunaS jõuame sinna maale! KuidaS on aga praegu meie koolidega, iseäranis kihelkonna koolidega lugu, kas seal Wene keelt ei õpetada? Mõnes kohas oma jagu ka, siiski mõnel kohal mitte tema tähtsuse wäärilisel wiisil. Kas ei ole aga Saksa keel kasulikum? Koguni mitte. Rikgi ammetis ei wõi meie teda tarwitada ja igapäewases elus saame Eesti keelegagi läbi. Aga seal keele sees on suur põhjatu teaduse rikas kirjandus, kus kuulsa meeste, nagu Göthe ja Schiller'i tööd ülemaks ehteks on, millest noor hariduse  püidja hing omale eesmärgi kätte saamiseks teed wöib leida ja jänus olewa waimule elu andjat jooki pakkuda. Tõsi on, et Saksa kirjandus teaduse rikkas on, aga kas Wene kirjandusele selles asjas waesuse tunnistust anda wõib? Ka Wene kirjanduses on samasugnsid mehi, kes oma waimu kõrgust ilmale on näitanud. Oleks meie Saksa keeles õppinud noormees Wene keeles, mis ta, kui tal riigi kohusid täita on, just piab õppinud olema, siis oleks lugu koguni töine. Nimetatud  noormees lueks Wene keeli teaduse ehk ka mast suuremaid  poliitika lehtest ja et ta isi Wene keeles lueb, selle keele armsast olekust ja kasust aru saab, saaks ta ka töist, keS temast rumalamad, selle keele tundmusele juhatama. Üks käsi peseb töist, ütleb wana sõna. Nõnda saaks wiimate hele walgus hommiku poolt üle Liiwi ja Eestimaa lehwima, kes Eesti poegi tõe ja õiguse sees õpetaks käima, oma Keisri isamaa ja rahwa õnne eest töötama. Peale seda saaks meie Wene keele läbi ka suure Wene rahwaga tuttawaks, rahwaga, kellel hea süda sees on ja kellel oma naabri üle mitte kadedust ei ole, kes lahke ja sõbralik meie wastu on. Siis saaksiwad ka meie Eesti pojad, kes koolitud on ja kellele kitsas kodumaa  mitte leiba ei wõi anda, Wenemaal seda leidma, mida nad praeguse keele puuduse pärast mitte teha ei wõi. Sellepärast armsad suguwennad, ärge lootust langeda laske. Ühendage endid selles pindmises ja teie soow saab täidetud; teie saate koolisi, kus ema keele kõrwal Wene keelt saab õpetatama. Sest hakatus on selles ajaS tehtud, meie teretame rõõmuga seda seadust, mis Tartu koolikonna  kuraatori Kapustini läbi, selle koolikonna sees olewate kõrgemate koolidele Wene keele kohta on antud. Südamelik tänu kõrgest auuötatud härrale selle tähtsa korda saate eest, mis loote järele edespidi suuremat mõedul meie kodumaale osaks saab seama. Sõnad on sõnad ja piik arutus ei aita midagi, kui ta ainult arutuseks jäeb. Seepärast suguwennad hakake tööle! Õppige ja õpetage Wene keelt! Paluge, siis piab ta teile antama! ö. k. Pesa-ehitaja kala. „velids,b." Wenemaa vetes elab weike, vaevalt kuue tsentimeetri  piknne kala, kes oma weiksuse ja okaste pärast, mis tal lõua ja selja külles, koguni tähtsuseta on, ommeti tähelepanemist seeläbi oma peale juhib, et tema eluwiis ja kombed töistest kaladest väga tõisiti on. See kala ehitab omale pesa, mitte et ta seal sees elaks ehk ennast seal sees waenlaste eest marjaks, vaid et seal oma marja wälljaauududa. Kevadel korjab ta sammalt, rohtust ning weekaswude warresi ja ehitab sellest materjaalift rustkasuuruse pesa. Tähelepanemise väärt on, et seda tööd üksi isane kala toimetab. Riipia kui pesa malmis on, Miib ta ühe emase töise järel sisse; need tühendawad ennast seal marjast ja lähemad siis oma teed, ilma selleüle muretsemata, mis marjast edespidi saab. Ka weikese kalakeste wälljaauudumine jäeb isase tööks; kohe, kui kudu aeg mööda on, poeb mehikene pessa, kuhu ta vahetpidamata jäeb; tema keha on pesas, kuna pea ja saba mäljas seisavad, sest pesal on kaks amadust, üks sisse-, töine wäljakäimiseks. Niisugusesse olekusse jäeb ta umbes arwata ühe kuu. Selle aja järel tulevad  pojad marjamunakestest wällja. Nüid läheb isa mure meel suuremaks, ta piab neid hoidma, nagu karja hoitakse, piab neid niisugusdesse kohtadesse juhtima, kus wärske, puhas mest on ja kust weikesed küllalt insektist toiduks leiavad, piab neid vaenlaste eest kaitsema. Miimist  kohustust täidab ta suure vahvusega ja tähtjas on, et kõige suuremad weikeste vaenlased emad ise on, kes mitte läilaks ei piaks oma eneste poegi ara süüa, kui isad seda ei keelaks; ja isegi marja piab isane emase eest kaitsma, ning ta istub selleparast ühte lugu pesas. Seda weikest kala nimetatakse Wene keeli Kolütschka (KOÄMikk), sõna-sõnalt ümberpandut okaskala. Mõnesugused sõnumed. Kas tõde, wõi nali? Ruki uss teeb, kuida igalpool  tänawu, Hummulis mõnda aastat juba, orase juurde närimise ja seemne wedela wälja imemisega, palju kahju. Missugune ta õieti wälja näeb, on wist mõni arwa waewaks  wõtnud waadata. Meil pani noor külaprohwessor teda nalja katseks klaas purgi supi solgi sisse ja andis teda nõnda kõrtsimeeste kätte rahwale nätdata, kus putukale  naljahammastest kartohwli ja keswa wett kaela uhetakse.  Aga mis näeme nüid? Tõuk on Jumala weega jah päris wilunud, on sellest ülesse tursunud ja torkab wahete wahel ennast laisalt liigutates, oma nüri nõnagi kõpsti wasta anumet. Arwatakse, et Kadripäewa külm selle looduse rikkuja mulla põue ara kapistab, wõi teda kahjustamise töölt maa sügawusesse tagandab. Ida Siberimaalt tuli hiljuti Tartu Saksa lehele teatus, et sea! kaupmehe W. õue peal üks tiiger lõksu langenud, kes juba mitu korda enne seda seal ööseti külaliseks oli käinud ja õuewahtist „koeri" wastu nende eneste tahtmist oma peidu urkasse üles tirinud. Sellepärast  saeti õue peale lõks üles, kelle taha üks koer ahelõasse  kinnitadi ja see'p kardetawa waenlase lõksu meelitaski.  Suurt metsa elukat mõeldakse pealinna loomade aeda saata. Ajalehed on sagedaste näitust toonud, et ka kirjad külgehakkawate haiguste laiali kandjad on. Ühes kirjas annud keegi oma sugulastele teada, et tema laps sharlatesse haigeks jäenud ja saatnud ühtlasi haige lapse päewapildi kirjaga ühes. Seitsme päewa pärast, pärast kirja kätte jõuudmist, peascnud aga kirjasaaja perekonnas seesama haigus lahti. Lapsed oliwad kirja ümbriku ja pildiga mänginud ja sellest haiguse saanudki. Sarnane lugu juhtunud Wohlaus Shleestamaal, kus samuti sharlad ühe kirjaga majasse kannetud, kuna seal ümberkaudugi 5—6 kuu sees kõige wähemat märki sellest haigusest näha ei olnud. Asja tundjad kinnitawad seda arwamist tõeks ja andwat nõuu, niisuguseid kirju kohe tule ruaks anda. Ka selleläbi on mitmes kohas kurguhaigus zc. lahti peasenud,  kui wana postmarkist keelega niisutamise läbi musta kirja ümbrikute küljest lahti tehti,, sellepärast  ettewaatust  niisuguseis asjus! Kärblased on suwe ajal igal pool inimestele tüliks ees, tikuwad tuppa ja igale kohale, kus inimesed elawad, kähewad söögi ja joogi sisse ja ei anna elanikudele  ei walwates ega magades rahu. Nende hääwitamiseks  tuntakse mõndagi abinõuud, aga need wõiwat üksneS kinnistes ruumides aidata; niipia kui tua akna ehk ukse lahti teed, et wärsket õhku sisse lasta, siis pugewad need pahandawad elukad õhuga jällegi ühes tuppa tagasi ja hakkawad oma nõelamise ammetit wanal wiisil peale tattitama. Ommeti on selle wastu üks õige lihtlabane ja odaw abinõuu saada, mis neid weiksid waenlasi mitte üksnes tuast jalateed minema ei kihuta, waid ka selle eest seisab, et nemad enam tagasi tulla ei tohigi. Tema nimi on imetaim (Ricinuspflanze). Kui oma akante peale üks niisugune taim siga akna peale üks) säetud saab, siis wõid julge olla, et need pahad putukad sind enam tülitama ega su rahu rikkuma ei tohi tulla. See on abi, mis haistmise ega hingamise organidele mingit tüli ei tee, mida palju enam igaüks, ta kauniste lehtede ja lopsaka kaswu pärast, heameelega omas tuas sallida wõib. Mõnelgi lugejal saab ehk õli, mis selle taime seemetest walmistatakse, tuttaw olema. Seesama õli woolab ka taime lehtede ja warre kärjekeStes, kust ta ümber olcwa õhusse lahkub ja seda nende jaukestega täidab. Ükski kärbes ei tohi selle nõia-ringile lähineda, waid katsub kust aga mahti saab minema plagada. See taim kaswab ruttu, ei ole ka suuremat waewa tema pärast teha, ainult iga aasta piab juurde ümber olew muld ümberwahetatama, sest et ta oma harulduse rutulise  kaswamise pärast peagi mulla seest toidu ollused wälja imeb. Ime et ta meie maal, ka peenema rahwa juures tundmataks jäenud, kuna ta Lõuna-Jtaalia, Lõuna-Prantsuse  ja Greekamaal peaaegu iga liht talu-kambri akna peal leida on ja temast nimetatud elukate wasta suurt tulu tuntakse. Dublini elaja-aias on, „Fran. Journal" kirjutab, üks nägus lõwi ise oma saba ärasöönud. Ühel päewal on ta 12 tolli selle otsast ärasalwanud ja siis on järeljäenud  aeg ajalt tükk tükki järel maha hammustanud. Tallitajad on katsunud haawa parandada, aga lõwi ei lase ennast seal juures mitte eksitada, nõnda et nüid saba otsagi enam olemas ei ole. Selle peale on ta oma esimest jalga närima, ja ei olewat lootustki, et seda kallist looma kuidagi wõimalik oleks elus hoida. Missionitöö inimese sööjate juureS. Keegi metslane, kellel kaks nacst on, tuleb missionäri juure, et ennast ristida lasta. „See on wõimata, mu poeg," wastab Jumala sulane, „risti-ujk lubab mehele ainult ühe naese pidada." Metslane läheb ära, tuleb aga kaheksa päewa pärast ühe ainsa naesega tagasi. „ Seekord, mu isa, ei saa Teie mulle küll mitte enam ristimist keelma." „KuS on siis sinu töine naene?" küsib preester. ei wõi mitte enam tulla, ma sõin teda ära," oli ristimisele tuleja ilmsüita wastus. Üks wana, hea südamega õpetatud mees kirjutas oma teenija tüdruku eest, kes ise mitte lugeda ega kirjutada  ei mõisinud ühe kirja tema wanematele. Ta luges seda temale ette ja küsis: „On sul weel midagi juure panna?" „AH härra professor kirjutage weel juure, ärgu saagu nad mitte wihaseks, et kiri nõnda rumalaste kirjutatud  on." Naeratades täitis wana härra seda soowi. See mees oli kuulus Inglise keele tark Daniel Webster. Wanatüdruk: „Mõtle ommeti, wennakene praegu wälja tulles hammustas mind üks koer, ma kardan, et ta ehk hull oli." Wend: „Seda ma usun küll sest keS weel siud hammustab, see peab tingimata hull olema." Kohtunik: „Olete Teie juba enne kohtu läbi trahwitud  saanud?" Kacbduse alune: „lah! Üks kord olen ma ühe kõrwa lopsu eest 16 rubla pidanud maksma!" Kohtunik: „Ia muul wiisil ei ole Teie sugugi trahwitud saanud?" Kaebduse alune: „Ei. . . ommeti pea kinni, mull tuleb praegu meele, et ma kord wiistõistkümmend aastat wangis olin!" Ka ksik meel. Sepakojast wiidi koorm uusi kirwid wälja, mis praegu oliwad walmis saanud. Kui koorm metsast läbi sõitis, ütlestwad puud: „Waat', seal tulewad meite taastajad." Aga üks neist wastaS: „ Tõeste, kui meie mitte neile warssa taha ei annaks, siis ei wõiks nad ühtigi meile teha. Meil puudub ühtlane meel!" Mart: „AH, awitage mind, armuline isand tädipoeg; Teie ei tea sugugi mitte, mis mure on?" Jüri: „So!? Kas see sugugi mure ei ole, kui mitte silmapilgukski julge ei wõi olla, et jälle mõni waene onupoeg painama ei tule?!" „See on imelik," ütles talupoeg, „waewalt on raudtee walmis, ja teewahil on juba hulk lapsi." Ühe rikka ihnuse käest sai kord küsitud, mispärast ta mitte waestele andid ei anda? Ta andis wastuseks: „Mina teen seda karwa pealt Ewangeeliumi järele, seal seisab selgeste üeldud: „Mis sa tahad, et sulle ei pea sündima, seda ära tee ka töisele! Nüid, armas sõber, kas sa siis soowid, et mina armu andisid piatsin waStu wõtma?" Eestimaale. EeStimaa! Rõõmuga Laulan sulle kiitust mina, Sest mind toidad, katad sina. Soowin sulle õnne ikka, Tulewiku rõõmusrikka. Eestimaa! Kosu sa! Wabad seisku sinu rajad, Kaugel jäegu kurbtus' ajad. Sinu lapsed wara, hilja Kandku hariduse willja. Eestimaa! Lõpmata Kostku sinu kuulsus kauugel, Siis mul rõõmupisar lauugel, Kui näen sinu laste pidu Lehkwat lõbuduse idu. . . . Anastasia. Laman 45. Sakala. 1884 Wastutaja: J. Kõrw