ning nõnda sõidavad nad sagedaste päevaS mitu sada (?) wersta. Mägedes on Tuarid oma pardsi käigist kohe tunda, sest et nad jala ei ole harjunud käima. Sarnane eluwiis on nende meeled nn teravaks teinud, et Jndianlasedki neist taha jäänud. Lähedal roomama skorpioni kõige weiksem ksbin, mõne werSta taga kõndima kameli pehme jala astmine, kõik on Tuaril selgeste kuulda, nägemine on tal kui kullil, aga manast pärast jääwad nad enamiste kõik pimedaks,  mis enamiSte palamast päikese paistest ja liima tolmust tuleb. Oma koduses elus avaldavad Tuarlased, keS kaupmeeste ja karawanide meelest kõige alamad inimesed  on, aruldast häid omadust ja eluviisist; nende juurest leiad kõikumata auusust, muutmata sõna pidamist, heldet südant, wSSraste wastuwõtlikku meelt j. n.. e.; Margus on nende juures täitsa tundmata. Jälgi ei puuduta Tuarid nende asjade külge, mis karawanid oma tagast tuleku tarwiS kõrbesse maha on jätnud, ka siis mitte, kui nad wõi kas nälga piakfiwad surema. Nemad on ükskord mististe Juudi ja peale selle risti usku olnud, seda mõib sellest tunda, et nad kristlasi armastawad ja nende keeleS ette tulemaid kõne käänusi tarwitawad; pärast on aga Muhamedi usk nende juures maad leidnud, aga paljalt pealsikaudu. Tuarid ei saa ialgi aega paluda, neil ei jäe oma pesemiseks silma pilkugi aega üle, neil on alati tarmis kõiki tähele panna, niihästi taewa tähti kui ka skorpioni käiki; nemad ei paastu ialgi, sest et muidugi sagedaste ette tuleb, kus nad, et kõrbes midagi mõtta ei ole, söömata piawad seisma. Tuaridel, kes põlmest põlveni rändaja rahwas on, on wangertega ümberpiiratud telgid, mida nemad kaitsevad  ja varjavad. See on nende eluS aga üks halb märk, et nende läbi orja kauplus meel õitseb, sest nemad püiawad Aafrika musta nahaga inimest ja kauplewad nendega. Loodame, et Prantsuse riik põhjapoolt ja Kongo ühendus õhtupoolt sellele meie aastasaa kõlwatuma nähtusele  otsa peale saab tegema. Tuarid on ainukene rändaja rahwas maailmas, kelle juures naesterahmas kõrge auu sees seisab; nemad on ühe naesemehed. Nende naesterahmas on laitmata eluviisidega,  sirge kehaga ja ilusa näoga; käivad ilma näokatteta,  toimetavad korrapärast majatalitust ja kannavad laSte eest hoolt, ja on palju rohkem oma vaimu ja keha poolest haritud, kui nende mehed. Mõned nendest õpiwad  ka Berberi kirjanduse järele lugema ja kirjutama. Tuarid on täieste vabad looduse lapsed ja ei tunne ühtegi valitsust, mis valitsus ka kõrbes piab olema? Tuarid ei ole sugugi mõidu himulised, läksiwad sellepärast kõrbe kõrwalise-maisse paikadesse ja elavad seal vabalt oma pesade, kameli karvadest vildi telkide seeS (all). Nende toit meile ta küll mokka mööda ei ole on kõrbe koerad. Peale linnade, kuS muidugi kaubeldakse, on Sahara kõrbes ka weel muid aeotifi kaupluse kohte. Keset kõrbet lüiakse telgid ülesse, karawanid ruttawad mitmest kullest sinna, suured karjad lambaid (töist tõuugu kui meie lambad) aetakse kokku ja laat on käes, et ära paremat tahagi. HadameS on seal üks neist kõige wanemaist linnadest) sealse rahrva wana jutt räägib, et Abram ise olla ta ehitanud. Kuni VI. aasta sa'ani oli ta riSti usu linn, aga fiis langes ta islami walitsuse alla. Lõpeks kõneleb w«l reisija, et ta suutumas raske ja kurwa meelega kõrbest lahkus, kus tähelepaneja waim küllalt rõõmu leiab) kõrbe ei olnud temale mitte paljas tühi, kole liiwa meri, nagu see kooli raamatutes on kirjeldatud, waid ta leidis temas wana aja hariduse ja kõige wanema inimese jälgefi) nägi temas hulga kaunimaid  looduse awaldnsi ja kõrbe kehwa elu, nägi ka seal mitmesuguseid inimest, metslasi ja häid, niihästi haleda südamega, kui ka kõige kiskjama elaja taolisi. («ÜOR. Lp.») Kirjapõllult: Uus raamat. Eesti Rahwa Biblioteek A- 36. „Sädemed". Toimetanud M. J. Eisen. Schnakenburg'i trükk ja kulu. ISBS. Hind 20 kop. Ülemal nimetatud salmikute kogu on härra M. J. Eisen jälle hea lasu pahna meie püha laulu hiiesse tassinud. Weel ei arwanud ta wissiste sellest mõjuwat,  et tema mauta luuletused iga aasta  suuremate  kalendrite sabades lehkawad. Weel sellest ka mitte, et neist suur jagu Eesti luuletustesse oli topitud, mis meid Soome wendade ees ära punastama sundisiwad, kellele meie parema laulude asemelle neid tühje lestast pakuti. Ei! Eisen ilmub uue aasta algusel weel suurema seljatäiega kirjapõllule ja paneb sellele õige uhke pealkirja: „Sädemed". ..Sädemed" wõiwad nad küll olla, aga mitte sellest tulest, mis Prometheus olympiast alla tõi, sellepärast oleksiwad nad igaweste Pluto tule leegi all pidanud hõõgama. Mõistku siis need sädemed isieneste peale kohut. Esimeses laulus, „kannel", riimitakse nõnda: ~ Seal läheneb noile ja osatleb noid Üks ninatark noormees, kell upsakas oid, Ta lipib ja lapib teel edasi hilpsab, Ja kandle järgi keelt nälbates nilpsab (Wist Eisen ise.) Ja tõukab eest töised ja kandlele lössutab Ja hoopleb ja hüiab, kui kandlela kossutab." Siia oleks hädaste juure luuletada: Ja laulik ise ka piipu nossutab, Ta suitsu suust wälja tossutab; Seal kuulja ta kõrwal mauli mossutab Ja kandli järele salmist sossutab j. n. e. Sellessamas laulus: Nii mõnusat mängi ei kuulnud weel surelik (!) Mu mängimist kiitma peab suurem kui nurelik. (!!) Mis kergitab kannelt, ei paigalt see kõmmelda jne. Tartlased nimetawad lusika nuga kõmmeld  kõmmeldama  õõnistama; aga kuidas paigalt ära kõmmeldakse, seda ei tea keegi muu, kui Eisen ja „Suur mere-madu." Edasi: „Kuid hooplejal kuuldes, sell immitseb imm, Ei südamest wõõrdu tall wi hade (paljus!) wimm Waid mait jääks kannel ja kauks ja kaduneks Ja mängita pere kõik elama õduneks. Siin ei ole salmitagujal sedagi osawust olnud, et kaduneks asemelle kõduneks oleks pannud, siis oleks tale ka kergemine seda pattu andeks wõinud anda, et riimi kitsikuses koguni uue ja arusaamata sõna õduneks juure on loonud. Aga kuulge missugust pussi Eisen Wanemuise laulus teeb: ..Kas Wiru wilja ehk Järwa üdi Wali, mu südi!" „Ehk muud, mis peale sa iial komad, Olgu su omad!" (Kas hobune ehk wars, kelle peale sa komad, olgu su omad!) „Kõik palgaks tulgu sull üle läwe, Neid wõtma, kässin sind ole näbe!" Wäga sündsad riimid! Ilusad Wanemuise wärsi weeretused!!  „Lasi kuninglikus kojas kuld kumendab kiiskab, „Mul laulmine ja kannel, kalliks waraks piiskab." Paneme juure: ..Lasi raud mul karmanis roostetab riis kab, Ja terasift sukke paberil tiiskab." Edasi: „Pai mõjub nagu helju malts, Pai järel neitsi warsti talts. Mees koju wiib ja annab mett Ja piab käes neitsi kätt." Pai laulik! Ütelge ometi, kellele mees mett annab ja mis elukas on helju malts? Metshali j a laulu esimene salm on nõnda kokku lapitud: „OH tädi, mu elu õutu Ei maitse mul, kes ma nõuutu (a) Ei mesi, ei mahl! Mind igawus maha muljub Ja päewaga osaks uljub Mul kurbdusi kahl!" Eestlane! kas oled Sina, wõi Sinu manemad ehk manemate  manemad seesugust pöörast salmi Eesti keeles lugenud? Igal salmil, olgu see nii ropp ehk mauta kui ta on, on ometi mõistus sees, aga siin ei saa muust aru, kui et sõna „kahl" on Saksa keelest käpatud ja tähendab Eesti keeli ..paljas". Jah, kui lauliku pea sees ka kõik ..kahl" on, siis piab ta „mahl" wastu ometi riimi leidma, kas wõi Türgimaalt. Metshalija tütar palub ema enesele meest hangeldada: „OH kuule mind, ema hella, Sull olla rohkeste lella Et hangi mull peid! (peigmees.) Mind üksinda kõigist jäeti, Ma igaw ust suren wäeti." Kuidas inimene ..igawust" saab surra? Siis sureb ta ka tuult, rahet, päikest, tõrwa j. n. e. Metshalijas palub enesele aga ema lelle meheks; see on juba neljandast põlwest.  Kui rumal see metshalijas küll selle luuletuse järele on, et nii mana kõbukest, ema lelle, enesele meheks soomib. Õppige ometi ..Sädemete" sünnitaja enne Eesti Mytologie't  tundma. Lugege Eesti rahwa ennemuistseid juttusi, küll siis leiate, et manad luule jumalad ja maimud surelikudest palju targemad, jah, koguni kõik teadjad ja nägijad oliwad. Metshalija ema: „Kõik paiskama üle nõlwa Sa oled mull kraps! Weel korra sull otsin ühe On-seegi sull mana, lühe jne. Weel mõned riad: Kui mõnda ebatawalist Ja torkas silmi tuima tukku Onn, et ta tukkumisega silmi peast wälja ei torkanud! „Ja pilwe taha puges päike Ja ähwardades meeris äike." Selle järele wõib siis ka riimida: Tuul säras nagu tule kuul Ja päike lõõtsus metsa puul. Tarkpea lahingi wõitlust luuletab Eisen nõnda: „Kuhu läheb, laga taga, Kuhu leikab, lasu taga Kuhu uhub, hunik taga, (aga kuulge nüid!) Kuhu annab, haga taga." Kuhu Tarkpea oma mõõgaga annab, seal on waenlasel haga taga. Koguni uus wõitluse wiis! Esite maenlasele haga taga taguda ja siis torkab töine tapri taga; (lehek. 51.) siis pakk'wad küll kiwa tallatelud nurmed. (Lehek. 57.) Lehek. 69. Siinap sirgub sedasugu tütred. ..Sirgub" ainus; tütred paljuse nominatiiv; piaks koguni infinitis: tütreid olema. Seesugust wigasi on ..Sädemetes" nagu kunagi sädemeid, aga aeg ja ruum ei luba neist siin pikemat seletust teha. Uusi riimi kõlksusi on õige ropaste juure sünnitatud ja siis, kas märdjas wärdjaga ehk mõne tuttawa sõnaga wastastikku  säetud. Näit.: Uetab-puetab, noid-oid, imm-wimm, noripori,  edu-wedu, tüüsist-küüsist, sahing-lahing, hooka-looka, pusi, ahab, kõngeks, kais j. n. e. j. n. e. j. n. e. Rootslased rupjad, Suurtükid supjawad. Paksuste pärtsib Kants seest kahwatab. (Nagu Peltsatsar, km ta sõrmi seina peal nägu) Lõpetame ..Sädemete" Narma silla langemise lauluga: ..Sild aga Korraga Piriseb, Mürin, Wiriseb, Kärin, Tiriseb, Rigin, Kiriseb, Ragin, Logiseb, Mühin, Prõgiseb, Pahin, Põgiseb, Kadunud kild, Nõksub, Kadunud sild! Praksub; Säh nüid! Kild ka kadunud! Mis sa meel teed! Pirin ja parin, lirin ja lärin, kiiksub ja kääksud, wiiksub ja määksub ei saagi enam juure luuletada. Oh seda kilda küll! Kuidas tema nüid ka korraga ära kadus! Näe, praegu tulewad ilusad riimid meele: mitsub ja matsub, pitsub ja patsub, käuksub ja räuksub, kiuksub ja piuksud. Oh sula küll! Kuhu see kild ometi kossutasü Ka Kääpa jõe jäe lagunemine on selle laulu kõrwal alles poisikene. See laul wiriseb palju ilusamine,  nagu põrsas tühja kõhu näpistusel perenaise peras. Härra Schnakenburgi kahetsen, et ta seesugust solki oma kuluga on trükkinud, seda ei osta tark ega rumal, olgu wahest kogemata. Härra Eisenile aga hüian ma: Mu omnia possumus omnes! Ilmar. Mõndasugust. Kiwistanud metsad. Suured kiwistanud metsad, mis mitmeist Ühendatud riikide mägedest leitatse, on kawala Ameeriklase uue mõtte peale wiinud kiwistanud puud kalli kiwi asemel tarwitada. San-Frantsiskos on määratu suur wabrik hiljuti ehitatud, kus kiwistanud puust kõiksugust  peenikest töösid tehakse; ta minewat ka paremine kui marmor, ahat ja kogum ooniks ki libedaks ja hiilgama. See uus industrii oks ähwardab kiwi töös õige jõutsalt edasi minna ja kiwistanud puu saab mitmeski toredas kohas marmori ja ka weel muude kiwide asemel seisma. .Seitsetõistkümmend tuhat hambaarsti on Ühendatud riikides ametis. Need tarwitawad aastas 2000 naela kulda ja 10.000 naela muid metalla ära, mis nad inimestele puuduwate luu hammaste asemele panemad.  80 inimese seast wõib Ühendatud riikides ühe ainukese inimese leida, kellel meel täieSte oma hambad alles suus on; terwelt kolmas jagu on aga, kes wõõrastelle  oma kuld hambaid wõiwad näidata? Kõige kõrgem ehitus maa peal ei ole mitte enam, nagu siiamaale. Kölni linna Domi tornid, waid hiljuti malmis saanud Washingtoni mäiestusesammas Washingtoni  linnas, mida 21. Weebruaril sel aastal sisse pühitseti. See on määratu, obeliski sarnane üleS müiritud  555 jalga ehk 169 meetert kõrge torn, kuna aga Kölni Domi torn 157 meetert ehk 515 jalga kiriku põranduft mõõtes pikk on; .sellega on Washingtoni „sõrm" 40 jalga ehk 12 meetert Kölni omast pikem. Tema on nelja kandiline ja alus on mõlemit pidi 55 jalga lai; graniiti kiwi müirid on alt 15 jalga paksud, nii et nelja kandiline õõs tornil sisse jäeb, mis alt kuni ülesse ühe suuruseks jäeb ja mõlemit pidi 25 jalga on. Selle õõne sees on raud redel, mis auru jõuul ülesse ja alla käib. Wiimses tipus on müiride paksus meel 30 tolli. Pealt on ta tasane ning käsipuud igalpool ümber, kaugele, kaugele wõib sealt Maadata, kui pää ümberkäimine  seda lubab. Selle ehituse tarwis läks 82,000 tonni (umbes 165,000,000 naela) kiwi materjali ära, mida Ühendatud riigid kokku tõiwad; iga maa tõi peale selle weel ühe tüki seda tõuugu kiwi, mis tal saada oli. Wiimne lõpekiwi on üks 3300 naela marmori kiwi põrakaS ja kannab metalli torni mitmesuguste mälestuse kirjadega. See mälestusesammas, mille kallal kaua tööd on ei tule põrmugi rohkem maksma, kui 1,870.000 dolleri ehk umbes 2.430,000 rubla! Juba aastal 1783 wõeti tema ehitamise nõuu ette; aga alles 1833 aötus raha muretsemise komitee kokku. 1848. aastal 4. Juulil Põhja-Ameerika wabaks saamise pidupäewal, panti Pontomaci  jõe ja „Walge maja" (riigimaja) wahele platsi peale aluskiwi paigale, ja nüid 6. Detsembril 1884 tõsteti wiimane kiwi weel otsa. Sissepühitsemine ei wõinud aga enne olla, kui sel aaStal 21. Weebruaril, see on Washingtoni sündimise päewa (22. Weebruaril 1732) laupäewal. 92V? sülda kõrge! Lapse aru. Ema: ..Missi piab ometi tähenama;  kell saab juba söök läheb suutumas külmaks ja isa ei tule ikka weel mitte kodu? Oot', oot' küll ma tahan temaga kärada, kui ta kodu tuleb." Laps: „Aga mina ei hakka temaga mitte kohe taplema;  mina waatan enne järele, ehk ta on meile midagi linnast toonud." ,56 18. Sakala. 1885 Vastutaja: J. Kõrw.