Päranduse seadus. Kõne, mis 26. Aprillil 1882 aastal, Pärnu EeSti Põllumeeste  Seltsis pidanud A. Wärat. Üks liikumata kindel seadus, mis kõige organilisefi  elust läbi käib, tema aluspõhi on päranduse seadus. - Tema pitkema seletuse wõib paari sõnaga wälja ütelda: „ Sarnane olgu miS eluawaldaw olemuS taht, sünnitab sarnase." EeSsugutaja annab oma omandused, kelle järele teda selle ehk töise seltskonna ehk sookonna sekka armutakse ja keda ta ise enesele elu teel wõitlemise läbi omastanud,  järeltuleja  soole päranduseks, nagu keegi annab oma poegadele,  wõi mõne muu sugulasele oma waranduse. Juba ammu, ammu inimese nõudja ja teadusehimuline  meel ja mõtte arwaS seda asja järele, kuida lapsed ikka enamiSte wanemate moodi on, aga alguses ta nõder oim ei mõistnud seda märgata, et selles aSjas looduS oma kindlat teerada käib. WiimakS ta mõistis seda, et midagist midagi ei saa, ega midagi asjasse midagi minna ei wõi (Lx vidilo vikil, iv vikilum vi! posse revirti ütlesiwad muiste targad mehed filosoofused Epikuurlased) aga siiski ta ei aimanud sedasama seadust, kelle najal ta oma elu kindlaste edasi läks. Alles uuemal ajal ilmusiwad mehed, keS seda seadust selgemine tundms spifiwad ja WiimakS teda looduse emalikult rinnalt ilmale wäljakuulutafiwad. Ule kõigide käis looduse tundmises ja uurimises kuulus Inglane Karl (TscharlS) Darwin. Tema oli see mees, keS kõikidele selgemal ja täiemal põhjendatud näul päranduse seaduse ettekuulutaS, ja wiStist senni, kui maailma on, ei saa ükski ta õpetustest walekS minema, waid ikka ja ikka tõelisemaks,  puhtamaks ja arusaadawamakS igale ühele. Ei ükski ka kõige wähem asi ei lähe looduses kautfi, waid kõik ükSneS muudab ennast, ja muudab igal silmapilgul. Kui inimesed omaS igapäewaseS eluS ütlewad: see ehk töine asi kaduS ära, teda ei ole enam, ega olema ei saa, siis tähendab see niipalju, et räägitaw asi nende silmaringist eemal seisab ehk oma jagudest, millest ta kooS oli, lahti liitnud, Selle sügawama looduse seaduse peale rajaS kuulus mõtleja Darwin oma päranduse seaduse õpetused ja rajad wankumata, sest kus keegi asi kantsi ei lähe, seal ei kau ka eeSsünnitaja omandused, waid saawad järelsoole päranduseks antud, nimelt sellepärast, et eeSsünnitaja omadused ei ole ju muud, kui olluse jaukeSte  iseäraline koosseisuline. Elu wõitluse teel olen oma kehamoodu ja olekut ülesseadnud, seda annan ma oma lastele, kui liikumata warandust. Sugu wõi seltskond, kelle päralt ma olen, on mulle oma pitsati sulatamatalt peale pannud, ja selle pitsati annan ma ka oma lastele ära. Nõnda, kui keegi mu wanemaid tunneb, siis tunneb ta peaaegu ka mind, sest ma olen ju, mathematika najal näidates, wanemad -s- eluwõitlus. Eineliste (mateerialiSte)  jaukeste ja elu awalduste nähtawuSte wahel on kitkumata kinnitus, ja sest ep see tuleb, et igal pool, kuhu silmad lööme, sarnadus on. Ajab seeme iwakest, puu pungakefi, sünnitab loom Pojud, kõigil neil on nende wünemate omadused juba ligi, kõik nad on oma wanemate sarnased, sest nad pole jo muud, kui weikesed jaukesed terwest ema ihust, aga jaukesel on omandused ligi. Seal, kus olluS, seal on ka elu ja jõuud, ollus ise on jõuud ja elu, peale tema ei ole enam midagi olemas tema on kõik. KuS juba elu mitme ja mitme kesiseks läheb, «nõnda et teda enam lihtlabase waatega aimata ei wõi, seal ei ole ikka jälle muud, kui seesama olluse, tema meile tundmata koostused. EeSsugutaja ehk wanemate ja järeltulijate ehk laste kehadel on ülepea ikka seesama üks algusolluS  Põhjaks ja iialgi ei saa kaduma, muidu inimese soost wssukS aegamööda iseäraline sugukond elukaid ilmale, mis aga wõimatu on. Aednikud, kes küllalt  päranduse seaduse awalduStega peawad tuttawad olema, näikse ülemal räägitud lugu wäga heaSti teadwat.  Nad kaswatawad oma taimest ja aiawilja kõiki moodu ja jõudwad selle jumes mitmesugu otsustele. Taimed kaSwawad istutamise, külimise ja pookimise läbi. Kuida nüüd aednik tahab, et noor taim wanema sarnaseks jäeks, wanema omandused enesele päriks, ehk enam isisuguseks kaswaks, nõnda ta ka teeb. Kui esimest, siis wõtab ta wõsa ehk oksa, ja istutab teda maha ehk poogib; sealt tõuseb taim, koguni wanema moodu, wõi ehk tahab töist, siis külib ta. Siin juures liig wara lahutab ta seemne ema taimest ära ja tema omanduste pärimisest, ja selle läbi kutsub ta sordid ilmale, mis wiimaks koguni oma esiwanemate moodu ei ole. Siit tuleb, et wiljakandjaid  puid ei kaSwatada nii rohkeste seemendamise läbi, kui muid kaswufi, nagu lillest, kellede kohta muud soowida ei ole, kuid peaksiwad nad aga heaSte fiiruwiirulised  ja mitme karwalised olema, sest siin hoietakse  alal ja kantakse edasi kõik endise omadused, aga mitte neid, mis thiste käest päritud. Põllumehed tundwat  ka küllalt niisama kui aednikudgi  päranduse  seadust. Ühtegi ei ole, kes oma lehma, 'mära, emise, wsi (.malamba mõne wäetima isasega paaritaks. Ei! kõik t-wdwad ja tundwad selgeSte, et kui see sündima  saaks, siis wäeti, hädaline sugutaja oleks hädakandja,  kidura munade wsi seemnega, mis isaloomast seaduslikul ja looduslisel teel ema loomasse, nagu istutatud,  idanema, pantud saawad, mis läbi ka tema obadused sinna wiidud saawad, ning seemnest wõrsub sugu, keS sell kombel ka piab kiduraks jäema. Ometi seda ei taha sige põllumees iialgi, sest „kuida känd, uõnda wösu, kuida puu nõnda wili, kuida isa nõnda poeg." Käituseks, et see just nõnda on, toome mõned iseäralised päranduse seaduse awaldused ette. —> Prantslane Bronn Sklaar püüdis kord meresead kinni. Mõtles mees, mis elajatega teha, et päranduse seadust nähtawale  kutsuda. Ta lõikas istumise närwu ehk pudu soone ühel emaloomakesel katki. Sündis langehaigus, mida ka lapsed enesele pärandasiwad. Siis suretas ta alumised otsad, nagu jalad, ühel töisel merefial, sellest sündisiwad pojad, kellel jalad otste pool ka halwatu oliwad. Wiimaks rikkus mees töistel selgroo  närwude pesa ja kutsus ikka jälle sarnased rikutud kesknärwu fisteemiga loomakesed ilmale. Seesugused lood sündiwad ka töiste loomade juures. Mulle jutustas üks talunik, et tema sõrasilm mära toonud ka niisamasugused pojad ilmale. Hobuste keskel päriwad pojad üleüldse wanematest  kõiksugu wead,' nagu tiiskuse, sandid hambad, töntsid jalad j. n. e. Wanemailt pärandatakse ka kombed ja wiisid. Teekäijad teadwad jutustada, et kesk Aafrikamaad, kus keegi inimestest ei ela, linnud imearad olnud, aga aegamööda nad läinuwad julgemaks ja nüüd juba wõida seal kõiksugu linda näha, mida enne mitte ei wvinud. Inglismaal oliwad  kord hobused ja tiigrid aiaS. Tiigrite alt toodi õled ja panti hobuste alla. Hobused aga tundfiwad warsti ära, et õled nende weri waenlaste alt oliwad ja hakkafiwad tampima ja hirmsaSte norskama. Hirm, mida tiigrid ükskord ammu juba nende esiwanemate peale tõiwad, on niikaugele neile weresse läinud, et nüüd weel poja-pojad kardawad. Kuida see oleks olnud, kui wanemad ei oleks oma omandust poegadele sigitamise ajal päranduseks annud? Inimeste juures on seesama lugu ka. Igaüks teab, et lapsed ikka wanemate moodu on. Hammaste, nina, mokkade, otsaesise ja pää worm nende suurus, jämedus, pitkls j. n. e. on üks ja seesama, mis sellel ehk töisel wanemalgi. Preisimaa  kuningas Friedrich 1., kes enesel suuri kaardewäe  mehi pidas ja neid jqedawaks soowis, paaritas  suure kasuga mehi niisamasuguste naisterahwastega. Ja nüüd wõib sedajärge suuri mehi praegu weel mõnes kohas Preisimaal näha. RaSwaste wanemateft sündiwad  ka lapsed, kes aegamööda raswaseks lähemad. Lapsed pärandawad enestele ka wanemate juhtuwad  omandused. Darwin räägib: ühel pereisal kaswanud  jala warwas kõweraks; seesama lugu olnud' ka tema pojal ja tütrel. On wanemaid ja lapsi, kellel süsimustu juukste seas walged enam hallid karwa-tükkid kaswawad. Mulle on mees tuttaw, kellel imesuured karwad kõige ihu peal on, nagu Jsaaki pojal Esawil. Ta isa on ka karwane. Sellsamal mehel on 10 jalawarwa asemel 8, kaks esimest warwast  mõlematel jaladel on kokku kaswauud. Ta räägib,  et ta isal ka nõnda osta olnud. Ma tunnm taluperekonna, kus see lugu aset leiab, et kõik wanaduse pool nõrgasseljalisteks, see on tagurpidi kõweraks lähewad. Isa, kes noorespõlwes  enam ettepoole kõwer oli, läks wanas ias tagasi kõweraks. Nõnda ka lapsed, kes wanemaks saama hakkawad. Darwin räägib, ühel perekonna isal olnud wiiS, puhkamise ajal ühte jalga töise peale panna. Tema paarinädaline tütar teinud sedasama ka, et küll mitu ja mitu korda sunniti teda Siete panema. Kui lapsed sedamoodi wanemate käest üleüldsid keha ja juhtuwad omandused pärandawad, siis pärandawad  nemad ka kõige wtie tundmuse ehk meele omadused. Ma tean taluperekonna, kus ema ikka widasstlmadega waatas. Selle kaks tütart waatawad  nõndasama ka. Sell kombel andwad wanemad oma silma terawuse, tuhnuse, pimeduse lastele päranduseks  ära. Põhja - Ameerika metsinimesed on oma haistmise tundmuse nõnda kaugele harjutanud, et nagu koerad; haisu kaudu waenlase jäljed üleSse otsiwad, ja Antilje saarde peal elajad metsinimesed otsiwad sedasama moodi walged Eürooplased üleS. Darwin räägib: üks perekond, pereisa eesotsas, ei wsinud kogunigi juustu haisu wäljakannatada; üks soldat  ei sallinud Me kuidagi moodi lihatoitu. Mõni laps olnud tal niisamasugune. Heale mood, käik ja üleüldse kombed kõik antakse päranduseks ja pärandatakse. Mina, mu üks vanem vend ja õde, oleme kõik ema movdu, räägime ema healel, kõnnime ema käiguga. Ka elu kestus, pitk ja lühike eluiga, pärandatakse wanemailt, nõnda ka sugu sigitamise  osavus. Ühel emal oli 24 last ja tema wiie tütril ühtekokku 46. Tema poja tütar tõi noores põlves 16 last. Palju haigusi antakse lastele päranduseks,  nagu kõiksugu muhud, paised, paistused, minestused  ju tiiskused j. n. e. Statistika on näitanud, et 1666 tiiskuses olejatest 25°/<> tiiskuses olejate vanematest  sündinud on. Pärandatakse jo ka vaimuanded  ja osawusedgi. Inglismaal on tähele panwd 46 nikerdajast sündinud 26 niisama osavad käsitöölist,  51 luuletajast 21 luuletajat. Kuida vanemate  omandust pärandatakse, nõnda juhtub vahel ka isaisade omandustega lugu olema. Sagedaste juhtub vigaseid tallefikar olema ühekarwaliste isade ja emade keskel. Oma kirju saiwad talled veel kaugelt isaisadelt omale päriseks. Seesugust nähtavust nimetatakse  vanaisa olek. Nendest näitustest on küllalt selgeks saanud, et eessugutaja ja järelsugu vahel kindel side on, ilma kelleta maa peal lõpmata  segadus ja sass oleks olnud, ja et vanema sugutamise võimu sees kõik tema elu ja olu seisab. Jagab ta seda võimu töiste elukate sünnitamiseks enesest välja, siis jagab ta ühes sellega ka oma elu ja olu, loob töise niisamasuguse, kui ta ise on. Päranduse  seadusega on sedamoodi ilma peal üheus, sarnaus.' Aga ometi, kui meie laiema silmaringiga kõige ° elu peale vaatame, mis aga looduses näha on, fiiS näeme, et ta väga ja väga mitmekesine on. Taimel nagu oleks koguni töine elu, kui elajal; inimese  lapsel aga jälle rääkimta töine, kui looma pojal. Kuidas nõnda? Küll ehk mSnt mõtleb, et päranduse seadus fitn üleüldise elu kohta ei maksa. Aga silmame sügawamasse!  LaiaS looduses wältab (kestab) igawene elu, üks on ta algussiga! pool, üks ta ots. Kolme nähtawuse  läbi awaldab ta ennast, need on: jautamine,  pungade ajamine ja wiimaks, kolmas seemne ja munade sünnitamine. Ehk paari sõnaga: elu awaldab ennast kahel sugutamise teel paarimatal ja paaritawal.  Uhel pool on ta lihtlabasem, töisel kirjum ja keerulisem, aga igal pool on ta oma alguSpõhja järele üks ja seesama, ja nimelt sigitajad jautawad enesest selle põhjus mateeria wälja, kellest ja kelle peal uus organismus (eluawaldaw keha) elusse saab kutsutud ja pealegi niisamasugust? omandustega, kui wanemad oliwad. ja IM aastat otsa ajab puu pungafi. Pung aga on oma ema keha ehk organismuse jauke, mis ise mõnesuguse elule on toibunud. Ta on oma Põhjus mateeria ehk ollused ema käest saanud ja ühes sellega tema omandused. Ema ihust wõib ta, kui Välimised tingimised kõlbawad, küllalt elada. Inimene on seda aimama saanud ja waata, kuida ta niiske mulla peale, nagu jõe kaldal, pajud ja remmelgad istutamise läbi elule kutsub, kes oma karwa ja oleku poolest koguni wana puude moodu on. On ka palju alamaid elajaid, kes niisama pungade läbi siginewad, nagu: poliipid, sammeldikud j. n. e. Mõnede juures pungad jäewad ihu külge, tõiStel aga lahkuwad ära ja elawad ise. Jautamine leiab aset juure-jalge, puduloomakeste (infusooride), hüdrade, j. t. juures. Wihma ussikesed siginewad põigiti  jautamise läbi. Munade ja seemne läbi siginewad elukad ülema loomade keskel, aga see tee on ikka seesama, mis ülalpoolgi näidatud sai. Siin peawad eluka sünnitamise jaüks juba kaks looma endid ühendama, see on paaritaw tee, milleläbi elu ennast awaldab. Nõnda seisab siis, kõik elu, mida meie aga näeme, ikka ja ainsama põhja peal wanemate pshjusmateeria antakse lastele põhjuseks  ja sellepärast on nad ikka ühtemoodu, kui Väljas,  nii waimu poolt. Sellepärast peame ka ütlema, et kui kõik loomad oma elu Põhjuse poolest ühed on, siis on need ka kõik ühest efiwanemast aegamööda Võrsunud,  ja see esiwanem ei ole muud jälle, kui seesama mateeria, mis praegugi elu eneses kannab ja seaduslisel  teel kokkuseatud uusi elukaid ilmale sünnitab. Wõtke see pshjusmateeria isa ja ema loomalt ära, kelle läbi nad wanemikS saawad, siis ei tule ühtegi sugu wälja. Sellest näeme, kuis päranduse seadus kõigest elust läbi käib, ja meid selle elu põhja juhatab üleS leidma. Ilma temata kas ei oleks elu olnud, ehk oleks aina tasane uue elu loomine ei mitte millestki asjast. See on aga looduses, kus kindlad seadused alal,