Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlasc" toimetus ja waljaandmine, Kuresaares, kaubaulitsaS 10. ~Saarlane" maksab: Saaremaal aastas I rbl. õO kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremal pooles aastas R rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 2» kop. Tuleb wülja iga pühapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruum mak- sab Ä kvp. WÄI. Pühapääw 20. Mail 1884. l. aastakäik. Kõigekõrgem manifest. Jumala armust Meie Aleksander kolmas Kõige Wenemaa Keiser ja Jsewalitscja, Poolamaa Kuningas, Soomemaa Suurwürst j. n. e. j. n. e kuulutame ja anname kõigile truu alamatele tüäda: Meie wäga armastatud Poeg ja Wenemaa Troonipärija, Tsesarcwitsch Nikolai Nleksandromitsh on tönawu aastal Jumala armu läbi pöhjussääduste  määruse järele täie-ealiscks saanud. Pärast tänu Jumala teenistust on nüüd Keiserlik  Kõrgus, käsu täitmiseks Meie Enese silma ees. Meile ja Isamaale ettekirjutatud truuduse wannct mandunud. Palmelikus anukartuscs Jumala armu nõu ees Keisri ja Keisririigi kaitsmiseks anname seda rõõmust sündmust kõige Tma truu alamatele tüäda. Jumala helduse pääle uskuda, on meil kindel lootus,  et meie kõikide südamelikud palived kuuldud saamad. Saagu Issand Meie esimese sündinud Poja ja Troonipärija noort hinge tema tõutustes selleks suureks teenistuseks kinnitama, mille sisse Jumala tahtmine Teda on ära walitsenud; saagu tema südames ja mõistuses tema tõsidus ja tarkus  elama ja Teda Jumala õnnistus juhatama, ainult iga hea ettewõtmisele ja iga õige teule walgustates ja jõudu andes. Antud Pccterburgis li. Mail Issanda aastas tuhat kaheksa sada kaheksakümne neljandamal. Meis walitsuse neljandamal aastal. Algus kirjale on Keiserlik majesteet Oma Enese käega alla kirjutanud. Aleksander Jututuba. Armastage oma wihamchi. JutiiSlus Saksa keelest ümber pannud ö. .1. X. (Järg.) Ruttu läks ta nöuukogu-maja juure ka tühi. Uks mõte ehmatas teda ära. „Minu Jumal," ütles ta, kas na'd tema juba ära on tapnud? „Ta jäi kulama. Tume häälte kömin tungis lõuna poolt metsast kõrwu. Augustin teadis, et säül pool metsas üks lage koht oli ja hakkas sinna poole ruttama. Kui ligemale jõudis, kuulis ta üsna selgeste  meeste hääli, nacste laulu ja laste kisa. Süda lõi tuskama, suure rutuga hakkas ta jooskma ja sai ka warsti nimetatud  lagendiku pääle wälja, - Aga mis ta silm siin nägi, seda ei olnud ta iialgi näinud. Teisel pool lagendikku istusiwad naesed ja lapsed hulganiste maas; nende wasta seisiwad söamehed omad söariistad käes. Kõikide silmad oliwad ühe asja poole pöördud, mis Augustin esiotsa mitte ei näinud. Aga kui ta naeste ja laste hulgast  läbi sai tunginud, nägi tema, missugust  koledat mängu siin mängiti. Augustin  ehmatas esiteks nõnda, et meri soontes ära taratas. Wenonda seisis lagendiku keskpaigas ühe suure sileda puu külge kinni köidetud. Uhe jämeda niinese köiega oli ta rindade ko- halt puu külge tõmmatud, käed-jalad koos, nõnda et ta paljalt pääd wõis liigutada. Sammu 20 puust eemal seisiwad arwata 10 ehk II noort sõameest, kes naeru, irwitamise  ja ähwardamisegn oma kirmed üles töstsiwad ja ümber pää kerutasiwad. Uks nendest astus praegu Wenonda ette, tõstis oma kirme üles ja wirutas mühinal Wenonda pää kohta. Augustiu armas, et see hoob teda silmapilk pidi surmama, kohkumist  irmust ja pahast meelest kisendas tn äkiste suure häälega, nenda et kõik metsmehed  endid korraga tema poole pöörsiwad See hirmus mäng wangiga jäeti seisma. Augustiu  ruttas pääliku Matoree juure, kes täies pääliku mundris wanemate sõamceste ees seisis ja nooremate tempusi päält maatis.  Augustini tulemist nähes, wõttis ta teda lahke teretamisega wasta. „Mis siin tehakse? hüüdis Augustin walju häälega Natti masta, kes pääliku kõrmas seisis mikspärast on Wenonda puu külge köidetud  ja mikspärast wirutatakse teda kirmestega?  Sest et Augustin mitte metsmeeste keelt ei rääkinud, jäiwad kõik mait ja ootsiwad auupaklikult, seni kui auusad walgcd sõbrad  oma nõuu saimad ära pidanud. „Wcnonda peab piinatud saama," wastas  Natti Augustini küsimise pääle. „Teda piinatakse meel tükk aega, et tema kindlat meelt katsuda ja siis wisatakse teda tulesse. Nuhtlus on küll kange, aga ta on seda ka ära teeninud, sest et ta sind ja mind tahtis  ära tappa. „Siiski ei pea see nuhtlus mitte tema päüle langema!" hüüdis Angustin rahutumalt.  „Tema on ju kottpime pagan, kes mõtleb, et meie teda oleme teatanud, sellepärast  ei tohi meie tema miha mitte wäga pahaks panna. Tema tegi, mis meie tema asemal ka oleks teinud. Ja siis meel, tema waene isa, kes nõnda sõbralikult meid oma majasse wöttis, kes meile oma leiba süüa andis ja oma moodisse magama möttis — ei, tõeste, tema ei pea mitte minu pärast oma ainust poega tules kantama." Angustin  pooris ennast nüüd kindla nöuuga Matoree poole ja tahtis Wenonda priiks laskmist nõuda; aga Natti keelas ära. „Mötle ommetegi, mis sa teed! ütles ta „.Linas wiha tujus saamad Indiaanlased ennem sind ja mind ära hukkama, kui et na'd waeulase oma käte mahelt laseks ära kiskuda." „Ia kui ka," wastas Augustin. „Mull ei saaks mitte ühte tundi rahu olema, näeks ma Unkase poega nõnda hirmsat surma saawat. Ma tahan enne kõik wiimased  nõuud ära katsuda, et ma mitte igaweste onm südame tunnistuse piina ei peaks kannatama!" ~Aga tema on su sinu wihamees!" ütles  Natti. Põllu töö on meite rahwa esimene ja pea töö. Meile kirjutakse: mis ass jn st südda täis, sest räägib suu; ehk mis asjast meie oma üles pidamist ja elu tarwitust saame, senna poole pöörame ka omad silmad, jn juhime omad mõtted. Mis asjast elatame endid Saaremaal? Kostus: põllutööst. Hea küll, kui meie sest endid elatame, siis peaine ka selle eest suuremat murret pidama, et ka põld meid jõuaks toita. Leikuse rikkus peab jo põllu rammu rikkuse  järel suurem ehk ka wahem olema. Kus põllu rammu kahaneb, sääl peab ka leikus kahanema. Peamad leikused aastate wooluscl ühe tasased olema, siis peab ka põllumees oma põldu ühel möödul wäetama. Wilja seeme ei mõi jo iseenesest muinlt midagi mõtta, mis ta annab, kui üksi rammust,  mis põld peremehe käest saab. Põldu külwada, ja põllust leigata, see on mana harjund asi, kui aga põllud mõne mehe käos wähem wilja hakkasid kandma, siis oli see peremehel paha küll, seda eneste süüks mõtta, ei tulnud kaugelt kellegi  meele, maid seda süüdi pidiwad aasta aead, põllud Jumala ilmad, ja kõige päält Jumal ise kandma! Künd ja äästus, külm ja leikus, töö, waew, ja mure sääl jumes, see oli põllumehe  oma asi, aga, põllu-harimine mõistlikult  jn täüduse teel, jäüti loomuse hooleks. Loomussundus aga kõlbab loomadele, nutte inimestele. Linnud ehitumad oma