Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubaulitsas 10. „Saarlane" maksab: Saaremaal aastas I rbl. Tv kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremal pooles aastas 1 rbl. kop., postiga saadetud I rbl. 23 kop Tuleb wälja iga pühapäewal, Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  T kop. U 14. Pühapääw 1. Aprilil 1884. >. aastakäik Isamaalt. Saare Tiinu kaebtus pöld-kanade pärast. Pöld-kanad, keda mõnes paikus „pöld-püid" nimetakse, need kenad, waiksed ja tasased, arad ja magusad tali - linnukesed on Saaremaalt ära kadunud.  Saare. Tönn kaebas seda haledat lugu hiljaku oige kurwa meelega mulle, arwas aga, et see armas linnu sugu 188 V aasta talwel on otsa saanud sügama lume ja kange lume tuiskude läbi. Neil kena linnukestel on see wiis, et nad kalmel põllu päält orastest oma ülespidamist nöudwad, mida nad madala lume alt kätte püidwad;  missest nemad wist ka oma nime „pöldpüid"  on saanud. Ööseks jääwad nad ka põllu paäle ja tuustiwad endid lume sisse külma ja kuule eest marjule, kus nemad hulgaliste ühes unnikus puh kamad. Nimetud aastal oli lume rikas talwe ja paiguti kanged tuisud, siis mõis see õnnetus jo neile küll juhtuda, et kange lume tuisk neid öösel puhkamise paikas kinni mattis, kust linnukesed enam wälja ei saanud, ja nõnda õnnetumat, enne aegset otsa leidsid. Seda arwamist  tunnistab see nähtawus tõeks, et neid kewadcl  mitmes paikus põldude pääl unnikus surnult  leitud. Saare Tõnu on minema! sügisel üht paari-rahwast neist kena linnukestest Wäiksewäina  äeres Orisaare ranna põllu pääl näinud. mis tal üks aruldane ja rõõmus nähtawus olnud. Tema hea mees ütleb ennast sageste asja talituste pärast Saaremaal ümber rändawad ja alati on need linnud ta mõttes seisnud, aga ommeti neid mitte maial kuskil juhtunud nägema. Nüüd on Saare Tõnu südamelik soow, et „Saarlane" kõige oma armsa ja auusa lugijatele tungiwalt tema soowi ette paneks ja nõu annaks, et armas Saare rahwas neid loomi wötaks kaitseda  ja neid koguniste mitte endisel musil, kui neid rohkeste oli, kinni ei püüaks; künni nemad jälle meie maale sigiksiwad. Meie omalt poolt kiidame Saare Tõnu möttid ja soowi õigeks, ja soowime tungiwalt, et meie auustud ja armsad sõbrad ka seda nõu öiseks annaksid, wastu wötaksid  ja aitaksid korda saata. On keegi neid armsaid lindusid hiljaku kuskil rohkem näinud, seda palutakse meie ja Saare Tõnu rõõmuks „Saarlasele" teada anda! Saare Tõnu sõbrad. Waldjala kihelkonnast saime Küünla kuu lõpetusel sõnumid, et sääl pool rahwas laste leetri tõbi olla kadumas, aga seesama sule läbi öeldakse ka, et soe tõbi mõndagi wanemat inimest on sündinud  woodi heitma. Ometi ei pea see tõbi laialine olema. Karja kihelkonnast. (Kiriklikud sõnumid.) Karja koguduses on mööda läinud 1883 aastal lugu nõnda olnud: Poeg-lapsi on sündinud 69 ja tütar-lapsi 44, ühte koku 113 hinge. Nönde hulkas on üks paar kaksikuid, 4 tüdruku last ja üks surnult sündinud. Surnud on 35 meeste ja 45 meste rahwa sugust, koku 80 hinge. Seega enam sündinud kui surnud 33 hinge, nii palju on Karja koguduse hinge aru minewal aastal suuremaks kaswanud. Surnute hulkas on 50 alla leeri ealist last, kõik enamist leetri töbese on surnud. Leeri õpetuse läbi on täisealiste koguduse  liikmete hulka arwatud 37 meeste ja 43 naesterahwa sugust, koku 80 noort inimest. Kui palju hinge koguduses üle pea on ja palju neist armu laual on käinud, seda on kirja saatja nimetamata jätnud. Rööwli-auk. 13. Küünla kuu pääwal s.a. olla üks Karja kihelkonna mees, kes metsast on puid tooma läinud, juhtunud waene mees röömli auku minema, kus mörtsuk naelalise halli kiwiga talle otsekohe suu sisse löönud, sest hoolimata läinud  mees oma naabriga seltsis metsa ja toonud kumbagi oma puu koormat ära. Tagasi tulles läinud mehed röömli august mööda minema, aga üks iseäraline imelik mägi mädanud neid nagu pool wägisi majase sisse minema, sest enne löödud hoop oli juba kauniste paranenud, ilma et elule oleks liiga teinud; päälegi oli see hoop nende aru järel paraja paiga pääle paisatud. Sisse Jututuba Armastage oma tvihamehi Jutustus Saksa keelest ümber pannud 0. X. (Järg.) Km Augustin Nattiga majasse astufiwad,  nägiwad nemad kõik küla ülemaid, wanemaid tule ümber istuwat. Neid wõeti sõna lausumata wasta ja uks mana päälik tvistist seesama Tahkotahist nimetatud „Unkas," näitas käega wöörastele, et n'ad tema kõnvas tulel pidid istet wötma. Niisama sõna lausumata, kui Indiaanlased, kuulsiwad Augustin ja Natti käsku ja ootasiwad  magusi, kuni päälik nendega pidi juttu alustama. Natti, kes Indiaanlaste elukombeid  tundis, oli oma sõbra täitsasti ivülja koolitanud, kudas ta ennast wiisipäraft  Indiaanlaste tule ääres pidi ülespidama.  Sellepärast näitas ennast Augustin  tõsise ja waguse olekuga, mis kõigile sõameestele maga meeltmööda oli, sest ninatarkwst  ja suurt juttu ei salliks need mehed sugugi. Metsmehed sihtisilbad kui kassid üksisilmi walge meeste pääle, need jälle lasksi- wad endid wagusi wahtida ja ootasiwad, mis sest kõigest wiimaks pidi wälja tulema. Kui nüüd eksam ära oli tehtud ja metsmehed  oma wööraste suu kinni pidamisega rahul oliwad, siis tõstis wana päälik Unkas oma pääd ja pajatas lahke moega: „Olge terwed tulemast, walgednäud! Mis soowiwad  minu wennad Telawaarlaste pääliku käest: Tema körwad on lahti kuulmas." Augustin jutustas nüüd, mis asi teda oli sundinud Telawaarlaste külasse tulema, pani päälikule omad paberid ette, mis tema omanduse õigust selle maatüki kohta selgeks tegiwad. „Maa on minu oma," ütles tema. „Telawaari  rahwas on seda walgenäuliste kunningale  annud ja tema on seda minule kinkinud. Mina tulen seda maad oma kätte pärima. Arwab Unkas enesel ka mingitsugust  õigust selle maa kohta olewat, siis rääkigu nüüd." Unkas katsus paberid terawa silmaga läbi, et ta küll midagi es mõista, mis sääl sees oli. Wagusi wahtis tä tükikese aega maha, n'agu tahaks ta enne Augustini sõnu hoolsaste waagida ja läbi uurida ja ütles siis: „Olgu wend terwe tulemaast! Maa on sinu. Unkas ei keela teda mitte maad oma kätte wötmast." Augustin ei jõudnud peaaegu oma rõõmu kaitseda, kui ta seda otsust kuulis. Söamehed,  kes iseenese keelmist ja tõsist meelt kõige esimeseks mehe auuks pidasimad, oleksiwad  seda öiete pahaks pannud, kni Augustin  oma rõõmu nõnda elawalt oleks ilmutanud, kui ta seda omas südames tundis.  Sellepärast taltsutas ta oma rõõmu ja ütles üsna magusalt: „Telawaarlased on õiged mimesed. Mina söönuksin nendega sõbrust teha. Ehk wõtaksiwad mu wennad mõnda kingitust mu käest wasta? Ilma wastust oormata möttis ta jahikoti kaelast, tegi suu lahti ja tõmbas suure hulga läikiwaid  ehte asju wälja neid Indiaanlaste silmade ette laiale lautades. Asjad ise tühjad ei olnud palju wäärt. Kõige kallima ehte andis ta päälikule ja töised jägas ta sõameestele ära. Need röömustasiwad kui lapsed wäikeste kirjude ja särawate asjade üle. Nende tõsine nägu läks lahkemaks ja rõõmsamaks ning mana Unkas ütles naeratades  : „Minu walgenäuline sõber on tark. Helde käsi on ikka armas. Mustad mehed saamad tema sõbrad olema."