1880 aaStal Pärnu kaudu wäljamaale wiidud: 1,019,812 puuda liM 6,628,783 rubla 69 kop. eest 68,842 „ takku 276,394 .. .. 69,836 tshetwert odre 628,624 „ „ „ 1,996 „ rukkid 19,960 „ „ 179 .. nisu 2,806 „ —. 62,829 „ linaseemnid 660,366 „ 63 „ „ 49,630 niine matti 9,926 „ „ „ 3,473 pudeltt alhiooli 1,870 „ „ „ 100 palki 100 .. .. .. Summa 8,227,429 rubla 32 kop. eest 1881 aaStal wäljamaale wiidud: 738,083 puuda linu 3,690,418 rubla 13 kop. eest 73,173 „ takku 256,107 „ 78 „ .. 91,664 tshetwert odre 916,640 „ „ „ 1,969»/. „ rukkid 26,603 „ 60 „ ~ 91 „ Nisu 1,365 „ „ 100 „ heruid 860 „ „ „ 23,773»/. « linaseemnid 309,060 „ 63 „ „ 18,702 Ma 224,424 .. - .. 37,302 niine matti 7,460 „ 40 „ 3,192 pudelit alhiooli 1,681 „ „ „ 1 haam Kt) .. „ Summa 6,433,660 rubla 44 kop. eest Muidu ei ole meie linnakesest midagi tähtjamat nimetada, olgu fiiS seda, et meie «hinge kirjutus" niisamuti kui muialgi mööda on läinud. Hulk Eestlast  saiwad sellega, osast oma tahtmisega, osast töiste läbi, SatSlaStekS muudetud! Kas neil muudetutel sest muüdetusest mingit kasu ka tuleb, seda ma küll ei usu; aga muutjatel näitab see muutmine küll kasu toowat, sest muidu ei olckfiwad nad rahwast nii palju kui wöimulik muuta püüdnud. Mitmed ja mitmed räägiwad nüüd pärast, et neid wägise olla tahetud SakSlaStekS teha, ehk nad ei teadagi, misseks neid tehtud. Kui ka mõnel mõistlikul õnneks läinud, ennast suurel waieluse waral Eestlaseks märkida lasta, aga Saksa keele rääkijaks olla neid stiSki ikka tehtud. Kaunis naljakaid tükka saab sellest kirjutusest püüd pärast kuulda. Üks perekonna isa rääkis mulle ise, kuida ta tütar teda Eestlaseks ja ka selle keele rääkijaks  olla üleSse pannud; naene wõi emand saanud ka Eestlaseks aga Saksa keele rääkijaks üleSse märgitud; kolm last aga, kaks tütart ja üks poeg, olla SakSlaStekS  kirjutatud. Isa süda ei olla sellega ometi pärast rahul olnud. Ta arwanud: see näitab, nagu ei oleks need lapsed sugugi minu olewat. Selle peale oM"ta jälle kirjutaja juure läinud, kuS asja jälle palunud ümber muuta. Lapsed saanud siis küll Eestlasteks  tehtud, aga Saksa keele rääkijaks, nagu kirjutaja  ütelnud, wöida nad kõik jääda, sest et nad koolis  ju Saksa keelt õppida! Palju on meie linnakeses  pereisast, keS sedagi ei ole mõistnud arwata, mis räägitud isa olla arwanud, waid on ise Eestlasteks jäänud, aga oma lapsed muulasteks teinud; ehk lasknud^! Tänawuse sandi talwe pärast on meie linnalistele  mitmesugused puudused käeS ehk kätte tulemas: Ahju küte puudus, heina puudus, aga mis weel palju pahem, ka töö puuduS ja sellega ka raha puu-4  duS; aga kui raha puudus käeS on, siis on, nagu muidugi teada, kõik puudused ühe korraga kaelas. RahwaS ootaS pikki silmi lund, misläbi maalt loodeti woorisi sisse tulewat, aga seni ajani on kõik lootus tühine olnud. Külap peab kõik kaup, mis tulewa sui meie sadamas tahetakse laewa panna, ratastel linna toodama? Jeä on jõe peal nõrk. Inimesed käiwad jala häda pärast üle, hobuseid weetakse lodjaga. Mõnda korda on kange mere tuul lodja tee jäege kinni rõhunud,  mis läbi hobuse mehed mitu päewa järeStiku kaidagi üle ei pease, kuni jälle uuS tee sisse raiutakse. Mere lahes on jeä tormidest, mis pühade ajal puhusiwad, puhtaks ära lõhutud, ja osast randa hunikuSse  aetud, osast mööda lähet tuule sunnil ühest töise lahutatud. Aurulaew, mis wiimate soolaga pidi Pärnu wlema, aga Riiga sisse on jooksnud, näikse jälle mööda merd hulkuwat. Kolmekuninga päewal oli teda selgeste mere peal näha; aga et tall wist julgust ei olnud jeä murre sisse ajada, kadus ta õhtu poole jälle filmist ära. Ma ja täna hommiku wahiti / küll Pikki filmi mere poole, aga näha ei wlnud teda siiski enam. L. 8.- Tartust. A. Grenzstein'i „Olewiku" esimene  nummer on nüüd ka juba meie silma puutunud.  Ka see nummer on seda tõendanud, mis meie juba wiimati selle mehe tööst ütlesime; ka selle numris on palju waljut kellakõlinat ja tühja tuult. Meie soowikfime küll iga üht uut ajaleht rõõmuga teretada,  aga „Olewik'u" juures ei wõi meie seda mitte teha, sest see leht saab seesamasugust hullu L möllu meie ajakirjandusesse tooma nagu tuttaw „ WalguSM. Lindenberg ja A. Grenzstein on tstitsa ühewäärilised mehed, muud kui see mahe on, A. Grenzstein on enani kooliõpetust saanud, millest aga tema süda mitte haritud ei ole, waid mille läbi paljalt tema kamalus kõige ülema jesuiitliku pulga peale on jõudnud. Tema räägib omas ajalehes küll ilusaid rahu-sõnu, nagu: „ Eestlaste ajalehed ei pea mitte kiusukirjade tallermaa, waid rahwa mõistliseh juhatajad olema Ärge tehku Eestlaste headele püüdmistele keegi takistust, siis ei sa nurisemist kuskil kuulda 01ema.... Nüüd on uute seaduste andmise aeg ja mina soowin südamest, et Eestlased EeSti rahwa heaks käsi käes käiksiwad!..." ja palju sarnatseid sõnu. Seal juures aga ei jõua ta sugugi ära kannatada, künni EeSti rahwas Äl. Grenzstein'i esimeseks Eesti meheks ja tema ajaleht esimeseks ajaleheks saaks tunnistama,  waid ta teeb seda juba esimeses numriS ise. Tema näitab, nagu oleks riigiwalitsus temale kõik omad poliitika saladused üleSawaldanud ja ütleb siis naeruwäärt untsak olemises: Wene walitsuse püüdmist Saksa ja Austria poliitikaga kõrwa pannes pean ma tunnistama, et meie EeSti poliitikale paremat jõulusõnumit sugugi wõimalik ei ole soowida." Wat kuS mees, kes esimest korda EeSti rahwale Wene poliitikast jõulukingituseks sõnumeid toob! KaS siin ei ole uus M. Lindenberg wälja tulnud! Missuguste põhjuste peal aga, neist rahu-sõnadeft hoolimata, A. Grenzstein siiski seisab, seda näitab tema kiri: „ Aasta lõpetuseks". Tema kirjutab: „Eestlaste seas on kaks erakonda Kus üks paremale ja töine pahemale poole kisub, seal ei ole wõimalik edasi saada. Sellepärast  on parem, et nad lahkuwad ja igaüks oma teed käiwad. Lahkumine pidi tulema, see on tõsi, aga ta ei oleks mitte nii palju pahandust pidanud sünnitama,  see on ka tõsi. Ehk küll meile ja neile, kes meiega Eesti Kirjameeste Seltsist wälja aStusiwad, kibedat ülekohut tehtud, siiski loodame meie, et aeg kõik haawad parandab" n. n. e. Siin ütleb siis A. Grenzstein selgeSte wälja, missugusel seisukohal ta seisab. Tema kiidab lahutust, aga tunnistab ennast nende liiki, keS Kirjameeste Seltsist wälja aStusiwad, kellele rasket ülekohut olla tehtud. Sellest näeme juba selgeSte ära, mis meil „ Olewik'ust" loota on. See on vopis töine laul, kui Vr. K. A. Hermann': sõnad. Hermann kahetses oma Väljaastumist, teda patuks nimetades, ja lubab seda heaks teha. A. Grenzstein aga tunnistab oma. Lhzleht wäljaaStmmd erakonna ajaleheks. Kuidas seesugusel 100 l A. Grenzstein  weel loota wöib, K. A. Hermanniga käsi täeS käia, seda meie ei mõista. A. Grenzstein wöib uskuda, et Hermann mitte jesuitlane ei ole, keS tõisiti räägib ja tõisiti teeb. Wäga tähtjad on need A. Grenz- sõnad: Tema räägib ajalehtedest ja nimetab, kuidas uuS ajaleht „WalguS" oma tööd ruttu pidi lõpetama, ning ütleb: „Kui see ka pealsikaudu waadates  kurb näeb olewat, siis on ta ommeti sellepärast õpetlik, et EeSti rahwas juba ise ajalehtede üle otsust teeb ja neile selga pöörab, kes seda ära teeninud.... RahwaS ise on seega meie ajakirjanduse parandamisele wälja astunud ja meie soowime talle seks hagarust, sest et tal seal weel hea jagu tööd eeS seisab. Rahwa awalik heal ei ole mitte mänguasi, waid La peab pühaks peetud saama. KeS seda segada wõi kurjaSte pruukida püüab, saab oma palga kätte." Need on need kõige mõistlikumad sõnad, mis meie iial A. Grenzstein'i sulest oleme lugenud, ehk küll meile siin niisama waSta kõlawad, nagu kiriku lauluwiis inimese suust, keS kurja tee peale läheb ja oma lauluga inimesi  eksitada püüab. A. Grenzstein olla omast lehest „Olewik'ust" 15,000 eksemplari trükkida lasknud ja on neist nimelt suured pakid mõisadesse saatnud. Meie soowime nüüd, et kui ta näeb, kui wähe lugejaid temal Eestlaste seast saab olema, tema siis rahwa healt pühaks peaks ja oma eeSkäija M. Lindenberg'i jälgedesse astuks. Rahu suus aga sõda sules. A. Grenzstein räägib palju rahust, aga et ta oma erakonda jälle Võidule tahab aidata, sellepärast ei wõi tema sulg ommeti mitte aasta lõpetuselgi ilma sõata elada. „Eestlased" ei julge ta ütelda, kui ta omad nooled Välja saadab, sellepärast ütleb ta „Sakalased". Noh, mis need Sakalased jälle tegiwad? Nemad lõhkuda meie koolisi, mis helded mõisa wanemad igapidi edendada  püüawad. A. Grenzstein kirjutab oma „ Isamaalt":  „Et aga usu ja seltsliku elule «eel Valusamat  hoopi anda, fiis astuwad meie Sakalased ka roolide kallale, sest need on, mis lapp aegsaSte seltsliku  ja usu-elu wasta walmiStawad. Nad räägiwad rahwale, et koolid olla nõndasama, nagu kirikud, oma ülespidamisega rahwa rõhujad ning ajada walla pääraha maksud suureks", n. n. e. Seesugust soppa arutab A. Grenzstein sealsamas ette, kus- ta tosin korda rahust räägib! Ja seda sopast arutamist panemad  Saksa ajalehed siis kui rahwa poolt wlnud tunnistust ümber. Meie arwame, seia ei ole midagi seletust tarwis juure lisada. Meie emadega ei ole A. Grenzstein mitte sugugi rahul. Tema kirjutab: „Et meie kodu- ehk - emakool parema järjele jõuaks, sest on meil paremaid  emasi tarwis.... Seda uskudes, et parema emade juhil tublid tulewiku taimed tulewad, hüüan lõpul wana tõe ütelusega: Andke meile paremad emad, siis on meil parem rahwaSl" —Noh, noored mehed, kui nüüd naist hakate wötma, siis kirjutage Saksamaale  ja tellige omale sealt! Eesti emad ei pidada midagi kõlbama, ütleb A. Grenzstein. See meeS on jo kõik Saksamaad läbi käinud, tema peab ommeti teadma, missugused need kõige paremad emad on. Aleksandri kooli pääkomitee ja abikomiteede  koosolekust, mis Tartus 21. Detsembril ära taheti pidada, aga mis läbikaudu tühja läks, kirjutab „Tartu EeSti Seitung" nõnda wiisi: „EeSti Aleksandri-kooli pääkomitee president, õpetaja J. Hurt, oli „Eesti Postimehe" kuulutuse läbi pääkomitee  ja abikomiteede saadikud Tartusse Blumbergi kooli saali 21. Detsembriks kokku kutsunud, „rutuliste ja tähtsate asjade pärast." Et aga kokku kutsumise kuulutus tähendatud päewa tarwis üsna hiline oli ja pealegi ka üksneS Eesti Postimehes seisis, siis ei olnud kuigi palju osalisi koosolekule tulla wõinud. Töine asi, mispärast abikomiteedel saadikute saatmine weel wöimatumakS oli saanud, oli see, et kokku kutsumise  kuulutuse järele üksnes abikomiteede presitendid ehk nende komiteede poolt kirjalikult walitatud saadikud koosolekule kutsuti. Hiljase kuulutuse pärast ei wõinud aga keegi abikomitee enam kokku tulla, ega 21. Detsembriks saadikut walitada ja seepärast ptdiwad enamiste kõikide abikomiteede poolt saadikud saatmata jääma. Nõnda paisus snS kokku kutsumise kuulutusest selgeSte wälja, nagu oleks kottu kutsujate poolt nimelt weikest koosolekut svowitud; J. Hurt ütleski ka, et suurt koosolekut tarwiski ei olla. Hea küll. Kella 3 ajal oli koosolek algamas. Enne seda aga aeti kõik need abikomiteede lntmed wälja, kellel mitte abikomitee presidendi nime ega abikomitee wolikirja ette näidata ei olnud. Ja ommeti  oli koosoleku saalis era Viisil eemal seismiseks ruumi maailm ning koosolekule jäetawate arw ei ylyud suurem kui paljalt 26 meest, nagu protokolli kirjutaja Dr. Weske küsimise peale ütles. Esite andis pääkomitee president Hurt teada, et pääkomitee mõne ülemalt poolt tulnud küsimise pärast seda koosolekut kokku pidanud kutsuma. Nimelt vlewat nõutud, et Aleksandri-kooli asutajad weel enne selle aaSta lõppu Riigiwalitsusele nimetatud kooli põhjuSkirja  ja õpetuSplaani sisse saadaksiwad. Selle nõudmise  täitmise hildamakS jätmisega wõiwat Aleksandrikool  ühest suurest õnnest ilma jäeda, mis temal siis wiStist loota olla, kui tähendatud nõudmine waremalt ära täidetud saab. Sellepärast olla ka koosoleku kokku kutsumise aeg nii wäga lühike olnud. Mis õnn aga Aleksandri-koolil lõota on, see ei sündida awalikult  mitte weel nimetada. Selle peale seletas pääkomitee abipresident, õpetaja  Jürmann, kuidas tähendatud Riigiwalitsuse nõudmiste  pärast pääkomiteel ministeeriumiga tarwilist kirjawaheldust olnud ja kuidas Tartu koolidekonna kurator selle juures tegew olnud ning mõne pääkomitee  liigetega nimetatud asja üle mõnda korda kõnelnud. President Hurt nõudis nüüd, et Al.-kooli õpetusplaani  ja põhjuSkirja komisjon oma töö pääkomiteele  ära annaks, mida nimetatud nõudmiste ära täitmiseks tarwiS olla. Komisjoni nimel kostis Dr. Weske: Nõutaw töö ei olla mitte weel täieSte malmis, ei wõiwat see ka mitte tänasest koosolekust kinnitamiseks wastawõetud saada, sest tänane koosolek  olewat nii wäga meike, et teda sugugi korrapäraliseks  ega otsusetegijaks koosolekus ei wõida arwata, pealegi kõige tähtsamate ja suuremate asjade juures, kooli põhjuskirjade ja õpetuSplaani juures. Augusti kuu koosoleku otsuse järele wõida üksnes õige, korrapäraline suur pääkooSolek komisjoni tööd kinnitamiseks maSta wõtta. Siiski luges komisjoni liige, kooliõpetaja Kurrik, ülesseatud õpewseplaani Hurt'i sooMmisel koosolekule ette, et koosolejaid selle sisuga tutwuStada, millega ka rahul nähti olewat. President Hurt wastutaS selle peale pääkomitee nimel, et pääkomiteel ise üksi täieline woli ja õiguS käes olla, kõiki Al.-kooli asju üksnes oma heaks arwamise järele ajada ja toimetada ilma suure, korrapäralise  koosolekuta ja ilma põhjuSkirja komisjonita. Ka õpetuSplaani ja põhjuSkirja wõida pääkomitee ilma kellegi töiseta, otse üksi oma tahtmise järele üleSseada ja Riigiwalitsusele kinnitamiseks ära anda. See kõik olla üksnes pääkomitee teha, ilma kõige töisteta.