sääl mõlkis tüdruk maast suure kiivi ja !õi koerale otse silma, nii et koer pimeks jäi. KaS see on nüüd kellegi ristiinimese auus töö? Tüdruk ise tuli weel wärawa wahele waatama, kui koer huludcZ ja kiunudcs mööda uulitsat edasi jooksis! Oh sa häbemata  tüdruk!!! Loom tunneb ka küllalt, kes teda wihkab ehk armastab; ivõta aga armaS sõber natuke niacwaks loomade olekut tähele panna, siis sa küll ci ütle, et loomal mõistust ei ole. Kord oli Aru waldaS üks mees metsa puukoorina alla jäänud, koer jooksis ruttu kodusse ja kiunus nõnda kaua ukse taga ja waatis aga metsa poole, künni perenaine wiimaks koera järele metsa läks, kust ta oma mehe weel hingega koorma alt ära jõudis päästa. Teine kord lüpsis üks tüdruk õue pääl lehma, kus lehm aga sabaga tüdrukule palge pihta juhtus lööma; tüdruk pani ruttu wihaza lüpsiku kõrwale ja wõttis ühe hea wemla, et sellega lehmale kätte tasuda. Lehm aga pöõris kohe esimise napsu pääle sarwed wastu ja kaemas tüdruku nii ära, et ta paar aastat woodis maas oli ja praeguski weel seda kibedasti kahetseb. Olgu nüüd need paar näitust õpetuseks, et loomade wastu on waja armuline olla. Loom kannatab küll mõni kord ka ära, kui talle liiga tehakse, aga teine kord maksab ta sulle koledasti jälle kütte. Pääle selle tunnistab see, kes looma wastu halastamata on, et sellel ka inimese wastu halastajat südant rindus ei ole, waid wihkab niisamuti ka oma ligimesi; sellepärast armsad laste wanemad: Õpetage ome lapsi juba maast madalast loomi armastama ja mitte neile liiga tegema, niihästi suurema kui ka kõige wähema 100- male. Mõtelge seda, et teie käest ükskord ka selle üle otsust nõutakse! Olge noorematele  alati heaks eesmärgiks ja näidake neile kuidas peab just loomadega armulikult umber käima, neid söötma ja jootma. Seletage neile ära, et looma piinamine raske patt on; waat siis õpib laps loomi armastama ja mitte waewama! Siis ütleb ta ükskord ka teistele õpetuseks: Olge ikka armulised kõikide loomade wastuü kergemeelse Suufi pääle, kui tema nende aiast mööda minnes noort tüdrukut aia pääl enese ees nägi, keda üks põesas siit saadik tema silmade eest warjanud oli. Tema toetas ennast aia pääle ja waatas mõttes enese ette maha; kui Madis teda terwitas, pööris ta ennast kohkudes ümber. „Sina siin, Madis," ütles tema ja waatas  imestades wanamehe otsa. „Mina mõtlesin sind juba ammu oma karjaga Wellisalpi pääl olewat." „Sääl ma ka olin," wastaS Madis, „aga, et ma praegus siin olen, on ainult sinu süü, Suusi." „LH oh, wöi minu süü, seda tahaksin ma küll teada saada, kui see wõimalik on? nacraS Suusi wähe wagise, sest wana mehe nägu hakkas teda rahutumaks tegema. „Kui sina noori mehi mitte oma kerge meelega üks teise pääle ei ässitaks, siis ei oleks tüli olnud," ütles Madis, „ja Jõeperemees  ei oleks Kristjaniga riidu läinud. Nüüd istub see ülewel igawa Wellisalpi ladwal, sest tema ei taha poisikest Antoni andeks paluda, kuidas tema isa seda temalt nõudis. Sa wöid seda ka kui sul lust on oma armukesele jutustada, Suufi." „Oma armukesele?" kühmakas Suusi. Kellest sa lorised, Madis? Kes on minu armuke?" „Noh, seda teab Anton, kuidas ta ennast muidu selleks nimetab/' ütles Madis karedalt.  „Aga seda ma ütlen sulle tõega, et see üks häbi tükk on, et sa nii pahasti teinud oled. Kristjan ei olnud seda tõesti mitte ära teeninud!" Suufi silmad wälkusiwad wihaft ja pead selga wissates, ütles ta wärisewal häälel: ~Kristjan? Arwad sa, et mina ennast temast pean käskida laskma ehk et mina temale selle pärast tänulik peaksin olema, et ma tema tüli läbi jutude alla saanud olen? Rahwas näitab sõrmega mu pääle, kui ma kuhugile lähen, mina ei tohi enam kodust wälja minnagi." „See on sull üsna paras, miks sa oled seesugune halp tüdruk, kes arwab, et igat üht nina pidi wedada wõib!" ütles Madis jämedalt ja pööris tüdrukule selga. Suust hüüdis temale mõned pahad sõnad järele ja läks ise majasse. Tema wana tädi otsis teda mõne aja pärast igalt poolt, ja ei jõudnud küllalt imetleda, kui tema teda wiimaks omast kambrist woodist leidis, kus tema, omad pead padjade sisse rõhudes, waljuste nuttis. Aga iga küsimise pääle, mis temal weaks olla, ei saanud wanamoor muud wastust kui: „Ei midagi, jäta mind rahule tädi!" Wana naisterahwas jättis teda siis ka rahule ja läks rõhutud südamega toast wälja, Suusit üksi jättes. Kui Madis Jõeperesse oli jõudnud, oliwad sääl kõik rahutumad, sest keegi ei teadnud, kuhu Kristjan jäänud oli. Ema Leeni oli iseäranis suures hirmus; tema kartis, et ägeda meelene Kristjan meelt äraheites kätt iseenese elu külge paneb. Kui rõõmus oli tema, et see kartus asjata oli olnud. Kui tema aga kuulis, et Kristjan igawa Wellisalpi pääle tahta karjaseks jääda, hakkas tema jälle uuesti hädatlema. „Mis saab rahwas ütlema, Luukas," halises tema, „et rikas Jõeperemees oma poega kui üht sulast tühja üksiku koha pääl orjata laseb!" „Rahwa arwamisest ei hooli minamidagi!" wastas peremees, „ja töö ei ole kellegile häbiks. Minule on see üks puhas, minu poolest wõib see kangekaelne ülesse jääda, ehk tuleb temal sääl mõistus pähe. Ja on Madis mitu aastat sääl wälja pidanud, ega siis Kristjangi sääl ühe suwega ära ei lõppe." Seega oli siis kõik jutt otsas, sest kui Jõeperemees midagi ütelnud oli, siis ei tohtinud keegi wastu rääkida. Ema Leeni oli aga kurb ja mõtles päewa otsa oma waese Kristjani pääle, kes oma südamega, mis täis kurwastust ja wiha on, üsna üksi ülemal Wellisalpi pääl olema peab. Ka Joosep oli kurb, tema oleks oma wcnda hea meelega awitanud, aga nõnda sammuti kui ema, ei julgenud ka tema oma isale wastu halkata. Madis aga püüdis sest ajast saadik kui ta kodu oli, igal pool peremehe ligidal wiibida ja talitada ja käis tall igal pool sammu pääl järel, nõnda et see wiimaks imestades ütles: „Tahad sa minult midagi, Madis? Miks sa ikka nii imelikult mu otsa waatad, kui tabaksid sa mulle midagi ütelda. Räägi ometi wälja, mis sull on. Sina tead ju, et manal Madisel rohkem luba rääkida on kui mitmel teisel." „Jah, isand just sellepärast tahtsin mateiega rääkida," wastas Madis ja waataS ise tõsiselt, usaldusega peremehe otsa. „Teie olete mind aga iga kord oma arwamist ütelda lubanud, ilma et pahaseks saanud oleksite, kui wahest kaugemale juhtusin minema kui teised julgenud  oleksiwad, sest teie teate, et mana Madis ülekohut ei tee. Sellepärast ärge pange ka pracgus pahaks, kui ma teile ütlen, et teie Kristjani wastu palju wali olite. Kui teie teda kõik oleksite enesele jutustada Isamaalt. Kuresaarest. Ncljapäew, 12. Oktobril hclisesiwad  hulga aja tagant jälle tulekahju kellad; tuli oli üheS õlle poodis lahti läinud. Wahwa ja agarate tulekaitse meeste abil sai see kohe ära kustutud, ilma et suuremat kahju oleks jõudnud sündida. Meik kirjutakse: Et praegusel ajal wäga mitmet seltsi kalendrit saab walmistatud, üks parem teisest, see pole sugugi imelik; aga see on imelik, et mõnda wa' küla waderit nii mõttesse paneb, et sugugi ei tea, missuguse ta nüüd ostma peab! Ka ei maata jällcmüüjad sugugi selle pääle, missugune meie rahwale kasulikum ja parem oleks, maid waatawad aga selle pääle, mida nad poole hinnaga katte saamad ja siis inimeste käest pool pettuse moodi kopikaid noriwad. Nüüd näikse üht niisugust kalendrid, nimega: Tõnissoni Tähtraamat 1890 aasta pääle trükitud olemat ja mida siin inimestele raha eest müüakse, mis aga koguni müüma jäuks tehtud pole, maid ajalehe „Walguse" kaasanne, mida see oma lugejatele uueks aastaks kauba pääle annab; ka wõib seda mitmest kohast juba praegus ilma rahata saada. Üleüldse on see kalender, nii kuida sääl kaose pääl seisab: Tartu-, Tallinna-, Pärnu- ja Wiljandimaa jäuks pruugitawaks  tehtud, nii et see koguni meie Saaremaale kõlblik oi olei sellepärast oleks iga ühele Saarlasele  sovwida, et ta oma aasta raamatu ostmise juures selle paale waataks, mis just tema kohta jn tema tarioituseks on walmistatud, see on päälkirjaga: Kalender." Et ta küll paar kopikat kallim on, aga on siiski jälle kohasem. Iga asi, mis kallis, see hea, mis odaw, see sant. Nii on ka ühe wäikse kalendriga lugu! Sellepärast soowin mina, kes ma juba 5 aastat oma inaa kalendrit pruukinud olen, et iga anus Saarlane ka meie oma jä iks trükitud kalendrit tulemaks aastaks omale muretseks. Üks Saare taat. Pärnumaalt. Tõstamaa kihelkonnast kirjutakse meile: Sume sügise on kätte jõudnud, lahke lõburikas sui oma õiede ilu ja lindude lauluga  kadunud. Loodus on leina liinikus. Kui ka tänawune aasta mitte wiljarikaStest ei olnud, siiski ei wõi teda ka meie pool liiga wilja kõhnaks nimetada. Tänawune lõikuse saak oli siin ümberkaudu hea. Sui miijad, odrad, kaerad, nisud, linad jne. oliwad kauniste kaswanud. Lina seemne wälja tulek oli kaunis kena, kuid kahju, et nende praegune hind liig madal on. Kartuhwlid on paiguti wäiksed ja paiguti suured ja matisemad: kuid kahju et palju ära mädanewad. Maa kui ka ristik heina saak on umbes pool rohkem kui minewal  aastal. Põllumeeste töö on auusastc tasutud! Pootsis põletati öösel 9./10. Oktobril peremehel  J. P. heina kuhi kurja käe läbi ära. Kahju umbes 125 rub. Kurjategijale on poolteed jälgile saadud, ja arwata on et Tõstamaa kihelkonna  tubli urjädniku J. U. läbi asi selguma saab. Pärnumaa Peeter. Wändra kihelkonnast, s. Oktobril