Tallinna Sõber 12. Kolmas aastakäik. Ta lii linas, 20. Paastukuu pääwal 1881. Uleiildilt iltklcht Eestirahmale maal ja linaades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas Lindsors'i päriate trükimajaS: aastas 2 rubla, 40 kpp. pool-aaStas l rubla 40 kop. Koju ehk postiga saadetud: aaStaS 3 rubla pool-aastas 1 rubla 70 kop. Kuulutused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised wöetakse Wasta: Tallinnas: Lindsors'! päriate irükimajas. Rctcrönrgis: J. H. Seckandl, o»nuspouas M 54. —Tartus: W. Aust. - peruus: K. Kudewtita. Aakweres: L. Waltky. haides: A. Seidelöerg. Kapsakus - H. A. Kollöerg. Kuresaares: M. Lange. Amölas: A. Kr. Raudkepp.— Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F- Tichhorn. Elab Nõmme mõisas, kirjad käiwad Kilsi jaama kaudu. (Ass L.ccb.) Reaiöter: Mis Keiser Aleksandr- walatud weri meile räägib. Omalt maalt: Tallinnast: Baltimaa leinasaadikud PetcrburgiS. .Trunwuse-ivanduminc maal. Peterbnrgist: Üleüldine Umbcrwaatamine. Kindral- Major Mrowinsli. U»S Nunapealik. Surnud kurjmcgija. Uued kinniwõtmised. -- Kurjategijate protses. Nihilistide kuri nõnu Saksamaa Keisri wasta. Jmcnäitnsed. Mengdeni maja; maakord- sed elukorterid tühjendatud. „Lepituse°kirik". Rõissakow. Oberst Dwvrshizki ja Kapten Koch. Kõrged wõerad ja Keisri matusepääw. Pealinna wahetuS. Mojkwast: Keiser Aleksander 11. mälestuse-sammas.  Nahwakohus.  Hharkowist! Naesterahwas wandele tungimas. Kõrge wcst. Kamõishinist: Tulekahju. Samaarast: Tuisk. Wõeralt maalt: Saksamaalt. Austria-Ungrnmaalt. Prantsusmaalt. Inglismaalt. Ameerikast. Mis Keiser Aleksandre walatud weri meile räägib. (Saksakeeli ,Peterburgi Zeitungist".) ,Wõimalik ei ole, seda ilma pisarateta wäjarääkida: Meie kallis Keiser ei ole enam! Tema weri niisutas selle maa pinda, mille õnn kõiki tema mõtteid täitis! Tema on oma walu wäljakannud. Jumalakartmata mõrtsnkakäfl kallas Viimast tilka täidetud walukarika sisse, selle mäljarääkimata hingemalu peale, mis tema südant juba mitu aastad rõhkus, seda nähes, et maa, lugupidamata  tema armastusest, heldusest ja murepidamisest oma rahwa eest, sellesama rahwa keSkiS mitte silmapilku oma Vaenlaste mörtsuka-nõuude eest julge olla ei wöiks, et tema Varemini ehk hiljemini kõige roojasema tänamatameelele  ohwriks langema peaks. Ja tema langes Kõigewägewam laskis seda oma äramõistmata nõuu järel sündida tema langes kui kannataja selle rahwa kosumise  eest, kes teda seal omas weres nägi. Aga se kallis weri ei ole mitte aSjata jooksnud. Se kõrgesüdamega walitseja, kelle elu üks ainus heategude-rida oma rahwaste  eest oli, se on igas weretilkas neile üht õnnistust päranduseks jätnud, mida nemad kui oma lahkund Niigi- Isa wiimist annet wötta ja mõista wõiwad. Mis räägib meile aga meie kojuläinud Keisri kallis weri, meile, keS tema käest wabadust ja walgust, rahu, armastust ja andeksandwad heldust, tema 26 aastasel walilsuseaeal saanud oleme? Oh tõeste! Kelle südamesse  aga ka weel wähe inimese paremast tundmisest jäi, se kuuleb ja mõistab seda keelt. Hoiame ennast iseoma petmise eest ja räägime tõtt tõsisel aeal. Mitte need mõrtsukad, mitte nende seltsimehed  ja kaaSteadjad, mitte nemad üksi et kanna selle nimeta  kurjateu süüd, mis tehtud on kõik, kõik, kõik meie seltskond, igaüks meie seaS on rohkem ehk wähem abiks olnud, neid aegafi ettewalmiStada, kuS sesugused kurjateud sündida wõiwad. Meie keskist, meie seltskonnast, meie koolidest oliwad nemad wäljatulnud, kõik need kurjategijad,  kes kojuläinud Riigi-Jsa wiimaseid aastaid murega ja kurwastusega katfiwad, kes Wenemaa aearaamatud  kustutamata häbitähega roojastafiwad. Nende kõlwatumad nöuud küpsestwad mitme aasta käikuS, knua seltskond ise neile parajad pinda walmislas; mitte teades, mitte kurjas tahtmises, aga kergelmeelel, aeawaimu meeleheaks  kartuse pärast, et muidu wanakstantakS peetud saaks ja naeru alla langeks. Seltskond nägi tulusates uuenduSteS  üht juhatust edenduse ja hariduse jälgedesse aStuda  ja seda mis wanastanud, mis üleeland mahajätta. Seltskond tegi seda, aga paraku! langeS raske eksituse fisse. Sellega mis manaStand, mis üleeland, sellegi ühes tõukas seltskond ka seda kõrwale, mis iialgi ei wanasta, mis iialgi üle ei ela, se on Jumalakartust, sõnakuulmist, õiged elukombeid ja uSku. Noore sugu juures leidis seltskond oma tallitsemata wabaduse-kõnedele ja liig julge targeldamisele hoolsamaid pealtkuulajaid kui hea oli. Targeldamine seaduste ja politika üle sai alaliseks  elukombeks, sellest aeast saadik, kus üks wabameeleline Jsewalitseja mõtetele ja sõnadele wabadust andis. Nüüd sai kõigi selle üle kohut mõistetud mis ülemalt poolelt seati, paleest urtlikust saadik tahtis seda igaüks paremine teada aga nemad unustafiwad selle juures lapsi tuast wälja saata, et need ka ei õpiks ülemate wasta panema, keS xZumalaston". KaSusuõpetaja neile koolis ei ütlenud, et ülemad Jumalast on? Kodu aga elati teistwiifi, seal ei autud ülematele ega Jumalale auu; oli fiiS ime, kui noored rohkem elawa näituse järel käistwad, mis silma eeS seifis, kui ,wanastand" sõnade järel, mida usuõpetaja rääkis, skes ju selleks palgatud oli ja maksu sai?" Ja nende arwateS oli ehk usuõpetaja ise üleültse naerulik ehk mõistmata, ja teine kooliõpetaja oli halp ja kolmas oli oinas j. n. e. On meil se keel ja kõne tuttaw? Ja, se keel, mis noorel sugul nii selge on, se annab kõigist noore sugu joonest tunnistust, selle auu-andmata ja isetargast  olemisest; meie oleme sellega harjund, et üks sesugune noormees nüüd juba haruldane asi on, kes ennast Vanemate ees istmeteS ei ringuta ja iga asja üle ei targelda, millest tema midagi ei mõista. Aga hoiame ennast eksituse eest. Need ülemad, kelle üle noored targeldama  öppistwad, need ei ole mitte üksi riigi walitsuS ja kooli walitsus, need oleme ka meie, wanemad ja kaswatajad;  need on elukombe põhjused, seda on ka Jumal, keda nemad mitte ärasalata ega äratargelda ei wõi, kelle köigewägewamad auujärge nemad oma Orstni-bombidega lõhkuda ei suuda. Mina ei karda ,haritud rahwa" pilkamist, mind ei peleta ,wauaStuse" ja Kehastuse" Viirastused. Mina ütlen ja korratan julgest südamest: Nii kaua, kui Ristiusk kaswatamise juures selle paiga peale jääb, kui wiimisel aaSta-kümuel, nii kaua ei juhi ükski Vägi meie noort sugu paremate radade peale. Wõtame  aealoust õpetust: Kellest muust kui Ristiusust tuli se haridus, mille wilja meie sellesama Ristiusu põlgamise läbi kihivtiks ja sapiks muudame? Ristiusk wedas meid pimedusest ja rumalusest selle seltfiliku elu kindlapõhjuse peale, mille järel kõik endised põlwed igatsestwad. Miks meie siis seisma jäime? KaS küll kartuse pärast, et ehk Ristiusk meie edendust takistaks? Missugune koht pühas kirjaS tähendab tahtmist, inimesi pimeduses ja rumaluses pidada? Ütleme ennemini: püha kirja käsud pidiwad kõrwale heidetud saama, sest et need meie himudele ja nõuudele tüliks oliwad. Kui üteldud on: ,Sina ei pea mitte tapma," siis ei ole seal luba jäätud mõrtsukatöö" jäuuks. /Auusta isa ja ema", se tähendab ka koguni midagi muud, kui lõugu tarwitama ja wanemaid  ja õpetajaid põlgama ja pilkama. On aga hariduse eesmärk selles edenduses, mis pääw-pääwalt sagedamini meie filma ette astub, siis on küll Ristiusk edenduse wastane. Niipea kui Ristiusu õpetused Jumala käsud olema löppestwad, niipea oli igaühel meelewald, neid kui paljast inimesetarkust kõrwale heita. Ja uenda õppis meie noor sugu esiteks Jumala käsu püha seina mahakiSkuma ja sellega langestwad kõik teised seinad ja tõkked iseenesest. Nenda tuli fiiS, et seltskondas koolis ja perekondaS üks tallitsemata pritdusewaim ennast asutaS, laiemale ja laiemale wenis ja oma esimest wilja SozialiStide kihutustes ja tegudes näitas. Oli se ükfi noore sugu süü? Selle aea sees saatfiwad ennast Weuemaal need uuendused korrale, mis Keiser Aleksander 11. hiilgawad Valitsust tähtsaks teemad, mis kojuläinud Monarhhi pea ümber närtsimata pärga punusiwad. WabaduS  ja walgustus, pehmus ja õigus hakkasiwad oma kuld-wilja ühe rahwa rüppe puistama, mis tänine orjastatud  ja harimata oli. Suured, tulusad uuendused saiwad  lühikesel aeal korda saadetud. Se oli neile kõik liiga wähe! Kõik käis neile liiga pitkamifi! Nemad saiwad nende 26 aastate sees rohkem, kui endised aastasaead  toonud oliwad. Nemad saiwad wabaks, ja tahtstwad  kõiki sidemeid maha raputada; nendel oli pehme walitsuS, ja nemad lahkufiwad sõnakuulmisest; nemad peasiwad pimedusest, ja lendaffwad tulde; nemad tõustwad üles orjusest ja rumalusest, ja nemad tallafiwad kõlwatumas  ülemeeles seda kallist seemet maha, mis isamaa pinda külwatud, neile nii palju wilja kannud oleks. —> Uuendused  ei olla tulusad olnud? Ei oleks seda saatnud, mida nendest oodati? Se just on se kahju, et uuenduste käiku kurjast-tarwitamisega ja wägiwallaga takistati, et ellast idust juba wiljapead päriti, kuna seda kannatliku meelega oleks kosutama ja umbrohtu wäljakitkuma pidanud, mis wilja lämmatas, suureks kaswts ja I Paastukuu pääwal oma enese koledad küps-wilja näitas. Wili on leigatud, üks raske sõna on aealouus räägitud,  rahwastele on üks wali õpetus antud. Peame meie seda omas südames? Saame meie seda häält mõistma,  mis meile meie Keisri walatud werest hüüab: Teie käite ekfiteed! Teil oli wabadus, ja teie olete seda kurjaste tarwitand; teil oli walguS, ja teie olete pimeduses;  teil oliwad lapsed, ja teie olete neid kurjategijateks kaswatand; teil oliwad seadused, ja teie olete nende üle astund ; teil oli üks helde Keiser, ja teie olete teda tapnud; teil oli Jumal, ja teie olete teda teutand! Oh et meie selle wcre keelt mõistakfime ja meeles peaksime; et meie ennast käänakstme wägiwallast ja süüst ja kurjateust, ja et meie I Paastukuu pääwa hirmsast koledusest õpiksime  uuendust seal algama, kus need ükfi kasu ja õnnistust  saata wõiwad, meie noore sugu südames, meie perekondas,  meie lastetuas ja meie koolis. SiiS ei ole se kallis weri mitte asjata jooksnud, fiiõ saab ka meie Monarhhi  wiimane elutund meile seda tooma, mida tema kõikis oma eluaegas meile Väsimata pakkuö: Seaduslikku  elukorda, lepitust ja rahu. Tema on walu ja surma kannatanud, aga se hea, mida tema teinud, se saab meie seas edasi elama. Mõrtsukad wõtflwad tema elu, aga nemad ei Võtnud mitte tema kannataja-krooni, mida järeltulewad põlwed tema kalli pea peale panemad; mitte neid pisaraid, mida millionid inimesed  tema järele nutawad ; nemad ei Võtnud kõigi nende armastust, keS teda igawese aea lämest saadik saadawad ja temale Valutamast südamest järele hüüawad: Rahu ja õnnistust meie unustamata kalli Keisri Aleksander 11. mälestusele!" üks wali jutlus on se, mida ,Peterburgi Zeitung" fiin oma lugejatele peab, ja et iga sõna südamest tuleb, seda tunneb iga lugeja. Mitte meie kitsama isamaa elust ja laõtekaswatamisest ei räägi se kiri omas esimeses joones. Puudub se aga ka kuidagi meie külge? Koledast mustast pilwest, mis juba mõni aeg Wenemaa  seltskonna üle seisis, koStis kole kärgatu? ja nool langes pühitsetud pea peale. Koleda wälgu leekis paistfiwad  seltskonna mädahaawad meie silma. Oli sel kärgatusel ka meid unest äratada? On se kole leek ka meie juures mõnda wiga paistusele toonud? Jumal tänatud, meie maalt ja meie rahwa seast ei ole sesuguseid kurjategijaid weel Väljatulnud ja meie loodame kindlast, et neid kakialgi tulema ei saa. Aga aegade tähti tähele panna on igaühe kohus, nenda ka meie kohus, pealegi, kui n>.>ed nii koledal kujul ilmmvad ja nii waljul häälel räägiwad.