wasta kirjutawad aga Konstantinoopoli suuremad ajalehed,  et Armeenialastele mingisugust õigusi ja Vabadusi  wõimalik ei olla anda, waid neid ennema hulgakaupa  ära tulla tappa ja maa pealt ära häwitada. Seesuguste ässitamiste kohta on nüüd Armeenialaste patriarh ehk ülem piiskop Narses ühe kirja Türgi Valitsusele saatnud, kus ta näitab, kui kardetawad seesugused ässitamised pealegi poolametliku lehtedes on, mille läbi Kurdi rahmast Armeenialaste tapmisele ülesse kihutatakse. Jda-Rumiilias sünnib ka asju, mis mitte Türklase meele pärast ei ole. Seal on Türklased ikka weel Bulgaarialaste peremehed, keda nad igapidi rusizwad ja piinawad. Et ka kõhtude käest õigust ei ole saada, on Bulgaarialaste seas sala kohus elusse tõusnud, kellel umbes 200 liiget pidada olema. See kohus peab sala omi istumisi ja mõistab seal piinajaid  Türklasi surmanuhtluse alla, keda ka täidetakse. Nõnda on seal siis Türklaste ülekohtune piinamine niisama ülekohtust sala seltsi sünnitanud, keda Türklased  nüüd kätte püüawad saada. Nemad on palju inimesi mangi wõtnud, kellest aga suurem jagu sugugi sala seltsi liikmed ei ole. Neil Vangidel on raudrõngad  kaelas, kust nad ahelatega ükstõise külge liidetud  on. Wahid raputawad seda ahelat ühtepuhku, nii et mängid millaski magada ei saa. Selle hirmsa piinamise all on juba mitmed hinge heitnud. Kui wäga kõik mustad kiriklasid igal pool üksi oma seisuse ja partei kasu peale waatawad, näeme jälle Saksamaal Kölni suure kiriku õnnistamise juures.  Sellest ei ole mitte küll, et see maailma kuulus kirik malmis on ja nemad tema sees Jumalat wõiwad  teenida, ei nemad tahawad ise ka Jumalad olla. Riigi Valitseja ja kõik riigi seadused peawad nende woli all seisma, ja et seda weel Saksamaal ei ole, sellepärast ei wõta nad Kölni kiriku õnnistamisest mitte osa ja katsuwad teda igapidi takistada. Et see tõsi on, mis praegu ütlesime, tunnistab kõrge preestri Dr. Giese sõna, mis see hilja aja eest tagasi Münstris rääkis. Tema ütles: „Kui meie paapsti poole hoiame, siis hoiame Jumala poole; kui meie temaga käime, siis käime Jumalaga; kui meie temaga Võitleme, siis Võitleme Jumalaga!" Aga Katoligi kirikul on ommeti üksainus paapst, keda nad Jumalaks teemad, kuna Saksamaa Lutherusi kirikus mõnes kohas iga kirikherra meike paapst tahab olla. Mis seesugune mees ja tema partei tahab, see peab sündima, ja kui seda ei tehta, siis ei küsi ta isamaa kasust ega rahwa õnnest midagi, waid ta katsub kõik maha lõhkuda, mis tema meele järele ei ole. Sellepärast on ka Saksamaal praegu mitmes tükis wäga waene lugu, et must kiriklaste selts ehk ultramontanlaste partei kõik seda tagurpidi weab, mis auusad rahwamehed edasi püüawad juhtida. Inglismaale teemad lirimaa segased asjad praegu enam pääwalu, kui Hommikumaa asjad. Seal on mõisnik Mounth-Morris, kes oma rentnikutega tülisse oli läinud, omas tõllas tee peal sõites püssidega  maha lastud. See hirmus tegu paneb terme liri ja Inglismaa keema. Terwes Eüroopas kirjutawad  suuremad ajalehed, et seda waest lugu lirimaal  üksi seeläbi parandada wõib, et mõisnikule Võimust  Vähendatakse ja rentnikule elu Võimaliku olekusse  tõstetakse. Prantsusemaalt tulewad sõnumed, et Prantslane  üksi sille tingimisega olla Montenegro eest wälja läinud, et suuredriigid Kreekamaa eest niisama ette saada astuma. Nüüd näitab aga, et suurteriikidel enne Montenegro asjadega küllalt saab tegemist olema, enne kui Kreekamaale appi wõiwad minna. Omalt maalt. Ei tule. Raamatutrükkija F. Feldt oli mema zensuriwalitsusele palwekirja sisse saatnud, et luba saaks, üht uut Eestikeele ajaleht wälja anda, mille nimi Kodumaa pidi olema. Nüüd on otsus tulnud, et seda luba ei anta. Wiliandi maakonnast. Tulekahju. Põltsamaalt  kirjutatakse meile: „Laupäewal t 3. Septembril õhtu kella 8 ajal oli Põltsamaa alewis korraga kära lahti: „Loss põleb!" Hädapasun hüüdis ja rahwas ruttas majadest wälja. Taewas oli lossi poolt küljest tulewalgusega täidetud ja kõik inimesed ruttasiwad sinna poole. Ligemale jõudes sai aga selgeks, et mitte loss ei põlenud, waid selle taga seisaw karjalaut ühes puukuuriga. Hiljuti asutatud weike Põltsamaa priitahtlik  tulekustutaja selts ruttas oma abiga ka sinna, aga kahju, need mehed oliwad suure rutuga omad pritsid koju unetanud. Ehk küll jõgi kaugel ei olnud, siiski puudusiwad riistad, millega wett wõimalik oleks olnud muretseda. Wiimaks toodi pritsid taga järele, aga nüüd põles juba pool katust. Mõisa moonameeste  lehmad, kelle päralt see laut oli ja keda lahidelt  enne, karjast koju ajades lauta kütkedesse oli pandud, röökisiwad hirmsaste põlema tule sees. Üleüldse  oli laudas 17 lehma ja niisama palju sigu ja lambaid. Lehmadest oli aga paljalt 5 tükki meel wõimalik wälja peasta, ning sisse jäiwad 12 lehma ja kõik sead ja lambad, mis elawalt tule sees ära pölesiwad. Põlema hoone sees oli ka 200 sülda puid, mis ka kõik ära pölesiwad. Tule all seiswat wiinakööki  peastis põlemise käest üksi noor ja mahwa tulekustutaja  selts ära, keda paar herrat juhatasiwad, ehk küll selle seltsi liikmed ei olnud. Naljakas oli üks prillidega isand, kes ühe klistiirpritsiga ümber põlema maja jooksis ja teda seega üksinda kustutada  püüdis. Soowida oleks, et edespidi seesuguste riistadega wälja ei tuldaks töistele abilistele tüliks ja takistuseks. Seiemaale on küll teadmata jäänud, kust tuli lahti peasnud, aga arwatakse, et moonameeste naised, kes tulega meel enne seda laudas käinud, sellega hooletumal kombel ümber on käinud. Nende waeste kahju on küll suur; mõisawalitsusel ei ole muud kui 200 sülla puude ja mõne põllutöö riista kahju, sest hoone oli tulekasfas ülemal." Kr. Uued prohwetid. Neist oleme juba mitu korda rääkinud, sest praegu on neid meie maal õige rohkeste ümberhulkumas. Noarootsist on need Pühad Pärdid oma jampsi õpetustega wälja tulnud ja nende järg ulatab ka juba Audru kihelkonda, nagu järelseisaw kiri jutustab. Audru on jo ka weel neist kihelkondadest, kus pimedust kesk päewa ajal kottidesse  wõib panna ja turule wiia, nagu seesugust kihelkondasi  Läänemaal peale tosina leiame. Kus koolid juba wähegi walgust rahwa sekka on kannud, seal ei ole rahwaeksitajatel mitte wõimalik, oma jüngrite hulka nii kergeste jampsijatega täiendada. Audrust kirjutatakse meile: „Üks Tallinnamaa prohwet oli hiljuti ka Audra walda sattunud ja siin kõik rahwa lühikese ajaga keema pannud. Kas teda ka meie kihelkonna prohwetid, kellel enesel „ kõne-anded küla keeles" puuduwad, seie oliwad tellinud ehk kas ta „pühastwaimust" seie oli aetud, seda meie ei tea. Aga imekspanemise wäärt rutuga on see uus õpetus Audra wallas laiali lagunenud, nii, et kes aga ial prohwetit kuulamas on käinud, on seal kohe maha kukkunud, jalgu tükk aega siputades, ja kui ülestõusnud,  siis olnud prohwet walmis, näinud kohe nägemisi ja kuulutanud „taewariigi asju." Audra pärisherra, kes ühtlasi ka Sillakohtu herra on, katsunud  wõerast hulgust küll kinni püüda, aga jüngrid annud seda mehele teada ja see pannud kohe plagama. Aga Audras on nüüd asi liikumas ja jampsimine wõtab ikka enam maad, sest pimedus on meie kihelkonnas  ütlemata suur." P os time es waletab. Selle peakklMall „ üleliia mees omas 33. numris sellest, et Eestirahwa seas liig palju kurjategijaid olla, ning näitas ka selgeste ette, kust see tema aru järele tulla, et nende kurjategijate hulk nii suur on. See tulla rahwa nurjatumast kodusest  elust ja Jumala sõna põlgamisest n. n. e. Meie näitasime siis omas 36. numris, et Eesti Postimees selle kirjaga meie rahwast üleliia palju ilmaaegu teutanud  on, sest seesugust jõledaid umbusklikuid ja Jumala  salgajaid, kellest Eesti Postimehe arwamise järele Eestirahwas kokku on seatud, ei ole meil kusagil näha, aga suur jagu meie kurjategijatest sigineda meie puuduliku  rahwakoolidest ja nurjatumast kõrtsielust wälja. Oli Eesti Postimehe kiri nende kasuks ja toeks kirjutatud,  kes meile igasse kihelkonda sillakohtuherrasi ja ratsapolitsei mehi soowiwad, siis näitas meie kiri, et meie kurjategijate hulk sugugi nii hirmus ei ole, kui tehakse, ning meie nende hulka üksi siis wähendada wõime, kui juure kallale läheme ja omad koolid õige järje ja omad kõrtsid õige seaduse korra alla heidame. Sellest kirjast sai igamees kohe aru, ning ka Eesti Postimees pidi kohe ära nägema, et ta oma kirjaga mitte töistele, waid iseenesele auku oli kaewanud. Omas 38. numris katsub ta asja sellepärast ümber pöörata ja seletab ära, mis ta omas esimeses kirjas olla arwanud. Selles esimeses kirjas ei räägi ta küll linna koolidest ega kõrtsielust maal ühtegi, aga ta arutab pitkas arutamises ette, et kõikidest neist asjadest  olla rääkinud, millest Sakala tema kirja wastuses rääkis. Tema ütleb nimelt: „Meie linnades, kus kaugelt  suurem hulk inimesi Eestlased on, puuduwad siiski Eesti koolid Läieste. Õpetust antakse poistele ja Võetakse  neist wasta Saksa koolides ja keeles, millest poisid peaaegu midagi ei mõista Sell wiisil õpetus ja haridus peab neid päew päewalt rumalamaks ja pahe- maks tegema, et nad sedagi head põhja kautawad, nns neil kooli astudes loomusest enesest südames oli. See l> see on, mispärast meie linnad seaduse rikkujate ja süüaluste  sigituse paigad on, kust paha hõlpsaste muiale peaseb ja laiali laguneb." Nõnda kirjutab nüüd Eesti Postimees ja seadab ennast sellesama põhja peale, mille peal Sakala seisab ja mis meie juba aastal 1878 juhikirjades laiemalt ülesse arutasime. See Eesti Postimehe seletus oleks mäga rõõmustaw, kui ta tõsisest  meelest wälja tuleks. Sealt ei tule ta aga mitte wälja. Sest selle seletusega ei püüa Eesti Postimees praegu muud ühtegi, kui oma tõsist palet, keda Sakala liniku alt päewa paistele tõi, jälle peitu marjata. Eesti Postimees waletab küll, et ta ka omas 33. numris nõnda olla kirjutanud, aga seal laulab ta oopis töist laulu. Kes seda esimest kirja loeb, ilma et ta töist tunneks, see ei saa ilmaski sealt wälja arutama, mis töise sees seisab. Paneme paljalt esimese kirja lõpetust tähele, kus öeldakse: „Ja ähwardab asi meel hullemaks minna, siiski ära heitkem paranduse lootust ära. Nii kaua kui Jumal elab, ei wõi tema pilli kõige jõledamad  ja pöörasemad ka mitte lõhki puhuda. See lootus jäägu kõige õiglaste toeks, mis keegi katki ei wõi murda." Nende sõnade järele oleksiwad Eesti Postimehe  töise kirja seletuse järele linna koolmeistrid ja kooli walitsused „ kõige jõledamad ja pööratsemad", kes „Jumala pilli" lõhki tahawad puhuda ja ikka meel „hullemaks" lähemad, mis aga „õiglased" mitte ei usu korda minna wõiwat. Nõnda ommeti Eesti Postimees  linna koolmeistritest ja kooliwalitsustest wist mitte ei tahtnud rääkida. Selge on igamehele, et Eesti Postimees omas töises kirjas 38. numri sees mäletanud  on. Et ta aga Sakala läbi sunnitud on olnud, seda suurt male linikut oma tõsise palge ette tõmbama, sellepärast on tema wiha nii suur Sakala peale, et ta töise poole omast pitkast kirjast uue suurte maledega  täidab ja nendega Sakalat määrida püüab. Selle kirja wasta, mis täis kõiksugu sõimusõnu on, waidlema  hakata, oleks niisama hea, nagu tahaks keegi puhas inimene sopa sees segama hakata. Meie tahame paljalt paar ütelust nimetada, et lugejad näeksiwad, kui sügawasse juba Eesti Postimees langenud on. Kõige pealt ütleb ta: «Jakobson tõuseb nüüd üles ja hakkab meie hobusewargade ja muu kurjategijate eest kostma." Meie lugejad teadwad jo, kelle eest meie kostnud oleme. Meie waidlesime seda maleks, et Eestirahwa  seas üleliia palju kurjategijaid on ja nimetasime seda ka enne juba jõledaks rahwa teutamiseks, kui Postimees terwet rahwast hobustewargadeks püüdis teha. Seda nimetab nüüd Eesti Postimees „ hobusewargade  ja kurjategijate eest kostmiseks". Kui imelikult  Eesti Postimees arutab, näitab järelseisaw ütelus:  „Kui nüüd kõrtsielu üleliia palju kurjategijaid sünnitab, kas neid siis ka üleliia palju on, wõi on wahest liig mähe? Kui perele lõunaks üleliia palju kartohwlid keedetakse ja lauale kantakse, kas siis laual üleliia palju kartohwlid on wõi mitte? Kes oleks nii tuim ja tölp, et selle peale õiget wastust ei leiaks! Ja nõnda siis tunnistab Jakobson selge sõnaga ise, et meil tõeste üleliia palju kurjategijaid on, kuid kuulutab  aga, et meie nurjatu kõrtsielu neid sünnitada." Raske on uskuda, et see mees, kes siin seesugust mõistupilti  tarwitab, üks õpetatud mees on. Niisama wõiksime  ütelda: Harry Jannsen on üleliia kaua koolis käinud, sellepärast on temal üleliia palju tarkust. Ei! Tahaksime siin kartohwlitest pildis rääkida, siis wõiksime  ütelda: üleliia niiske muld on üleliia palju tõukusi kartohwlite sisse sigitanud, aga siiski ei ole meie kartohwlite  põldudel neid wõeramaa põldude kohta üleliia  palju; tehkem põllud üleliia niiskusest kuiwaks, siis kaduwad ka tõugud weel wähemaks! Eesti Postimees lõpetab oma pitka sõimukirja järelseiswa naljaka kukkumisega: «Jakobson näeb selgeste, et rahwas  temast lahti lööb ja temale selga pöörab; et aga wana aasta otsa lõppemas on ja kartus kätte kipub, et uueks aastaks enam lugejaid ei leia, siis otsib ta nüüd omad wanad sõariistad C. Postimehe wasta wälja, millest ta loodab, et meile nendega weel ikka suure hulga silmis haawu wõib lüia. Aga aeg on arutust annud ja sõariistad on ära roostetanud ning nüridaks saanud. Mis enne kasu tõi, toob nüüd kahju. Neid sõnu lugedes on G. Soonsein seda Eesti Postimehe 38. nummert wist kolm korda kummardanud  ja waimus wa' Baltipapa jalale ja tema kukkuja poja käele waimustawalt suud annud. imebe voliitika. Eesti Postrmees kirjutab omas 38". numris, peale selle kui teda Saksamaa sõawäe „au, ilu, uhkus ja julgus" lapselikult hõiskama on pannud, nõndawiisi: „ Saksamaale  on Austria sõbrust tarwis, sest tema selja taga seisaiNad Prantslased, ja Austriamaale on Saksa sõbrust tarwis, sest tema selja taga seisawad Wene-