Või arvamine rahwa meelesse igaweste juurdunud, et tähed tähenda wad. NiHäSti Hommikumaa kui ka Põhjamaa rahwaSte preestritel oliwad omad pühad loosid, cfee on puu-pulgad, kuhu pühad ruune-tähed oliwad peale lõigutud; nendega heideti liisku, kui jumalate tahtmist ühe ehk teise asja kohta taheti teada saada. Iseäranis peeti ruune-kirjast kui nõiduznise märkidest lugu; ruune-tähti lõiguti  mõekade, laewa tüüri-laua ja mitme muu asja peale, et häda ja äpardust kaugele hoida." Peale selle kui kõneleja Egiptuse hieroglyfidest, Mesopotamia kiilkirjast, Hiina ning India keelest ja kirjast w. oli seletanud ja näitusi  ette toonud, jõudis ta selle otsusele, „et ja keerulised kirja-tähed mitte ei ole selle ehk teise mehe wälja mõteldud ehk juhtumise kombel oma kuju saanud, waid nad on wana muistse põlwe pärandus, nad' on kujud, kes omal ajal täis saladust ja imewõimu oliwad, nagu usuti. Aegade jooksul on nende tähendus kustunud, nad on paljalt  märkideks jäenud, millega meie sõnades kuuldawaid heali tähendame; aga oma kunstlikku kuju on nad kinni pidanud, nõnda et meil nendega kirjutades pale-higi seeski wõimata on, mõttele ehk räägitud sõnale järele rühkida. Nõnda on neis imewärki kujudes weel tänapäew wana aja maimud ja tondid kolli tegemas, ja nagu raudkiwi rünkad su meil niisugused kirjatähed hariduse aias takistuseks ees." Wiimse küsimise peale: missugune peab siis kiri olema? kostis kõneleja: niisugune, et wõimalik on mõtet kirjutuse  waral niisama ruttu nähtawaks muuta, kui see suusõna waral kuuldawaks saab. Selle peale tegi ta seletust Inglaste,  Prantslaste ja Sakslaste stenografia süsteemidest ja Eesti stenografiast, mis praegu ilmunud. Eesti stenografia lihtkorralist loomu seletas kõneleja kriidi ja suure tahwli abiga ja tõendas, et see Üsna kerge olla kätte õppida. (Järg jiieb tulema.) Sakala 19. awaldatud kirja kohta, milles hr. Grenzstein'ile süüks anti, et ta J. Tülk'i piltisid „OlewikuS" "ilma piltide omaniku luata olla tarwitanud,  on hr. Grenzstein „Olewiku" sees seletust teinud, et tema tähendatud süüst Vaba on. Meie loodame nüüd, et auustatud kirjasaatja 5. 5. pea Võimalikult aru saab andma, mis põhjusel tema ülemal  nimetatud kirja Sakalas awaldaS. „Nowoe Wremja" teate järele ei saa „Olewik" edespidi mitte enam Schnakenburg'i trükikojas trükitud, millest wa'est ka see on tulnud, et „Olewik'u" Viimane nummer meile mitte kätte pole jõudnud. Riiast. „Liiwi Kub. Ztg." awaldab omas Viimases  numbri» 5 „Liiwi kubernöri b - u i kubermangu Valitsuse ' ?cstsei kõhtudele käsk " > -..chii lastud leitnandi Alek''''  p '- i chl rt-ma Varanduse järele ku et temal 5 rubla ühe Väljaeest  wõlgu ja passi aeg ümber on, ja ; ? i" teadust anda." Saaremaalt. Õnnetusest pitkse läbi kirjutatakse  meile: „ Saaremaal Torgu wallas oli 17. Augustil  ränk rahesadu walju müristamisega. Kella 10-ne ajal hommiku lõi pitkne talu wabadiku Hindrek Soo-är'e maja, mis üksikult karjamaal seisis, põlema. Maja omanik  ise oli Kuuramaal teenimas, ka tema naene oli külasse minnes lapsed üksi koju jätnud. Naabrimees Karel Kuutmany. oli ligi werst maad eemal maja põlemist näinud. Ta jooksis ruttu tulekahju juure, kus juba mitmed  inimesed põlewa maja ümber seisiwad. Õlekatus oli juba mahalangenud ning maja üleni lausa tuleleegis, sellepärast  ei julgenud keegi sisse minna, ehk küll laste häda healt oli kuultud. Nõnda pea kui Karel Kuutmann kuulda sai, et lapsed põlewasse majasse sisse oliwad jäenud, lõhkus  ta mahalangenud põlemast katuksest tee läbi ning tungis  läbi tule aknast tuppa. Siit leidis ta wabadiku nelja aastase tütrikese maast, kes juba rohilist mahtu suust wälja ajaS, kuna 2 aastane wend ennast teki alla oli ära matnud.  Wahwa mees ulatas mõlemad lapsed läbi tule töiste kätte wälja. Lapse kätkit nähes läks ta kolmat korda majasse tagasi, sest ta armas seat sees weel ühe lapse olewat, aga õnneks oli kätk tühi. Waewalt oli laste peastja aknast läbi tule wälja jooksnud, kui sellsamal silmapilgul maja ka seestpoolt tuld täis lõi. Lapsed on endid, kui neid tulest läbi kanti, mitmest kohast ära põletanud. Praegu on nad tohterdamise all ning lootuse järele saamad nad elusse jäema. g." Järvamaalt. Amblast. Uus tulekustutajate  selts, mis mõne aja eest seal kokku astus, on üks neist kasulikudest seltsidest maifelmaal. Pole seepärast  ka imeks panna, et seesugune talurahwa tulekustutajate  selts ka „Baltia lilleaia" ehteks saab tehtud, see on saksastatud. Ja tõeste püüawad mõned isandad oma ametikohast sess tükis suure agarusega täita. Uue pritsimaja sisseõnnistamise ja aastapidu juures, mis seal hiljuti ära peeti, on siis ka, ise enesest mõista, kõik Balti keeles ja Balti meeles ära tehtud, nii et mõned endid täieSte Berliini pärnade all arwanud olewat Peeterburgist. Keiserlik Majesteet on Moskwa linna elanikkude õnnesoowimise telegrammi peale, mis nad Keisri Herrale sündimise pSewaks läkitasiwad, Moskwa kindral - kubernöri kindral-adjutandi würst Dolgorukow'ile järgmise Kõigekõrgema tänutunnistuse  saatnud: Würst Wladimir Andrejewitsh! Õnnesoowimised, mis Teie Minule ja Keiseriina Majesteedile Minu nimepäewaks Moskwa elanikule nimel saatsite, ön uus tunnistus, muutmata truist tundmistest, mis Meie wana Keisrilinna elanikkud omas südames tuimemad.  Kuna Meie seda Moskwalaste armastuse ja truuduse tunnistust rõemuga wasta wõtame, tunnistame Meie neile kui ka Teile Oma südamlikku tänu ülesse. Mina jäm kui ikka Teile armuliseks. AlguSkirjale on Keisri Herra Oma käega alla Uutanud: Aleksander.' . Peeterhowis, 31. Aug. 1882. Montenegro würst käis 1. Septembril Kroonlinna waatamaS. 2. Septembril tahtnud ta Moskwa wäljanäitusele minna. Kõik ministrid, sinodi ülemprokuröör ja muud kõrged riigiametnikud on Montenegro würsti jutul olnud. Uus kroonimise päewa wõeras. Neil päewil on Japani prints Arrissougawa Peeterburgi  jõudnud, et Keiserliku Majesteetide kroonimisest MoskwaS osa Võtta. Inglased on Kairo linna eneste alla heitnud. Arabi-pasha on wangi wõetud. Senator Manassein on Keisri Herra juwl olnud. Salanõuunik würst Wolkowskion koolide ministri abiliseks tõstetud. Seiemaalne koolide ministri abiline hr. Markow on ametist lahti saanud. Piiskop Nestor'i üle tõiwad ajalehed hilja aja eest sõnumid, et ta ühe reisi peal meres ära uppunud, sest et laew hukka läinud. Warsi peale selle teadsiwad needsamad ajalehed rääkida, et piiskop  Nestor mitte nimetatud laewa peal pole olnud ja alles elawat. Nüüd räägiwad jällegi ajalehed, et ta tõeste merelaeneteS oma hauda leidnud. Mõned arwawad, et ta ise merde hüpanud, teised jälle, et ta merde kukkunud, sest et ta juba enne seda uimaStuse  ja pää ümberkäimise üle kurtnud. Aurulaewa „Moskwa'st". „Priitahtliku  merewäe" seltskonna läbi asutatud kommission, keS nimetatud aurulaewa hukkaminemist pidi läbi kuulama, on nüüd selle otsusele saanud, et aurulaew „Moskwa" ainult seeläbi on hukka läinud, et Inglise  merekaardid pole õiged olnud. Kurb sündmus. „Now. Wrem." teadustab  järgmist kurba juhtumist: Peeterburgi lähedal  Nowaja-Kirka raudtee-jaama juures elaw rahaministeeriumi  ametnik, tõsine riiginõuunik N. T. Tarasewitsh, sõitis 28. Augustil oma mõisa pealt oma 17-aastase tütre saatusel Peeterburgi, et sealt oma 16-aastast poega, kes kadettide koolis käis, maale mõisa peale kaasa wõtta.- Tee peal sai tema rabandusest alwatud ja kui teda koju wiidi, oli ta juba surnud. Tema abikaasa ehmatas selle õnnetuse üle nii wäga, et ka temagi südamerabanduse kätte meel sellsamal päewal ära suri. Merewäe ministeeriumi walitseja, wiitseadmiral  Shestakow, on Keiserliku Majesteedi kindraladjutandiks  tõstetud. Moskwast. Wäljanäitusest. Keisri Herra on Kõigekõrgemalt käskinud, Moskwa wäljanäitust künni 1. Oktobrikuu päewani pikendada. Samaarast. 30. Augustil laskis, nagu „Sarat. List." teatab, Besentshuki raüdtee-jaama juures maakonna  mõisnikkude päämeeS krahw Tolstoi rewolwriga  Nikolajewi maakonna kohtu eestseisja Boströmi peale ja haawas teda jalust. See lugu sündinud, nagu räägitakse, perekonna asjade pärast. Asi on kohtu ülekuulamiseks antud. Saratowist. Wolga jões on praegu nii wähe wett, et laewad enam linna alla ei saa tulla; reisijad  astuwad seepärast mõni werst sealpool linna juba kaldale. Odessast. Pärast Kairo linna allaheitmist ja Arabi pasha wangiwõtmist rändawad Eürooplased Egiptusse jälle tagasi. Kõik reifijatepiletid aurulaewade  peal Aleksandria linna on ära müüdud. Iga päew tulewad enam kui 600 wagonit wilja Odessa; kõik kauplusekohad on wiljaga täidetud. Tiflistst. Bakini raudtee peal on Dolmatli jaama lähedal raudteetamm wihma läbi alt ära õõnistatud, misläbi üks raudteemasin teelt ära libisis. Inimesi pole mitte haawatud ega surma saanud. Sillaotsa kerjaja. Wilhelm Hauff'i järele J. Lill. XIII. 26. Fröben oli oma lugu tulise waimustusega jutustanud.  Joosefe nuttis ja ka töised prouad ja preilid pühkisiwad aeg ajalt silmi. Mehed oliwad tõsisemaks jäenud ning näitafiwad tähelepannes pealt kuulawad, üksneS baron naeratas fiin ja seal weidralt, tõukas selle ehk töise koha juures oma naabri külge ja sosistas  talle oma tähendusi ja lisasi kõrwa sisse. Nüüd, kui Fröben oma lugu oli lõpetanud, hakkas ta suure healega naerma: „Seda peab ütlema, nõnda peastetakse  ennast osawalt kimbatusest," hüüdis ta. „Ma ütlesin ju ikka, mu sõber on keerupääga mees. Waadake  aga, kudaS ta kelm naisa liigutada mõistis! Tõeste, minu proua hulub, nagu oleks preester talle patude andeksandmist keelanud. See on kena! Luule ja tõde! Jah, seda oled Sa hoolega oma Göthe järele spinud, luule ja tõde, ma ütlen ikka, see. on nali, mis sada rubla wäärt." Reed sõnad tegiwad Fröben'ile uueste haiget. „Ma ütlesin Sulle juba," ütles ta pahaselt, „et ma luule ja luuletuse täitsa kõrwale jätsin ja üksnes tõtt ütlesin; ma usun, Sina saad teda ka selleks pidama." „Jumal hoidku mind," naeris baron. „Tõde on, et Sa tüdruku oma kuluga elatasid, armas sõber, see on selge tõde ning oma õhtukäikudest oled Sa meile weikese romaani teinud. Aga heaste jutustatud, osawalt  jutustatud, seda pean ma tunnistama." Nooremehe nägu lõi wihast punaseks; ta nägi, kuda Joosefe üksisilmi ja arglikult oma mehe otsa waatas; tema aimas, et ka temagi oma mehe umbusaldusest  osa wõttis ja temast paha mõtles. Selle proua lugupidamist ei tahtnud ta wähemalt töiste kõlwatuma  naljatuste läbi lasta kadunuks minna. „Ma palun, ärge sellest enam räägime," hüüdis ta, „mull pole weel iial asja olnud, midagi ära salata ehk warjata, aga ma ei wõi ka seda mitte sallida, et töised seda minu asemel püüawad teha. Ma ütlen Sulle wiimast korda, Faldner, et kõik, mis ma ütelnud,  täitsa tõsi on." „Roh, siis on mull sellest wäga kahju," wastas . Faldner kässa kokku lüües. „Siis oled Sa aina liiale aetud suurmeelest ja heldusest paarsada pranka kawala turutibukese pärast maha wiskanud, kes Sind luuletatud waesusega ja wiletsusega pettis, ning Sa pole muud midagi saanud, kui ühe wiletsa musu! Waene mehike! Kuida wõisid Sa ennast Pariisis ühest nurjatumast tüdrukust nõnda ninatpidi lasta widada!" Weel enam kui baroni esimesed sõnad äritas Fröben'i see pilkaw kaastundmine ja seltskonna naer Faldner'i toore naljatnse üle. Praegu tahtis ta paha meelega töiste seast ära minna, kui üks midagi sündis,  mis teda tagasi hoidis. Joosefe oli kahwatanud kui surnu ülesse tõusnud, ta tahtis oma abikaasale midagi wastata, aga sellsamal silmapilgul langes ta minestades nagu surnud maha. Kohkudes kargasiwad wõerad püsti, kõik jooksiwad läbisegi, naisterühmas tõstsiwad minestaja ülesse, mehed küsisiwad üksteiselt, kuda see nõnda kogemata olla juhtunud, Fröben'i oli ehmatus enese pool uimaseks teinud, ja baron kirus naiste õrnade närwide üle, katsus wõeraid waigistada, pea jooksis ta jälle oma proua juure; ükski ei saanud  töise jutust aru. Mõne minuti pärast lõi Joosefe jälle silmad lahti. Tema soowis oma tuppa minna, kihu teda ka ' wiidi, ja prouad ning preilid tungisiwad talitades ja uudishimulikult takka järele. Nad nimetasiwad sadat tõugu rohtusi, mis minestuse roasta olla, ning sellepoolest  oliwad kõik ühes mõttes, et proua von Faldner'!  suur hool ja tallitus tänasel päewal teda nõrgaks  olla teinud, ning mure ja kartus, et baron, kes juba muidugi häbemata küllalt olnud, selles weel kaugemale  saaks minema, toonud minestuse kätte. Waheajal püüdis baron meeste seaS endist korda jälle jalule seada. Tema laskis wirgaste weini wälja ' walada, jõi kord ühe, kord töise terwiseks ning katsus wõeraid igapidi waigistada. „See ei tule millegist muust," hüüdis ta, „kui uuema aja pöörastest wiisidest;  meie päewil on ülema seisuse naisterahwal nõrgad,  õrnad närwid, ja kui tall neid ei ole, siis ei peeta teda mitte suurtsugu inimeseks; minestamine on moodis; wana kurat ise on neid pöörasi moodisi ülesse leidnud. Ja ka sellest see tuleb, et nüüd enam midagi ta päris nimega ei tohita nimetada. Kõik peab nõnda ääri weeri mööda ja peenelt ööldud saama, et süda täis läheb. Seal ta minestas nüüd ära, et ma paar korda julgesin nalja heita, mis ju ometi seltsliku  elu sool on. Et ma sarnaste neiupuhtade lugude üle ühes huluma ei hakanud, waid mõne sõnaga asja tõsist lugu meele tuletasin, sellepärast minestus. Tübi kõik! Ssbrade keskel on see ju lubatud! Ja Sind, sõber Fröben, oleksin ma targemaks pidanud, kui et Sa sellesarnast pahaks pidid panema." Aga see, kelle kohta baron oma kõne wiimased sõnad ütles, polnud ammugi enam wõeraste hulgas. Fröben oli iseenese ja kõige maailma peale pahane, oma tuppa läinud. Weel ei wõinud ta sellest weidrast