tema sõber nii hoolimata oma auuwäärt abikaasa waSta oli, tema nägt, kuda Joosefel tema ees oma mehe tooruse pärast häbipuna palgesse tõusis, tema märkas seda ja wastaS sellepärast baroni küsimuse peale paha meelega: «Mis mina sellest tean? Arwad Sa wahest, et ma nende inimeste käest, kellega ma ümberkäin, Inglase wiisil küsin: paljn Sa kaalud?" „AH, ma tunnen Sinu Veidraid mõteid selle aSja kohta," uae«S baron, „Si«u meelest on üks wilets kirikurott, kui temal, nagu ööldakse, süda ja meel õige koha peal on, nõndasama hea, kui mõni töine, kellel aaStaS kaks kord sadatuhat rubla intressi siSsetuleb. Aga olgu peale, selle wana Hispaanlase kohta peame meie selge aru kätte saama, ja selles tükis panen ma kõik loomse Sinu peale." «Ja muidugi; minu peale wsid Sa julge olkn Aga mis see oli, mis Sa eSmalt krahwi prouast Landskorn  rääkisid? Sa pole mulle «eel sugugi jutustanud, kudaS Sa oma prouaga tutwakS said." «Noh, see lugu on lühikene," waStaS Faldner, kuna ta omale ja sõbrale nueSti veini klaasi valas; . sSina tead, et mina iga aSja juures kõige eSmalt küsin: palju see mulle kasu toob? nõnda ka siin. Ma võisin kõigi mõiSnikude tütarde seast walitada, keda ma tahtsin) rikaid ja ilusaid kõik wõifin ma saada. Aga ma mõtlesin: kõik ei ole kuld, mis hiil? gab, ja otsisin enesele ühte tubli perenaist. Nõnda juhtusin ma kord ka kogemata krahwi proua Landskorn'i mõisa peale. Joosese oli sell ajal alleS kui preili von Tannensee proua Landskorn'i seltsnaisterahwaS. See virk, osav laps -oli mu meele järele; thoed valada, õunu koorida, lille kaSta, lühidalt kõik mõistis  tema nõnda ilusaste ja lõbusaSte talitada,. et ma mösiMn, sellest ehk ei kellegist muust saab hea perenaine.  Wa rääkisin krahwi prouaga selle üle. Esmalt kytzkustn ma küll tagasi, kui mulle wäga pisut Joosese minevikust teatadi. Proua LandSkorn ütleS mulle, tema olla Joosese ema tundnud, ning pärast tema surma tütre oma juure võtnud; varandust temal ei plnud, aga proua LandSkorn andis omalt poolt tubli weimewaka. Tema vanemate laulatuse-tunniStuS, tema ristimise täht oliwad õiged noh, armastajad on kõik emm eht vähem narrid, ja nõnda võtsin ma tema viimaks ära.- „Ja oled nüüd selle inglis» otsata õnnelik?" „Ja, noh, lähäb ka; igapäisest tallitust osavusest ei mõiSta ta küll põrmugi, ja ta hälbid raamatud pean ma hoolega ta eest ära peitma, et ta majaS ja aiaS ära harjuks; sest kudas peab siin maal siis veel läbi saama, kui majaperenaine sohva nurgaS istub, romanist ja muud sellesarnast loeb, ilma et köögi ja aia eest vähemat hoolt kannaks?" „Aga selle tarvis võiksid Sa ju tüdrukuid pidada?" ütleS Fröben, keda vein ja jutt veel rahutumaks  oliwad teinud. küsis Faldner naerdes ja vaatas suurel filmil ta otsa. „ Tüdrukuid! Seal näitad Sa jälle uueste, ei Sa niisugustest asjadest vähematki ei tea ega mõista! Tüdrukud saakfiwad mull taga selja suurema hulga toidu kraami ja riistu suutumaks ära varastama. Ja veel pealegi köögis! Puid ja võid ei jõuaks fiiS keegi küllalt muretseda, kui seal kõik töö tallitus aina tüdrukute hooleks oleks jäetud! Ei, perenaine  peab seal talitama ja juhatama, ja kahju! sellepoolest  ole» ma Jvosefe'ga petta saanud; aga tule, lööme klaasid kokku; vana Don Pedro peab kõik jälle heaks tegema!" Fröben ei julgenud midagi waStata, ehk küll kõik, mis ta siin kuulis ja nägi, tema südamele ja õrna meelele kibedat haiget tegi. Kui nüüd baron üleSje tõusis, tegi võeras sedasama, kannatas ka sõbra laSse võtte vagusi ära, ning lubaS Faldner'i kutsumise peale temaga seltsis uut aurumasinat vaatama minna, sest nõnda võis ta ennast Joosefe'st esiotsa eemal hoida, kellega ta viimaste juhtumiste pärast mitte koha kokku ei tahtnud saada. Hobused toodi trepi ette, mehed aStufiwad sadulasse, ja juba pidi Fröben praegu ümber tee käänu pöörma, kui ta veel tagasi vaatas ja nägi, kuda Joosese ühe akna all seistes rätiku silmade eest ära tõmmaS ja neile Jumalaga jätmiseks järele lehvitas.  „Sinu proua lehvitab meile Jumalaga jätmiseks,"  ütleS ta Faldner'ile; aga see naeris suure healega. »Mis Sa õiete arvad?" ütles Faldner edasi ratsutateS. „Sina usud vist, et ma tema nõnda õrnaks ja pehmeks olen harjutanud, et meie pooleks päevaks kottu välja minnes suud ja kätt andes, teretateS  ja ninarätikuid lipntadeS Jumalaga jätame? Jumal hoidku, sellega ellitakse naised aina ära , ja kui Sinule ka peaks juhtuma, et Sa kord naise võtad, siis tee Sa Jumala pärast nõnda kui mina. Reisi peale ehk muidu kottu väljaminemisest ei Musuta naisele sõnagi. Hobune tuuakse ette „„Kuhu Sh lähäd, mu armas!" küsitakse siis esimene ehk töine Mingi waStust, vaid kindad kätte. „ „Aga kaS-Sa mind siis nõnda ainu üksi tahad jätta?"" küsittkse edasi ja silitakse Su palgeid; Sina wõtad piitsa ja ütled: „Jah, ma lähän weel täna sinna ehk sinna, seal on mull mõndagi  tallitust, ja kui ma õhtu kella üheksaks mitte tagasi et ole, siis pole Sull Ma söögiga enam minu peale oodata. Nüüd ehmataö prouakene äka, aga Sina ei pane seda tähele; tema tahab Sulle järele tulla, aga Sina näitad piitsaga koju poole tagasi; tema kargab tuaS akna alla, kummardab enese kõige pisararätikukesega aknast välja ning hüüab Jumalaga! ja lehvitab oma valge lipuga! Las' lehvitada ja ära vaata kordagi tagasi. Suru ruunale kannuksed kõhtu ja edasi; ma võin selle peale vanduda, see ajab naistele  silmad pähä. Kolmaudgmal korral ei küsinud minu oma enam midagi, ja tänu Jumalale! hulumine  ja kiunumine on otsas!" Nõnda kõneledes oli baron oma piibu täis toppinud,  tule peale pannud ning puhus nüüd oma wiljawäljasi  vaadates suured suitsupilved taeva poole, ilma et oma sõbra poolt vastust oleks ootanud. See aga pigistas huuled kokku, ja weel walusamine rõhus Faldner'i toores kõne tema südant. „OH Sa inimene, alawm koerast/ mõtles ta iseeneses, „ja alatum koerast, sest Jumal on Sulle mõistuse annud. Kuda hoost õpetatakse, ehk puud parama mulla sisse istutakse,  seda oled Sa Hpiuud, aga ühte ilusat hinge hoolitseda, ühest armastajast südamest aru saada ja seda ära mõista, käib uje Sinu jõuu ja mõistuse." Nõnda mõteldes oli ta tahtmata hobusele karmused külle sisse vajutanud, nõnda et see ruttu edasi kargaS. „Ho, Ho, poisS! Sina tahad minuga võidu ratsutada?"  hüüdis baron Fröbm'i!e takka järele ja pistis piibu taSku. „ Kakssada sammu annan ma Sulle ette ja võtan Su siiski kinni." Ja kui ta arvas, et töine juba seatud maa ette oli jõudnud, laSkiS ta oma hobuse kiirel sammul järele linnata, ning jõudis omaks suureks rõõmukS sõbraga hoobilt auruveske ette. (Järg jäeb tu!e«a.) Kirjutamise õpetus. LaSte õpetajatele ja peastkirja õppijatele juhatuseks  kirjapannud J. Kurrik. Tartus. Schnakenburg'i trükk ja kulu. 1882. Hind 42 kop. „Eesti Kirjameeste Seltsi toimetused."  48. Kui roht hea on, siis on niitjal lust niita; on põld hea, siis on põimajal lust põimata: ja kui üks raamat hea on, siis on ka kriitikul hea meel temast kirjutada. Niisuguse hea meelega astun ka mina nüüd, ehk mu XXX küll igakord mitte just kiituse kirjade all ei ole olnud, selle ülemal nimetatud raamatu kallale. Mitte selle peale ei waata mina omas praeguses kirjas, et J. Kurrik'u raamawte üle ikka head on üteldud, waid ma waatan siin üksi käesolewa raamatu sisu peale. Mina ei kirjuta siin ka mitte kui üks mees, keS teisele, ütleb: Süga sina mind, siis sügan mina jälle sind! waid kui asja läbikatsuja, keS head heaks ja halba halwaks kiidab ülepea, puust tema wilja järele räägib. Kui meie ülepea keeleõpetusest räägime ehk keelt ise õpetame, siis on meie soow ikka, et see rääkimine ehk õpetamine wõirnalikult palju kasu ja selgust asjale ja õppijale saadaks. Katsume seda siis ka siin tähele panna! Õpetamine on ühes tükis rääkimine õppijaga;  aga mõistlik, selge ja kerge rääkimine. Keele. õpetusest räägitakse koolmeistriga; keelt kooli lapsele. Ja ka keelt õpetatakse mõistlikult, selgelt  ja kergeste rääkides lapsele. Ring selle peale tuleb nüüd käes olemas raamatus kõige enam waadata,  kuidas seal keele õpetuse üle räägitakse ja rääkides  keelt õpetatakse. Raamatu wäärduse üle wõime meie enne üleüldiselt  ütelda, et tal Eesti kirjanduses täieSte pädagoogika  ajalooline wäärdus on ja olema saab. Ta jääb kui õigete õpetus-põhjuste järele kokkupantud kooli raamat meie kooli kirjanduses unustamaks waraks. Ja kui aja jooksul uued õpetamise ja õppimise raamatud kord weel uuema kooliteaduste nõudmiste järele peakfiwad  ilmuma, siis saamad meie tulema aja koolispe- tajad ometi tunnistama: See J. Kurrik'u kirjutamise õpetus oli esimene seesugune raamat Eesti kirjanduses, ja ta ei olnud mitte üksi esimene, vaid ka hea. Seesama raamat annab viies päätükis kooliõpetajatele  niipalju täiesti tuumakat õpetust kirjutamisest ja päästkirjutamisest, kui seda meie praegustes EeSti koolides tarvis on. Niisamuti võib see raamat meie praegustes EeSti keeleliStes seminarides pruugitud saada, kui teda siin koolmeister ka suusõnaga täiendama peab. Seminaristid peaksiwad temaga täitsa tuttavaks tehtud saama, ta peaks nende kooli õpi-raamatuks saama, nende peuS ja pääs olema. See raamat algab just eestotsast kirjutamise õpetamisega  peale. Ta õpetab esite tähta, suuri ja veikefi,  kirjutama; õpetab siis trükikirja ära kirjutama, etteütlemise järele kirjutama, pähä õpitud tükka ülesse kirjutama ja õigesti kirjutama. Edasipoole õpetab ta lapsi juba midagi ütlema ja neid ütlusi üleSse kirjutama,  luuletusi ümber-seletama, s. o. neid lihtkõneS  üleSse kirjutama; õpetab siis weel asjade üle, . kellest kirjutada tahetakse, mõtteid kokkuotfima (diSponiren),  õpetab siis mõtteid arendama, s. o. neid nii seadima, kuidas nad kõneS oma sisu järele üksteise otsa peavad astuma, ja õpetab siis viimaks neid mõtteid sõnastama (stylifiren). Lõpeks pakub ta siis weel mitmesugu ülesandeid, kelle üle õppija möödaläinud  juhatuste põhjustel oma mõtteid koosseiswaks looks peab seadima. Iga järgmine jagu kaSwab nagu esimese ehk eelmineja jau seest välja, ning see on just loomulik, sest ükski puu ei või enne vilja kanda, kui ta mitte õitsenud pole. Õpetamise viis on lühike ja selge. Iga jätk või samm algab esite teoreetikaliSte seletustega ning näitab siis, kuidas need teaduSlised sõrmenäited ja seadused  praktikas peavad tarvitatud saama. Iga pea- tüki alguses antakse enne õpetuse määr, s. õ. kui palju ja mis tuleb õpetada? ja fiLS õpetus ise, s. o. kuidaS tuleb õpetada? Ma ei w?i noortele koolmeistritele muud ütelda selle kauni raamatu kohta, kuid: „tule ja vaata ise! Ära vaata paljalt, katsu järele teha!" Enne kui ma oma kirja lõpetan, tahaks ma aga veel paar sõna härra J. Kurrik'ule lahkeks tähelepanemiseks  ütelda. Oleks väga soovitav, kui selle raamatu juure veel üks teine jagu tuleks. Missugune jagu siis? Üks üleSseannete jagu, kelle seeS iseäranis ka lugemise raamatu pruukimine peaks laiemalt ära, seletatud saama. Kooli, alamate koolide, õpetuses on ja jäeb kooli lugemise raamat ikka keeleõpetuse keskpaigaks;  selle kallal ja selle järele peab laps oma mõtteid harima. Kooli lugemise raamatust võtab laps oma sõnavara, mõtete vara ja ütlemise viisi. Teda peab aga õpetatama, seda varandust siit õigel viisil välja otsima. Enam jagu Eesti koolmeistreid ei lase seda mitte teha. Neil ei ole ka mitte süüdi, nad ei oska seda teha; seks puudub seiemaani veel õpetuse raamat. Lugemise raamatul on keele õpetuse kohta otsata suur tähtjus; aga see peab ka jälle hea kooli lugemise raamat olema, kellel niisugune tähtjus on, halb raamat rikub keele ja meele ära. Loodan, et härra Kurrik seda sõrmenäidet mulle pahaks ei saa panema. Olgu nüüd ots käes. Tuleva kord räägin ühest teisest raamatust, aga .... küll saate isegi näha ja kuulda. , (xxx) Kirja wastused. 177) J. L. T—s. Olge terme sönumete eest. Tarwitada aga meie neid küll ei wõi: Teie ist ju nimetate, et see näitemängu selts alleö „noor" on, siis „noore" esimesi katseid ei wöi mitte nii karedalt trahwida, kui nad ka just mitte täitsa iqa ühe meelt mööda ei wõinud olla. Et keegi rahwa seast lauljaid ettewõtmise eest tänas, ci olnud ka Teie mettt mööda. Ärge unustage ära, et see ettewõte ei olnud mitte oma kasu pärast, maid Aleksandri kooli kasuks, ja tema täitjad ei olnud mitte päris kunstnikud. 173) C. R. T—s. Teie õiendus saab kuulutustes ilmuma. „Nalja Mart" saab ehk edespidi pruugitud. 17S) P. H. T—s. 20. Augustil on wõimata seda asja ette mõtta. 180) A. S. N—s. Pawme ülesanda, kuhu Teie lk rublat arwata, ei ole aastat, ei ka nummert, ega nimest. 181) J. S. N—s. Täname sönumete eest. Ärge ka edespidi raskeks pandge, niisugust tööd teha. See on ju wäga rõömustkw, et Teie poolt edenemisest wõib juttu olla. 182) GjstWttte rehknungi õiendajatele. Weel peame kord tungiwalt  paluma, et raha saatmise juures ikka üleS oleks antud . Lehe hinna maksmise juures: mis aasta eest ja adressi nummer ja nimi, ja kuulutuste  rehknungi õiendamise juures: mil aastal ja mitmendamas numbris kuulutus seisnud. Need täädused on täiesti rehknungides üles antud, sellepärast palume tähelepanus. 133) J. R. P—s. Leiate tänasest numbrist. „ S a k a l a " A St. IBBS. Wastutaja: J. stõrw.