wahel, miS nagu tema hinge kinni paneb. Sellepärast  on fiiS ka Itaalias ministeeriumi wahetuS olnud, sest rahwaS soowib ministeeriumi, kes wälises pooliitikaS tulisemalt ette aSLub, kui seda seiemaalne ministeerium tegi. Et Itaalia just Prantslasega sõda hakkaks pidama, seda on raske uskuda, aga wihased on Jtaalialased Prantslaste peale õige tubliSte. Inglane  Vaatab aga seda Prantlaste sõda külmemalt pealt, ning arwatakse, et tema oma filmi Egiptuse poole heitnud. Kreekamaal on lugu nii, et Türklane Kreeklasele  maavsuureon pakkunud, aga mitte nii palju, kui Berliini kongressil mõisteti. Nüüd on aga Eüroopa suured riigid soowinud, et Kreeklane seda pakkumist waSta Võtaks ja mitte sõda ei hakkas pidama, kus juures temal Eüroopa suuredriigid abiks ei saaks olema. Kreeklane on fiiS küsinud, kas suuredriigid selle eest tahawad seista, et Türklane oma sõna tõeste saab pidama ja neid maid Kreeklasele kätte andma, mis nüüd lubab. Suurteriikide waStuS on weel tulemata.  Nii kaugel on nüüd asjad. Kreeka rahwaS aga nõuab sõda, sest tema ei ole mitte sellepärast sõda tarvis arwanud olewat, et natukene maad juure saab, waid sellepärast, et Kreeklased, kes EpiiruseS ja TeSsaaliaS elawad, Türgi mzuse alt lahti peaseksiwad. Kreeka rahwa tahtmine Helles asjas on nii Wngiw ja nende sõahimu nii waimuStaw, et ka riigiwalitsuS ja kuningas neile waSta ei taha jõuda panna. Eüroopa riikide juures on praegu igal pool tähtjas juhtumine, et seal Wene saadikud Keiserliku Majesteedi Keisri Aleksandri lil. trooni peale astumist  teada annawad. Neid saadikuid Võetakse suure auuga waSta, nagu nimelt Vürsti Suworowit Berliinis  ja krahw Shuwalowit Wiinis ja Roomas. Ühendatud Riigid on Daanimaa käest Läane-JndmS kolm saart 6 miljon dollari eest äraostnud. Seiemaale ei olnud Ameerika Ühendatud Riikidel Lääne-JndiaS mitte seesugust saari. Et neid omale nüüd on ostnud, tunnistab, et, see riik oma Väge ja Võimust ka seal kindlaks teha püüab. Täna lõpetame oma poliitika ringwaatust selle rõõmustama sõnumega, et igal pool maailmas punaste Mässajate tööd terasemalt tähele hakatakse panema ja Üende piirist seadma. Kõik need Mihilistlased, Kommunardlased ja Gotsial-vemokraatlased  on ennast wnmasel ajal nagu kiskjad meLSslajad  awaldanud, kelle esimene käsk praegu see on: hävitada M tappa. Ka Inglismaal on üks Saks- kohtu kätte antud, keS Peeterburgis tehtud tegu oli julgenud kiita, ja HelVeetsia maal teemad seks auusad inimesed tööd, et nende mässajate kongress, mis seal tahawad pidada, riigiwalitsuse poolest ära saaks keelatud. Omalt maalt. V»/ Wiliandis. „Zeitung für Stadt keS kõige' V' mõistnud mõisnikude kasude eest koSta ja meie Läänemere kubermangude asjakorda ja põllutöö seisust kiita, nagu oleks siin asjad ikka õitsewamaS korras kui Wenemaal, on ka korra nüüd pidanud õige hapu õuna külge hammustama  ja tõeks tunnistama, et mõned mõisnikud Liiwimaal meel seaduse wastalip kontrahtifi oma talukohtade  rentnikutega teemad ja segarenti armsaks sülelapseks  peawad ja seega riigiwalitsuse käskudest mööda püüawad aSwda. Nimetatud ajakirja hapu õun aga oli see, et enam täielik Vabandamine ei aitnud, sest et kõrge Keiserlik ametnik jo talurahma kongressi sasdiMele oli lubanud, segarenti  Wst kohast ära kautada, kui aga seda temale põllumeeste Seltside poolest üles antakse, kuS seesugust seaduse wastalisi kontrahtifi meel olemas oleks. Juba RiioiS andfimad meie kongresfi saadikud kõrgele kubernäri  herrale üles, kust mil segarendi kontrahtide ärakirjad  kaasas oliwad. Ja et see ast sedawiisi jutul ja kõnel oli ja sest mõned rahwalikud EeSti ja Läti ajalehed meel mõnda korda meele tuletasiwad, ej»jWüleüldist  põllutöö edenemist mäga takistab, on nüüd ka Saksakeeles pärast kongresfi uueste sest ajalehtedes  waieldud, kuS segarendi armastajad on oma keerulise poliitikaga õige wiletsaste mette kukkunud. Settep fiiS ka „Zeitung für Stadt und Land" ei wõi neid enam asjaliku tunnistuste ees kuiwaks pühkida, Mis märg see märg. Paneme fiis tähele, kuida nimetatud  Saksa ajakiri aSjaS tehtud süüd süüdlase pealt enam ei salga, aga asja enese, see on segarendi eest hoopis töisest küljest wabandawa tõe ja teaduse kaalutamisega  käepärast on, ja waStame lõpeks temale, kus tema segarenti ja teuorjust Vabandada katsub. „Zeitung  für Stadt und Land" kirjutab: „Wene ajakirjade ja ka mõninga Meie kodumaarahwa  ajakirjade armastatud wiis on see, et nad ühest mustast punktist, enne kui seda keegi asjakski saaks panna, juba jo musta ja kurwa pildi maalimad, mis siis meie Balti awaliku asjade truuks kujuks saab tunnistatud. Selle põhjuse pärast oleme meie sagedaste heaks arwanud, üleüldiseid süü-andmifi kas ei sugugi tähele panna, ehk ometi nende wasta mitte tõsiselt waielda. Nõnda oleme ckeie ka wiimasel ajal sagedaste kuuldud tõendamiste wasta, et Liiwimaa meel wäga sügawaSte teuvrjuse fees kinni olla, ennast ülesnäitnud ja Lärmis arwanud olewat, ära oodata, künni üleüldistest tõendustest otsekoheste näitustesse astuti. „Seda on nüüd hilja ka „BalS" (Läti ajakiri) teinud, kuna ta näitas, et ühes kõige suurematest Liiwimaa  mõisatest, Wanas-Schwaneburgis, 79 talukoha rentnikudele teuvrjuse kontrahtisi pakutud. Selle järele on Läti „BaP'i" kirjutaja Weber'i ja nimetatud mõisa omaniku, paron von Wolfi wahel üks õige rõõmuta waidlemine „Rigasche Zeitungis" käsil olnud, mida meie mitte wait-olles tähele panemata ei tohi jätta, sest et see meie maa awaliku korra ja asjade külge puutub ja muidu näha oleks, Nagu ei tahaksime meie laita, mis laiUse wäärt on, ehk nagu tahaksime silmad kinni panna selle lähengi kautamise juures, mis paron selles mees mehega wõitlemiseS on pidanud kannatama ja seda ise enesele walmistanud on. Paron Wols salgab sealist ütelust (see on salgab, et segarendi kontrahtisi  talupoegadele ette pandud olla) otse ära, peab aga siiski weel enam tunnistama, kui seal sees üteldud oli täit tõeasja nimelt, et mitte ainult, nagu seal öeldud oli, et 79 rentnikule sega-teuvrjuse leppimise kirjad ette oliwad pandud, waid et kogukonna kohtu eeS, ehk küll kontrahtide kõrwal teu-andmisi on tingitud, mis käsu ja seaduse järele iialgi ette ei tohi tulla. Oma kogukonnale tehtud heategude (?) peale toetades arwab paron Wols enesel õigust olewat, nende heategemiste tasumiseks (!) enne rendikontrahtide seaduslikku  mahategemist waba kokkuleppimise (?) teel weel isesugust kürwalisi tingimisi ja leppimist (Stipulationen) ära määrata ja teha. Kas temal selle juures wäljas- pidi mõistawat õigust (formelles Recht) ehk wormilist  õigust toetuseks on, on wähemalt küsitaw, kui. „Talprahwa § 204""" punkti silmas peetakse, mkd kõik kirjalikult ja kohtu eeS kinnitamata tingimised ära keelab. Et aga sarnatsed leppimised (?) seaduse ja käsu maimu wasta on, mis kõiksugust teuorjust ära keelab, on küsimata  selge, nimelt, sest et prii (?) kokku leppimine enne rendikontrahtide tegemist mäga kahtlane olla wõiks. Saab ehk paron Wolf ennast selle peale katsuma  toetada, et teutegemisi ainult rentnikudega mitte tingida ei tohi, need 79 meest aga enne rendikontrahtide  mahategemist meel mitte rentnikud ei olnud? Niisugune  arwamine oleks küll liig wäga läbipaistew õiguse wäänamine. Waba kokkuleppimine (?), mis igaühe era õiguse teel tehtama kokkuleppimiste põhjus on, on „Talurahwa seaduse" nõndanimetawd maaomaduse  poliitika käsu-tingimiste (agrarpolitische Bestimmungen)  läbi mäga muudetud, tingimiSte läbi, mis otsekohe käsulikult eraõiguste sisse hakkawad ja nende mõningaid osasi awalikuks õiguseks teemad. Selle üle wõib jo kahtlaselt küsida, kas eraõigusesse (see on mõiSnikude maaomaduse eraõigusesse) hakkamised  otstarbelised on (asja heaks on), kas nimelt seda kiita ja soowida tuleb, et keeldusi tehakse, mille ära wäänmist pärast ei wõi täleste, ja sagedaste sugugi seletada; ka wõib selle üle waielda, kas mitte see igasuguse  teuorjuse kange äraklnnitamine ja ärakeelmine, nagu seda „Talurahwa seadus" annab, eesmärgist üle ja mööda ei jookse ja maa põllutöö edenemist ei takista, ja kaS tõeste see talupoega rõhub, kui ta muist rendi asemel tegu teeb, kus ta seda palju ennem hea meelega  ei kanna ja kaS see just tema kasuks ei ole (kuulge!) selle üle aga ei ole mingit kahklemist, et meie mõisaomanikuid  nende poliitika takt nende iseenese tahetud (?) maapoliitika käskudest ja seadustest mööda minna ei peaks lubama, ja et kui keegi käsku ja seadust wõeriti on mõistnud (?!) ja selle wasta eksimist enesele on süüks lasknud tulla, siis tema kohus oleks, wigast asja parandada, aga mitte „kõrge hobuse seljast" oma asja eest (wõideldes) sõariistu mlnda, mis nii lõdwalt murduwad."  Nõnda „Zeitung für Stadt und Land". Mis tema asjalikult on rääkima pidanud, sellele ei ütle meie muud, kui mis seal, kus asja enam salata ei Võinud, juba üteldud on: Segarent ehk teuorjus  on seaduse wasta. Ja töiseks tunneb iga rendimaksja talupoja meel sügawamat tänu, mis iial ei saa unuma, oma Kalli Armsa Riigiwalitsuse wasta, kes seda seadust on kindlaks määranud, mõisade eraõigusi  piiritanud, põllutööd ja talurahwa seisust eden- dateS ja aidates. See seadus on määrawd ja Keiserlik  kubermangu walitsus walwab selle eest, et see üleastutud  ei saa, pealegi on meie armulise Liiwimaa kubernäri herra soowimise peale ka edespidi WWMi, VKM«za Tartu Eesti Põllumeeste Seltsid malmis Keiserliku teada andma, kus meel seaduse waStalisi segarendi kontrahtisi waldadeS on, et need kautatud saamad. Mis „Zeitung für Stadt und Land" wäga peenikesel musil mõisnikude eest seistes kahkleb, kas ehk käsk mitte liig kõma ei oleks, teuorjust ära keeldes, kas see keeldus pealegi põllutöö edenemist ei takistawat ja kas ehk segarent meel pealegi talupoegadele just kasuks ei olewat ja kas ehk taluretttnikud seda (segarenti  tegutegemist)  just ise ei tahtwat, on ime. kWkie, kes seda kirjutame, elame just talurahwa seas, aga meie ei tunne üht ainust talurentnikku, ei Liimi- ega ka Tallinnamaal,  keS rendi kõrwal teuorjusega oma raha- maksu tahaks tasuda. Ehk mis edendust sellest just mmgl põllupidamine saab, kui rentnik raha eest mõisasse tegu teeb, M mõisnik isegi raha eest küll inimesi ei saa, kes tema töö ära teemad? Küllalt! Aga nemad tahawad odawM oma töö ära teha ja sellepärast hoiawad mõkWnMsapidajad mäga seaduse wastaliste segarendi kotttrahtide poole, sest nende kontrahtide  järele peab rentnik poole, ja  kolimandama  jau hinnaga, mõisasse tööd On kalli töö aeg, peab ta perega mõisas kõige sünvsamal ajal poole päewa-palga eest oma kaubeldud osa tööd ära tegema, ja et tall selleläbi oma wili puhas ära ei pudeneks ega oma töö raisku ei läheks, peab ta kalli töö ajal enesele kallilt inimesi palkama ehk, mis meel raskem, suurt peret pidama. Aga kuhu ta paneb oma pere siis, kui kalli tööde mahe aeg on? Waadaku nüüd „Zeitung für Stadt und Land", kaS selle läbi põllutöö  just edeneb? Ja kas Kõrge Riigiwalitsus Isalikult põllutööd selleläbi ei ole tõstnud, teuorjust ja segarenti ära keeldes. Aga „Ze!tung für Stadt und Land" ehk wõiks öelda, et segarentnik kõiki teu päewi jo mitte suwel ei tee, maid muist ka talwel, metsast mõisasse puid wedades, wrma hamnisid woorrtades zc. ja sellega oma rendi eest raha teenib. Teenib küll, wastame meie, aga ka siin seaduse wastalise segarendi kontra hi tingimiste järele saab ta aga vgol hinda oma päewade eest ja oma põllu kahjuks. Nui ta mitte niisugusele teutegemisele sunnitusel oleks, siis teeniks ta sellesama töö eest täie palgas Ehk kui seda mitte, kas ta siis mitte ei parandaks Äna põldu, kaS ta ei weaks soodest muda põllule, ehk ei kaSwataks oma sõnnikut, ehk ei parandaks oma heinamaad, ehk ei hariks suurel hoolel oma linu? Kas seesugune asi üleüldse kõik meie maa põllutööd ei edenda ja ka üleüldist, niihästi talurahwa, kui linnade ja mõisate sissetulekut ei suurenda, kui teuorjuS ära on keeldud? Tõeste! Ja sellepärast olgu kõigile see ülemalt poolt targaste ja heldeSte antud käsk ja seadus püha ja tänuwäärt ja ärgu ei „ Zeitung  für Stadt und Land ", ega keegi ajakiri sest ülemalt  antud kallist seadusest tõisiti, teuorjuse poole wabandateS,  pääd pöörgu, ainult oma seisuse üürikest kasu nõudes. Sest oleks teuorjus edasi kestnud, siis poleks meie maal lootust põllutöö poolest sammugi edeneda. Pärnumaalt. Soowitatud nõuu leiwajätkukS.  Selle nime all on meile Pärnu poolt Tahkuvaimast järelseisaw kiri ära trükkida läkitatud: „Tänawune kõrge rukki hind on rahwast sundinud  mitmeid abikätseid ülesotsima. Hilja aja eest seisis ühes Wene ajalehes nõuu andmine, kartohwlid leiwasse panna, mis ka mina nüüd olen katsunud. Juhatuse järele tegin ma nõnda: keetsin 30 naela kartohwlid  ära, kasisin puhtaks koorida, surusin peeneks, riputasin kolm peutäit soola sisse ja panin leiwa-astjaSse,  kuhu enne kuus õlle-klaasi täit wedelat leiwataignat  oli walatud ja 18 õlle-klaasi täit sooja wett. Kui see kõik ühes koos oli astjas läbi segatud, kätsin riidega astja tubliste kinni ja jätsin hommikuks. Kella 3-me ajal hommiku kaalusin 30 naela rukki jahu malmis, wõtstn sellest 20 kamalu-täit, panin astjasse kartohwli tainasse, mis jo õige tugewaste käärimas oli ja kloppisin kulbiga siis pool tundi aega, nagu rukki-püüli tainaga tehakse ja sidusin jälle astja riietesse.  Kolme tunni pärast oli taignas täieste tõuusnud,  mis siis sõtkuda lasksin, üheS nende jahudega, mis 30 naelast weel järele oliwad jäänud, kust ettne 20 kamalu-täit ära olin wõwud. Oli nüüd ahi ära küdenud ja pärast kastmist tainas ilusaste kerkinud, lasksin leiwaks weeretada, ahju panna, ja seal küpsesiwad  2V- tundi. Nõndawiisi tehtud 30-nest naelast kartohwlitest ja 30-nest naelast jahust sain õige walget ja wäga maitsewat leiba 67 naela. Nüüd arwasin hinna üleS, ja leidsin: 29 naela rukki jahu maksab 116 kopikat ja 29 naela kartohwlid kop., kokku 137 V» kop. Ka leidsin, et 29 naela rukki jahu ja