Saarlane UW UleülAine politilui ajaleht ma- ja liaaarahwale. UW 3Ä. Teisipäewal, 9. Augustil 1888. V. aastakiiik. maksab: Ilmub igal toifrpäo»V«»r. Kuresaares, kaubauulitsas Nr. li». Jaani kihelkonda. Saaremaal. --S-- Kuida on see wõimalik? (Ots.) Ka ütleb auuS G. M. omas kirjas, et krunditud kohtades wähema perega läbi saada. Seda ütleb seesama G. M. juba kahe aasta eest Kuresaare EeSti põllumeeste seltsis, omas kõnes, mis sel ajal ka Saarlase  lisas trükitud sai, kuS ta ütleb: „ Suuremas sees saab ka rohkem tööd tehtud; kui Suuremaa mees Homiku wiie maimuga metsa läheb, siis ta waatab ka selle pääle, et wiie wakamaa päewas niidetud  saab. Saaremaal läheb ka mees wiie waimuga metsa ja niitwad  wakamaad  päewas ära ja on sellega ka rahul, ütleb ise: „Näh ei saanud ennemalt malmis."  KaS see mitte ilma põhjuseta Saarlaste  laimdus ei ole? Nende ridade kirjutaja  on juba 25 aastat töömees ja ep ole kuskil kuulnud weel wähem seda näinud, et kuskil Saaremaal nii wühe tööd tehakse. Ma olen praegus neljandamaS maldas elamas ja nüüd juba kuuet aastat järjestiku ühe puumaa tööline (mitte peremees) ja oleme neli aastat järjestiku oma heina töö kolme künni üheksa wakamaad päewaS ära niitnud, see on siis kõige wähem üks wakamaa ja kõige rohkem kolm wakamaad waimu pääle päewas niidetud. Kus pool niidetakse aga wakamaad päewaõ waimu pääle? Oma noores eaS olen ma ka mõisa tööline olnud, kus ma ka kolm tükki heina päewas niitnud, ehk neli tükki loogu päewas riisunud ja kolm tükki rukisid päewas ösunud, kus iga heina tükk 18 latti iga kanti ja ruki tüki suurus 14 latti pitkus ja 6 latti laius möödab, selle järele wõib iga rehkendaja  ise wälja arwata, kui palju walamaad  see wälja teeb. Seda pole küll igaühel  ja iga kord wöimalik saada, seda wõib ainult hästi õppinud terwe tööline heas töö kohas, heade töö riistadega teha. Kas Suuremaal ka kuskil nii palju tööd päewas tehakse, seda pole ma mitte kuulnud, kud seda olen ma küllalt kuulnud, et Suuremaal  endisel ajal ei õiget heina ega wilja leikuse töö riistu, ega õiget töö moodigi polla olnud, olgu siis, et nad nüüd paremat  õppinud, ehk wahest Saarlaste käest pärinud on, sest Saaremaalt käib iga aasta palju mehi Suuremaal tööl. 20 aastat tagasi on Suuremaal weel niisugused wikatid  olnud, millede tera esiti wasariga wäikse alasi pääl õhukeseks pinnitud ja siis noaga silitud ja wiimaks weel wahast ja uimast kokku sulatud luisuga üle luisatud. Niisuguse  wikatiga ei lähe üksgi Saarlane niitma, oleks ka asjata, sest Saaremaal ei ole mitte nii õrnat rohtu, unda sarnase wikatiga niita wõiks. Lõpeks ütleb G. M. weel: „Wäga kahjatsemise wäärt on, et mitmes kohas walla mehed krunditamise wastased on ja mõisa omanikul enne palju Võitlemist, seletust ja segadust on, künni kasuliku uuenduse jalule saab. Oh talunikud! ärge olge mitte oma enese parema elu korra wastased, waid pistke põrsas kotti, kui pakutakse!" Auus G. M.! Teie pakutud põrsas näitab nii tõbine ja lahja wälja, et ka kõige parem nuumamine midagi ei mõju, seepärast ka kõige maiamale himmu ei tee „kotti pista." Saarlaste põllutööst oleks mõndagi kõneleda, aga ühe korraga ja ühe päälkirja  all ei wõi seda teha, ei ole ka wöimalik  seda wäiksel Saarlasel kõik oma sisse mahutada, küll edeSpidi kirjutan põllutööst ja Saarlaste waesuseft. Sündinud Saarlane ja isamaa  poeg M. K. Isamaalt. Kuresaarest. Margus. Öösel 25./2 V. Juulikuul tungis waras läbi akna lihunik Jööri worsti poodi, kus ta seltsi wõtnud 20 rubla raha ja üks worst. WaraS saadi warsi teise päewa homikul kätte ja peab enne juba kohtu poolest trahwitud K. kihelkonna, M. walla talu poisikene olema. 3 Palu ja tee tööd. „Hindrik, mis sa räägid" hüüdis Liina wahele. „Seda ei ole tarwiSgi, see oleks üle korra uhkus. Meie ei ole weel nelja aastat paaris olnud ja mu pruut kleit on weel üsna uus. See oleks ka parem kui Linkid seda raha kokku hoiakfiwad ja mitte aknast wälja ei loobiks. See aeg saab tulema, kus mu isa sõna tõeks läheb: „KuidaS saadud, nõnda läinud." „Linkide juures läheb raha ikka ruttu edasi," ütles Sumann, „olgu see teenitud ehk woidetud. Aga aru ei wõi ma sellest ilmaSgi mitte saada, mikspärast ma siis mitte kord ei wõinud oma õnne katsuda." „Jumala parast, Hindrik!" hüüdis naine kohkunult, „sa ei taha ometi mitte loosimängusi osa wõtta?" „Noh, mikspärast siis mitte, Liina? Niisugune wõidulooS ei ole ometi mitte tuli, mis kohe mu näpud ära põletab. Ma tahaksin hea meelega teada, kas fee siis teisiti on, kui sa kiriku juurest ühe loosi wõtad, mis kiriku asjade heaks on wälja antud?" „Aga Hindrik, kuidas tahad sa need asjad nii ära segada ja müsta walgeks teha. Niisuguste looside juures, mis mõne kasuliku asja heaks on wälja antud, ei mõtle keegi wöidu pääle, maid annab omad weeringad hea meelega hea otstarbe pärast ja kui ta ka sääl juures wõidab, siis ei tee see talle mingit kahju." „Nii mõtled sina sest ajast, mina aga mõtlen teisiti," ütles Sumannn. „Nalja pärast tahaksin ma ometi kord katsuda, ma ei wõta mitte üksi üht kolmandiku, maid ühe teisega ühte, ma tahaksin aga paljalt näha, kas mul ka õnne on." „Ja kui sa wõidad Hindrik, siis hakad sa jälle uuesti teist wõitu ootma ja nii samuti ka kui sa kaotad. Nagu poleks seda nähtud, et kes kuradile kord sõrme otsa annab, selle käest kisub ta wiimakZ terme käsiwarre. „Sina teed see asja, Liina üsna mustaks, seda on sulle su õnnis isa liha ja mere sisse istutanud ja sest ei saa sa lahti." ~Parem on ikka ettewaatlik olla," ütles Liina wahele, „kui pimesi peast õnnetuse sisse tormata. Parem käed tulest eemale hoida, kui neid ära põletada. Mõtle seppa Mülleri pääle kuidas temaga läks. Oli kord jõukas mees, ja wiimaks pidiwad lapsed kerjama, selle pärast et ta oma mängimist ei wõinud järele jätta." „Kuule Liina, sind teeb see 101 l kartus pimedaks  ja ülekohtuseks. Seppa Müller on elu aja joodik ja mängija olnud, teda ei wõi sa ometi mulle mitte eesmärgiks seada. See ei ole mitte meelitaw sinu mehe kohta, kui sa teda kõige liiderlikumate  inimestega kõrwuti sead. Sumanni abikaas õhkas: „KeS seisab, see waadaku, et tema ci lange," mõtles tema, aga ei rääkinud seda mitte wälja, sest ta kartis et palju wastu rääkimist ta mehe kohta seesama on, mis õli tule kohta. Ka wõtis ta ette tulewikuS mingi sugusest loosimisest mitte osa wõta, kui see ka peaks kiriklikude asjade heaks olema, et ta siis kindlamine oma mehele wõiks waStu panna. Tema süda ei olnud jõulu õhtul mitte nii rõõmus kui enne ja kui ta pärast laste moodide kõrwal seisis, õhkas ta üsna südame põhjast: „OH Issand, halasta, et mängi kurat minu meest mitte oma wõrku ei saa!" Meister Sumann ei ütlenud oma naisele wiimaks looside pärast enam midagi, ta arwa», see ei maksta naistega seesuguste asjade pärast nõu pidada, sest õiget tarkust elu kohta ei olla neil ometi mitte. Mitu korda oli tal loosi ostmiseks  raha taskus olnud, oli aga seda iga kord tegemata jätnud, aga oma mõtet selle asja kohta ei muutnud ta mitte. Imeks pannes waatis sell nüüd mitu korda oma imelise meistri pääle ja õpipoiss oli pidanud juba sagele, ilma et ta enesel süüd teadis, waStu tahtmist meistri rihmaga tutwust tegema. „Meie meister on peast hulluks läinud," ütles ta ühe teise õpipoisi waStu. „Ja ma tahan ometi kord oma õnne katsuda," see mõte ei annud meister Sumannile ei päewal ega ööl rahu. Paar nädalat pärast jõulu püha, läks ta Smariku tunnil rätsepa meistri Wunke juure, kes paljalt paar sada sammu temast eemal elas. See seisis weel töö laua ääres käärid peoS, mõetis ja lcikas, kuna ta aaikaasa massina ees istus ja usinasti õmbles. „Tere õhtust naaber!" terwitas Sumann, „teie ei pea weel ämariku tundi? „Lõpetan just tööd," ütles Wunke lahkelt