Aga ehk sünniks omctegi „sügamainn järele mõtlemise" wöimul ütelda, et see sõna: „üks kari ja üks karjane," meel täiemalt tõeks minemist nõude, kui selle pääle mõtleme et jälle M pühakiri ühte tuleivat õnnistust tõotab, millest ristikogudus  isegi muud kui „üks esimine sugu ei pea olema. Aga kõige päält ei näitagi see mõte ~ajalou seaduse" „sügawama järele mõtlemise" põhjusel seiswat, et „ühise ja kõrgema hariduse ja headuse nõudmisel" ühe „ühise" üleilmalise „kSrgeste haritud keele" läbi üks imeline õnnelik „maailma kemade" peaks kõige maailina rahwale ilmuma. Üleilmalise ajaloo käik näitab selle asja tüki poolest wööriti käiwad, nõnda et hariduse  kannul wiimati kõik rahwad on langenud  ja hukkaläinud: sest kus on kõik kultuur-rahwad, kes tänine maailmas on kuulsaks saanud? Kes ajalikust elukorrast kõrgemale selle haridusele tõusnud, on umbeS nagu kõik eluloom maa pääl: sündinud,  kasivanud, õitsenud närtsinud-- kadunud. See on küll tõsi: Kui nemad oma õnne mäe ja anu harjale jõudsiwad, siis ka nende haridus tõusis ja selle abiga nemad harjale saunad; aga haridus pole neile ial mitte harjalt jälle allaminemist  jõudnud keelda. Kuidas haridus esialgu  harjale aitas, nõuda ta pärast rutemine  harjalt maha lükkas, kuuni ta isegi wiimati kadus. Seda tunnistawad kõik ajalood. Kus ou kõik need kuulsad rahwad  ja riigid jäänud, milledest ajalugu juttustab : Egiptus, Asfur, Baabct, Persia, Kreeka, Rooma? Luutumaks nad on kadunud ja nende kõrgem hariduse maim kustunud; nõnda on ka lugu wäga mana kuulta Hindu ja Hiina haridusega. Ajalugu näitab palju enam tõendawat Piibli  sõna : et jumalakarrus on kõige tarkuse hja sellega hariduse) hakatus ; ning et patt on raluva õnnetus. Kõik rahwad, mis on tõusnud ja kuulsaks saanud, on esialgu jumalakartuse (kui ka osast cbajumalakartusc)  wabwuse truuduse, õiguse nõudmise, ega mitte parema wöi kõrgema hariduse läbi tõusnud ning ennast taga harinud sa kuulsaks saauud. Aga kui nemad seks alimad saanud, saiwad nemad ülemceldseks  ning rikküsiwad ennast umbes kõrgema hariduse abiga wäga ära. Nõnda näitab ajalugu tüll waljn häälega kuulutawad: Patt on raiuva õnnetus; Jumala kartus ja õigus on tema õnn ega mitte „kõrgem haridusmis küll ka iseenesest hea on ja kallis wõib olla, kui see Jumala kartuses ja usus seisab. Tõsi küll „öige haridus" „kcelab" „wägiwaldist tegu." Aga mis on õige haridus? Ei mitte paljas kooli, kirja wõi maimu tarkus ja haridus, maid kõige päält meele haridus. Aga risti inimesel on meele haridus patust pöörmiue, ilma kelleta jälle meele haridus muud ei ole kui warisceri õigus. Seda mõistab iga tundlik ristiinimene. Aga mis usulised on need, kes ühctasa aina haridusest rääkiwad, mis iga lugeja ja kõneleja  mõttes ikka paljast maimu, tarkuse wõi kooli haridust tähendab, ning sellest ütlemata kasu ja õnne kuulutawad? Risti usk see ei ole; sest ristiusu põhi. Piibel keelab kõik suured mõtted selgemate wõi karedamate sõnadega ära "st ja nõuab kartust, usku ja armastust, mis ainu üksi meelt harib ja siis wõib ka waimu haridus  kasuks alla, nii palju, knd igaühel inimesel  sünnib. Sellepärast ei ole ristirahwal ning sellega ka Eesti rahwal sügawamat mõtet mitte kui see: mis otsekohe libetasti sisse wöctud kirjasõnadega maapäälist paradiisi õnnistust ette kujutab. Paneme weel lõpetuseks ajaloolikult seda mõtet tähele: et ühine kõrgesti haritud  üleilma keel nii suurt kasu ja õnne peab saatma. Ajalugu kuulutab, et kord juba Rooma keisrite ajal üks ühine keel kõik haritud rghwad ühendas; aga ei nähtud sest suuremat kasu midagi, waid minemine weel kahju. Hariduse tõsine ilu ja waimurikkus oli siis nende rahwaste käest kadunud. Nõndasamma walitses minema!  aastasajal haritute inimeste keskes Prantsuse keel, aga ei nähtud ka sellest suuremat õnne ja armu paistet midagi. Nõnda näitaivad need „Oma Man" s toimetuse mõtted tõesti kõrgelt tuulest wüej  tud mõtted olewat, ega poolegi mitte „sügawadsest  mis Piibli raamatu põhjusmõtetest,  mida toimetus ise pühaks kirjaks hüüab, mööda läheb on tõesti madal j ja segane. ! Ei meil ole „sügawama järele mõtlemise  järele" ega pühakirja ettekuulutust mööda siin ajalikus elus mitte ühte õnnelikku aega oodata, ei kõrgema hariduse, ega üle- ilma ühise keele läbi muud kui seda, et üks knvi langeb ilma käteta praeguse  maailma suure kuju raua ja sauega segatud jalgade pääle ja purustab kõik. HTan. r. 2, 34. 35- 45.) Aga: „Meie ootame uusi taewaid ja uut maad, kus õigus jn rahu sees elab (2. Pctr. v. 3, 13). Matt. 11. 25. I. Kormt. v. I, 25. jm sees mõte Pau la ilmsüütuse pärast ja tema armas pilt seisis ts ees endise puhtuse hiilguses. Kui ta temale ülekohut teinud oleks, kui tema sõna teda ta isa kojast mälja on ajanud, teda, seda noort marju larmiiawar naestc rahman, maitse lapsega, kes raale kauba tema oma oli! Lurma adastus tuli rema paale ja tuletas mägise mõõda läinud nädalate asju meele, et need raile abiks olelsiwad ärkama südame tunnistuse wastu. Kuidas oli ta teda armastanud, kui tõsisti kui rruuisri! Kuidas oli :a rema ligioleNves ja armastm.s  õnnelik alnnd: ja tema mõis teda siiagi arm anda! Lest kelle häbi tahris kraam rätte maksta, kui mirte Vaula: kelle rajast mõis Kietski kiri. mida kraluv oli talunud ara põletada, rääkiva kui mur.  rema. Ta vilk langes masru seisma Tina vääle, kus Paula vilt seisis. Lee mastis naeratades, waikstlr ja mabedasri rema orm ja wäbe lalsti rebrud huuled ja lapse wälja sirutatud kõemarrelene macuitlesimad  rcda niisuguse mõte põrast. „Ei, ei" hüüdis Aleksander täis abasrust,  sina maletas, sina ci ole mirte enam me, keda ma armastasin, minu silmad su intri tehtud." Lääl rungisimad looja mmema päikeic Wiimaied kiired meel kui Krrmala Jätmiseks kõrgest aknast sisse ja langcsiwad pildi pääle, seda kulla karwaliseks  muutes, ühe silma pilgu jäi Aleksander  mötcs seda iludust waatma, siis tõmmas ta rohilise eesriide pildi üle, nagu tahaks ta ennast kiusatuse eest kaitsta. Ta mõtles rahulise julgusega oma cttewõetud elu tee pääle ; see oli waikne, rõõmuta, täis muret ja kurwastust. Küünla kuu oli käes ja kibe külm. Mitu päewa oli ühte järge lund sadanud ja taewaS oli tume ja pilwcs, tuul puhus nii läbilcikaivalt üle malge põldude ja wäljade, et iga üks ennast hea meelega lahjus paistel soojendas, ja keegi ei julgenud ilma kasukata wälja minna. Sest pahast ilmast  ja teepidust hoolimata seisis Schlcttendorfimõisa  treppi ecsparoni reisi wankerwälja  jatcendrid jooksiivadsiia ja senna ja kandsiwad  reisi asju waukrissc. Kõigist neist sisse kanda,vaist asjadest oli näha, et üks piik reis ees oli, aga mitte wõersilkäik naabrite juurde. Nii pea kui kõik malmis oli ilmus paron ise. Ta oli lahjamaks ja kahivat,imaks jäänud, kui siis, kus ta kui õnnelik Pau la abikaas Prantsuse maalt oli tagasi tulnud. Sügaw tõsidus paistis ta mehisest näost wälja. Ta ei rääkinud palju; maid ta põlgas pea aegu teisi inimesi,  aga siisgi ei pannud ta oma südant mitte möera õnnetuse eest kuni. Tema aitis ja tegi head, ilma nägemata ja teadmata  ja taganes säält. kus asi ilmsiks tuli, sest tänu ei tahtnud ta mitte. Oma wäikse kogudusele tegi ta palju head, ta kinkis kirikule, parandas kooli seisukorda. Aga kirjateel ehk ivalitseja läbi pidi see kõik sündima, muidu ei näitnud ta ennast ise kellegile ja juhtus see wahest sündima, siis ei ,võinud keegi seda uskuda et niisugune  nukker härra ka oma rahwa sõber on. Paulast ei olnud ta midagid enam kuulnud.  Raudse kindlusega tõrjus ta need mõtted enesest ära, mis teda Pau la poole tömbnsimad. Kuidas oli nüüd Schlettendorfis kõik nii waikne! Tal oli igaw ja kole neis suurtes tubades, kus ainult tema omad sammud talle ivaStukõlasiwad.  Ta igatses inimese hääle ja inimest  südame järele ja siisgi taganes ta kartlikult eest ära, kui ühe tutwa tulekut talle teada anti. Riis talle puudus, oli tema nacse pehme, armastan, hääl ja ta lapse hele hõiskamine. Oh, mis heliseb maailmas nii ilusaste kui need kaks asja! Ta e, tohtinud mitte mööda läinud aja pääle mõtelda, see tegi teda rahutumaks, maid ta püüdis oma aega wüta mana aja asjade lugemise ja uurimisega, kui ta sest ka ML troosti ci leidnud, siis ometi meele jahutust. (Järg jääb tulema.) Isamaalt. Sõrwes nähtud üks Suuremaa mees ümber hulkuwad, kes omade kahtlaste juttude  pärast kardetaw olnud. Ohtla kõrtsi naene lasknud kohtumehe tulla, kes ümberhulkuja  oleks kinni tabanud, aga hulgus ostnud kortri wiina ja toobi õlut, annud kohtumehele ja olnud head mehed. Kirjasaatja  nuriseb wäga niisuguste kohtumeeste kohe, mis ka õige on, et nad ümberhulkujate  kelmidega wäga sõbralikult ümber käiwad. Pöide kihelkonna jäoskannas Maasi wallas, Orinõmme külas on weiste snrma ette tulnud ; ühel peremehel surnud korraga neli ja ühel wabadikul üks meis ära. Talwel nurises keegi Saarlases,  et kesk maa hundijahi läbi hundid Pöide ja Jaani kihelkonda olla kohutatud, näitab ka nii olewad. Jaani kihelkonnas on hundid juba kewadest saadik siin ja seal kahju teinud, aga nüüd heina ajast saadik, kus neil metsas enam head rahu ei ole, on neid karjamaadel seda rohkem ja nende kahjud ka õige saged. Jaani