Saarlane KltAdint pilitil!» aialtht mm- jn liumriilinialt. N° 18. Teisipäewal, 23. Mail 1889. VI. aastakäik. „S«s,«s,rka.NS" maksab- Ilmub igal Kuresaareö nr.^?! Kuulu t nda P selle ruum --S-- Pidalitõvest. Pidalitõbest kirjutab suguwend hra vr. Hellat, kes pidalitõbe meie maal mitu aega on uurinud. Postimehes järgmiselt: Pidalitõbi pole mitte häda, mi» iseenesest kaub. Juuda rahwa seas oli ta juba Moosese ajal ja on meel praegugi Kaananimaal leida; nõndasama on ta Hiina- ja Jaapanimaal -vistist juba tuhandeid  aastaid. Ka meie maalt ei lõpe häda iseenesest  mitte, maid laguneb koguni ikka rohkem ja rohkem laiali. Praegu on Vallimaal umbes 4—500 pidalitõbist,  kui palju mõne aasta pärast saab olema, ei tea meie mitte. Praegu sureb meie maal iga aasta 35 inimest umbes selle häda kätte ja. jääb umbe» 40 inimest uuesti temasse; 10 aasta pärast ehk on see kaks kord nõnda suur. Meil on juba kohte, kus SO-ne inimese pääle üks pidalitõbeline tuleb, see on ju peaaegu kahe talu kohta üks; kui see kõige üle terme maa nõnda läheb, siis wõib iga mees arwata, kui palju see mälja teeb. Häda on suur ja nõuab agarat abi, nõuab käredat wastupanekut. Abi « saa ja ei wõi muu keegi anda kui rahwät ise. Sellele hädale ei mõju ükski rohi, ei ka ükski arsti-abi. Ta wõib üksnes nõnda kautatud saada, kuda» seda manast terwcl Europamaol tehti, s. o. selle läbi, et haigemajad ehitati ja haiged trrwetest täiesti lahutati; see läbi et haigetele wõimalikuks tehti, ilma teistesse puutumata elada ja sureda. Rahwa kohus on selle pärast raha kokku panna, millega tööd pääle hakata -võib; walitsuse hooleks aga jääb rahwale paraja seaduseandmisega abiks olla käsuandmisega, mis kõigile pidalitöbistele kohuseks teeb, walmistatud haigemajasse elama asuda. Et walitsut seda hea meelega saab tegema, selle juures pole mitte tarwis kaksipidi mõtelda. Sellepärast annan mina igale wallale ja igale inimesele nõuu tööle hakata. Ei ole mitte tarwis öölda, meie wallas ehk külas pole seda häda mitte; tehku need kellel häda. Tõsi küll, täna pole ta weel teil, Home wõib aga ka juba teil olla; on ta aga kord teil, siis on paraku kõik hiljaks jäänud. Sest häda sellele, kellesse see tõbi ükskord oma küüned küünitab. Selle üle pitkemalt arutust teha, kuda moodi raha kokku panna, arwan asjataks. Selle kohta wõiwad kohalikud walitsused paremat otsust anda. Mina nimetan üksnes, et kui igaüks pearaha maksja hing Baltimaal 4—5 kop. aastas maksab, see tõesti küllalt on, kõigile pidalitõbisele meie maal hospidalisid ehita ja neid sääl ülemal pidada. Teiseks tahan weel nimetada, et prohwessor Dr- oon Wahl Tartus korjandust pidalitõbiste heaks on hakanud ning ligi 4000 rubla juba koos on. Igal mehel on sellepärast wõimalik tööle hakata. Wallatalitustel selle läbi, et wallakassast wüikcse lisa juure panemad, erainimestel selle läbi, et kopiku, mis tihti asjata raiskawad, iseeneste kaitsmiseks ja pidalitõbe kautamiseks prohw. von Wahli kätte saadawad. Tehku seda igamees enne Kui teised Eesti ning Läti ajalehed asja rahwale  ette paneksiwad, täidaksiwad nad minu lahket palwet. Dr. meä. Hellat. P arisis, 19. (7.) Märtsil 1889. Köne. mis kooliõpetaja T- Undritzi herra Kuresaaro „E es ti -se l t s i" aasta- ja alguspidu päewal 11. Detsembril 1888 pidanud. (Järg). Praeguse aja tantsud on teile kõigile tutawad. Nad on oma suurema muistese  tähtsuse kautanud, ei neil ole enam tegemist jumala teenistusega, ei looduse sündmustega, nad on paljalt seltslikuks lõbuks, kui meie nendest baletti kui kunst tantsu ära arwame. Nendel ei ole midagi ülemat mõtet, ega endist tähendust. Suuremalt  hulgalt on nad rahwa tantsudest wälja kaswanud, nii on Polka Poola rahwa tants Krakau linna ligidalt, kui ta „Krakowjak" nime all tuttaw on ja Prantsuse maal oma praeguse nime sai. Masurka on Masuuride  tants ja Poola rahwa tants. Menuet on Prantsuse maalt, iseäranis kuninga Ludwig XIV. ajast pärilt. Waltser, Kadrilje ehk Francaise on Saksa rahwa tantsust wälja kaswanud, millele mõned Prantsuse tantsu meistrid uued tuurid juure on lisanud. Nõnda tegi enese üks nendest suremataks selle läbi, et uue tuuri nõnda nimetatud „trenise" wälja arwaS tema oma nimi oli Trenits. Oli aeg, millal uue kadrilje ehk waStas-tantsu tuuri wälja arwamise läbi oma nime niisamasuguse hiilgusega wõiS ehitada, kui grahw Nesselrode oma uue kaardi mängu läbi kuulsaks sai, ta leidis uue wisti mängu ilma trumpita. Pärast Rooma langemist saiwad harimatad põhja rahwad wõimuse oma kätte ja tants langes omalt järjelt. Alles aega mööda IK. aastasaja lõpul sai ta suurema tähtsuse sisse Esiotsa ei olnud kristlik kirik mitte waenuline tantsu wastu, kirikutes tuli näitemängu ette ja ka toodeid, mis tantsu laadi olid, milleks ise koht kirikus asutati koorid. Aga pea nähti selle asja halb järg ja kirik keelis tantsud täieSte ära. Ka nüüd arwawad mitmed tõsised mehed, et tantsimine õigele ristiinimesele ei kõlba ja mitmed peawad teda otse kohe patuks ning mana farwiku wõrkudeks. Ka rahwas omas manas sõnades ei anna tantsule armu, ega suurt tähtsust, ega tähtsat kohta. Nii ütleb üks sõna: „Hea on, kes hästi kargab, parem meel, kes paigal seisab." MikSpärast? Selle pärast, et tantsimisel suured marju küljed on. Aga iga asi wõib kurjaste tarwitatud  saada ja kurjaSte tarwitamine ei keela heaSte tarwitamist mitte ära. Katsume selle pärast järele, mis tantsu walguse- ja warjuküljed on. Siin on kõige päält ütelda, et tantsimine iseenesest midagi halba ei ole. Ka kirja wastu ei ole tantsimine mitte. Salomoni koguja r. on ütelnud: „aeg on kaebdust teha, ja aeg on hüpata," see on tantsida. Niisama walmistas Issand mõistu kõnes kadunust pojast sellele rõõmu pidu ja kui wanem wend „tuli ja koja ligi sai, kuulis ta laulmist ja tantsimist." (Luk. 15. 25.) Ka Täawet tantsis Jumala seaduse laeka ees kõigest mäest. Küll teisi, palju inimesi on õnnelikud ja rõõmsad, ka omas noores põlwes olnud, ilma et nad teadsiwad, mis Polonaise ehk Franksaise on. Nii sama õige on, et palju teisi, kes tantsisiwad, süütaks, puhtaks ja õiglaseks jäiwad ja õnnelikku rõõmu maitsesiwad. Sellest selgib, et selle lõbu juures puhtus ehk roojus mitte asja juures ei ole, maid selle küljes, kes teda tarwitab. Mis wõiks ka tantsimise  juures ise paha olla? Sest, mis on tantsimine? Musika takti ja ilu seaduste järele keha nobem ehk aeglasem edasi liigutamine  Ilusad, heljuwad, laenetawad, parajad liikumised, keerutused ja kenad keha seisud on armsad silmale waadata ja teemad sagedaste päältwaataja südame rõõmsaks. Tantsus heljub ka oma ilu, kui ta tõeste kenaste keerutatud saab. Et tantsudest midagi waimulist, kõrgemat paleuslist asja peab olema, mõistame sellest, et tantsud nii mitmeid  suuri toonimeistrid ehk komponistist on awatellenud, kõige kaunimaidtantsu musisid looma. Chopin'i (ütle: Schopeng) walsid ja masurkad saamad kuulsatel kontsertitel ette toodud ja waimustawad kuuljate südant ja ülendawad hinge. Iseäranis Saksa rahwa loomu kohaline walss ehk waltser on nende heliloojaid waimustanud. Kes Isamaalt. Kuresaarest. Tublide töötegijate puudus! Meie linnas, kuida näha, on küll kõigesuguseid ameti-mehi, küll: rätsepaid, kingissepaid,  raudsepaid ja muid teisi; nii et peab ütlema: Meistrid on küll, aga kaS kõik ka ome kohuseid truu iste täidaivad ja heasti teemad, nii et tellijad ikka rahul oleksid? See on wäga raske leida! Ütleme kingissepad: wäga arwa juhtub seda ette tulema, et tellijad nende tööd heaks kiidawad! Küll on ühel see ja teisel teine wiga. Hind on küll ilus, aga töö järge ei küsi ametmees sugugi. Jätame nüüd teised töölised kõrwaie ja otsime need kõige wilctsamad meistrid üles ja need on: Uuri-meistrid! Seda saab wist iga üks tõeks ütlema, et nende töö wilets on. Kui mitu korda peab enne uuriga meistri juures käima, ennegu ta weel heaks läheb ja iga kord peab oma paar rubla palja waatamise eest ohwerdama. Ei tea, kas seo töö igal pool nii raske teha on, wõi on see meie linnas üksi? Aga ei see wõi wõimalik olla, et teistes linnades just kõik ka rikkujad on, ennem kui parandajad. Mõni on ju siit oma MM" Nummer 19 «Saarlane" ilmub pühade piirast neljapiiewal 1. Junnil 1889. "WU