Amatsoon laste riigi kuningana. 11. Igatsus ja armastus ajab metsast tööst tulnud mesilast  kohe oma armsamat ülesotsima, kui ta teda aga mitte ei leia, tsstab ta wiimaks ptka otsimise järele haledat healt. Sede kuuldes tulewad ka töised otsides ja piagi on terwes puus sarnane liitumine ja olek, mis õppinud mesilaste pidajat kohe ütlema sunnib: Ema on raisku saanud! Kuna Mesilased enne ema kadumist rahulikult ja maitselt ükstöisest mööda lliguwad, katsumise sarwedega õrnalt puudutades töine töist teretawad ja siis wilbimata oma tööle ruttawad, on nad aga nmd, kui ema puudus awalikuks on saanud, paris mässus, jooksewad rahutumas olekuS nagu otsides ühest töise, ja kaeblikult ja haledalt kõlab nende heal. Köit töö jäetakse seisma, ikka uueste ja uueste otsitakse kaeblikul healel oma kõige kallimat; mõned jooksewad august wälja puu peale, et sealt otsida, töised lähemad lendu, kust nad aga jälle kohe tagasi puusse pöörawad, nagu oleks neile mõni sala urgas puus meelde tulnud, kus ehk ema marjul wöiks olla. Kui sarnasel luol mesilaste pidaja uue ema puusse laseb, siis on korraga waiksus ja rahu jälle tagasi, ei tee ta aga seda mitte, siis kestab otsimine kuni öö läbi ja meel tölse päewani. Kui kuskilt enam lootust uut ema saada ei ole, siis kestab raske leinamine kuni elu otsani, kus terme pere lõpeb. Kui õhtul pärast lennu seisma jäämist tasaselt puu pihta koputatakse, siis on neis puudes, kus ema alles on, rõõmus, lühike kõmin kuulda; õnnetu, emata puu pere aga kahab kaebliku hulumisega hulk aega edast. Temaga on seesamina lugu, mis ühe õnnetumaga, kes, kui ta kord une pealt on segatud, asjata kosutama ja kurwastuse  kustutaja une hõlma püiab langeda, et selles silmapilguski  oma walu mahendada jä punawat mõtet unustada.  Sarnase puu mesilased teemad õige laisalt tööd, just kui teaksiwad nemad, et mingi asi, ei hool ega usinus, töö ega waew neid hukkaminemise eest enam peasta ei suuda, ja need sammadki, kes oma usina loomu sunnil meel metsa töösse on tõtanud, ei lenda mitte enam sarnase kärmusega puu suu peale, nagu seda muidu raske koormaga  mesilased rõõmsalt ja õnnelikult kodu tulles teemad. Enamiste nahikse leinajaid rahutuma meelega oma endise Snnelise kodu wärawa juures luusimas Nende elukoht on neile leina hooneks saanud, kuhu nemad nagu pooldis wastu meelt ja pikalise lennuga liginemad. Oh kui koguni töist moodi on aga ühe rõõmsa mesilase kodutulek, kes kindlaste teab, et tema kodust oma kõige kallima ja armsama eest leiab, kes alati selle eest hoolt kannab ja waewa näeb, et elukoht kõikidele kui paradiis oleks. Eks ei tule sarnast lugu waadateS tähele panejal mesilaste pidajal ka mägist meelde, et ka tema oma kodu piab sarnatseks püidma teha, kuhu igaüks, keda wahest aja tiim wõõrale pinnale on wiinud, igatsusega, kui oma õnne asupaika, tagasi tõttab. Kui nüid emast ilma jäänud mesilase perel meel kuidagi wiifi mõimalik on oma suurt kahju tasuda, siis hakatakse kohe imeliku hoolsusega ja kärmusega omale uut ema kaswatama. Imelik! Zah, imelik küll, aga siiski tõsi. Kui kärgede sees Meel mune, ehk kuuest päewast nooremaid tõuka on, millest töömest lased kaswaksi- Mad, siis on Meel mõimalik ema saada. Selle tarwis piawad aga mesilased selle toobi seinad, kus sees emaks kaswatataw muna wõi tõuk on, ja meel kõrwal seiswate toopide mahe seinu põhjani maha lõhkuma ja selle toobi „ema-hälliks" muutma, see on, nad piawad ta hoopis suuremaks, pikemaks, alaspidi rippuwaks tegema ja tema elanikule, noorele tõugule, hulga kuninglikku toitu, see on, seeditud toiduputru juurde Malmis panema. Munemise  silmapilgust arwatud üheksa päewa pärast pannakse toobi suu pealt kinni ja nüid on sellel ema toobil rippuma tamme tõru wõi sõrmkübara nägu. Kõige selle töö juures on mesilased õige ette waatlikud  ja arukad. Nemad ei arwa mitte ühest ema toobist küllalt olewat, sest sellel wõiks mis tahte sugusel õnnetuse  korral mingisugust äpardust juhtuda ja siis oleks nende lootus tuulde läinud, maid nad asutamad mitu. Üheksandamal päewal pärast munemist pannakse toobid pealt kinni ja siis ei ole mesilaste! mitte enam mõimalik, kui ema piaks raisku saama, uut juurde kaswatada. Kui sarnane lugu juhtub, siis piab mesilaste pidaja, kui ta mitte puud raisku ei taha laske minna, appi tulema. Ta lõikab ühe ema toobi wõi tõugu tupe töisest puust, kuS neid rohkem on, weikse kärje tükikesega wälja ja paneb ta emawaese puusse kärjesse selle tarwis lõigatud paraja augu sisse. Umbes 16 päewa pärast muna munemist on noor ema tupes täis kaswanud ja wõib jo lennatagi. Nõnda ruttu ei kaswa aga mitte töömesilasid, nemad tarwitawad  oma täiS kaSwamiseks 21 päewa ja lesid koguni weel 24 päewa. On nüid noor ema tupes täis kaswanud, siis wabastab ta ennast piagi wangi kojast; selle juures on ta aga õige ettewaatlik ning tahab enne aru kätte saada, kas ehk mitte enne teda juba mõni usinam õde tupest peasnud ning trooni omale pärandanud ei ole. Et seda teada saada, küsib ta enne tupest tulekut järele, kuidas lugu on. Tema küsimine on mitme kordne kwa, kwa hüidmine, mis niipalju tähendab: Kas auujärg on alles tühi? Tema teab seda jo wäga hästi, et siis, kui töine juba troonil on, rasked kaksi kwõitlused otsust piaroad  tegema, kumb kuninganaks jäeb. On nüid auujärg juba töise käes, siis waStab see mitmekordse tüit, tüit-ga wastu, see tahendab: Tuled liig hilja, jäe parem oma warjawasse tupesse peitu! Seda nõuu wõetakse  ka esiotsa wastu. Aga noor walitseja on jo'alles suutumas söömata noh selleks on tal ka nõuu käes; ta puurib oma terawa ninaga tupe kaanest augu läbi, pistab oma pika suu sealt wälja ja töised mesilased kannawad  rohkeste toitu tale sinna kätte ning söödawad teda seal suust suhu, kuni ta tupest wälja tulema juba tugew küllalt on. Ci anta tale tema küsimise peale aga mingisugust  wastust, siis ei raiska ta ka mitte pika mõtlemisega aega, waid lõikab tupe kaane ringi ratast lahti ja tuleb töiste rõõmsal oma hällist wälja. Tal ei ole mitte aega omale pakutawat toitu wastu wõtta, waid teda ootab palju tähtsam ja tarwilisem töö, kui ta trooni tahab omale hoida. Tema esimene teekond on kohe õdede tuppede juurde. Need närib ta kulle pealt läbi ja surmab kõik trooni himulised järgi mööda oma nõõlaga ära. Kui sellel puul aga weel mõte peret on heita, s. o. ühe osa rahwaga uue riigi asutamiseks wälja rännata, siis ei anta noorel walitsejal mitte täit mõrtsuka woli, waid tupes olewatele emadele pannakse wahid ümber, kes tapa himulist walitsejat tagasi piawad tõrjuma. Niipia  kui mõni ema nüid täis kasunud on, kuuldakse tema käest jälle küsijat ja endise wanema õe käest ähwardawat wastajat healt. Sellel ei ole nüid aga, et teda mitte töist surmata ei lastud, mingit muud nõuu ega teed, waid piab ühe osa oma poole hoidja rahwaga puust põgenema ja uut asupaika otsima. Sell wiisil ilmub pere, mis enamiste sinnasammasse lähekorda puu oksa heidab, kust neid kergeste uuesse puusse aetakse ja kui uus riik ja rahwas oma koha peale seisma pannakse. Kui puul aga mitte enam heitmise mõtet ei ole, siis ei keela nad ema ka tema mõrtsuka töös mitte. Kui see nüid asja nõnda kaugele toimetanud on, et tal enam kuskilt kullest kartust ei ole ja auujärg kahtlemata ainult tema päralt on, siis alles wõtab ta oma rahwa poolt anu ja ameti wastu ja juba wiiendal päewal mõtleb ta mehele mineku peale. Juhtub nüid ilus, waikne päew, siis tõttab ta hulga meelitajate, leskede, peiupoisside ja töömesilast? saatusel oma kuninglikust palastist wälja, et lageda taewa all selge päikese paiste käes oma pulma päewa pidada. Tema äraolekul lähemad kodu jäänud alamad sagedaste  õige rahutumaks, nagu tunneksiwad ka nemad selle päewa tähtsust ära. Iseäranis kaob neilt siis rahu ära, kui pulmalised kauaks ära jääwad. Nad jooksewad kärsitult  puud mööda ümber ja mõned lendawad ka waatama, kas oodetawad kuskilt weel mitte ei tule. Sealt nad tulewadki juba. Sellesamma suure saatekonnaga tuleb kuninglik kõrgus tagasi ja läheb oma alamate rõõmsa sumisemise saatusel palee wärawast sisse. Kas ta ise aga ka nõnda rõõmsas tujus on, kui tema saatjad, on koguni kahewahelne asi, sest ta tuleb jo kui noor lesk kodu tagasi. Tema wäljawalitud abikaas ei suutnud  mitte pikemalt elada, waid jäi surnult laulatuse altari ette maha. Jah, kurb ja hale on küll mesilase ema abikaasa elusaatusi Ehk küll noorelt leseks jäänud, ei näita aga kuninglik lesk mitte oma abikaasa nii ruttu ja kergelt ära unustawat. Ehk küll pärast tuhanded kosilased meelitades tema ümber lipitsewad, jäeb ta siiski oma esimesele armastusele truuks, ta jäeb eluks ajaks leseks ja ei lähe ialgi enam muidu oma elumajast wälja, kuid ainult ühe osa rahwaga kui uus pere. Wäsimata meelega toimetab ja täidab ta nüid oma walitseja kohusseid  ja on oma rahwale kui tõsine ema. Wäga imeks panemise wäärt aga on ka weel see, et kuningana täieste oma wolil ja wõimul ette ära wõib määrata, missugust sugu ja seisust tema lapsed on. Tahub ta oma riigile ainult töötegijaid juurde saata, ehk on tarwis emasi kaswatada, siis annab ta enne oma munadelle  sigidust ja muneb nad töömesilast? kärje toopidesse ehk emakärjesse; piawad aga munadest lesed tulema, siis jätab ta nad sigitamata ja muneb nad suurematesse lesetoopidesse.  Siin juures on tal kõik selgelt teadupärast, mis ta teeb, ja ükski, kes nende tööd wähegi tunneb, ei aja seda waleks. Terwes, tublis puus muneb ta kewnde esite ainult töömesilaste kärgedesse ja alles pärast Poole, kui leska waja on, ka lese toopidesse. Ilmaski ei eksi ta siis ära, ega ei tee wõõriti. On ilmad nõnda kaugele halwad, et noor neitsi põline kuningana mitte oma pulma teekonda ette ei wõi wõtta, siis jäeb tema ahtraks; tema hakkab küll weel mõne aja pärast munema, aga neist sigivuseta munadest ei tule muud kui ainult lesed. See puu teeb küll weel tööd. aga et ta ühtegi töömesilast enam juurde ei saa, waid üksnes leska, piab ta wiimakS ometi lõppema. Neist wanadeft, ehk töise ja kolmanda pere puudest, kuS sügise poole ränka leska nähikse figinewat, ei ole mitte head loota. Esimene pere on ikka sugutatud emaga. Sellest Amatsoonlaste kuninganast ja tema riigist oleks weel paljugi imet ja aruldast asja jutustada, aga olgu sest tänatseks küllalt. Wõib olla edeSpidi, kui elu ja termis lubab ja ruum jakkub, et siis weel mõndagi neist kõnelda wõib. Mõndasugust. Pärsia shahhi tõllad. «LoIWvM Memmi?.» kõneleb: Kui Pärsia shahh oma Eüropa teekonna lõpetanud  ja kodu tagasi oli läinud, tuli tal himu peale Eüropa moodu ehitatud tõldades sõita. Ta saatis selle tarwis oma agendid Peeterburisse ja Moskwasse, et sealt temale töldu pidiwad tellima. Et aga seal hirmus kõrget hinda nõuti, läksiwad tema agendid Kasanisse ja tellisiwad  sealse wabrikandi Melnikowi käest, kes oma tööde läbi, mis ta Taga-Kaukasiasse ja ka Baku linna oli saatnud, Pärsias .tuttawaks oli saanud, 50,000 rubla eest tõldu. Töö wormi järele tuletasiwad need sõiduriistad  küll Eüropat meelde, aga wälimise näo poolest oliwad nad täieste Hommikumaa walitsejate omad: kõik tõllad oliwad hästi heledate ja nägusate wärwidega weripunaseks, kollatseks jne. wärwitud, ning siis weel naljakate kuld ja hõbe wigurdega ära kirjutatud just kui Pärsia shahhi tõllad. Kaunis aga lihtlabane elektriwäe sünnitus.  Wiini linnas ilmuw ajaleht „Elektrotechnik" kirjutab kaunist aga lihtlabasest elektriwäe sünnituse katsest, mis iga üks ilma mingisuguse kunstliku abi-riistata wõib järele teha. Wõta poogen pabert, paista ta küinla wõi lambi tule kohal palawaks ning wii fiis pimedasse kohta' kui seal sõrme otsadega kergeste seda pabert mööda tõmbad, siis kargawad weiksed elektri sademed sellest wälja. See katse läheb weel seda kenamaks, kui sa kähe paberi poogne wahele õhukese kullatud pleki paned, fiis palawaks paistad ja pimedas kohas pliiatsi otsaga pabert mööda tõmbad terwe ria elektri sädemeid meelitad sa siis paberist wälja. Aruldane wanadus. Põrmulaste seast peetakse  praegu wististe Põhja-Ameerika Tshikago linna wana meest John Longi kõigewanemaks inimeseks maakera külles. Tema sündis aastal 1739 ja on praegu 146 aastat wana. Selle ilma kodaniku elust on see iseäranis tähele panemise wäärt, et ta 125 aastat orja põlweS on elanud. Praegu näidatakse seda aruldast wanakest Tshikago museeumis,  kui „ilma imet." Ühte perekonda oodati sugulase külaliseks tulemist,  kes sugulase poolest lastele tädi oli. Tädil oli aga, ei tea mis haiguse läbi, nina ära rikutud ja oli nagu auku wajunud, ning ta ise ei tahtnud mitte sugugi, et ta ninast pidi kõneldama. Et mitte tädit pahandada, keeleti lastel kõwaste ära, et nad mitte ühte sõna tädi ninast ei pidanud rääkima. Tädi tuleb; waewalt on ta aga töise jala üle ukse sisse pistnud, seal hüidiS tilluke Juku heleda healega: „Aga ätt, sina ütlesid meile, et meie mitte tädi ninast ei tohi kõnelda, temal ei olegi jo nina!" ..Ätt ae!" palub pisike Peedu, „oSta mulle weikene hobene!" „AH ole üsa wait! Sulle hobune? Selle tarwis ei ole mul mitte raha. Õpi ennem midagi paremat ja ole alati kärmas, küll sa siis endalle hobuse osta isegi raha teenid." „Siis sina ei ole midagi paremat õpnud, ätt! et sul raha ei ole hobest osta?" Lõoke. Lõo lendas õhus kõrgemalle Ja hõiskas; alla kajas wiis. Ma waatsin kaua järel' talle, Mu põuest ohke läbi käis! Ei mõistnud küll ta laulu mõtet, Ei tema kena kõla healt. Ta wäsimata üles tõtet Ma waatsin aga üksi pealt. See lõi mu hinge sisse walu, Mul kõlas kaebe sõna suust: Mis, inimene, on su elu?! Kas tunned sa ka wabadust?'. 17. Sakala. ISBS Wastutaja: J. Kõrw.