Saarlane Üleüldine polMa ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubau kitsas 10. „S«»arl«»ne" maksab: Saaremaal aastas I rbl. 30 kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremal pooles aastas I. rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 23 kop Tuleb wälja iga pühapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  S kop. 18. Pühapääw 29. Aprilil 1884. I. aastakäik Passi säädus ja passi raha. Passi säädus näitab kõrgemas kohas ka läbirääkimise alla wöetud olewat ja sellepärast  saagu ka siin sellest meite Saaremaa kohta pisut räägitud. Ajalehed töiwad möödaläinud aastal ka sõnumid ja täädfiwad kõnelda, et passid tükkis kaduma saada. Uuemad sõnumid täätasiwad jälle et walitsus  tahta passisäädust muuta, sest et mööda läinud aastate sees wäga mähe passiraha sisse tulnud on; see muudetus saada sissetulikud  suurendama. Kas see muudetus ka meite Balti mere kubermangude kogukonna passisääduse ja selle rahasse saab putuma, mis küll maga soowida oleks, ei tea mitte üttelda, sest kuida tääda, on kõrgemas kohas plakatpasside üle nöuupidamine, mis üleüldised  riigi passid on. Passid puutuwad meie Saarlaste elu külge suurel möedul. Kuidas „ Saarlane" täätas, rändab Saaremaalt iga aasta 4000 meest passi pääl „Saaremaale" teenistust otsima; see on meite wähikese Saarekese kohta hää hulgake ja sellepärast on passidest  kõneleda wäga tähtjas. Nüüdne passisäädus seisab selle põhja pääl et igaüks, kes oma kogukonna piirist 30 wärsta kaugel elab, peab omale passi wötma. Passi aja lõpuga on ka passi pääl olija. priius lõppenud, see on: ta saab sääduse järele wahi all oma kogukonda tagasi toodud. Linnades antakse ka aja pitkendust (oropoMa, Ausschub) keda passi pääl olija aegsaste, kui tal weel passiaega on, omale peab toimetama; siiski on sellega suur toimetus ja kulu, keda keegi häämeelega ei taha ette wötta. Kes passi pääl on elanud,  ehk elawad, need täädwad kui suur mure passi tellimine omast kogukonnast on. Pass saadetakse kinnitatud kirjas oma maakonna linna. Ons kogukonnast ametnikud  ka kuida nad ka wahest juhtuwad, kehwa poolsed kohuse täitjad, siis läheb enne kaua aega künni pass kogukonda tuuakse  ja jälle posti pannakse. Arwame senna juure weel, kui wäinad meie Saarlastele takistust teemad, siis peab passisaatja hädasse sattuma, olgu küll et ta oma passi tuhatkordse mesimaguste palme sõnadega kuud kaks kolm enne ajalöpetust on ära saatnud. Mitmed jääwad selle läbi omast käesolewast  hääst teenistusest ilma; mitmed ei wöi jälle hääd teenistust ehk kohta wastu wötta; mitmet auusad mehed saamad mangi wiisil ära toodud ehk langemad muusarnatse äparduse ja õnnetuse sisse. Et nii palju segadust, tüli ja kahju passi pääl olijatele nüüdse passisääduse läbi wöib ette tulla, sellepärast on passisäädus läbirääkimise  alla wöetud ja loota on, et seda ühel ehk teisel wiisil parandatud saab. Kuida siin nägime: Auusate meestele möib passite läbi mõndagi äpardust tulla mis nende eluõnne tükkiks ajaks ära-raiskab; aga hoopis töine lugu on nende meestega, kes ühestki säädnsest ega kordusest ei hooli. Arwa wöib meel neid waldasi Saaremaal olla kust mitte passita mehi Suuremaal ümber hulkumas ei ole ja mõned neist kaua aega. Mitte üksnes maal, maid ka linnades  wöiwad passita mehed elada, olgu küll et Politsei silm jääduse põhjusel teraw on. Jututuba. Armastage oma wihamehi Jutustus Saksa keelest ümber pannud 0. T. (Järg.) Niisuguse südame kanguse üle oli Augustin  wäga kurb, aga wöttis ommetegi uueste jälle nöuuks mitte enne ema juure tagasi minna, kui ta oma wastalisega parema järje pääle oli saanud. Sest kudas wöis tema julgeda oma armast ema niisuguse wacnlase  ligidale tuua, kes hoolimata ja tulise wihaga kõik ära püüdis hukata, mis tema oma oli. Kui juba see jutustatud armutegu  tema südant mitte ei liigutanud, mis wöis temast siis meel oodata ja karta, kui Augusti» wana pääliku Unkase iseäralise marju ja kaitsmise all mitte enam ei olnud? Augusti» kannatas wagusi ja püüdis wahete pääl neid söbruse sidemid, mis teda töiste Indiaanlastega oli ühendanud, meel rohkem  kinnitada. See ei olnud ka mitte raske töö, sest söamehed annastafiwad lahket walget  meest, kelle heldust, julgust ja osawust n'ad jahi pääl tunda oliwad saanud, ja iseäranis wana päälik Unkas näitas tema wasta kõige pidi oma armu ja heldet meelt üles. Sellsamal ajal juhtus üks asi sündima, mille läbi Telawaarlaste armastus ja auustus Augustini wasta meel suuremaks kaswis. Telawaarlaste külas hakkas wäga paha ja surmaw palaw haigus liikuma. See oli ükskord endisel ajal poole jäu rahwast ära wötnud, sest et nende nõiad ja arstid midagi abi ega rohtu selle wasta ei mõistnud  anda. Unkas oli nüüd esnnine, kellele haigus pääle tuli ja Wilitta silmad nutsiwad  ööd kui päewa, sest et isa tõbe palamuses  n'agu meeletu jampsis. Kõik nõiad kutsuti kokku, kes haigust pidiwad ära ajama, aga nende tembutamised oliwad asjata ja Telawaarlaste päälikut nähti iga pääwaga pitkal sammul surmale ligemale jöudwat. Augustin oli ühe jahi kõigu pääl mitu pääwa kodunt ära olnud. Tagasi tulles leidis ta oma armsa Wilitta sügamas kurwastuses.  Ta ei joosknud mitte röömsaste wasta, waid istus käsipösikeli ja nuttis walusaste. „Mis on mu õekesega sündinud ?" küsis  Augustin ehmatanud ja tüdrukese käest kinni mõttes. „On's talle suur õnnetus juhtunud, et silmad mett täis?" „Mu isa! kogales laps. „Unkas on raskeste  haige. Üks kuri maim on teda waewamas."  „Unkas haige! küsis Augustin. „Wii mind tema juure. Kui wöimalik on, tahan ma teda terweks teha" Tüdrukene waatis nüüd rõõmsama näuga Augustini otsa ja küsis äkiste: „On siis mu wend arst?" „Ja muidugi!" wastas Augustin, „sinu walgenäuline wend on ju mõnegi haige terweks teinud." Wilitta wöttis aega wiitmata Augustini kättpidi järele ja wiis teda sinna tuppa, kus Unkas walust waewatud woodis maas oli. Augustin katsus haige läbi ja tundis  warsti ära, mis talle pääle oli tulnud ja ütles Wilittale: „Ole rõõmus õekene, enne kui päike kolmandamat korda metsa taha on ära kadunud, saab so isa terrve olema. Nende sõnadega jättis ta lapse üksi haige juure ja ruttas metsa rohu taimesi, juuri ja puukori korjama. Nendest keetis tema joogi ja andis seda haigele juua. Juba paari tunni pärast sai haige järg palju paremaks. Augustin ei läinud mitte püäliku  moodi juurest ega annud enesele uneaega,  maid walwas tüdimata ja pani terawa silmaga haige olekit tähele. Truu ja mureka  hoolekandmise, oma osawuse ja nüsimata  malmamise läbi sai tema haigusest wöimust ja täitis seda lubamist, mik ta Wilittale oli annud. Enne kui päike kol-