minna ja salaja selle lusthoone ümber waritseda ja kuulata.  Jowan pidi siis papi läbi piiskopi käest abi paluma, sest kui ta ka paljalt Mustlase tüdruk oli, siiski oli see ikka tema maja riisumine. Jowan oli seda temale wõlgu selle eest, et tema oma tütre nõnda oli ohwerdanud! Aga kui pasha Mustlase last ära tundis, siis ei wõinud ka piiskopki sinna midagi parata! Kes siis selle järele hakkas nõudma, kaS pashal ülekohus oli, sest tema oli ometi petetud! . . . tJärg jäeb tulema.) Keha ja waimu kasutus. vr. Foote kirjadest. I. Rumal uhkus, rikkuse himu ja kõige rohkem alama rahwa juures elu ülespidamise raskus sunniwad inimest üle aru tegcwusele ja heidawad halastamata selle raöke karistuse alla, kes kehale ja maimule mitte tarwilisel mõõdul puhkamist ei anna. Mitte üksnes ei ole loodus inimese eest hoolt kannud ja temale ööd puhkamiseks annud, wald ka Jumal on, nagu kiri seda tunnistab, inimese nõrkust ja wäsimust ära tunnud ja temale iga seitsme päewa kohta ikka ühe puhkamise ehk pühapäewa säädnud, kus nadalised waewad wähenewad ja keha ja waimu jõuud uueste kosuwad. Niikaugele kui inimese sugu ulatab, niikaugele kui weel ialgi üks ehk töine usk sõuab igal pool on oma puhkamise ehk pühapäew. Pühapäewa pühilsewad kristlased, esmapäewa Greeklased, töisipaewa Pärsilased, kolmapaewa Aarialased, neljapäewa  Egiptlased, reedit Türklased ja laupäewa Juudid. Kuökilgi usu ja usuliste juures ei leia meie aga nii kindelt selle päewa pidamist, et mingit kuue päewalist talitust ette ei wõeta. Keha ja waimu kosutamiseks ja terwise hoidmiseks oleks seda kül hadaste tarwis; aga meie elame niisuguses ajas, kus elu raskus ja mõned raha kokku ajamine seda mitte tarwilikul wormil pidada ei lase. Tüdimata tungib inimene edasi, kurnab keha, waewab waimu, kui mõistus mitte piiri ei pane, (laiskadest ma praegu ei kõnele) kuni ta wiimaks raskustest rõhutud külma kalmu all seda leiab, mis tal siin „hädaorus" mitte ei olnud lubatud, see on: Rahu. Et aga iga töö ja amet isesugusel wiisil inimesesse mõjub, jäeb kindlaks. Põllumees, kes meie kõikide ülespidajat  maapinda harib ja tema elustawat wõimu ja õhku oma sisse imeb, elab pikemalt' aga tema waimu tegewus ja töö jõuud, sest et see wähem harjutusele tuleb, jäeb tuimemaks, sest alaline üks ja seesama töö teeb ta nüriks. Ka tema säeb oma eesmärgid kaugele ette ja püiab neid igapäewase waewlemise ja rühmamise läbi kätte saada, kuni ta wiimaks oma ära kurnatud ja painunud liigetega nii nõrgaks on jäenud, et oma eluaegsel püitud eesmärgil  midagi enam teha ei suuda ja oma raske töö palka tarwitadagi ei jaksa. Laisklejat jälle, kes igat tööd põlgab ja seistes ja longeldes oma päiwi mööda tahab saata, hakkawad kõiksugused  mõtted waewama ja ta põeb meelde haigust, kus juureS tema keha ja waim nõdraks ja lõdwaks lähewad. Palju arwawad aga, et keha ja waimu kosutust üksnes laisklemises ja aja raiskamises leitakse, ja ekstwad selles wäga, sest siis wõib töine kosutust saada, kui töine tubliste tööS on. Kui keegi näituseks, kes päewa otsa kirjutuse lauas on istunud, kaardi lauas õhtu oma waimu tahub kosutada, täib suutumas wõõrast teed. Tema mängud ja liigutused piawad lahke Jumala taewa all wärske õhu käes olema, kus ta oma waimu tegewusest wabastab ja keha tubli liigutuste ja harjutustega kosutab. Ka põllumees piaks kõige wähemalt iga päew aega ja tundi leidma, kus ta oma roidund keha puhata laseb ja waimule rangid kaela ajab. see on: Õhtutel omas kambris kas kauni jutu raamatu ebk rahwuSlise ajalehe kätte wõtab ja sealt seest niihästi eneselle, kui ka töistele waimu kosutuseks  ette loeb. Igaühele, kes istudes oma tööd teeb, ei ole enam vudagi paremat soowlda, kui ratsa sõit. Palju kõndimise läbi kabaneksiwad inimese magneeti wäed, kui need nõrgad on; aga ratsa piab hobune tööd tegema ja sõitja wõtab palga wastu, sest siis ei saa mitte üksnes kõht, maks ja kõik sisemised organid jmeelde ja elutegewuse  tööriistad) raputatud ja tööle sunnitud, waid ka kõik liikmed, niihästi käed kui jalad piawad tubliste töös olema. Peale selle woolab hobusest, niihästi tema ninasöõrmetest  kui ka kõigest kehast, palju elustawat magneeti wõimu wälja, nii et ratsanik nagu magneeti auru sees sõidaks, mis tema nõrk keha niisama nagu kuiw maa wihmawet sisse imeb. Dr. Frank Hamilton oli kord omaö kõnes hirmus waimustatud, nnlles ta järgmiselt kõneles: „Minu sõber, kuulus ja kiidetud Jumala tundmise  Dr., arwab, et mul wist puu hobune on, sest et ma temale midagi muud tema tõbe toherdamiseks ja alandamiseks  ei kirjutanud, kui hea tubli ratsa hobuse, ja tal wõib selles ka minu pärast õigus olla. Iga kogudus piaks enne tubli talli ehitama ja ergu hobuse ja pehme sadula ostma, enne kui ta tohib õpetaja walimise peale mõtelda, siis wõib ta igal pühapäewal uue, õpetliku ja meelepäralise jutluse peale kindel olla; ka ei näe ta stis mitte asemnikku kirikus, sest õpetajal ei ole mitte enam tarwis iga ehk üle aasta terwise wet pruukima sõita. „Ratsajõit ei ole aga mitte üksnes koguduse õpetajatele  kasulik, waid minu aru järele oleks ta niihästi meeste kui ka naesterahmale kõige parem harjutus, sest et temas mõlemad tegew ja tehtaw liigutus ühendatud on. Kalamees istub oodates jõe ehk järwe kaldal, kütt luustb luurates metsa mööda, aga ratsanikul on alati rõõm ja meele hea. Ratsanik on üle kõige ütlemata tore, ta jõuab ka rutemalt edast, kui keegi töine. Ratsanik  on koguni nagu kaunima ilma laps, temaS pesitawad  niisama sugused kõrgemad tundmused, kui luulikul oma Pegasuse seljas. Ühel silmapilgul arwas ta enda sõawäe eesotsas sõitma kindrali olewat, sealsamas jälle kui wõidurikka keisri oma auusõidul. Kord on ta kui wõitja lahingist tulemas, kord jälle kui wihast ähkija lahingisse minemas. Silmapilguga on ta jälle kui wõidu kihutusel, mille peal mitu sada rubla wõidu hinnaks on panmd. Mitte, et ta kõik seda just tõeste nõnda usub, waid tema mõte mängib niisuguste kujutustega. „Kui ta oma terawad kannused hobuse külgedesse Majutab, tantsib ja kaamleb see, ja sedasama teeb ka tema ühes hobusega. Tema paast käib silmapilgul see kihaw tundmus läbi, nagu oleks tema üks osa sellest uhkest loomast, ja tema on ka tõeste see, nagu Tessalialased  armasimad, pool inimest, pool hobust päris kentaurus." „See oleks suutumas wõimatu kõiki tulusi ja kasust, mis hobune ratsanikule saadab, üles arutama hakata. Hobune parandab mitmesugust tõbesi ratsa sõidu läbi, mis meie mitte aimatagi ei mõista, ja meie arwame, et hobune, kui teda iga päew ja mõistlikul wiisil tarwitatatse,  mäga palju terwiselle tueks on. Mõned piawad aga liias ja kõmas sõitmises ettewaatlikud olema, töised jälle hobust kui tohtri rohtu pruukima, kui nende haiguse arstimiseks tublit raputamist tarwis on." Ehk kül Inglise sõawäe seas kopsutõbi suurel mõõdul malitsemas on, leitakse teda aga ikka hobusemäe sees hoopis mäbem, kui jalawäe keskel. Kuna jalawägi oma käikide peal mäga üleliiga ära wasib ja roidub, leiab hobusemägi  ratsa sõites palju kosutust. Naesterahwas tunneb ratsa sõidust hoopis mähem tulu, kui meesterahmas, ja see tuleb nende hobuse seljas istumise musist. Raha on, et kõtt, mis naesterahwasse puutub, tühja palja moodu ja kombe läbi rikutakse. Wäga ime! Meie nimetame neid „õrnemaks suvkS" ja paneme neile siiski raskemaid terwise wastaltsi koormaid Slade peale, ja nõuame neilt, et nemad, kas käies ehk sõites, kitsendatud piiris ja liikumises  piawad olema. Kui nad käiwad, on neil rasked pigistawad kuued ja kampsonid liikmeid wangiStamas; kui nad jälle sõidawad, piab neil parem jalg wildaku istumise  pärast sadulas ära surema, ja nende terme seis on wõöriti, sest nägu ei ole mitte sinna poole, kuhu nad lähemad, maid painutamise läbi piawad endid alles sinna poole pöörma. See kõik riisub palju rõõmu ja kaotab kasu nende ratsa sõidult ära. Peruu maal ja meel palju muude rahmaste juures, mida meie barbaarideks ehk metslasteks nimetame, sõidawad  kõik naesterahmad loomulikult, niisama kui meesterabwadki.  Loodame, et ka haritud ilm naesterahwa tarwis niisuguse ratsa-rnde leiab, mis teda mitte ei keela loomulikult  hobuse seljas istumast ja sõidust sedasama kasu tundmast, nagu meeSterahmaski. Neile, kes istumise tööl oma pääd toidamad ja elujärje käest mitte seda luba ei saa hobust pidada, anname meie seda nõuu, tubliste turnida ja tantsida, aga wiimne ärgu mingu mitte üle kesk öö, siis teeb ta liikmed lõdwaks.  Wana Israeli rahwa juures oli tants püha toimetustega ühendatud ja ka koguni ristikoguduses on see endistel aegadel mõõduks olnud. Shäkerite (üks tõug Herrnhutlasi) juures on meel tänini tantsimine palwetega  ühendatud. Palju aga põlgawad tantsi ja nimetumad  teda kuradi liigutusteks; noh, neid ei maksa meil kõneldagi. (Järg jäcb tulema.) Mõndasugust. Pikk uni. Kalishi linnaS magab üks iluS, noor tüdruk, nimega Stanislawa Metterowitsh, juba kolmat kuud. Kunstliku toitmise läbi hoitakse teda nälja surma eest, aga teda üles ärata ei ole sugugi wõimalik. Kaks kuud magas ta nõnda raSkeste, et arwati meele mõistus kadunud olewat; nüid aga piab ta arStide üteluse järele kõigist aru saama, mis ta ligidal sünnib. Häkilise klja wõi heale peale kargab ta, ja kui tema nime nimetatakse,  siis teeb ta niisuguse nao, nagu tahaks ta ülesse tõusta wõi hüidmise peale wastata. Eugen Godard, kuulus õhulaewnik, keda ka „õhulaewnikkude kuningaks" nimetati, on surnud. Selle lisa nime oli ta oma ameti wendade käest saanud, ja kui keegi tema õhusõitude ajakirja läbi lueb, piab ka kohe tunnistama, et see nimi kohane on. Eugen Godard on ühest õhulaewnikkude sugu seltsist; tema isa oli seda hädaohtlikku  ametit juba mitu aastat pidanud, ka tema wend oli temaga ühes mitmel sõidul ühes olnud. Need kaks Godardi oliwad nõnda ütelda paris nagu „õhulaewas" sündinud ja esimene kaunim, rõõmsam nähtus, mis ilm neile jõuudis pakkuda, oli õhulaewaga sõit. Nõnda sai neile wiimaks kõikuw korwikene kindlaks maaks ja ilma otsata õhumeri alaliseks koduks. Sel wiisil kaöwasiwad neile õhulaewniku kõige tarwilikumad waimu omadused, need on: Rahu ja hull julgus, iseenesest juurde. Tema wend, kui ta juba mitu aastat oma kunstiga ilma imestama  oli pannud, jättis selle ameti järele ja elas rahuliselt.  Eugen aga, wanem wend, jäi kõikumata oma teenistusele truuks. Ühugi tähtsamat kohta ei olnud Prantsusemaal, ega ühtegi päälinna Euroopas, kus tema mitte oma lendawa laewaga ei oleks käinud. Igal pool wõeti teda waimustusega wastu, igal pool tungis rabwas tema algust ja lõppu waatama. Mitmete riigi walitsejate  meelest oli ta armas ja igal pool kui oodetaw külaline.  Godard on umbes 3000 lühemat ehk pikemat õhu sõitu, kus laewuke täitsa üksi tema juhatuse all oli, ette wõtnud. Kõige tarwilisem sõit oli tal kolme aasta eest, mis ta Hietzingist peale hakkas ja Klosterneuburi käbedal Donau liiwa rõunal lõpetas. Selle sõidu õnnelik lõpp tuli ainult Godardi kõikumata kalgist meelest. Godardi 20 aastane poeg on jällegi õhulaewnikuks kaSwatatud ja saab kahtlemata nimetatud õhuwalitsejate sugukonnale aun tegema. Lapse waStus ei ole naljalt mõttest tübi. „Kes oli Kolumbus?" küsis koolmeister alama klassi laste käest. „Lind!" wastas südilt üks weikene tüdruk. Kõik lapsed hakkasiwad suure healega naarma ja koolmeister  hakkas tüdrukukest tema mõtlemata kostusi pärast õige noomima ja temaga taplema. Lapsekene aga wabandas nuttes, et tema kodus wanema õe raamatut on lugenud ja seal sees olla ühe tüki pealkiri «Kolumbuse muna" olnud. Et linnud aga üksipäini munewad, siis arwanud  tema, et Kolumbus ka lind oli. „Hommen", ütles mees naeiele, „on esimene paastu päew, seda piame kui õiged kristlased ka pidama; keeda siis 40 ne kardula asemel ainult 30; aga o:si seast suuremaid!" Raamatukaupleja: «Ütelge ometi, sõber, mis pärast Teie just seda kalendert, mis ometi inetum ja kallim on, kui see teine, osta tabate?- Ostja: Ja waadafe, selles teises on liig palju külma sihes. Mina olen „vuurmann", ja kui väga külm on, on mul vaha teenistust. Ida Thomsonile. Tänulikuks mälestuseks, Sakalas laulmiie een 26. Veebr. 1685. Ma kuulsin sinu laulu, sinu lõpmata ilusad healt: Oh need toonid tulid Paradiisi lillekinkude pealt! Ma unuStafin kõik, mu binge uputas imestuse laene KuiS wõisid sa nõnda laulda, sa taevalik nacne! Sakalased ehmatasid suguõe kõrge kunSti üle, Keda taevast tõeste alla loonud Wanemuine süle Igavene laulu kevade lehvitas nende hingede sees Eedeni ööpit hõiskas suure rahva pilvede ees! Õnnelikud need. kes alati kuulvad su kõlinad. Kelle ümder sinu kõrgemad kunstid mängivad, Nende kodust peletad sa kaugele talve ja vilu, Neile õitseb lõpmata lillerikas kevade ilu! Sinu laulu helinate al tahaksin ma julgeste aStu. Naerdes ja mängides igaveste öödele vastu. Mureta jätaksin mullalised õnned kõik mada. UnuSraks igaveSte taeva saalide kaba. Lase mu rahvast, lase ainuSkord kuulda vce! nnd! Kõige kõrgemas tänuS tuksub sulle alati mu rind. Ja kui ma ükskord sügavas mullarüpcS viida SiiS laula veel kord minu haua peal. taevalik 11. Sakala. 1885 Wasnuaja: J. Hörw