Sakala 42. WMandiS, 18. Ottobrikm päeval 1880. iii. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. WastuLaja toimendaja ja Väljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Hiinamaa tülid. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandist: Praegused kallid wiljahinnad Wiliandi  Eesti Põllumeeste Selts; hobuste ja koduloomade Margustest. Wiliandi maakonnast: E. Aleksandri-kooli heaks. Pärnust: Mis Pärnu pool „Eesti Postim." mõteldakse. Pärnumaalt: Hilised rannamehed.  Tartust: Öp. Eesti Selts. Malgast: Eesti kirik ja kool. Tallinnast: Natuke Sakala kergemeelelistest kuulutustest; kaks lühikest mastust; Tallinna Saksakeele ajaleht. Rakwerest: Tulekahju; uus lauluselts „Ööpik". Järwe maakonnast: Imelikud sõnumed. Riiast: Ztg. s. St. u. L. Peeterburgist: Edasi Selts; hirmus tegu; uus Nihilistide kuri nõu; Peeterburgi rahawabrik; ajalehed; kurb lugu; markii  Tseng. Moskwast: Siberi mängid. Warshauist: Katla lõhkemine. Jakutskist Siberimaalt: Lumetorm. Wõeralt maalt. Inglismaalt: Liwaadia. Hiinamaalt: Prints Kung. Prantsusemaalt:  Türgi uuem ringkiri. Jtaaliamaalt: Jesuiitid. Ameerikast:  Uus wee-uputus. Kirja wastused. Kuulutused. Lisaleht. Isamaa ja armukese eest. VIII. Lindudest. I. Muhamed ja tema usk. V. Nalja Mart ja Kalja Piirt. Hiinamaa tülid. Aord oli juba sellest juiiu, nagu olekstwad tülid Hiina ja Venelase wahel otsa lõppemas, aga nüüd on korraga sealpoolne taewas õige pilwe läinud ja sõda näitab nagu wägise Hiina ja Wenemaa wahel kätte tulla tahtwat. Hiina ei taha mingisugusel kombel oma lepinguid täita ja paneb seesugust pärimist Venelasele  ette, et kui neid Venelane wasta wõtaks, tema ennast Hiina silmas wäga alandaks. Sõnadega arutamised  näitawad sellepärast otsa lõppenud olewat ja suuretüki kuulid saawad wist wiimast otsust andma. Nagu Peekingist tulnud sõnumed jutustawad, on wanem Ketserina ja prints Tshun kindlaste selle poolt, Venelasega sõda alustada. Neil on korda läinud, oma sõawäge 100,009 mehe peale suurendada ja on nüüd wäga tored seepeale, et neil seesugune wagi koos. Aga Inglismaa owerst Gordon, kes seda wäge waatamas  käis ja nagu tema ülemaks kindraliks pidi saama, tänas wäga selle auu eest, seesuguse huntsaka-parwe kommandöriks heita, sest see sõawägi oli nii waeselt õpetatud ja korratumas olekus, et teda Eüroopa mõedu järele sugugi sõawäeks ei wõi nimetada. Owerst Gordon tegi sellepärast kohe jälle minekut ja saab nüüd wist pea ühe raamatu wälja andma, kus ta Hiina sõawäest räägib. Owerst Gordoni arwamise järele saaks Hiina wiie aasta seeS täitsa otsa lõpetatud olema, kui ta ka kõik oma jõudu kokka wõtaks) paari kuu sees saaks aga Venelane kõik sadamad mere ääres oma alla wõitnud olema ja Peekingi linna minema. Wäga tähelepanemise wäärt on see lugu, kuidas Hiinamaal sealne sõapartei rahupartei üle wõimust on saanud. Rahupartei pääl, kes sündinud prints ja noore keiSri lähem sugulane on, suri tema abikaasa ära. Hiina usu walju seaduse järele peab lesk mees aasta otsa kõigest tallitusest eemale hoidma ja oma kadunut abikaasat taga leinama. Selle kogemata juhtumise läbi on nüüd rahupartei pää sunnitud, wagusalt pealt waatama, kuidas töised sõa heaks tööd teewad. Meie wiitse-admiral Lessowski, kes meie toreda laewawäe ülemaks kommandöriks Waiksemeres on seatud,  on juba Shanghai linna alla jõudnud ja ameti ohjad oma kätte wõtnud. Nagu Inglismaa sõnumed jutuStawad, pidada Vene sõawäge 12,000 meest Hiina piiri ääres walmis seisma. Iga päewaga oodatakse nüüd sõnumeid, et sõda Hiinaga on alustanud. Nagu owerst Gordon arwab, olla 12,000 sõameest küllalt, et paari kuu sees wõites Peekingi linna jõuda. Hiin- lased ei ole mitte sugugi sõamehed. Kui aastal 1859 Prantslased ja Inglased Hiinlase wasta sõdisiwad, siis oli esimestel 4090 ja töisel 3990 sõameeft. Reed 7900 meest lõiwad Palikao juures Peekingi linna wärawate ees terwe Hiina sõawäe pelgu, kes peale 60,009 meest suur oli. Sell korral tõstis Napoleon  111. selle wahwa teu eest oma kindrali Cousin- Montaubani krahw Palikao nime all krahwi seisuse sisse. Hiina keiserliku suwemajades Peekingi linna ees leiti sell korral ütlemata palju warandust, millest krahw Palikao paremad asjad enesele laskis tuua ja siis muud asjad' soldatidest ära riisuda. Siis läks ta wõites Peekingi linna ja sundis Hiinlasi ruttu rahu tegema ja 16 miljoni taaldri sõakulude maksmisele. Sellepoolest ei ole sugugi kaksipidi mõtelda, Wenelane  saab Hiinlase üle pea wõitu saama ja Hiinal saab siis kõik seda kulu tasuda olema, mis ta omas edewas stahimus Wenelasele saab tegema. Hiinamaa on raha poolest ütlemata rikas, sest paberi raha seal ei tunta, waid kõik on kuld ja hõbe. Juba sadanded aastat läheb terwest maailmast thee eest üksi ütlemata palju kulda igal aastal Hiina maale, kuna Hiinlane ise wõera maadest peaaegu midagi ei tarwita. Sellepärast  on Hiinamaal suured rikkused koos ja soowida oleks, et teda sealt jälle kudagi wiist wälja kaaluks. Mõned kartlikud arwawad, et Inglane ehk Hiinlasele  appi saada minema. See kartus näitab ilmaaegu  olewat, sest seesuguse sõa läbi wõidab Inglane kõige enam. On Hiina sõawägi löödud, siis saaks ka tingimiseks selle riigile tehtud, et ta wõerastele lahti jäeks, sest nüüd on terwe Hiinariik oma 310 miljon inimestega, kui mõned üksikud kohad maha arwatakse, wõeraste ees täitsa lukus. On aga maa kord lahti, siis hakkab kaup seal jooksma, millest Inglased kõige enam kasu tunneksiwad, sest et nemad oma laudatoimetamisega  seesuguste kohtadel ikka kõige agaramad on. Nõnda on praegu lood Hiina ja Inglase wahel, ning karta on, et wiimast otsust pea suuredtükid hakkawad  tegema. Poliitika ringwaatus. Praegu waatawad terwe maailma silmad Dultshinjo  weikse linna poole, seda Türgi walitsus Montenegrole  on lubanud, keda aga Albaanialased enesele päriwad. Seal seisawad Äüüd Montenegro sõawäed piiri ääres, Türgi sõawäed jalutawad Dultshinjos ja Albaania sõamehed waritsewad töisel pool. Türklane mängib aga kawalat mängu, kus ta Dultshinjot pea lubab ja pea jälle ei lubagi wälja anda, ning suurteriikide  sõalaewad waatawad seda lugu Raguusa sadamast  ahwardades pealt, kust igal silmapilgul Türgiriigi  sadamad kinni wõiwad panna. See lugu on seal praegu õige kardetaw ja sellepärast peame nüüd natukene  sügawamat seletust sellest tegema, kuidas asjad seal nii kaugele kirjuks wõisiwad minna. Peale Wene-Türgi sõa lõpetamist aastal 1878 oli wõitja Montenegro sõawägi ühe jau Lõuna-Hertsegowinast  nagu ka Adriaatia-mere rannamaad künni Dultshinjo linnast mööda oma kätte wõitnud. St. Ste- fano rahutegemises jäiwad ka need maad Montenegro omanduseks, aga Berliini konwerents mõistis neid Türklasele  tagasi ja andis nende asemel Plaawa ja Gussinje  maad Montenegrole, millega Türgi walitsus rahul oli. Montenegro pidi wasta meelt seda otsust täitma, kutsus omad sõamehed wõidetud maadest ja ka Dultshinjvst  ära, kuhu Türgi sõawäed asemele läksiwad. Türklane aga ei täitnud oma lubamist Plaawa ja Gossinje kohta mitte ja ei annud neid ka mitte Montenegro  kätte, ennast sellega wabandades, et Albaanialased  neid maid oma päralt ütelda olewat ja Türklane  Albaanialastest mitte jagu ei saada. Sell korral sai maailm ka esimene kord sellest Albaania ühendusest teadust. Kui Montenegro sõawäed Plaawa ja Gussinje maid enese alla tahtsiwad wõtta, leidflwad nad, et Albaanialased ennast seal nii kindlaks oliwad teinud, et maid ilma were walaMata mitte wõimalik ei olnud nende käest ära wõtta. Nüüd hakkas Montenegro ja Türgi wahel läbirääkimine, kus Türklane oma lubamiste  ja kawala aelemiste läbi seda asja mitu aastat edasi mõistis wenitada, künni Montenegro ära nägi, et teda ninatpidi ümber weati ja tänawu aasta alus- ! tusel kaewates suurteriikide ette astus ja neid wahe- ! meesteks palus. Suured riigid pidiwad nüüd oma Berliini konwerentsi peal tehtud otsuse täitmist nõudma ja hakkasiwad Türklase peale käima. Wiimaks sai siis see leping walmis, et Türklane Plaawa ja Gussinje asemel weiksema aga wäga wiljastgitawa Kutshi-Kraina maa Montenegrole pidi andma. Aga ka siin tegi Türklane  pettust, sest kui 19. (22.) Aprillil Montenegro sõawäed selle maa oma kätte pidiwad wõtma, oliwad jälle Albaanialased juba seal ees, kus nad kindla kantside  tagast Montenegrolafi püssikuulidega wasta wõtsiwad,  nii et mitu Montenegrolast surma saiwad. Nüüd tõstis Montenegro würst Nikolaus jälle suurteriikide eeS kaebdust, kes ühendatud kirju Türgi walitsusele saatsiwad,  kus, teda oma kohust käskisiwad täita. Nüüd alustasiwad jälle uued nõuupidamised, kus wiimaks suuredriigid Itaalia nõuu peale otsuseks tegiwad, et Dultshinjo ümberkaudse maaga Montenegrole pidi saama. Seda Türklasele kuulutades, andsiwad nad ühtlasi teada, et kui Türklane seda otsust kolme nädala sees ei täidaks, siis nemad omad ühendatud sõalaewad tema meresse ! saaksiwad saatma. Nüüd andis Türklane silmakirjaks järele ja lubas Dultshinjo Montenegrole anda, aga ei mõtelnudgi pärast selle peale, oma lubamist täita. Tema lootis selle peale, et Eüroopa suuredriigid ennast mitte ei saaksiwad ühendama, kui sõalaewade saatmine kätte jõuaks. Nii läkstwad siis wiimaks suurteriikide sõalaewad tõeste Raguusa sadamasse kokku, aga ka nüüd ei uskunud Türklane nende ühendust weel mitte ja andis nüüd ringkirjas suurteriikidele häbematal kombel  teada, et ta Dultshinjot mitte Montenegrole ei saaks andma, uut lepingu-nõuu aga saaks hakkama pidama, kui suuredriigid oma sõalaewade saatmise nõu katki jätaksiwad. See oli suurteriikidele nawkene liig suur löök mööda silmi ja ta sünnitas liig palju paksu werd igal pool. Nüüd peawad suuredriigid selle üle nõuu, Türgi sadamad oma sõalaewadega kinni panna. Kuulda on aga, et Sakslane ja Austria tagasi tahta astuda ja omad sõalaewad tagasi kutsuda, sest et, need enam Türklase poolt on ja teda wist ka sala