Sakala > U 37. Wiljandis. 15. Oktobrilu» närival 1883. Vt. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja Mutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobsoni pärijad. Sissekord. Poliitika leht. Eesti seltsidest. 111. Sõnakene ajalehtede lugejatele. Weel kord Olewik oma „esimeste" ja „wiimaste" soowidega.  Omalt maalt. Wiljandfft: Jälle kord „Olewiku" wiguritest; „Zeitung für Stadt und Land. Pärnust: Kõrtsi elust. Tartumaalt: Margad. Peeterburgist: Teatus Peeterburgi Eestlastele.  Kuulutused. Papi wõimus. XIV. Kuidas teada saada, kui palju kuskil maa sees musta mulda ehk päris taimekaswatawat rammu on. Soowitus. Eesti seltsidest. lii. 3. Põllumeeste seltsid. Põlluharimine on kõige tähtjam kultuura wõsu inimese soo elu ja edenemise kohta. Mõistlik põlluharija peab oma maa tüki peal kaswawatest taimedest seda kõige suuremat kasu wõi saaki kätte püüdma. See saak on weel suurem,  kui põllumees, teda kätte saades nii wäha jõuudu ja tööd kulutanud, kui wõimalik. Mida wähema jõuu ja tööga suur põllusaak kätte saadi, seda suurem on põllumehe kasu. Ning seda toimetust ja tööd peab Eesti põõumeeste seas põllumeeste selts õpetama. Et meil weel põllumeeste koolist ei ole, sellepärast langeb suur hariduse töö põllumeeste seltside kätte. Minu arwates peab praegustes põllumeeste seltsides iseäranis põllutöö asjanduse (Betrieb) peale rõhku pantama, selle kõrwal aga hoolsaste kõnede abil taime elu ja olu, majaloomade rawitsemist zc. õpetama. Kui meil põllutöö koolist oleks, kus wiimaks nimetatud asjad noorele mehele kätte õpetatakse, siis wõiksime neist seltsides  lühemalt mööda minna. Põllutöö asjandus peab põllumehele näitama, mis talle oma töö juures tarwis on, kudas ta ennast oma tööde wasta peab ettewalmistama,  missugused takistused ühel täielisel ja heal asjaajamisel teel ees on ja kuidas ta neid kõrwale heita wõib, missuguste põhjusseaduste järele põllutallitus  peab sissesäetama ja juhitud saama, et igal korral ja ajal puhas kaju ikka nii suur kui wähegi wõimalik oleks. Siis peab tubli põllumees weel selle peale waatama, kuidas ta töise ehk mitme põllumehegu ühtelöömise läbi oma asju kasulikumalt kjada, kahju ära keelda ehk kui ka seda mitte, siis saadud kahju wahendata wõib ja kudas ta wiimaks ise enesele ehk ka töistele, kui tarwis, omast majapidamisest ja asjanduse  käigist aru wõib anda. Nagu näha, on põllumehe  amet wäga mitmeküljeline, ning selle ameti pidamine  nõuuab häid tundmist, harjumist ja osawust. See amet nõuuab ka, et põllumees oma abinõuudega, s. o. mitmesuguste põllutööriistadega ja masinatega zc. oskab Siete ümberkäija. Ja weel enam! See amet nõuuab ka, et weike põllumees mis ju meie Eesti põllumehed on ise oskab omale põlluriistu teha. See on kehw ja nõrk peremees, kes poisile ei mõista eeskujulikult näidata, kuidas atra ja äkke, wikatit ja rehcr tuleb seada zc. Sellepärast on siis põllumehel oma raske, aga ka ilusa ja auusa ameti pidamiseks õppimist, nõuupidamist,  juhatust, aitamist, tähelepanemist ja waatlemist  tarwis. Ja kust ta seda leiab? Kodus isa ja ema käest ei saa ta ammugi kõik kätte, naaber ja sõber ei tea ka palju enam. Mõni mees on küll sellega rahul, mis ta kodus üksi isa käest õppinud, aga terawam  ja hoolikum ei wõi mitte üksi seega rahule jäeda. Mis ta siis teeb? Koolis põle ta omast ametipidamisest midagi kuulnud) aga kuuleb parast küll, et fiin ja seal mõni osaw põllumees olla, aga see on tema kodust kaugel ja igakord ei ole ka wõimalik ehk sündlik kauget wenda tülitama minna. Mis nüüd? Loomulik afi; mehed aötnwad kokku ja hakkawad nõuu pidama, ning pole kedagi kunsti ega nõidust tarwis põllumeeste selts on walmis. Kui suur nüüd sellesama pildikese järele juba seltsi kasu on, seda näeb igamees. Ning sellepärast ei ole mul mitte tarwis fiin põllumeeste seltsidele auu-kiituse laulust laulma hakata. Meie praegused neli Eesti põllumeeste seltsi ei mõju aga weel. On weel neli ehk vms seltsi tarwis, siis on minu arwates Eesti rahwale juba küllalt põllumeeste seltsist. „Küllalt?" küsib mõni lugeja imestates. Muidugi küllalt, wastan ma. Ehitagem omale wähem, aga kindla Põhjaga ja jõuuga seltsa. Mis kasu sest on, kui paari ehk kolme kihelkonna peale meil põllumeeste  selts oleks, mis kidur ja kõhn on. Mida suurem üks põllumeeste selts rahwa seas on, s. o. mida enam liikmeid ja jõuudu tal on, seda kasulikum ta on. Üksi siis wõiwad ta liikmed mitme ja mitmesugust  nõuuandmisi ja põllutöö pilta ja aruandmist teada saada. Wiiesaja inimese peas on ikka enam ja mitmeknljelisemaid teadusi ja nähtusi kodumaa põllutööst,  kui wiiekümne ehk wiietõistknmne inimese peas. Ka tuleb seltsis enam materjali läbirääkimise juures walge ette, kui liikmed mitmelt poolt kokku on tulnud, kui siis, kui liikmed kahest maa ehk kolmest naabri kihelkonnast paljalt kokku tulnud. Sellepärast pangem  tähele, et meie ilmaaegu weikeste põllumeeste seltsidele  ei hakka põhjuskirju soowitama. Ärgem andkem neile millalgi nõuugi ise elusse kutsuda, waid väitkem, et see palju kasulikum on, kui nad selle suurema seltsi liikmeteks asuwad, mis nende elukohale kõige lähem on. Kui meil kümme tugewat põllumeeste seltsi on, siis on praeguse aja kohta küllalt; mis tulewiku tarwis wõiks olla ehk mitte, seda pole meil nüüd mitte hädalt tarwis teada ehk soowitada. Praeguste Eesti seltside töö põld lähäb päew päewalt suuremaks. Üks neist tähtsamatest  hariduse abinõuudest, mida meie igale seltsile mitte küllalt soowitada ei wõi, on näitused. Sest saadik kui iseäranis Prantsuse keiser Napoleon I. wäljanäitustele  põhja pannud, on nad terwe Euroopa maal, kus wähegi haritud rahwas asumas, laiale lagunenud. Mitte üksi Euroopas, waid kõigil pool, kus suuremat waimuharidust leida, on wäljanäitused aset leidnud. Need näitused on nii suureks ja mitmenimeliseks läinud,  et meil siin sugugi wõimalik ei ole, neid lähemalt  seletada. Niipalju teab auus lugeja aga isegi, et tal raske on, üht asja wälja otsida, mis mitte weel ei oleks siin ehk seal maailmas wäljanäituse peal olnud. Silm on kuningas ning oma film on weel kõige suurem kuningas. Mis sa silmaga näed, seda ei jõuu kõneleja mitte nii kergeste su waimule ära seletada. Sa ei saa kõige wähema masina ehk masina kese tööst kõnetkuulmise wõi seletamise läbi seda selget pilti kätte, mis sulle masin ise annab, kui ta näituse platsil meistri käe läbi käima pannakse ja siis sulle ise näitab, mis ta wõib ja wäärt on. Mis aitab sulle hea adra kiitmine, kui sa ei näe, kuidas ta künnab, wõi mis kasu saad sa seft, kui sulle ilusast wõist räägitakse, aga sa teda ise näha ega tööriistu, kelle waral ta walmistatud, tundma õppida ei wõi. Iga põllumeeste selts püüdku selle suure, otsata tulu pärast nii sagedaste, kui iiales korda läheb, wäljanäitust  pidada. Hea oleks, kui seltsil wõimalik iga aaSta kord näituse asutada. Meie riigiwalitsus on ammugi juba näituste tulu ära tunnud ning katsub neid igapidi  aidata. Kui meie selle peale üksi juba mõtleme, kui palju kuld-, hõbe- ja wask-auurahasid ta näituste tarwis kinkinud, siis näeme juba, kui suure summa seesama wälja teeb. Meie Eesti põllumeeste seltsid ei peaksiwad üksi ise wäljanäitusi asutama, waid oma liikmeid ka mujale wälja näitustele saatma, nagu Weneja  Soomemaale. Kui see muidu korda ei lähe, siis peaksiwad liikmed seltsi kulu peale niisugustele näitustele  saadetama. Muidugi peawad nad siis jälle seltsile  oma reisi aruande kodus ette panema. üht asja ei wõi ma nimetamata jätta. Soowida  oleks, et iga põllumeeste seltS oma liikmetele ja muile suguwendadele oma enese kaupluse alustaks, kust ostjad odawat ja head kaupa saawad ja kelle läbi nad tarwitatawaid põlluriistasi tellida wõiksiwad. Niisugune kauplus wõiks stis omalt poolt rahwa käest ka asju edasi müümiseks osia. Kui meie praegu kodus walmistatud  riide peale waatame, siis leiame, et ta mitmel  pool juba wäga ilusaste tehakse ja et ta tulusam kanda on, kui mitu kord kallim poe riie. Aga katsu kust sa teda saad! Perenaesed ei tee teda ka sellepärast müümise tarwis, et ta „moodus" ei. olla. Jah, see „moodus olemine" on üks isewärki asi. Mis sul moodus pole, on töisel moodus. Mina arwan, et see riie (ilus on ta muidugi), mis perenaene ehk noorik ise teeb, peremehel ja nooremehel kõige armsam kanda on. Mis mul armas, see mul moodus. Ja niisugust riiet peaks otsija ka põllumeeste seltsi kauplusest saada wõima. Kui põllumees mitte ise oma naese ilusast näpu- ja kätetööst suuremat lugu ei hakka pidama, kust taewast siis see lugupidaja peab tulema? Mõnikord  on päris hale pealt waadata, kuidas noored poisid halwaft linnariideft saketifi, saterkuube :c. kannawad, kuna nad kodu ema kaest palju ilusamat riiet saakstwad.  Nii ep see „moodus olemine" on: pane wõi kärblase seen mütsi asemel päha, ja keegi ei küsi parema peakatte järele, kui seen aga „moodus" on. Kui üks selts seda ei jõuua, siis heitku mitu seltsi kokku ja asutagu üks Eesti põllumeeste seltsi kool. Seda on nii hädalt tarwis, kui suwel põua ajal wihma. Ilma niisuguste toolideta ei jõua Eesti põlluharijad mitte nii ruttu ja nii kaugele, kui loodus ja nende oma tööhimu seda lubab. Niisugused koolid kaswatawad noori mehi, kes ihu ja hingega põllu peale jäewad, sest iseäranis siis wõiwad nad oma õpitud tarkust ja osawuft pruukida ja nende tarkus ja osawus ei luba neid mitte, käsa sülle panna, sest osawal mehel on töö armas. Lõpeks pean weel südamest  soowima, et ka Tallinnamaale pea mõni põllumeeste  selts elusse astuks. On küll Rakweres ja Tallinnas  selle üle nõuu peetud, aga seiemaani ei ole sest midagi wälja tulnud. ( —)