ei ole. Ka wanemate inimeste seaS on palju, kes jumalasõna lugemist ise omas majas, kui salakaupa, ehk konderpanti pruukiwad,  nii et teised seda ei pea nägema. Need on ühed kurinad nähtused ristirahwa seaS ja puutub wäga tugemast! meie igapäewase  elu ja lõbu külge: ja muudab selle elu üheks muljuks orjaeluks, kes pükaega  argipäewade wabcle sugugi mähet ei tee. NliS kasu pöhapüewa õieti pruukimine sinule näbtawalt toob, selle rehnungi wõib lühidelt näidata: lõpetad sina, kui auuS tööline laupäema õhtu! oma töö ära, wõtad oma palka ehk wälja, paned seda rahuga taskusse ja heidad omakste juures kodus, ehk kus sinu eluase on —magama lähed pühapäewal kuida ristiinimese koüus kirikusse, tuled säält otse kodusse, pärast ajad lõbusasti juttu omakstega, naise ja laste ehk tuttawatega kosutad seeläbi  ihu ja maimu lõbusal musil ja kui õhtu käes, ei ole see lõbustus sinule mitte ühte kopikat maksnud. Sinu meel on hea, süda röömus ja rahul ja algad esmaSpäcwal lahke meele ja uue jõuga oma nädalist tövd. Julgeb keegi ütelda, et see nähtaw kasu ei ole ? Arwab mõni ehk kasulikumaks  juba laupäema õhtul kõrtsi minna ja oma raha senna oma silma eest jäädawalt  ara peita, see tehku minu pärast seda; keelda ei ole meil mõimalik, aga kui aaSta ümber on, siis wõrdleme omad rehnugid. Tehku igaüks kuida arwab parema olema. Mina aga ütlen: pühitse pühapäewa, kuida kord ja kohus on, siis saad sina rikkaks, kui ka just mitte kulda ja hõbedat, aga mis sellest parem see on: Sina leiad südame rahu. X. kas, püüdis seda oma armastuse läbi lämmatada. .Mis ma kõik ära elanud kordas ta neiu õrnalt paikades, „ma olen sinu pääle mõtlenud, olen oinale ühtepuhku  sinu armast pilti ette maalinud. Sa oled igal silma pilgul minu termet Mant täitnud, oled üksikutes tundides mulle seltsiks olnud, oled rahutumal korral minu lootuse täht olnud. Palamas lahingi müras kui ka pitkail öösetel wahi kordadel on ikka sinu armas nägu mu maimu silma eeS lehwinud ja sinu ilusaist silmist woolas mulle armastus maStu, ilma milleta ma mirrc ei elada möinud." Neiu surus ennast:ema wastu. Armastus usub ju nn trrr.tü .' ' „Mu kallis Zuan!" ütles rr, on siis meie südamed, kaugusest .eei---.am ühendatud olnud ja jäänud, d". lauta mulle ära keelanud oli, sulle ".'."urada, seepärast on mul nüüd sulle rastu jutustada. Ma olen sest saadik eaaa kannatanud, kus elu saatus sind M-.NU körmalt ära kiskus. Nüüd ei tohi sa aga mind islgi enam maha jätta." Wõera süda läks selle tunnistuse juures üsna sojaks. „RWd pead sa ikka minu juure jääma," rääkis Rasaele edasi, „ja minu eest kostma, nende wastu, kes mulle tahtwad ülekohut teha." „ Muidugi, muidugi!" maStaS noormees,  waewalt kuuldama õhkamisega. Siis LõmbaS ta neis õrnalt akna juure ja püüdis  jutule teist põhjust otsida. »LH, mu Rasaele, maata kui ilus wäljas on. Tähed näitwad meid naeratades teretawat  ja öö laotab omad mustad tümad meie sala armastuse kinni katmiseks wälja. Karda mitte, mu kallis laps, neid truisid ühenduse  wendi wõimc meie kiudlaste usaldada." „Sa tahad mind küll enesega ära wiia?" küsis neiu lapsikult. Wöeras kohkus. Ta tundis, et ta oma naljaga mitte head ei teinud sa kahetses peaaegu, et ta mitte aegsaste jäält ei põgenenud. Nüüd pidi ta oma mängi aga ikka meel edasi mängima, kuni sündsam  koht tuli, sellest tagasi astuda. Et ta Rafaele küsimise pääle mitte wastust ei leidnud, armas ta kõige õigemaks  talle üht musu anda. See ei näitnud aga neiule koguni mitte nii meelt mööda olewat, kui arwati. .Mitte nii, Juan!" ütles neiu teda tasa enesest eemale hoides; „sa unustad ära, et meie meel mitte laulatud ei ole. Kuni senna kohta peame tõsised ja wiisakad teine teise waStu olema. Tule," ütles ta mõerast akna juurest kätt pidi ära wedadeS,  „iStu siia minu kõrwa, mul on sulle meel tähtsaid asju jutustada." Wöeras istus sõna kuulelikult tema körwale. „Minu kõrwad on malmis kuulmas,"  ütles ta neiu kätt jälle kätte mõttes. „KmdaS sa siis nüüd ka kuningaga läbi saad, Juan?" rääkis neiu edasi. „OH, üsna hästi," wastaS küsitaw ilma mõtlemata.  „ÄSna hästi?" kordas neiu." Siis wõiksid  ju ometi teda paluda, et. ta teie ära mõctud sugukonna mõisad jälle tagasi annab, ehk et ta sulle üht kõrgemat seisu kohta mäeteenistuses annab." „Jah selle pärast wõiksin ma teda küll paluda," wastas wöeras, oma kimbatust „Mikspärast ei ole sa aga seda juba mitte ammu teinud?" „Ma ei leidnud seks mitte sündsat aega, «rmas Rafaele, aga nüüd wõid sa üsna ilma mureta olla, ma tahan temale ühe kõrgema seisu koha mäeteenistuses anda." Neiu waatas imeks pannes tema otsa. „Kuidas ? Sa tahad temale üht kõrgemat  seisu kohta anda? Kellest sa õieti räägid?" Wõerale tõusis ehmatusest, et ta ennast ära unustanud oli, palaw meri palge. „AH, mis ma rääkisin," tahtis ta paranda, õnn sind jälle näha —on mind üsna segaseks teinud; ma tahaksin ütelda krahw vou Alba . . . alba . . . albu . . . saab muidugi üht kõrgemat seisu kohta sõjamäes." Rafaele wahtis meel rohkem imeks pannes  tema otsa; ühelt poolt oli tal aga hea meel, et ta ligi olemisel ta aunstaja kohta nii suur mõjuduS oli. „Ja oma sugukonna mõisad saad sa ka tagasi?" küsis neiu edasi. No muidugi tema sugukonna mõisad, tahtsin ütelda minu sugukonna mõisad, saab ta ka tagasi. „Kes?" „Noh . . .tema— ah tahtsin ütelda . . . mina!" Siis hingas wöeras sügamast ja kuiwatas ahastuse higi otsa päält. „Kust tead sa seda aga nii kindlasti, mu kallis Juan?" küsis Rafaele edasi „OH, kui nõnda hästi kuningaga läbi saajakfe, kuidas ma sulle juba ütlesin." „Sina mõtled kuningast Wilip IV maksiste."  „KuidaS nii? Sellepärast et oh, üks tõsine Spaanlane ei pea omast -valitsejast  mitte pahaste rääkima." ..Pahasti, pahasti, mis sa sellega tahtsid ütelda?" (Järg jääb tulema.) Isamaalt. Kurcsaarest. N äitemängude st. Siin sai kaks korda järges Eestikecle näitemängu  mängitud, mis siisgi et küll üks pearolli mängija paar päewa enne mängimist seaduslikul käsul ära pidi reisima ja kelle asemele üks teine ennast walmistas hästi läks. Nende päewade sees soowis keegi „Koit ja Hämarik" mängida, mis nüüd ometi järele jääb. Minu aru järele on üks niisugune sügama põhjaga laulumäng,  kui Koit ja Hämarik on, koguni meel wara Kuresaares etendada; antagu wecl kümne aastat aega, kui alles siis meie rahwas sellest õieti aru wõiks saada; siis ehk ometi kui mäng ennemine rahwale saaks ära seletatud. Seda on ka iga mängu kohta soowida, et mängu põhjusmõte  enne saaks rahwale selgeks tehtud, kui mäng ette tuuakse, mis läbi mäng kõigile arusaadaw, õpetlik ja kauemine meeldejäädaw  oleks. Jääb kellegile mängu tuum tundmata, see ei wõi ka mitte mängu päält waadates õigel kohal waimustatud saada. Kihelkonnalt. Rahwa elust. Armas ja lõbus on näha ja kuulda, kui noorsugu haridust hea meelega wastn wõtab ja seda siis pärast teiste rõõmuks pruugib. Paar aastat tagasi oliwad siin mõned tublid laulu armastajad koolmeistrid tööl ja nende hoole kandmise läbi ärkas, ei mitte üksi koolis, waid ka kodus, ilus mitme häälega laulmine elusse. Kui juhtud siin kuskil pidu pääl olema, siis saad küll imekspanema,  missugune muudatus paari wiimase aasta sees on olnud. Kõige esiteks tudwustawad  ja söbrustawad pidulised endid pidu pääl üksteisega, ning selle järele. pärast keha kinnitust, kõlab siis ka ilus mitme häälega laul su körwu, mis südant muredest puhastab ja meelt jahutab. Pääle selle tulewad ilusad ringmängud, kust jälle ilus laul röömnstawalt kõrwu kõlab. On mõned lustilikud ja naljakad ringmängud mängitud, siis lastakse ka jalgu kunstlikult keerutada jne. Nõnda lähemad nüüd meie rahwa pidu päewad palju röömsamine ja waiksemalt mööda, endised tülid ja kõlbmatu  naljad on kadunud. Tänu waewa nägijatele, kes laulmist meie seas on elule äratanud, mis läbi mitmed pahad teod saamad ära keelatud. Kihelkonnal pühitses õpetaja see aasta jälle jõulu laupäewa õhtul kirikus jumalateenistust. Enne kiriku teenistust jägati rahmale laululehti ilma hinnata mälja. Neli rohkesti walgustatud jõulupuud  ilustasiwad kirikut. Pääle kirikuteenistust  läks õpetaja kiriku walla koolimajasse, kus ta jõulmpuu all koolilastele rohkesti kingitusi wälja jägas. Esimist aastat koolis käijatele lastele kingiti kausid, milledega nad edespidi jõulupuu alla peawad tulema ja millede sisse neile kingitusi pannakse. Laste rõõm oli otsata suur. Pääle kingituste  andsiwad lapsed paganate heaks õpetaja kätte, kindaid ja sokkisid, mille üle ka õpetaja wäga rõõmus oli. Kaarmalt. Kadunud kombed. Endisel ajal oli meie rahwal see harimata komme, et nad kiriku ümber ja koguni kiriku eeskojas oma piipusid orjasiwad. See inetu komme keelati juba paari aasta eest meie kirikulistele ära. Igaüks, kes Kaarma kiriku, kui ka kiriku mõisa majade juures wõi lähedal piipu, sigarit ehk pabirossi suitsetab, langeb seadusliku trahwi alla.