saada, miks scda siis mitte ühe ülitähtsa, tarivilise ja kindla põhjalise toimetuse tarwiS? Ning jälle: Kui Saaremaa rahwas, nagu Saarlases lugeda oli, aastas kakssada  tuhat rubla kasuta joomise tarwiS ära kulutab, eks siis rahwaS ka oma jäädawaks  ihuelu kasuks wõiks raha wälja anda? Siin mõtlen ma, et rahwaS üht üleüldist talumaade krunditamise kassat asutaks, nagu sarnatseid rahakorjandusi küll on olnud, mis rahwale juba tuttawad on. Pitkcmalt ei ole waja scda seletada, see on ju Eestis tuttaw, kuidas raha korjata, eks kouscrtide, basaaride ja armuannete läbi. Küll Saaremaal ka mehi leida on, kes selle käsulise asutuse tarwiS käe adra külge panemad ja tarwilist tööd aluStawad. Ise enesest mõista, peawad asjatundjad mehed kokku aStuma, kelledel rahwa seas mõju on, keS scda ettewötet joonele toimetumad ja seaduslikust kohast asja toimetuse luba paluwad, niida missist mitte keelatud ei saaks. Selle kassa abil wõiks siis üht tublit maa mõõtjat palgata ja tööd käsile wötta, ilma et kusagilt mujalt abi otsida oleks. Aita ise ennast, siis aitab Jumal ka. Muidugi mõista, peab see abi plaanilikult  waldade püäle ära jägatud saama, nii et hulk ühte ja üks hulka aitab. Kui Saaremaa rahwas seda toimetust üksinõua käsile wõtab, siis wõiks loota, et asi ka auusale lõpule jõuaks, sest mis üksikul talul wöimata, on terwe rahwal hõlpus. Armas küla sõber! Kui sa ajawiiteks, ehk mõne muu tundmise sunnil kortsu poole lähed, siis pööra säält teelt ümber ja ohwerda need kopikad, mis kõrtsi pidid jätma, ise enese ja kõige rahwa kasuks maade krunditamise kassasse. Waata auuZ põllumees! Kas raha hallikas ei ole leitud ja mis puudub wccl selle ojade lahti päästmiseks? - hea tahtmine.  Kui ehituse plaan tehtud, siis peab ehitus materiaali kokku weetama. Astuge siis kokku auusad põllumehed, kirjutage omad nimed plaani alla ja kinnitage küpseks. Nii wõib raha korjandus algada, ja selle kasu ei ole mitte luuletus. Aeg saaks asja selgitama, mis kasu talurahwas oma maa krunditamise läbi omale wõidab. Krunditatud  kohad on meie rahwa maja elamise alus ja tugi. Hiiumaal said talu kohad nelja aasta eest krunditatud, ja praegus juba tunnewad talumehed sellest kasu. Kas Saaremaa peab sellest tagasi jääma? Ei mitte koguni! Edasi! N. (?. 1,. Sääl silmasin ma seda tühja metsa ülema maja mulle nimetati tema omanik ja ma ei wiiwitanud mitte tema jutule tulla. Seepärast, müüge mulle see maja teie ei saa minu üle mitte nurisema, ma elan waikseSti kui üks munk ja tahan töötada oma elu juhtuste kallal, neid tulemase maailmale maenitsusekS, õpetuseks ja hoiatamiseks üles kirjutades." „Herra von Windheim," ütles ta liigutult temale kätt andes, „mul on südamest hale meel teie üle, sest et mina enam kui üksgi teine see suguse asja mõrudust tunnen. Wõtke see maja ja tehke nii kui ütlesite." «Nimetage aga tema hind, herra konsul." «Selle üle räägime pärast poole. KaS meie ei ole mitte ühe mõtte ja ühe meelelised mehed?" „Jlma kahtlemata!" «Seepärast on see meile mõlemile wai< gistuseks ja rõõmuks kui meie üks teist wahete wahel näeme." Wõeras tõusis üles. „Pidage!" hüüdis haige, «astuge siia teise tuppa. Ma tõusen ülcS; meie tahame ühes koos pruukosti wötta, siis wiin ma teid ise kaubeldawa maja juure." «Teie tahate mind wiia?" küsis wõeraS imeks panneS. «Liikumine wärSkeS õhus on mulle kasulik. Jääge, mu herra, meie peame täna lähemalt tutwakS saama!" Ta wõtis kellu, mis laua pääl oli ja helistas. Joosep tuli nähtawale. «Juhata see herra sööma tuppa! telli köökiS meile üks hea pruukost! Siis tule tagasi ja pane mind riidesse!" Pitk teener ei pannud oma herra erutust imeksgi; rahuliste, pitkaliste sammudega atudeS, tegi ta söömatoa ukse lahti ja laskis wõera herra sisse astuda. Kui ta köökis pruukosti tellinud oli, tuli ta tagasi ja aitas konsuli herrat riidesse panna. Weerand  tunni pärast istusiwad konsul ja Windheim pruukosti laual ja teise wecrand tunni pärast algasiwad nad oma käiki metsa ülema maja poole. Ühel külmal sügisesel ööl kellu kolme järele homiku wõis see olla, kui üks kirjakandja  rutusti läbi waikse Breemeni linna uulitsate astus, wiimaks ühe toreda maja ette seisma jäi ja tugewaSti kella nöörist tõmbas. Tuuris tükk aega enne kui üks tüdruk ukse lahti tegi. Postimees küsis Willem Dewald'i järele. „Dewaldi herra elab siin majas esimese korra pääl!" oli waStus. „Mina pean tema jutule saama." „Kas praeguS?" „Jah kohe!" Tüdruk wiis kirjakandja trepist üleSse ja näitas otsitawa elu korteri. „OnS see siis nii hädaline asi?" küsis magusast hõimlusest unest üleS aetud tüdruk. „Wäga hädaline; jätke esiuks lahti, ma tulen kohe jälle tagasi!" Ta tõmbas jälle teist kellanööri. Järgmisel  silma pilgul tegi üks teine tüdruk temale ukse lahti, see oli weel täieS riides ja kandis wahaküünalt käes. „Ma otsin herra Dewaldi!" „Ja mina ootan siin tema pääle," wastaS tüdruk wahele, „tema läks prouaga balli pääle." Sell silma pilgul oliwad sammusid ja häälesid trepi püäl kuulda. „Sääl tulewad minu „saksad," hüüdis tüdruk küünlaga ülemise trepi pääle aStudeS Üks meeste- ja kaks naiSterahwaft tuliwad kangesti rätikute sisse mässitud nähtawale. Nemad ehmatasiwad postimeest sell tunnil näha. „ Herra Willem Dewaldile ,Mina olen see!" hüüdis wöeraS wahele. Siin on üks kinnitub kiri. Palun sisse kirjutada, et wastu wõtnud olete." Palli wõerad waatasiwad imeks pannes üks teise otsa. Willem Dewald läks ruttu oma tuppa, kirjutas wastuwõtmise postimehe  raamatusse ja saatis see hea jootrahaga  postimehe kätte tagasi. Uks läks kinni, postimees astus majast wälja ja öö rahu keeras jälle tagasi. Kirja saaja noor, tore 25—26 aastane mees wiSkaS rutusti oma mantli maha, astus küünla juure, waatas ehmatades musta pitsari pääle käristas kirja lahti ja bakaS lugema. Tema wärisewate näpude wahel olema kirja sisu oli järgmine: Ma tunnen oma wiimase tunni ligi olewat. Seda kirja kirjutan ma oma walu woodi pääl. Sa oled mulle ikka üks hea õepoeg olnud, seepärast loodan, et sa ka mu wiimast soowi täitma saad. Mina soowin ja kässin, et sa Marie Bronner'i, kellest sa ikka suurt lugu pidanud oled, omale wõttad, et sa teda kui oma abikaasat mulle etteseada wõid, enne kui ma seda maailma igaivesti maha jätan. Marie on üks ilus wiisakaS tüdruk ja tema isa, minu mana kauba sõber, on mulle suureks abiks olnud, ma wõin küll tunnistada, et ma oma waranduse Isamaalt. Kuresaarest. Kuida Kuresaare Saksakeelne nädalaleht teatab: maksnud Saaremaa mõiSnikude kogu wäikese wäina silla ehitamise raha 55,350 rubla 85 kopikat Kuresaare rcnteisse ära. Kui wkga soowitaw ja käsuline see meie kodumaale oleks olnud, kui nii suur hulk raha ühe ehituse läbi rahwa omaduseks oleks saanud. Jõulu sõnumid. Jõulud algasiwad meil Jõululaupa õhtul kirikus jumalateenistusega. Valgustatud kirik, kohaline jumalasõna, ilus koori ja koguduse laul, pasunate ja oreli mäng täitsiwad kuuljate südamed taewaliku tundmistega. Saksa- ja Eesti koguduse jumalateenistuse mahe ajal mängiti kiriku tornis pasunatega laulu wiisi: „Ma tulen taewast ülewelt." Hiljem walguStaS iga perekonna maja ja majakese ruumisid särama ja ehitatud jõulupuu walgus, mille juures lapsed ja teenrid perekonna wanjemate poolt antawatc kingituste läbi selle tundnpsele äratatud saiwad: et ksimisel Jõulu öösel Betlemina lautaS tõsine walguS maailma pimedusesse on paistnud ja et kõik rahwa sugu taewaliku kingituse osaliseks on saanud. Keskmise püha õhtul sai Eesti seltsis kaks näitemängu mängitud, nimelt' „Kolmekordne kosja kaup" ja „Elawalt surnud abielu rahwas." Küll arwasiwad palju, et Jõulu keskmise püha õhtul igaüks ise oma sugulaste ja tuttawate perekondlikust elust armast ajawiidet ja meelejahutust pidi leidma, mille pärast siis näitemängust wähe osawõtjaid arwati olewat. See arwamine ei läinud aga mitte tõeks. Osawõtjaid oli nii rohkesti, et seltsi maja ruumid neid mahutada ei wõinud. Kui mõned wäikesed wead arwamata jäetakse, saanud need mängud üsna hästi mängitud ja need olnud osawõtjatele nii meelt mööda, et nende etendamist meel teistkorda  nõutakse. Sissetulek olnud pääle 50 rubla ja kui kulud maha arwetakse, loodetakse 30 rubla seltsi kasuks jääwat. Näitemängude põhjusmõte on osawõtjatele elu õpetust pakkuda, aga sellest ei saa meie aeglased  mitte õieti aru, waid arwawad, et näitemäng muud ei ole, kui üks naljakas ajawiide. Ka seda wiga olnud siin räägitawote näitemängude juures kuulda ja näha, sest muist päältkuulajaid wõtnud neist wäga lõkatawa naeruga osa, nii et naeru kahin näitlejate kõnet palju tõsisemate kuuljate eest seganud olla. Ka üks halbtus, mis ennegi pidu õhtutel kasinal kombel Eesti seltsis olla ette tulnud, läinud keskmise püha õhtul üle piiri ja see on: et wäga palju riideid ja kalossisid ümber wahetatakse, ehk tükkis ära wõetakse. Kunas enne ikka sarnast tempu juhtumise asjaks armetud, saanud see keskmise  püha õhtul selgeks, et mõned pitkad näpud auusate piduliste hulka pugewad ja meelega sarnasteid kelmistükka teemad. Kuida kuulda. Mu armas õepoeg!