„Brütli emand, keetge weel wiimast korda enese pojale head suppi, enne kui ta reist peale lähäb; niipea ei saa ta koju tagasi tulema." Siis ruttas ta kiirel sammul edasi küla poole. (Järg jäeb tulema.) Elu. Kõne,, mis 26. Septembril m. aasta Pärnu Eesti Põllumeeste  Seltsis pidanud kooliõpetaja A. Wärat. IV. Nagu elu meid igal ajal õpetab, wõiwad muudatused,  mis ümbruse seisuses wahel ette tulewad, nagu külma asemel soe, ja ümberpöördud, küllalt, elu-iga lühendada, nimelt selleläbi, et neid protsessifid peetaooad, mis eluawaldawas kehas sünniwad, see on tõisiti üteldes, oma kohalisteks muudawad, siis wõime warfi ütelda, et elu pitkus ja kõrgus tulewad sellest, kuidas wälised muudatused juhtuwad sisemiste kohased olema: elu kestab nii kaua, künni muudatuste wahel kohane seis, elu kõrgus seisab nii, kuida kohause kõrgus ja elu on täieline üksnes siis, kui on täieline kohaus. Tõeste, on nähtawused, mis selle seaduse alla ei mahu, aga neist pole nüüd nii suurt lugu. Seepärast waadakem, kuida nimetatud seadus ennast täieste awaldab. Alama elukate juures näeme, et üksnes tähendawamad ja harilikumad wälimuse muudatused  enesele elu awaldawas kehas wastastiku kohaseid  ühel ja sellsamal ajal järgemeste kestawaid muudust  ees juhtuwad leidma. Taime elu protsessid on üksnes nende olluste ja jõuude wastased, mis juurede ja lehtede ümber aset peawad; nad lõpewad nende löpmisega, muutwad nende muutmisega, see on, kestawad nõnda, kuida päike taime ümbruse peale mõjub: on see ägew, siis on maa kuiw, ja juured ei saa toidust; on päike alati pilweS, siis ei ole maas ka tarwitatawaid ollusid õigel mõedul leida. Sellsamal ajal taimel ei ole töiste muudatustega, nagu mehaniliste, keemialistega j. m. mingit tegemist, olgu et need küll ka alati ümbruses sündiwad, kas üksnes siis peawad nad wastama, kui need häkiste nende peale mõjuwad, ja see wastus on siis täieline elu häwitaw, sest et nad tõistwiisi nende peale wastama ei olnud harjunud. Wihma uss elab katsumise tundmise läbi, ja kõik tema tegewus käib üksnes niisuguste ümberolewa asjade omaduste peale, mis (omadused) katsuda andwad. Muud töised omadused  ja muudatused, mis nägemusesse ja kuulmusesse puutuwad ja ümbruses keStawad, lähewad temast tähele panemata mööda: ei nõua tema käest mingit kohaseid muudatusi, üksnes ainus wastus tema poolt seesuguste wälimiste muudatuste peale on see, et ta august wälja pugeb, kui maakohut müdinaga tunneb liginewat. Kui meie waatame linnude elu peale, näeme seal wastust juba suurema hulga wäliste muudatuste peale; nad kuulewad, näewad, haistwad, tundwad wälimisi muudatust  ja kõikide nende peale on nad ennast harjutanud wastama, see on isesuguseid muudatust sünnitama, mis esimeste kohased on. Seda rohkem on weel inimesel  wõimalikuks saanud oma lugemata hulga muudatustega  wäliste wastu kohalises olekus seista. Ta hoiab oma wastus - muudatustega kõik need wälised temperatuura ja toiduse muudatused, mis aasta ajadest tulewad, ühes kaalus, ja ei pane seda nagu mikski: kui suwel kerged riided ümber paneb, aga talwel soojad  paksud, külmaga sooja sööb, soojaga külma fiis on see ammust aega juba nii harilik, igapäewane.  Aga ometi selles samas ühes kaalus seisabki tema elu ülal. Juhtub, et ta kas teadawalt, wõi kogemata wäärub, wälise muudatuse peale kohaliselt ei wasta, siis on nii, nagu olekstwad üks ast kaheks, kellest töisel lõpemine käes. Ta sureb, ja sureb igaweste  wältawas kohatisemaks katsumises ehk tõisiti, wõitluseS elu eest, ja pärast seda on kõik ots ka, ei ole mingit kohaust enam tarwis. Lähemalt waadata, on surm kolme moodu. Edsiteks, on ta loomuline, tuleb loomulisest häwitusest, ja nimelt wanas eas, kus sisemised muudatused seedmine, hapnemine ja jõun sünnitamine omast kohalisest seisust wälja astuwad, milles nad wälimuste muudatuste: toidu, hapniku ja soojuse ära kadumise wastu olema peakfiwad. Olgu näitusega seletatud. Mu wana ema suri 85 a. wana, ilma suurema waluta, nimelt sellepärast esiteks, et ta hambad pureda ei jaksanud, kõht enam feeta palju ei jõuudnud, see on, seda teha, mida toit nõuudis; töiseks, oli seedmine napp lõppis koede uuendamine, tarwiline jaukeste wahetus ja kolmandaks  oli küll uuendamine kadumas, aga tööd pidi ikka tehtama, selle juures kautama soojust, kellel juure tulekud ei olnud ühti enam. Ja pidi wana ema igaweSte  Mgama heitma. - Töiseks, tuleb surm haigu- sest, nimelt stis, kui keha kas juba sündimisest saadik nii alatu on, et täieliselt wäliste muudatuste peale wastata ei wõi, ehk on ta seda üksnes siis, kui wälimuses  muudatus on, mis häkilift sisemisi muudatust nõuuab. Seisatame pilguks. Mu ema suri raskes jooksja-haiguses 53 aastad wana ära. Ei wõi ütelda, et ta seda haigust oma wanematelt päris sest need oliwad senni kui surmani ärksad, waid et ta-selle haiguse  rängast tööst ja sandist läbi tõmbamast suitsusest tuast sai. Ta rammu tülpis alalisel higistusel, ei olnud korraga wõimalik karastada, uuendada teda, ja niisugusel olekul saiwad juba warst sandid mõjuwused tast üle. Oli see nõnda, siis oli ta oma muudatusega  ümbruse muudatustega, tingimistega kohalisest wastusest wäljas ja lõppekorral ka. Siit meie wõime arwata, et haigus, olgu missugune ta iganes tahes, muud ei ole, kui looduslijeft seisukohast wälja astumine,  kas meelega ehk teadmata tehtud samm üle looduse  piiri, ja seepärast rohitsemene ärgu pangu mõned mehed pahaks peaks üksnes sellepeale käima, et haiget muudatuste wahel õige kohalise seisu sisse aidata, aga mitte haigele iseenesest täit terweks saamist  luiskama. ... Kolmandaks on surm häkiline, nimelt stis, kui kehas niisugused muudatused kestawad, kelle Põhjust tähele ei ole ehk kes oma loomu poolest nii segased oliwad, et neist ei wõidud aru saada. See tähendab, muidugi sedasama ka, mis endistest kahest surmast ütelda sai, nimelt, et muudatuste, wõi sisemiste  ja wälimiste wahelduste kohane seis rikutud on. Kui tihti on kuulda: see suri häkiste päikese pistel, südame lõhkel, läbi pistmisel ja nõnda edasi. Kõik need on juhtumised, kelle sündimist ette ei nähtud, aga siiski oma põhjusega iseäraliste muudatustega  kohegil sees juba warjul seiflwad. Nõnda on surm kahede muudatuste wahel kestwa kohause ots, ja mitte muud, nimelt ei mitte, kui äramääratud elawa riigi osa, mis patu teu eest antud, waid kui looduse  asjade seis ükstõise wasta. Oleks täieline olnud kohane seis, siis ei oleks ka surma tarwis olnud, ega mingit sugu edasi-tõttawust, sest seadus oleks niisama täieline immese mõistuses rajamata olnud. Aga seep ta on: et kohausel täiust ei ole, walitseb surm elu üle ja rumalus tarkuse üle. Seepärast, kui taime kuidagi kombel ära hukatakse, ehk wihma ussike ratta rööpes puruks läheb, lind sureb nälga tähendab see, et nad oma elu muudatustega midagi enam wäliste mõjuwuste wastu ei wõinud, ja pidiwad nii kaduma. Oleks kellegil neist weel abinõuu ehk abiriist olnud, kelleläbi ta ennast surma suust peastaks, ehk õigemine hoidnud kohalises olekus wälimise mõjuwuse wastu, siis oleks ta elanud, ja sellega näidanud, et ta wõimsam  kõige naabrite seast oli, kes kõik langesiwad ta oleks siis nõnda ütelda tõuu-olewuseks üle talwe jäenud. Seesugune ühe alal hoidmine ja töise kadumine  sünnib alati lopduses ja nimetatakse.seda põimimimist  loomuliseks walimiseks jMoetio mümulis). Langewate elu ei ole täieline nõndasama palju, kui täieline ei olnud nende elu muudatuste ja wäliste mõjuwuste wahelne kohane seis. Haridus, mis pitkema ja ülema elule wiib, nõuuab osawust kohaliselt wastata ikka enam ja enam suurema hulga wäliste muudatuste, kaassündmuste,  olemiste peale, mis järgemööda korra järele kestawad. Iga samm, mis edasi tehakse, peab endiste kohaliste muudatuste juure uued muudatused lisama, mis parast poolsete ümbruse muudaduste ehk järjede wastased wõi kohased peawad olema, ja mida enam edasi minnakse, seda enam peab ka kohane seis kindel wankumata olema, nõnda et, kui kõrwalised tingimised  head on, temast peaks elu üle otsust saadama  ja elu pitkusest ja kõrgusest tema üle. Seepärast  meie näeme ka suuremat surewust seal, kus elu alles tirbikene, nõder, mis ei jaksa wälimiste tingimiste  peale kohaselt wastata, aga pitkemat eluiga ja wähemat sugutamist seal, kus hariduse najal on elud kõrgemale tõusnud. Tõeste, on nähtawufi mis selle ütlemise wastu täie sõnaga räägiwad. Mrg jäeb tulema.) Järelemõtleja waene habenaajaja. I. „OH oleksime' meie ometi nõnda kaugel, et ilma mureta tulewikusse wõiksime waadata ja tõllaga jalutamisele  sõita!" nõnda rääkis habenaajaja Richard Arkwrigh*) oma emandale, kui ta oma maja waesust nagi ehk mõne perekonna õnnest kuulis. „Tõllaga sõita," lisas ta sinna juure, „on imeline ilus!" *) iitle Ärkreit. „Ja, ja," õhkas fiis ikka emand Arkwright, „tõllaga sõita! Armas Jumal saaksime meie ometi parajal mõõdul ihu tarwitust ja elu üles pidamist! Mis kasu saadab sul, armas mees, su istumine ja mõtlemine? Sina oled habenaajaja, Pea seda ametid truiste, siis ei ole meil enam muret oma igapäewase leiwa pärast! Aga aga kui sa sedawiisi elad ja oma ameti hooletuse sisse jättad, siis lahkub ka wiimane sõber sinust, ja meil ei jää muud nõu üle, kui kerja." Sedawiisi rääkisiwad abikaasad sagedaste. Arkwright aga istus ja mõtles ja tema maja pidamine läks iga päew pahemaks. Habenaajaja kõrwal elas üks tiisler, nimega John Hayse, üks mees, kes wäga Arkwright'L sarnane oli. Need naabrid käisiwad sagedaste üks töisest läbi ja rääkisiwad oma lootust üks töisele. Kord oli John Hayse ühe ketramise masina modeli teinud, keda ta mitmed aastad oli mõtelnud. Arkwright nägi seda kunsttööd, imesteles wäga ta üle ja mõtles juba tulewase rikkuse ja tõllaga sõidu peale, ja ei jätnud enne mitte järele, kuni naabri käest modell  mõneks ajaks oma kätte sai. Nüüd istus habenaajaja  omas tuas ja tegi omale naabri masina järele töise. Tema emand riidles temaga iga päew, mis aga meest mitte tema töö juures ei eksitanud. „Ole aga rahul," rääkis Arkwright tasaselt. „Mtnul on nõu jõukaks meheks saada ja põhjuse (otstarbe) olen ma selle jaoks leidnud! Oh mo emand, kui see korda lähab, siis oleme rikkad, siis wõime tõllaga sõita!" „Jätta omad narri juttud wahel ometi maha," wastas murelik emand. „Ehitad  õhu sisse lossisid ja näed waewalt neid inimesi, kes meie tuas istuwad ja habena noa järele ootawad, et habenast lahti saada; sedawiisi tuleb meil wiimati peenike peosse." Mis aitas kõik rääkimine? Mitte midagi! Habenaajaja  studeris masina juures ja lastis omad wähased sõbrad poole tunni kaupa oodata, kuni ta wiimaks oma abikaasa sõimamisi kuulis, kelle järele ta noaga ilmus. Habet ei jõudnud ta mitte nõnda ruttu ajada, kui ta tahtis, tema mõtte oli muial, kõrgema plaanide juures, sellepärast tegi ta oma töö tihti nii halwaste, et sõimata ja wanduda sai. Aja jooksul uuris ta ikka rohkem mehaniku kunsti, tema nõu oli üht ketramise masinat suurel mõõdul walmistada  ehk muud kunsttööd wälja arwata, nagu : Perpetuum  mobile ja sellesarnast ilma tuua. Uurimine mehanikus wõitis teda nõnda, et ta habeme ajamise peaaegu maha jättis, wähe rahwast mis tema juures käis, saatis ta habet-ajamata koju tagasi; ja jutustatakse, et ta kord ühel mehel poole habet maha ajanud siis aga masina juure jooksnud, kust ta enam tagasi ei ole tulnud, nõnda jäenud mehel pool habet ajamata. Kõige rohkem kannatas oma mehe tujude juureS emand Arkwright. Ta pidi sööki muretsema, aga neil ei olnud üht kopikud raha. Murelikult waatas ta tulewikusse ja palwete ja silmawee pisaratega katsus  ta oma meest töise teele pöörata, aga kõik oli asjata. . „Ole aga rahul, emand," oli ikka Arkwrightl piinawlik wastus, „kõik saab heaste minema, meie saame kord tõllaga sõitma!" Kui häda ikka suuremaks läks, siis tull emandal see mõte: oma kurwastajad ja wihastajad riista rikkuda. Pühapäew jõuudis kätte ja mõned mehed tuliwad, et oma habet ajada lasta. Arkwright ei tulnud aga mitte; siis jooksis wihane emand tema töötuppa (teda ennast ei olnud seal), wõttis masina ja wiskas tulesse. Mõne minutiga oli kunfttöö üks peu täis tuhka. Mees jõuudis sinna juure kui ülejäenud wiimsed jaud tema tööst sütteks põlesiwad. Ta nägi ja kuulis, mis sündinud oli. Suur riid tõuusis abielu paari wahel; sest mehanikuse (Mechaniker) wiha oli põlema läinud ja emandal kops üle maksa käinud. Kui mõlemad magusamaks jäiwad, ütles Arkwright oma emandale: „Sa oled minust kõik wõtnud, sellega, et mo töö ära põletasid! Sa oled mo õnne rikkuja ja ei pea mitte, kui mul paremad ajad tulewad, kui minu ülesleidmised elule astuwad, ühtegi osa mu õnnest saama, sa ei pea mitte minuga tõllas istuma!" Emand jäi wait. Ta ei pidanud oma mehe kõnet ikka muuks, kui narri jutuks. Oma wihaga ei olnud ta aga midagi paremaks teinud, sest Arkwright hakkas uueste oma masina modellisi tegema. Korteri wahetuse  läbi oli tal korda läinud, üht tõsist sõpra, nimega Nead, leida, kes tale raha laenas. Nüüd jättis Arkwright  aastal 1767 habeme ajamise hoopis maha; hakkas masinaid ehitama ja muretses omale selle tarwis  patendi; ta tegi oma tööd suurel mõedul, kus juures tal uuritegija Kay abiks oli. Mrg wlema.) Wastutaja: J. Kõr».