Sakala 25. WiliandiS, 21. Zumitm Mewal 188 V. iii. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Rahwad Balkani poolesaare peal ja Berliini uus konwcrents. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandis:  „Eesti Postimees" ja „Tallinna Sõber". Tartust: Surma sõnumed; Dr. Weske; koolmeistrite konwcrents; „Neue Dörptsche Zeitung".  Tallinnast: Koolide statistika; raha hauda kaasa Läänemaalt:  Wõeriti kosimine. Pecterburgikt: Kõige kõrgem kiri; komisjon;  kentsakas kohtu asi. Moskwast: Kelm. Odessast ja Kremcnetsist:  Õnnetused. Criwaanist: Näljahäda. Grodnost: Maru. Wõeralt maalt. Austriast: Keiser Joses. Pariisist: Prints Napoleoni mälestus; Jesuiitide häda; preestrite wastapanek. Konstantinoopolist:  Inglise uus saadik. Rumääniast: WürstKarol. Kreekamaalt:  Sõcnväe suurus. Kuulutused. Lisaleht. Üksainus tütar. IX. Rahwa söök ja jook. VI. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Rahwad Balkani poolesaare peal ja Berliini uus konwerents. Hommikumaa tüliasjad tungiwad jälle töistest wälja maailma ette ja tõmbawad poliitika meeste tähelepanemist  suurelt enese poole. Asjad on Balkani poolesaare peal nii kirjuks ja kardetawaks läinud, et seda Euroopa suuredriigid enam magusalt pealt ei wõi waadata. Türklane  ei ole midagi täitnud, mis ta lubanud oli, ja ta ei wöigi seda täita, sest temal ei ole seks raha. Selle läbi on aga ka Türgiriigi olek nii kardetawaks läinud, et koost ära ähwardab laguneda. Nüüd peab Berliini konwerents jälle õiendama ja paikama ja haige mehele paigatud tekkide wahel plaastrit muretsema, mis teda weel surma eest kaitseks. Küll on haige mees ise näidanud,  et ta hea meelega terweks tahaks saada, sest praegu on jälle uued ministrid Türgimaal ametisse saanud, kellele sultan ülesse on annud, parandust õige ruttu käsile wõtta. Seda on aga juba sada korda ennegi tehtud, ilma et abi oleks tulnud ja asi Türgimaal  paranenud: haigel mehel oli elu pehme patjade wahel ja suurteriikide waritsemisel armsam, kui maailma  tormide sees wõideldes ja omale uue aja tööl uut elukäiki sünnitades. Aga nüüd on ka haigewoodi kõikuma  Hakanud. Padjad ja tekid on täis paha loomi, kes haige mehele ööd ega päewa rahu ei anna. Woodi jalad on koidest nii läbi ja läbi uuristatud, et woodi igal silmapilgul ümber wõiks kukkuda, kui mitte tugewaid  tugisi ees ei seisaks, ning wiimaks on ka weel haige mehe kõige armsamad rawitsejad temast pidanud lahkuma, ja uued on nend» "s?mele tulnud, keda haige niisama wihkab, nagu ol md tema kaelalõikajad. Türklase lugu on-pra vaene. Tema ainus lootus on see, et suuredriigid r. ühes meeles ei saa olema ja temale sellepärast ka Be^, ui uus konwerents palju kahju ei saa tegema. Kui selle konwerentsi pidajad  ühes nõuus olekstwad, stis oleks ka haigemehe elulootus  otsas. Aga seesugust ühendust ei ole olemas, waid üks riik on Kreeklaste, töine Albaanialaste poolt ja kolmas räägib Montenegro õigustest. Aga igalühel on ka omast kohast õigus, sest asjad on Türgimaal jv kõik nii kirjud, et seal enam mingisugust otsa ega aru ei ole. Paneme seda olekut selgema silmaga tähele, siis leiame, et Türklaste enestega kõige waesem lugu on. Nende rahapuudus on nii suur, et sõawäed mitu aastat juba ilma palgata on. Seadusest ei hooli enam suurt keegi, waid selge rusika õigus walitseb ja rööwlite arm on ütlemata suur. Sellepärast on siis ka Türklaste ja nende Balitsuse töiste Balkani rahwaste jumes iga päewaga enam kadumas, kellest igaüks oma rahwauslikü õigust pärib. Need maakonnad, kus Bulgaarialased  elawad, soowiwad Bulgaaria riigiga ühendatud  saada. Kreeklased hoiawad Kreekamaa ja Serbialased  Serbia poole. Albaanialased soowiwad ise riigiks heita. Kõige kehwem lugu on aga nende maakondadega, kus mitmetsugu rahwast kaunis ühel paljusel elab. Seesugune  lugu on osalt ja nimelt nende maadega, mis esimese Berliini konwerentsi järele Türgiriigi kullest Montenegro ja Kreekamaa külge pidiwad saama. Albaanialased  nimelt ei taha Montenegro ja Kreekamaa külge langeda, need aga päriwad oma sõawõidu õigust, mis neile suuredriigid Berllini konwerentsil ka kinnitanud  on, ning nõnda on need rahwad ennast jala tallast künni pää laeni pannud, seisawad wastastiku  oma piiride peal wahiks ja sõda wõib iga tunniga  alustada. Waheajal seisab nende rahwaste juures põllutöö täieste, ja nimelt Montenegro maale on see olek ütlemata kahjuks, sest et nende sõdimine nende põllutööd juba mitu aastat on takistanud ja osalt täitsa 'seisma pannud. Aga päris sõda on neil ikka weel kergem kanda, kui praegune sõa ootamine, sest sõa ajal wõiwad nad oma sõameeste moona waenlaste käest wõtta, mis nüüd wõimalik ei ole. Kui asjad pea ei parane, fiis ei saa sõda küll mitte kaua nende juures tulemata jääma. Mis saab nüüd Berliini konwerents selle asja ja oleku parandamiseks Balkani poolesaare peal tegema? Saab ta tõeste abi saatma ehk saawad asjad weel kirjumaks minema, kui nad nüüd juba on? Nende küsimiste peale on raske wastust anda. Siiski wõime katsuda, selle asja poolest natukene enam selgust saada. Esimene Berliini kongress oli natukene liig wähe selle peale waadanud, missugust rahwast paljuses igas üksikus maakonnas elas. Mõned maajaud lubati Montenegrole,  kus rahwas suuremaks jauks Albaanialased on, ning Montenegro ütleb nüüd, et Euroopa riikidele auu-asjaks olla, selle eest muret pidada, et ta neid maakonde tõeste ka kätte saab. Kreekamaa asju on weel raskem seletada. Neid maid, mis Kreekamaale lubati, päriwad osast ka Bulgaarialased ja Albaanialased  enesele, sest et suurem jagu maa rahwast seal nende wennad on. Nõndasama on Bosnia ja Hertsegowina  rahwas Serbialased ja hoiawad Serbialaste poole, aga Berliini kongress on need maad Austria alla annud. Aga Serbia maale anti maakonnad osaks, kus rahwas Albaanialased ehk Bulgaarialased on. Sell kombel on Berliini esimene konwerents üht olekut Balkani  poolesaare peal sünnitanud, mis täitsa loomuse wastaline on ja kust igal silmapilgul uusi tülist wälja sigineb. Kui seda olekut õigel ajal ei muudeta ja ei parandata, siis saawad need weiksed rahwad Balkani poolesaare peal tulewikus pea wastastiku tülisse minema ja uued sõad ei saa mitte tulemata jääma. Aga kui meie ka tulewikust sugugi ei räägigi, siis on juba praegu asjad nimetatud maal nii kardetawas ja wõimata olekus, et hädaöte abi ja muudatusi tarwitawad.  Seda on ka Eüroopa suuredriigid ära tunnud ja on nüüd nõnuks wõtnud, selle olekule abi saata. Nemad on 16. Juunil Berliinis oma saadikute läbi konwerentsile kokku tulnud, et kõige kardetawamaid asju parema korrale aidata. Terwe maailm waatab nüüd nende poole, edasi ja tagasi kaaludes, kuidas nad seda tegema saawad. Et see asi ruttu ja libedalt ära oleks tehtud, seda ei usu keegi, sest et mitte kõik riigid ühes nõuus ei ole. Üks saab pitka waidlemise peale järele andma ja töine, enne kui nõuud kokku wõiwad käia ja üksikuteski asjades ühendus korda minna. Nii palju on nende parteide olekust ette arwata wõimalik, et Saksamaa ja Austria tähtjamates asjades ühes nõuus saawad olema ja töine töist toetama, nagu esimesel konwerentsil ka. Itaalia saab ikka Austria wastaline olema )a sellepärast sinna poole hoidma, kus Inglismaa  ja Wenemaa eestkostjad saawad olema. Missuguse seisukoha peal Prantslane seisma saab, seda ei ole weel teada; mõned arwawad, et ta kui Inglase wastaline mõnes tükis Saksa ja Anstriamaaga ühes nõuus saada olema, mis aga weel sugugi teada ei ole. Olgu aga ka üksiku suurte riikide wahel nii suur wahe arwamistes ja püüdmistes kui tahes, üht asja saawad nad kõik ära tundma, see on, et Türgi rahwas oma poliitika näitemängu Eüroopas nüüd wiimase etenduseni  otsa on mänginud, omad asjad pea kokku peab kolima ja Eüroopast ara tagasi „koju" minema. Poliitika ringwaatus. Oleme omas juhtkirjas praegu Türgimaast pitkemalt rääkinud, siis wõime ka omas poliitika MLwaatuses  temaga alustust teha. Türgi sultan näeb ette, et Euroopa suurteriikide kannatus otsas on, ja nemad nüüd wäewallal seda nõudma saamad, mis seiemaale sõnadega ja hea nõuuga mitte kätte ei jõudnud  saada. Sellepärast on ta suurteriikide sammust seeläbi jälle peatama püüdnud panna, et kaks uut ministrit, Kadri Pashaa ja Abbedin Pashaa, ametisse seadis ja neile ülesandis, õige pea selle eest muretseda, et parandused riigi olekus käsile saaksiwad mõewd. Seda ministrite wahetuse mängu lubatud parandustega on aga Türklane juba nii sagedaste mänginud, et teda enam keegi ei usu. Juba kuulutasiwad kord telegrammid,  et Prantsuse-, Inglis- ja Jtaaliamaa sõalaewa  mäed korraga Besika lahesse saaksiwad purjutama.  Ka olewat mõned riigid Kreekamaale märku annud, et Berliini konwerents Kreekamaale nõuu saaks andma, omad svamehed mõninga Türgi kubermangu saata. Peale selle on Türgi walitsusele Aasiast uued mured kaela sattunud. Seal on Araabialased täielikult  mässama hakanud. Araabialased ei ole Mekka sheriffi ehk pühakoja ülemaga mitte rahul, ning nemad on Türgiwalitsuse wasta mässamist hakanud tegema, millest Konstantinoopolisse juba õige kurbi sõnumeid on tulnud. Wiimaste sõnumete järele Bagdaadist oliwad mässajad neli Türgi sõawäe pataljoni sisse piiranud ja täitsa ära hukanud. Türgi sultan on mässaja suguarude ülema sheikile ja tema meestele telegrammi teel andeksandmist, raha, auutähte ja kõrgeid  kohtasi pakkunud, kui ta jälle heaga sultani alla heidaks. Aga mässajad on seiemaale kõik põlgdusega tagasi lükanud, ning wälja hakkab paistma, et terwe Araabia rahwas ennast Türgi walitsuse alt lahti