Saarlane UM Üleüldine palilika ajaleht maa- ja linnarahmale. UM w 7. Teisipäew, 14. Webruaril 1889. VI. aastakäik. maksab: postiga saadetud aaSWZ . 3 „ —. „ pooles aaStas 1 „ 33 „ Ilmub igal tsisipÄSsV«k. Kuresaares nÄ?.' maksab jt kop. -4.- Saaremaa puude maade harimise seltsi laiendatud koosoleku, linnu pidajate nõuupidamise protukoll. Enne lõunat. Kokku oliwad tulnud paarkümmend linnupidajat ehk nende sõpra. Selle linnu pidajate liigete koosoleku juhatajaks oli seda kord jälle, nii kui ennegi, Pöide õpetaja herrq N. v. Nolcken palutud puude maade harimise seltsi presidendi herra Landrath von zurMühle n'i poolest; kõige päält luges liigi kirjutaja J. Ratas minewase koosoleku  protukolli ette, mida koosolejatest rahul olemisega wastu wõeti ja seltsi presidendi herra poolest kinnitati. Selle pääle seletas juhataja neile woerastele, kes esimist korda koosolekust osa irõtsiwad, protukollist ette loetud linnu pidajate liigi juht mõttid laiemalt ära: Et meie mitte üks ise selts ei ole, waid üks liik, suure puude maade harimise seltsi kõrwas, ja selle liigi pea püüdmised on: 1) Et meie üks teist linnu pidamises äratame  ja juhatame. 2) Oma mett heades müügi kohtades ühiselt müüme. Nüüd pidas Pöide õpetaja herra N. v. Nolcken kõnet, mette Põhjamaa suurendatud loogakorwist, selles kõnet oliwad põhjusmõtted järgmised: Looga-korw on igale linnu pidajale kõige parem mesipuu: sest et sellest wähema aja-, wacwa- ja kuluga suuremat kasu wõib saada, kud paku- ja kasti puudest; aga see nõuab, siis, kui suuremat kasu tahab kätte saada. enam hoole kandmist, kui teised eel nimetatud puud. Täit kasu kätte saamiseks peawad linnud korwi puudes 2 nädalat enne Jaanipäcwa kõik 16 raami katma ja hcidu tojuta olema. Ka heidu pered peawad sel ojal heitnud, ehk kunS pereks tehtud olema. Ilma triipsöödita lindufi kihutamata ei saa ilmaSgi nii kaugele, et ka kõige sandemal aastal kõik pered Jaani päewakSgi malmis oleksiwad. Perele wõtmine on mee saamale kahjuks, sellepärast püüdku igamees mähe peresid wõtta, aga rohkest mesi peresid Jaani päewaki walmistada. Peresid tugemaks saata, peab neid kewade kitsandama, et linnud kõik kerwid kattawad, siis iga kahe päewa tagant korwi eest kergitades alla waatama, ja kui näeb, et hakawad raami alus puude kulges rippuma, peab neile ühe ehk rohkem kerwisi juure andma, nii kaua nõnda edasi toimetades kuni terme pere soowitud lugemusel on. Ilma töö osawuseta ja hooleta ei wõi linnu pidamisest täit kasu saada. See on üks haritud töö olek, mis kolme» aste» seisab: a) aeg on mesi: i>) kõik saagu õigel ajal tehtud, mitte homseks jäätud; il) puhtu» ja kasinu»; Seega on haritud l udude pidamine see: 1) et mõistetakse peresid nõnda kosutada, et n'ad hcitwad, ja 2) et mõistetakse heitmist keelda ja mee korjajaid täil peresid korda saata. Kes seda oskab, see on linnu pidamise meister. Lõpeks seleta» kõneleja lindude sisse talwetamisest.  Sisse talwetamine algagu Augutti-kuu 1. päewaga ja siis waadatagu järele: kui palju poja kärgesi on, ja kus need on, ja kui tarwis, tõstetagu need üksteise kõrwa lennu augu ligidale, nõnda et pojad keskele, mee kärjed mõlemile poole külge jääwad. Kui poegade pääl wähem kui pool raami kinni laanetud mett on, siis pandagu kahe niisugust kahe poja kerwi wahele, üks täis kinni laanetud mee raam, ehk sukru meega täidetud ja flie» paberiga kinni laanetud kerw. Pere, mi» hästi üle talwe elab, peab nii rahul olema, et ta häältgi ei kuulta, sellepärast saagu puude ette roost tehtud mattid pandud, et puu ees pime on ja rahnud ja tihased ligi ei pääse. Et rottid karmidesse ennast läbi ei näri, peawad puude wahel lausad (lõksud) seisma, ehk kihwtitud wilja teri riputatud olema. Pärast sai weel mõni sõna läbi rääkimiseks kõne kohta üteldut. Pöide köster Paulmeister, ja koha omanik J. Ratas tõendafiwad omalt poolt ka seda, et kõnes räägiiaw korwi puu tõesti kõige paremaks puuks tuleb arwata, sest mõlemad oliwad seda puud 2 suid juba prooivinud. Onu ja õepoeg. 7 Üks terwe aaSta otsisin mina teda säält aga asjata. Minu raha lõppes otsa ja raske südamega pidin Europasse tagasi tulema. Mina olen praegus teepääl oma kodumaa poole, mida mina aga wist iialgi enam näha ei saa. See on mu elulugu õpetaja herra, wõtke siit see taSkuraamat, selle seest leiate minu ja minu mehe nimed. Tehke seda siis lahti kui mina surnud olen, et Teie siis ka teate, kes see õnnetu oli, kelle eest Teie hoolt kandsite. Mina wannun Jumala pale eeS, et kõik mis mina Teile rääkisin tõsi on!" „Pärast püha õhtu söömaaega läks haigus wäga ägedaks; mina jätsin naisterahwa arsti hoole alla, keS selle aja sees tagasi tulnud oli, ja läksin koju. Minu abikaasa elas sell ajal meel ja mina jutustasin temale kõik, mis see naiSterahwas minule rääkinud oli. Meil molemil oli wäga hale meel selle wõera naisterahwa õnnetuma  käe käigu üle, kelle elu õnn nii iseäralikul  wiisil kaduma osi läinud. Teisel homikul läksin mina oma abikaasaga postimajasse,  et haige üle teadust saada, postmeister  ütles meile, et haiguse wöim murtud, ja haige paranemise teel olla, ka olla tema juba minu järele pärinud. Meie läksime tema juure; walusalt naeratades wõttis tema meid waSta. Minu Tereese oli wäga sõbralik tema waSta. Kui haige juba nõnda palju paranenud oli, et woodist wälja tulla wõis, oli sõbrus tema ja minu abikaasa wahel õige suureks saanud, ja ka minul ei olnud midagi senna wasta. Haige kõige esimine käik oli meie majasse. Meie wõtsime  teda hea meelega nõnda kauaks meie majasse wasta künni tema täieSte tcrwekssai. Nädalad, kuud läksiwad mööda, aga Leena, kuidas wõeras ennast nimetas jäi meile. Sääl jäi minu wacne abikaasa haigeks, ja Leena oli 7 aastat tema truu talitaja; tema üksi kandis minu maja talituse eest hoolt ja walwas minu armsa haige juures, künni surm seda tema hirmsast pitkast haigusest päästis. Sest ajast saadik jäi siis Leena minule perenaiseks ja tema on seda ametit truuwiSte  ja hoolega pidanud, nõnda et mina ka täna ütelda wõin: „Tema oli ükS truu hing, kes otsani oma kohut täitis ja waikselt oma koorma kandis." Konsul Dewald oli õpetaja jutustust tõsise näuga päält kuulnud; suured higipisarad oliwad tema kõrge otsaesise paal, kui see oma jutustust lõpetas. Tema näitas selleüle kahewahel olewat, kas tema siia jääma wõi minema pidi. „Waene naisterühmas!" pomises tema. Õpetaja pühkis pisaraid silmist. „Opetaja herra" küsis konsul, „miks ei ole Teie minule Leena teise mehe nime nimetanud?" ..Sellepärast, et ta minul enesel ka teadmata on." „See on Teil teadmata?" „Jah, sest mina ei ole seda raamatud weel mitte lahti teinud, mis tarwis pidin ma seda tegema? Kas oli mull tema nime tarwis teada, et teda armastada? Pidin ma temale oma umbusaldusega haiget tegema, mina saan truiSte tema soowi täitma; nüüd on ta surnud, nii pea kui tema ihu mullas on, tahan ma seda raamatud lugeda." „See asi teeb mind uudis himulikukS," ütles konsul järsku üles tõustes; „mõne päewa pärast näete mind jälle. —" „SiiS tahan ma teile meie kalli sõbranna nime nimetada," ütles õpetaja. Konsul lahkus õpetaja majast ja ruttas oma mõisa poole, kuhu ta päewa looja minemise ajal higise nahaga jõudis. Joosep wõttis teda waStu ja aitas riidest ära wõtta. „Millal herra õhtust süüa tahab?" „Ma olen haige, Joosep!" „Seda on teist näha, armaS herra." ~KaS pole tõsi, mu nägu on kahwatanud, silmad tuhmid ja huuled wärisewad külma pärast?" „Jah, konsuli herra." „Wii mind woodi!" „Kas ma.pean arsti tooma minema?" „Ei! Oh, kuida mina külmetan!" Pärast lõunat. Lõuna ajal oli Joh. Kingissepp Marienthalist. teiste kooiolejate palwel ühe oma looga korwi koosolekule toonud; nüüd oli kooiolejate oma keskes selle üle läbirääkimist; pärast näitas Poide õpetaja herra N. v. Nolckcn kõigile koosolejatele, kuidas selle puuga tuleb ümber käija. Nüüd wõttis juhataja läbi rääkimise alla linnu pidajate liigi