Saarlane RW Üleüldine politiltn ainleht ma- ja linnarahmle. UM N° 41. Teisipäewal, U. Oktobril 1888. V. aastakäik. maksab: 1 „ LI „ Ilmub igal koistpäorvt»?. Knresaares Nr.lO. Jaani kihelkonda. Saaremaal. Kuulutule ehk selle ruum Isamaalt. Saaremaalt. Juba pitkema aja eest oli ennast Kurcsaares üks selts asutanud, aurulacwa  muretsemiseks, mis Suure wäina pääl Kuiwaste ja Wirtsu wahrl peab sõitma, ja aktsiad oliwad ka juba kõik wõetud. Kuidanüüd „Kuresaare  Nadalileht" kirjutab, olla aurulaew juba tellitud ja tulla pea Tallinna sadamasse. Kui asjad tolliga toimetud on, siis hakata see laew ka kohe Wirtsu, Kuiwaste ja Orisaare wahel sõitma. Orisaarest saab aurulaew reisijaid, kaupa j. u. e. päSle wõtma, Kuiwastu Wirtsu ja aurulaeiva  „Konstantini" pääle wiima, säält wasta wõtma j. n. e. Siia juure on meil tähendada, et see aurulaew  tema asutajate praeguse mõtte järele mitte Orisaare, waid kümme wersta wäina suu poole Jaani- Taaiiku randa käima. Taaliku herra on selle tarwis sadama muretsenud, kuhu aurulaew tulla wõib. Kui see aurulaew omad kulud peaks wälja tegema, ja nii oma käikifid nimetatud kohtade wahel soowitawas korras pidama, siis oleks sellest küll Saareinaa kauplusele kasu loota. Soowime head käiki! Saaremaa neiu kiri. Saarlases oli üks kiri Kuresaarc neidudele noomimiseks, et nad oma riiete ehitamises mitte nii hälbid ei peaksiwad olema. Sarnane maenitsus on meie noore õrna sugule küll tarwis, sest riiete moodude haigus on nii hästi linnas kui maal wäga siginemas.  Küll on Saarlane mitu korda üsna pitkad kirjad selle tõbe parandamiseks awaldanud, aga sellel ci näita mitte mõju olcwat, mis ka sellest tuleb et need, kelledele seda tarwis läheks, mitte Saarlaste! loe. Põhjus, mis neidusid riiete ehitamisele  tõrjub, on aga aja kohane, sest kõik maailma  elu tungib uuenduse poole. Ja kui Saarlase toimetaja minu nime saladuseks hojab, mida ma ka usun, siis tahan meel paar sõna tõtt pajatada : Meie sugul on suuremast osast ka see loomulik mõte, mitte elu päewad üksi elada, ning see saladus on meile ka awalikuks saanud, et meite noored mehed neidude iväärtust tema palge näost, ja riietest kaaluwad. Seda teades ehitawad mõned hälbid endid nii, et häda näha, ja mõtlewad selle läbi tähelepanemist oma pääle tõmmata. Mis saab nii meie rahwa tulemikust, kui ükincS näo jume ja meel weidram riiete ilu neidude juures pea asjaks peetakse. Saarlane kõneles kord, et noored mehed selle üle mures olla, et neil mitte kohalist neidusid ei olla, keda kosida wõiksiwad. Nii tõsi see ka on, stisgi on see meel tõem, et neiud selle üle meel suuremas mures on, missuguse kaasa keegi neist omale saab. Meie noorte meeste sugu on endise aja kohta hoopis kardetawamaks läinud, ja kui mõningad õrnasugu wigade üle kõnelenud, siis mõiks selle kohta mana rahwa sõnaga ütelda: ..Pada sõimab katelt, ühed mustad mõlemad. ' (Ots tuleb.) Tartust. Minema kuu lõpul juhtus siin tulekahju  Ungcrn-Sternbergi majas, kus 60 peret inimesi elas. Kui tulekuStutajad hakanud tuld kustutama, on kurjategijad nende gummi torud nugadega katki lõikanud. Selle aja sees, kuS tulekustutajad oma riistu seerasiwad, on kurjategijad omad käed wälja sirutanud ja palju kahju waeste inimestele teinud. Kõik 60 peret on ilma veawarjuta. Simuna kihelkonnas Rahu wallas kuulis keegi noormees õhtu kedagi tänawat mööda edasi kihutawat. Mees tahtis nalja teha ja hüüdis: „Hobuscwaras, pea kinni, kuhu sa lähed?" Ja warsti jäiwadgi hobused seisma, selle waStu kuuldi mõne mehe jooksu üle wälja ligemasse metsa. Kui järele waadati, leiti ligema mõisa hobused säält, mis sellesama! ööl ära warastatud, nüüd aga kohe kätte saadi. Margad oliwad hüüdu kuuldes omal tagaajajad arwanud kannul vlewat. Hanila kihelkonnas saadud üks seltskond kurjategijaid Mõtsu wallast kätte, kelledest awalikuks olla tulnud, et nad mitmeid majasid põlema olla pannud, mida kurja nad ühe säälse kohapidaja A. K. nõuandmise pääle ja tasumise eest teinud. Ka nende juhtmees A. K. olla wangis ja nende üle saada wististe pea otsus antud. Sellest ajast saadik, mil tähendatud kurjategijad ja nende juhtmees wangi pandud, olla elu sääl ümberkaudu palju rahulisem ja julgem. Tallinnast. Tallinna raekohus mõistis Juhan Bachmann'i, kes Lelle wallast pärit, seisuse õiguste kautamisega Siberisse elama, sest et ta ühe kolmerublalise paberiraha oli järele teinud. Riiast. 2ö. Septembril. Balti-Wenemaa mere hädast päästmise seltsi pöhjuskirjad on, kuda „Risk. Wcstn." räägib, kinnitub. Selts saab Balti mere pääl laewade ja nende kraama üles- 4 Regiina. Ta kuulatas kaua aega, aga ei kuulnud midagi. Ta wajus kui une näosse. Mööda läinud aeg heljus ta maimu silma eest mööda. Sääl oli palju rohkem kurwastust ja häda kui rõõmu. Ta läks rutuSti mööda, nagu kõikide asjade meele tuletus. Tulewik seisis ta ees. Kas ta tõutas talle rohkem röömu? Mis pidi temast saama? Ta oli küll õe surnu kiha juures selle üle järele mõtlenud. Aga tubli noor talunik oli see küsimise jälle uuesti üles äratanud. Ta oli waene, tal ei olnud midagi. Tema isale, ühele manale Preisi soldatile oli riigi walitsus üle jõe miinuse elu aegseks üles pidamiseks ilma hinnata annud. Enne oli see amet palju kasu toojam. Pärast tuli Prantslaste aeg, siis saiwad uued teed ja süllad üle jõe ehitatud, nii et parme tarwituS ikka kord korralt wähemaks jäi, künni wiimaks ainult selle küla elanikud teda üksi meel wahete wahel pruukisiwad. Wana isa Roofel oli sest ajast saadik oma perega, kui just mitte nälg, siis ometi waewalt tema iga päcwane leib. Ta oli manaks ja rammutumaks jäänud. Wiimascd päewad, kuS ta wanem tütar kaua aegse kannatuse järele ära suri, oliwad iseäranis tema terwise kohta mõjunud. Arwamise järele mõis ta waewalt mõne päewa meel elada. Mis pidi siis temast (Regiinast) saama? Tema oli siis ainu üksi maailmas; ainu üksi oma õe wäikse tütrega, kui see mana isast kauemine pidi elama. Temal ei olnud ühtegi ligemat sugulast. Tema ainuke wend oli Prantsuse soldatiks wõetud ja pidi suure sõjamäega Wenemaa poole marssima, ci tulnud aga nende wiletsate tagasitulijatega mitte enam tagasi. Noor talunik kosis teda. Ta oli tubli mees: temal oli hea sissetulek, koguni wäga hea. Ta armastas teda. Noormees oli ka tema meele järele. Aga armastada, wastu armastada ei wõinud ta teda mitte. Sõna armastama ei tulnud küll mitte üle tema huulte, ci heljunud ka nutte tema mõtetes. See ci olnud talle wist mitte selgeks saanud, mis wahe meelepärast  olemise ja armastuse wahcl on. Aga kui tema siis mõtles, et ta temale minema pidi, et ta ainult tema päralt olema peab, siis läks ta süda raskeks, ja oli ta meelest, nagu peaks ta süda ööajal üle suure koleda wälja minema, mille teine pool äärcS sügaw, üksik haud on, kohu sisse ta ennast heitma peab. Wett ci kartnud  ta mitte, ci üksi, ega pimedal öö ajal, kui torm ja meri mõllasiwad. Aga selle suure kole wälja pääl! Ja mikspärast oli see tal nii, kui ta selle halaja, armulise nooremehe pääle mõtles? Ta ei teadnud seda mitte. Ta ei leidnud nooremehe juurest ühtegi wiga. „Aga see ei pea sündima, mul ei pea mitte õnne olema," ütles ta haledal meelel. Siis pidi ta nutma, aga ka sest ei leidnud ta kergitust, tema süda läks weel raskemaks ja tema pidi ikka jälle uueSte selle koleda wälja ja wälja äärcS seiSwa haua pääle mõtlema. Nii oli ta sagedaste seesuguses unenäos, kõige enamiste siis, kui ta tormisel ööl lodjaga üle jõe sõitis. Tormist ilma armastas  ta. Nii suikus ta ka praegu sarnatses unenäos  ja ei tundnud tuult ja wihma mitte, mis teda märjaks tegi ja külmetama pani. Torm, wihm ja pimedus oliwad ju tema meelest armsad. Ja ka pimedus oli siin tema ümber. Ainult latern tema ees walgustaS wähe ja lamp parwe majas saatis ka omad tuhmid kiired läbi wäikese akna- Muidu oli kõik kott pime. Taewas oli musta pilwedega kaetud. Küla, kelle teise otsa peredest weerandi werst parwe juure on, oli pajudega, mis jõe äärt mööda kaswasiwad, nii kaetud, et ükSgi walguse kiir läbi tungida ei wõinud. Teine poolne jõe kallas oli laialine lagendik wäikse kõrgustikuga ja pajud, mis ka sääl pääl kaswasiwad, tõusiwad nii kõrgele, et neist üle muud midagi näha ei wõinud kui pilwedega kaetud taewast. Ülcwel pool, kust jõgi wooladeS tuli, seisis küll kaunis kõrge mäe otsas suur, ilus, hiilgaw würSt