Sakala ». Wiljandis. 2. Märtfilm pSewal 188 S. VIU. aastakäik. Ilmub igal laupäewal. Kuulutuste korpusrida maksab 5 kop. Eesti seltsidele poole hinnaga. põimenduse adrels: ..Sakala" toimendusele Wiliandis Wene keeli: öT. pe^aiciiiw irk chs^iinii. ~Sakala" aastahind pooltõist poognat: Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. 60 kop. Poole aasta hind: Postiga 1 rbl. 75 kop., postita 1 rubla 50 kop Weerand aasta peale tellimist wastu ei wõcta. Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata. Adr ess id palutakse selgeste kirjutada. Poliitika, kirjandust ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobson'i pärijad. Saksamaa tollimaks ja meie põllumees. Wiljandis, 13. Webr. 1335. I. Et tollimaks praegusel ajal mitmes riigis, iseäranis Saksamaal, tarku päid oma kallale töösse on kutsunud ja selle järele ka päewalehed, kellel sõdadega mitte wäga palju tegemist ei ole, enam ehk wähem sellest kõnelewad, siis on ka meie kohus, ehk meie seda küll juba lühidelt siin ja seal oleme teinud, oma lugejatele mõni sõna pikemalt sellest kõnelda, mil wiisil tollimaks ja põllumees  kaunis Ligistiku kokku puudu Md. Praeguse olu järele ja ilma muude abmõuude peale mõtlemata, piame küll ütlema: Keskmõõduline tollimaks tõstab põllumeest, teeb teda usinaks, püidjaks, kes niipalju kui Vähegi Võimalik on, maa seest, selle kõikide toitja käest, wälja püiab otsida ja ilmsille tuua, et tal päätoidusest ja meel rohkem sellest, mille järele praegusel ajal igaüks karjub, see on rahast nappus ega kitsikus kätte ei tuleks. Saksamaa  praegune tollimaks aga litsub meite põllumeest, teeb ta hooletumaks, kes kõik pindmise maha jätab, maapinna kasuta rohtuda laseb ja ennast kui laisk ja oma kohuste tundmata maailma kodanik ülesse näitab. Et meie seda küll liialt raskelt ütelnud oleme, on ta ometi sel põhjusel tõsi, mis meie järgmistes ridades katsume selgeks teha. Nagu meie lugejad juba teadwad, on, ehk õigem ütelda, oli Saksamaal siiamaani wäga palju ja ühtlasi ka õige käredaid kõnest riigipäewa peal tollimaksu ja iseäranis wilja tollimaksu üle eeS. Mõtteid awaldadi mitmet moodi, arwamisi tuli siit ja sealt iga suguseid awalikuks, kuni wiimaks ometi lõpe otsus tehti: Wiljatollimaks  piab kõrgendatama! Mis asi sundis Saksamaad ja tema riigipäewa selle kallal nii kaua, nii palju, nii agaraste töötama ja waewa nägema? Piame kostma: Põllumees ja tema seisus. Saksamaa nägi wäga selgeste, mil wiisil tema põllu harimine ja põllumeeste pidu wägiwaldselt wähja käiki tahtis teha ja tegigi. Määratumate wilja wooride läbi, mis wäljamaalt,  nimelt Wene-, Austria-Ungria- ja Ameerikamaalt sisse toodi, alanes wilja hind ja pahanes põllumeeste, iseäranis weikse põllumeeste elujärg, ja põllumeestega, kes riigi elu ja hing on, ka ühtlasi muude, nagu kaubanduse  ja Vabrikute käekäik. Sest kui raha saada ei ole, ei ole ka raha anda. Et oma põllu harimist ja põllumehe seisukorda õnnetuse ja halwa järjele sattumise eest hoida, on siis Saksamaa nüid oma wiljale, mis Väljamaalt sisse tuuakse, kõrgema tollimaksu peale pannud ja seega wilja sisse wedu takistanud. Kui aga wilja tollimaksu kõrgendamine ka edespidi leiwa hinda kõrgemaile  tõstab, siis ei ole ka selleläbi weel ühtigi suuremat  kasu saadetud (möldritelle ehk wahest küll). Km meie nüid aga küsime, mil wiisil see Saksamaalme muudatus  Wenemaasse ja iseäranis meie Balti kubermangudesse  on mõjunud, siis piame küll kostma: Kaunis raskes te. Wenemaal, kus arwem rahwaS ja siis ka maad rohkem käeS on, jäeb läbistiku arwatud iga aasta oma jagu wilja ikka üle, mis rahaks piab tehtama. Meie Balti kubermangud, kuS rahwast küllalt paksuti on,"aga kus rahwas oma iseloomu poolest töö tarwis nagu raudseks karastatud on, ja endiste kui ka praeguste nõuudmiste läbi wähemate elu tarwitustega läbi saama on harjutatud,  ei jõua ehk õigem ütelda, ei wõi ka mitte oma põlluproduktist ise kõik ära tarwitada; kust tuleksiwad siis need suured rendid ja kõrged ostu hinnad, mis meie põllu pidajate käest nõutakse. Meie piame muist oma põllu- ja karjaproduktidest rahaks tegema. Mil wiisil on aga see nüid edespidi wõimalik? Mõtleme nende määratumate wilja hulkade' peale, mis nüid üle piiri Saksamaale weeti, siis saame küll aru, et meil just õigus nõnda küsida on. Mullu wiiti näituseks Wenemaalt Saksamaale 1,902,000 tsetwerti nisu, 2,488,000 ts. rukkid, 471,000 ts. otre, 148,000 ts. erneid, 1,922,000 ts. kaaru ja weel muud pudi wilja. Kas saab meilt edespidi nii kõrge tollimaksu all weel nii palju wilja Saksimaale minema? Seda küsimust wõime selle läbi juba osalt kosta, kui meie silmad korra sille peale wiskame, mis edespidi piiri peal selle wilja eest rohkem maksta tuleb. Kui edespidi näituseks niisama palju wilja piaks Saksamaale minema, nagu minewal aastal, siis tuleks nisude ja rukkide peale üksipäini 9,550,000 rubla enam tolliraha, kui siiamaani. Kes piab seda hirmust summa maksma? Kas riigiwalitsus? Kas kaubandus? Muud kui wilja wedu jäeb kas tahes wõi tahtmata kasinamaks ja wilja hinnad, ehk nad juba muidugi weikesed on, jäewad meie maal weel halwemaks. Sellega on esimene hoop põllumehele antud, aga ühtlasi selle järele ka muude asjandustele. Kas wäljawiitawate kaupade tollimaksu kõrgendamise läbi kaebamised wist kahanewad? Ei poolegi; kaswamine on enamalt karta. Kui meie aga tahaksime küsida, kas Saksamaa tõeste ka oma üleüldist elujärge sellega on parandanud, et ta sisse weetawa wilja peale tollimaksu on kõrgemaks tõstnud,  siis piame selle üle küll wist kahtlema. Sellega tahab Saksamaa, nagu eespool nimetasime, Väljamaalt wilja sissi wedu takistada ja oma põllumeeste wilja kõrgema hinna alla tõsta. Kust wõtab aga Saksamaa need mitmed kümned milljonid tsetwerdid wilja, mis nüid mujalt sissi toodi? KaS arwab tema, et nüid korraga tema põllumehed nii palju wilja enam mulla põuest wälja jõuawad meelitada, wõi õigem ütelda „wälja nõiduda?" Wõi tahab ta edespidi päewas kaks korda süia, kuna ta nüid seda kolm korda tegi? Ehk kui ta ka nüid seda wilja kõik mitte oma tarwituseks ei pruukinud, kust tulewad siis edespidi need kauplemisi kasud? Need on kõik küsimised, millede kostmine sugugi mitte meie asi ei ole. Kui Saksamaa põllumehed siiamaale paljalt niipalju  oma põldudest saiwad, kui nad ise tarwitasiwad, siis ei ole neil see jäeb waidlemata asjaks nüid mitte korraga wõimalik kõikide tarwituseks ja ka kauplemiseks  wilja anda. Seda meie ei taha sugugi ütelda, et neil see edespidi mitte wõimalik ei oleks. Selle järele piab nüid esiotsa ikka wõõralt maalt wilja toodama, aga kus läheb siis nüid see kõrgema tollimaksu läbi sisse tulnud kasu? Silma paistwalt küll riigi kassasse. Kui mõni riik oma käest, kas rahwa paksuse, wabrikute hulga wõi maapinna kasina anni pärast, mõnda seltsi produktist  mitte tarwitawal hulgal saada ei wõi, siis piab sa tingimata seda oma naabri riikide käest, kellel seda jagu produktist rohkem on, wõtma; aga mitte üleüldist kauplemist, mis suur jagu riikide majapidamisest on, kõrge tollimaksu läbi takistama. Meie ei tunne seda mitte kohase olewat. Iseenesele wõib ta ehk küll kasu tuua, aga kus jäeb üleüldine kasu, mis igaüks õiglane  maailma kodanik piab püidma. Meie piame seda Saksa riigi kantsleri würst Bismark'i ütelust „igaüks on kõige pealt ise oma ligimene" sel põhjusel piaaegu kõlwatumaks nimetama. Kui meie üleüldist kasu mitte ei nõua, waid paljalt oma kasu, fiis ei ole meil mitte sõpruses liginemist ja meie kõrge inimlik kohus jäeks täitmata. Kui põllulistel raha on, fiis on ka kõigil töistel ametlistel raha, sellepärast on kõige esite tarwis põllumehe seisukorda tõsta. Kosub põllumees, kosub riik. Poliitika ringwaatus. Wenemaa ajalehed räägiwad praegu wäga palju sellest jutu kaminast, mis Inglismaal tehti; see on Wene wäe edasi minekust Herati poole. Kõik soowiwad aga enamiste ühel healel, et Wenemaa rohkem oma silma ja mõtet sinna poole saadaks, sest seda ei wõi kuidagi wiisi Wenemaa rahulikult pealt waadata, et Inglane ennast ikka suuremal mõõdul Afganistaani piiri peal kindlamaks  saeb. Wenemaa piaks see olema, kes Afganistaani  piiri peal sõna ütleja on. Seda mõtet ei awalda üksi Wene lehed, waid ka üks Saksa leht „Köln. Zeitg." ütleb selle kohta umbes järgmiselt: „ Wenemaa kohuS on Kesk-AasiaS hariduse missioni tööd teha. Temal on see palju süntsam, kui Inglastel, Aastamaa poegadelle Euroopa hariduse õnnistust wiia, sest tema seisab neile palju lähedamal, kui nende üle walitseja Inglane. Ka Inglise tundjamad piawad seda järele kiitma, et kuhu Wenemaa Aasiasse puutub, et seal kaunid külad, tegewad  linnad ja sõidetawad maanteed ja ka raudteed ehitatakse.  Inglismaa ei ole weel kuskile kasu ja elamust toonud, maid litfumist ja surumist; seda tunnistawad tema toimetused Indias, AustraliaS ja nüid SuudaniS. Inglise lehte karjumine, et Wenemaa Herati poole tungimisega  rahu tahtwat rikkuda, on asjata kisa; igaüks jo tunneb ära, et Inglismaal Wenemaaga mitte wõimu ei ole sõda alustada, iseäranis «eel nüid. Inglast arwa- Lakse aga seda juttu rohkem sel põhjusel wälja ajanud olewat, et selle läbi Wene raha kurssi alandada. Õnneks näitab aga lootus tal tuulde läinud olewat. Üht tulu loodab aga Wenemaa sellest jutust küll tulewat. Wenemaa  on nimelt ammugi juba ühe küsimise Afganistaani piiri õiendamise asjus Londoni saatnud, mis aga siiamaale  wastamata on jäetud. Nüid loodab ta aga, et Gladstone wististe sunnitud on warSti wastama. Lootuses saab wististe kõik rahulikult lõppema; muidugi piab NeTimist zcr sVclStn: - Tartus: J. Tü! k Kirjameeste Seltsi majas, Sachker' i raamatupood ja Räpina paberiwabriku kontor bürjermusfe majas; Tallinnas: Thomas Jakobson'i, Busch'i ja Kluge <k Ströhm'i raamatupoed, kaupmees Naftal; Haapsalus: G. F. Hallberg; Lihulas: kaupmees T. Büttner Pärnus: „Endla" Seltsis ökonom Must ja E. Treufeldt' i raamatupood; Narwas: M. Põder; RakwereS: J. Kuus'i raamatupood ja A. Heraklides pitauulitial 51. Põltsamaal: kaupmees T. Puchk ja Leihberg; Wörus: Vielrose; Walgas: Rudolf; Paides: Seidelderg ja C. Aerfeldt; PeeterburgiS: K. Leopas, Ilsveniö axoon. A» 30 ja N. Mattissen Leseniä npoen., x Rasauen. uoera, 28 /21. Wiljandis: F. Feldt.