kust igamees ära wõib näha, kui palju ja kes oma raha wõlgu on. Ehk küll meie kirja awaldamisest saadik 33. sees kolmas jagu wõlgu jäänud rahast ära on maksetud,  siiski on meil ka praegu weel mõni hea tuhat saada, nimelt mulluaastaste tellijate käest. Nimesi ei ole meie aga sellepärast nimetanud, et meie ära oleme näinud, et see üks wõeriti tee oleks. Üksikuid tellijaid on paljalt paar sada, kelle rahad maksmata; suurem jagu on palju tellijad. Aga ka need on meile osast kirjutanud ja palunud, et nendega kannatakstme, sest neil ei ole kõik raha sisse wõetud, n. n. e. Kuidas wõime nüüd seesuguse mehe nime awaldada, kes tellimise  waewa enese peale on wõtnud, aga ise raha kätte ei ole saanud? See oleks ülekohus. Sellepärast wõime üksi seesugust paljutellijaid, kes tõeste kerge meele ja paha nõuuga mitu aastat wõlgu on, kohtu läbi maksmisele  sundida. Meie loodame aga, et seesugust ei saa olema ja et igamees muidugi wennalikus armastuses oma kohust saab täitma. Eesti Postimees räägib omas laimduse kirjas ka weel „ kurjategijatest" ja „rahwalikutest õpetajatest," aga need arutamised on nii selged haganad ja ilma mingisuguse asjaliku põhjata, et neist midagi ei maksa nimetada. Sellepärast paneme weel ainult tema wiimast teutuse punkti tähele, kus ta ütleb, et mis Nalja Mart kord „ kuulsa redaktori toa õhu nuusutamise läbi targaks saamisest" ütles, sellega Sakala wäljaandja ennast ise auustada tahtnud. Seal juures waletab EeSti Postimees häbemata julgusega järgmisel kombel : „Et aga igaüks seda ka kindlaste teaks ja usuks, siis lautas ta seda suurt teadust oma sõprade ja iseenese suu läbi laiali, et tõeste tema ise see nii kuulus redaktor olla, kelle toa õhk nii imelikul wiisil targaks teeb. Ma olen paari Sakala sõbraga kokku juhtunud,  kellele Jakobson selle ime teaduse suhu oli pannud ja rahwa sekka laiali käsknud lautada." Nii kaua kui Eesti Postimees mitte nimesi ei nimeta, kes temale seesugust häbemata walet ette on pajatanud, nii kaua kandgu ta ise häbemata waletaja nime. Mis seal Nalja Mart ja Kalja Pärt 32. sees räägiwad, on nii üleüldse üteldud, et seda küll keegi ühe ehk töise uue ajalehe wäljaandja peale ei wõi arwata. Et seal nimetatud redaktori tuba aga sugugi Sakala toimetuse  tuba olla ei wõi, paistab jo sellest wälja, et Sakala wäljaandja ennast sugugi „redaktoriks" ei nimeta waid toimendajaks, ja Sakala toimenduses ka seda mitte wõimalik ei ole õppida, kuidas „wiimsel päewal" ajaleht  wälja peab antama. Meie tahtsime üleüldse seda pilgata, et praegu mitu meest, kellest enne Eestirahwas midagi ei ole kuulnud, korraga ajalehta wälja tahawad  anda. Meil on neli seesuguse nõuuga meest teadu pärast, aga kolm neist ei ole weel ilmaski Sakala  toimenduses käinud. Et aga Eesti Postimees seda weikest Nalja Mardi lugu ka Sakala wäljaandja teutuseks oma kmlsa wale abil wiltu on püüdnud käänata, see tunnistab selgeste, kui wähe temal üleüldse  asja on, meie peale rahwa ees kaebdust tõsta. Meie oleme nüüd näinud, kuidas Eesti Postimees  omas hinge ahastuses uute tellimiste eel Sakalat  ja tema wäljaandjat kõige jõledama laimduse sopa alla ära püüab matta. Neid laimdusi on meil wäga kerge asi olnud tühjaks teha. Sakala wäljaandja on juba peale 15 aastat oma rahwa kasuks tööd püüdnud teha. Tema kirjad seisawad kõik rahwa'ees; näidaku E. Postimees nende seast üht ainust ütelust ette, kus kirjutaja rahwa wastaliste nõuus oleks olnud. Ka Sakala wäljaandja poliitika tööst on juba rahwale » Palju teada ja silma ees, aga suurem jagu sellest I tööst saab alleS siis awalikuks saama, kui ükskord S tema enesest kirjutatud elulugu ilmuda wõib. Ka on ta igaüht meest rahwa kasuks tööd teeb, ikka omaS ajalehes auustada püüdnud, ja töiste tööd igal korral rõõmuga teretanud, ilma et selle peale oleks waadanud, kas see mees tema sõber oli ehk mitte. Kõik tema töö läheb ikka ühe suure eesmärgi poole, ja see on Eestirahwa auus tulewik. Kes selle töös ligi aitab, see on sõber, kes aga seda tööd olgu mis kuju all tahes takistab, see on wastaline. Seda pidime siin Eesti Postimehe laimduste peale nimetama. Mis Sakala wäljaandja on, seda teame. Nüüd räägime weel tulewal korral ka Eesti Postimehest  ja tema pojast natukene. Poliitika ringwaatus. Tüliasjad W enelas wahel seisawad  praegu wana wnsi ühe koha peül. Markii Tseng on ikka weel Peeterburgis ja ootab oma walitsuse poolest wiimast otsust tulewat. Ja kui Tseng pea Peeterburgist ära peaks minema, siis on tema asemik juba seal, kes PeeterburgiS kindlaks Hiina saadikuks pidada jääma. Selle uue saadiku nimi on Liutu- Shen. Hiina saadiku esimene salakirjutaja on owerst Litsheng-Men, kelle all kuus abikirjutajat seisawad. Wene ajalehed saiwad Irkutskist sõnumeid, et Wene sõawäe kogumise keskpaik Habarowka linnas olla, kus praegu 10,000 soldatit ja 260 pealikut ja ametniku koos on. Sinna pidada ka suuri moona tagawara aitasi asutatama. Preisi parlament on 28. (16.) Oktobril oma istumisi alustanud. Trooni kõnet ei pidanud mitte kuningas ise, waid riigiministeeriumi abipresident krahw Stolberg. Ultramontanlaste häbemata olekut Kölni toomkiriku õnnistamise juures arwati selles kõnes laidetawat, aga temas ei seisa midagi sarnast asja, waid mis seal üleüldse öeldud on, on nii üksikpoolikult  ja pehmelt öeldud, et sellest kõnest wõerad maad mingisugust märkust ei saa. Türgimaa kohta näitab Saksamaa ikka enam ja enam Türklasele abiks tahta olla. Rääkimata sellest, et kõrgeid Saksariigi ametnika Türgimaale teenistusse läheb, siis on ka muidu Bismark oma ajalehtedega Türklasele abiks ja toeks. Nii tuletasiwad need lehed praegusel ajal, kus Türklase kangekaelust Dultshinjo tülide kohta murda tahetakse, maailmale meele, kuidas suuredriigid Berliini  kongressi peal Wene ja Austria nõuu tagasi oliwad  lükanud, mille järele Türgimaa tallitust nende kongressi-otsuste täitmises ülewaatamise alla pidi wõetama, nagu ka seda Türgi saadiku seletust seal kongressi peal, et Türgi riik ennast mitte Euroopa ülewaatamise alla ei saaks andma. Sellega tahawad siis Bismarki ajalehed nagu Türklasele ütelda: ära anna järele, Berliini kongressi otsuste järele ei ole suurteriikidel mingisugust õigust, oma laewadega sinu piiri ääres wahti pidada. Aga mitte üksi Bismark ei ole Türklase poolt, waid terwe Saksa-Austria ühendus. Nagu Saksamaa  walitsus teada on annud, et ta küll oma lippu Dultshinjo ees meres näidata tahab, muidu aga midagi Montenegro heaks teha ei taha, nii on ka Austria nüüd oma ametliku kirjade «maldamisega selgeks teinud, et Austria ja Saksamaa üksi oma laewade saatmisega olla Türklast ähwardada tahtnud, muidu aga kõik suurteriikide ettepanemisi, kudagi wiisi Montenegrot awitada, tagasi olla lükanud. Isegi on mõista, et Türklane nüüd seda wähem järele saab andma, kus ta teab, et mõned läewad paljalt nagu naljakaks näitemänguks Türgi piiri lähedale on tulnud. Sellepärast ei ole sugugi imeks panna, et Aür k - lane suurteriikide laewadest palju ei hooli, waid"oMs lubamistega edasi tagasi kaaludes nüüd juba terwet Eüroopat ninatpidi weab. Wiimasel ajal lubas ta korraga Dultshinjo linna Montenegrolaste kätte anda, aga ilma ümberkaudse maata. Wiimati pitka arutamiste  järele lubas ta ka ümberkaudsed maad ligi anda, aga nüüd pidi piiri määrama hakatama. Siis tuli kätte-andmise aja pärast uus waidlemine, ning wiimaks oli Türgi saadik ära tapetud, keda Türgi walitsuse poolt Dultshinjo linna saadeti, et ta selle linna rahwaft magusa allaheitmisele noomitaks. Nii mõistab Türklane seda asja pitkale wenitada, ning sugugi ei ole weel ette wõimalik ära näha, kuidas tüli lõpeb. KaiKreekamaa parlament on kokku astunud, keda kunvMs-ise trooni kõnegä alustas. Selle trooni kõnes nimetab kuningas, et Kreekamaa enne mitte oma sõale-walmistamist ei saada lõpetama, künni ta omad laiendatud piirid kätte saanud, mis temale suuredriigid  Berliini kongressi peal lubanud. Arwatakse, et Kreekamaa nüüd need kubermangud ise oma kätte saab wõtma ja sõawäed sisse panema, keda temale Türklane heaga kätte anda ei taha. Sell kombel näitab, nagu ei tahaks sealpool ka enam mitte sõda tulemata jääda, sest kui kuningas awalikult parlamendi ees on toutanud,  et enne sõale-walmistamine lõppeda ei wõi, künni uued piirid käes on, siis ei wõi ta muud, kuid peab edasi astuma, tulgu mis tuleb. > Serbial on Austriaga tüli. Austria pärib Serbia  käest oma kauba-ajamisele eesõigusi, mis see kõik anda ei wõi. Nüüd ähwardawad Austria ajalehed nii kangeste, nagu tahaks Austria kas wai sõateel seda õigust wõtta, mis muidu ei anta. Serbia on küll Austria kohta weikene riik, aga ta ei pruugi siiski karta, sest selle eest on tõisa riikisi küllalt Eüroopas, kes teda omast suurest naabrist ära neelata ei lase. Juba kirjutawad Inglismaa ajalehed, et kui Austria wäewallal Serbia peale peaks tungida tahtma, siis see asi ka eemal seisma riikide külge saada puutuma. Prantsusemaal on paapstlastega ikka weel kõige enam tüli ja pahandust. Need paapstlafed ja kiriklasid  ajawad oma seisusi kasu üksi ja kõige pealt Laga olgu nad kus maal tahes ja sellepärast on nad ka praeguse walitsuse kõige tulisemad waenlased. Kiriklasid  ehk ultramontanlased on igal pool wabameeleliste  parteide ja walitsuste waenlased, sest kus wabameel  walitseb, seal ei sigine nende wili. Sellepärast on nad ka Prantsusemaal praegu needsinatsed, kes kõik seda lõhumad, mis riigiwalitsus ehitab, kus jküres nad riigiwalitsuse seadusi awalikult jalgadega tallawad. Prantsuse riigiwalitsus ei lase enesega aga mitte mängida,  ning nagu enne Jesuiitid sealt maalt wälja aeti, nii tehakse seda nüüd kõikide muu waimuliku ordodega, kellel mitte riigiwalitsuse ja seaduslikku luba ei ole. Kuidas kiriklasid, mis nende käppade alla langeb, üksiainult  oma seisuse kasu teenistusse tõmbawad, seda tunnistab  Roomas olem selts „St. Louis", kellel suur warandus  on ja keda seks asutadi, et ta hädaliste Prantslastele abiks pidi olema ja neid häda sees awitama. Et nüüd katoligi preestrid, kes seda wara walitsewad, kõikide nende waenlased on, kes mitte praeguse Prantsuse walitsuse  waenlased ei ole, sellepärast tarwitawad nad seda wara oopis töiste otstarbeteks ära, nii et Prantslased Roomast juba Prantsuse walitsuse ees kaebdust on tõstnud  ja palunud, et see rahwauslik asutus, mis praegu kiriklaste ja preestrite walitsuse all seisab, uue moe järele ära saaks seatud ja kiriklaste küünte wahelt wälja kistud. Inglismaale teemad Urilaste segadused ikka weel suurt muret. lirimaal on asjad nii hullud, et seda mõisniku, kes omad rentnikud wälja ajab ja uusi wõtab, enam keegi inimene teenida ei tohi, ega keegi kaupmees temale ka enam midagi müüa ei julge. Sala ühenduse käest saab ta ähwarduse kirjad ja keelud kätte, ning kes sille keelu üle astub, selle elu ei ole enam julge. Telegrahwi jaamadgi ei tohi seesuguse mõisnikule  telegrammis: kätte wiia, ega postid kirju kätte läkitada. Ta on nagu inimeste seltsist wälja lükatud, ning mitmed mõisnikud on sellepärast täitsa lirimaalt ära läinud muiale elama. Niisugust hirmsaid tegusi sunnib rentnikute häda neid tegema! Asghanistaanist saame pitka aja pärast ka sõnumeid, mis aga siiski mitte wäga julged ei ole. Kaabulis pidada mässamine walitsemas olema. Abdurhaman-Khan  olla ära tapetud. Omalt maalt. Wiliandist. Uus post meister. Postide ja telegrahwide ministeeriumi poolt on Tartu abipostmeister,  hoowinõuunik Libert, Wiliandi linna postmeistriks  nimetatud. Kõrtside hulk. Hilja aja eest tagasi rääkisime  sellest, kuidas trahterite (kõrtside) hulk Wiliandis  liig suur olla. Nüüd annab Wiliandi Saksakeele nädalaleht teada, et Wiliandi linnas juba 32 trahterit  (kõrtsi) ja 11 õllepoodi olla, nii et iga kümnes maja kõrts on. Ka pidada uusi kõrtsa weel juure tulema. Wiliandi linna rahwal wõib hirmus janu olla, et muidu läbi ei saa, kui iga hoowi peal kõrts ehk õllepood ei ole. Pärnu maakonnast. KaMümueWitaaastase  d ametr p a e wM. Wändra kihelkonnas olewal  wallakoolmeistrst oli tänawu sügise see õnn oma 25 aastast ametipäewa ära pidada. Need oliwad Lelle koolmeister Madis Bachmann ja Uue-Wändra Juurikaru koolmeister Karel Riimann. Mõlemal pool oliwad ametiwennad, kooliwalitsus ja wakkuse peremehed oma kingitustega juubilarist rõõmustamas ja õnne soowimas. Kui neid kaht pidu kõrwu seadame,  siis peame ütlema, et Lelle pidu mitme asja poolest oopis elawam, loomulikum ja ka rõõmulikum oli, kui Juurikarul. Sellepärast täname Lelle wallawalitsust  ja mõnd muud selle asja toimetajat kõigest südamest. Mida suuremat osawõtmist wallad oma kooli-asjade kohta awaldawad, seda suurema auu Väärilised  on naad. —i Õnnetu surm. Pühapäewal 5. Oktobril on Uulu mõisas rebase jahti peetud, ja seal on ratsa rebast taga ajades paron Vietinghosfi hobune Reio walla Rae kõrtsi nurga juures jeätuse peal komistanud  ja ratsasõitja üle hobuse pää nii raskeste wasta maad kukkunud, et kohe surnud olnud. Paronil on proua ja lapsed leinama maha jäänud. 19. Weebruari mälestuseks on Laiksaare wald (Hädemeeste kihelkonnas) oma koolile ühe ilusa õrila ostnud, mis 250 rubla on maksnud. See raha on peale selle, kui nimetatud päewal otsuseks oli tehtud,  et selle päewa mälestuseks koolile õrilat osta kahe kuu jooksul kokku tulnud, nii et kümme rubla weel raamatukogu asutamiseks üle jäi.