Tallinna Sõber M 36. Teine aastakäik. Tallinnas, s— Mihklikuu pääwal IM- Ktenldne tknlkht Gestiraijwkle masl ja linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas LiudforSll päriate trükimajas: aastas I rubla. pool-aastas 60 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastas 1 rubla 40 kop., pool-aastas S 0 kop Kuulutused mak samad iga rea ehk sekle aseme pealt s kop. Tellimised wöetakfe wasta: Tallinnas: Lindfors': päriate trükimajas. ?cteröurgis: Z. G. Seelandt, 54. „ Tartns : W. Znlt. - peruus: K. Kudcwiila. Ziakweres: L. Wattky. H»aides: A. Seidclöerg. Kapsakus: H. li. Kollõerg. Knrelaares: Hh. Lange. Kmblas? K. Kr. Aaudkepp. Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. WaStaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Nõmme mõisas. kirjad käiwad Kilsi jaama kaudu. (Ass 4cca.,) ia talu-hariduS" IV." Omalt maalt: Tallinnast: Viljasaagid. - Laulnptdn arwnanue. - Raudtee soidublllettd. - Kure,aareft: K.rttn-opetaMe wahetus. 77.Rn.ast- Register. Y Malgast: Synod. Pärnust: Uus tee. - Linnapea Brakmanu. Loreuzsonu f. - Peterburgist: Kroonmnse puha. Knsrr Ma;estatt rnsnst. Saralt maalt - Saksamaalt. -- AuStria-Ungrumaalt. - Prantsusmaalt. Juglismaalt. Hollandi maalt. Balkaui poolsaarest. Ameerikast. Kuida ..Sakala Eestirahwa  silmaringi laiendas, Eesti keelt sa kirjandust edendab. - Wõidu loosid. - Kiriku teadused. Saksastamine ja "talu-haridus". IV. -Isu figib süieS", üllewad Prantslased. Et se sõna mitte just tühine ei ole, se paistab ka sellest .Eesti Postimehe" juhtkirjast wälja. mida meie siin läbikatsumise alla wõtnud oleme. Pärimine  sigib seal pärimisest, karedus karedusest ja ülekohus ülekohtust. Kuuleme edasi. Seal seisab: .Meil on üksi Saksa kännust wösunud kaaskodan  ikka, kellest meie nüüdki weel loodame, et nad kord wabatahtlikult meelt pöörawad ja enne pääwa looja minemist aru saamad, missugused  nende kohused on meie Eesti ja Läti rahwa wastu. Saksa rahwas ülepea näitab  teiste rahwuse muljumise peale igal pool maias olewat, nagu Daanlaste ja Poolakate käekäik Saksamaal selgeste tunnistab. Seesinane  saksastamise himu wõib ehk sellest tulla, et Sakslased oma rahwuslikku olemist nii wäga kalliks peawad, ja säherdune armastus on iseenesest  iga pidi anus ja kiidmväärt. Kui ta aga teist muljuma, maha rõhuma ja paljaks riisuma juhatab, siis põlgame sarnast armastust. Wõõraks, kogemata fisserändanud salguks, keda mitte et taheta ega armastata, saab seisuste  suurem hulk meie maal jääma ja mitte enne kodumaa lapseks saama, kui mitte meie maa rahwaste parema püüdmiste poole ei hoia ja neid omaks püüdmisteks ei tee/ Zälle rohkest sõnn, palju üleüldist kaeb tust, aga sõnade tähendust, otsekohest kaebtuse asja ja pohjustust peab lugeja ise otsima. Õige kõrge järje peale asub .Eesti Postimees" ja peab sealt kölawad kõnet .Saksa kännust wösunud  kaaskodanikude" wastu, kes teistele wägiwalda  teha, kes .saksastamise himu" näidata. Meil tahab paista, kui oleks -fiin selle kirja adress ehk kogemata ümberwahetud. Eestirahwa  rahwuse alleshoidmise eest astub .Eesti Postimees" wälja, kui .saksastamise himu" wasta wõitleb. Kui ühelt poolelt seda himu näha oleks, eks teeks meie, kui Eesti aealehed siis targemini, kui meie oma lugejaid manitsekfime,  ennast mitte .saksastada" lasta, mitte oma emakeelt põlgata ja unustada, kui nemad ka teist õppinud on? Peawad meie.Saksa kännust wösunud kaaskodanikud" oma keelt paremaks,  oma haridust kõrgemaks, fiiS pakuwad nemad Eesti kännust wösunud kaaskodanikudele head, niipalju kui mõistawad, tahawad neid kõrgendada, rikkamaks teha, mitte aga muljuda, maha rõhuda ega paljaks riisuda. Wõib olla, et nemad ekstwad, aga siis eksitab neid üksi nende hea tahtmine, mida meie teutada ei tohi. Nii kaua, kui nemad seda mitte wägiwaldse jõuuga ega kawala nõuuga ei tee, nii kana ei tohi neid selle pärast mitte sõimata. Wägiwaldse!  kombel .saksastada", se ei tahaks aga meie päiwil wöimalik olla ja kawaluseft ei ole midagi näha, kuida se ka juba loodusliku mõistuse  wasta olema näitab, et üks teisele seda kurja kawalusega pakub, mida heaks peab. Oma! aeal tõstis Blagoweshtshenski kaebtust, et .Saksad" Eestlastele oma .kõrge keele" (~vornehme  Sprache") õppimist omas kadeduses ei soowiks. Weel ei ole 25 aastad möödaläinud, ja juba helisewad meie aealehed .saksastamise himust", .rahwuse muljuvusest" ja paljaks riisumisest".  Külamehed aga wangutawad pead ja tähendawad kirja omal wiistl. Külamehed mõtlewad siis rendi peale, mida maa omanikule maksa on, mõtlewad selle peale, et .Saksad" Eestlasi .talupojaks" muljunud, et.Sakslaste" esiwanemad Eestlaste efiwanemaid maast .paljaks  riisund" j. n. e. Külamehed eksiwad. Siin ei ole ühegi st nähtawaft asjast ega warast jutt, mida sammaste wahele piirata, tasku ehk suhu pista sünniks. Ega .Eesti Postimees" Kommunist  ei ole. .Eesti Postimees" on fiin Nazionalist, kui ka hiljuti seda olekud põlgas ja salgas. Siin on jutt ükfl rahwusest, .keelest  ja meelest", mida .seisused", meie maa .Sakslased" .muljuda, rõhuda" ja .paljaks riisuda" nõuuakstwad. Aga missuguse õigusega on siin sellest jutt? Aealou-teadus on kaunis õpetaja, on poli tika aSjus eht ainus juhataja. Mis ütleb aga selle asja kohta aealou-teadus? Rohkem kui 700 aastad elawad Eestlased fiin Sakslastega ühes, elasiwad kaua nende walitsuse all, ikka aga rohkem ehk wähem nende juhatamise all. Eestlased on Eestlasteks jäänud,  on omas koduelus ja majapidamises .Saksa kännust wösunud kaaskodauikude" läbi kosutud ja edendud. Need kaaskodanikud on Eesti kirjandust  sünnitand ja edendand, on Eesti keelt kosutand ja seda oma enese keelest täiendanud. Kuhu jamad aga Eesti sugud ja sugulased teine pool Peipsi järwe? Kuhu jäiwad nemad seal, kuhu .Sakslaste" .muljumine" ei ulatand ja mõedund? Kui need Eestlased, kes kõrgemad  õpetust saiwad ja kõrgema seisuse fisse asufiwad, kui need Saksakeelt omaks kodukeeleks wõtsiwad, fiis, tegiwad nemad seda oma enese waba tahtmise järel. Oli seal sundmust, fiis ei tulnud se sundmus mitte .Sakslaste" teatud tahtmisest, se tuli looduslikul kombel Baltimaa elu-tarwitusest, kuida se nüüd kord on, mida aealehtede särawad juhtkirjad ega kõnemeeste kölawad kõned, mida käredad pärimised muuta ei suuda. Peawad kõik Eestirahwuse liiked, kes omaS öpetusejärges ülemale tungifiwad, peawad need ükskord Eestikeelt omaks kodukeeleks  pidama, siis peab enne keele ja kirjanduse  kallal palju tööd tehtud olema. Seda tööd wõib aga üksi tasane waim omas waikses kambris tallitada ja kordasaata. Seda olekud peame meie tasases töös sigitama, seda ei wõi meile mitte teised meie käredaõte pärimiste peale anda. Käredad pärimised, ülekohtused kaebtused ja tühjad kõrklased ei tee muud, kui et ühel poolel ärritawad, teisel poolel.rahwuslikku  ülbust" sigitawad ja suureks kaswatawad; kui et pragu jo lohutust meie maa rahwasugude wahel käristawad ja laiendawad ja seda olekud keelawad, mida .Eesti Postimees" omal aeal, kui .Baltlase" olekud kosutada nõuudis. —Kui kõrgemalt õpetud Eestlased nüüd ikka weel omast waimu-elu tarwitustest sünnitud on. Saksakeeli omaks kodukeeleks pidama, siis ei tee se nende olekule kui Eestlased, nimelt aga kui .Baltlased"  midagi kahju. Nendest wõime ikka seda kõrgemad seisupaika loota ja leiame seda ka, mis neid ühe ega teise .rahwusliku ülbuse" kimpu langeda ei lase. Need on enne Eestikeelt  edendand, saawad seda ka edaspidi tegema ja Eestirahwa rahwuse ehteks ja sambaks jääma.  Neid ei lahutand omast emakeelest ülbus ega sundmus, nemad elasiwad ja elawad ikka weel emakeele kasuks wõera keele õhkus, sellest rääkimata, et nende waimu-elu tarwitused neid senna sunniwad ja .rõhuwad". Kui aga poolharitud  ehk koguni harimata Eestirahwuse liited Saksakeeli omaks kodukeeleks teha tahawad, nii pea kui sellest nii palju mõistawad, kui igapääwaseks  asjatallituseks hädast kulub, siis on se nende eneste halpus, millest meie iial weel kuulnud ei ole, et .Saksa kännust wösunud kaaskodanikud" seda kiitsiwad. Sesugust halpust  leiame meie aga weidral kombel rohkest ka nende meeste seas, kes suure rõõmuga kõlawaid  kõnest ja särawaid juhtkirjast.Sakslaste" ja .saksastamise" wasta kuulewad, loewad ja kiidawad. Hiljuti weel räägiti, kuida üks, ühe käreda Eestiseltfi agar liige oma kiriku-õpetajad palunud oli, tütrekest maa! iseäranis .Saksaleeri"  wõtta, tütrekest, kes ühes alamas linnakoolis  natuke Saksakeelt sppis. Tuleb kord linnas teenija tüdruk maale, oma kodukirikuga asju seletama ja kiriku-õpetaja loeb nime-raamatust:  „Mari siis tõreleb ka se pahandud  näuga wasta: „Man nennt mir Tropfen."  Ka se on tõeste sündind afi. Sesugused  näitused on kurwad küll. Aga kas langemad  need meie „Saksa kännust wösunud kaaskodanikude",  ehk koguni süüks, ehk parandame meie neid, kui käredaid juhtkirjast „Sakslaste" ja „seisuste" wasta kirjutame?