Sakala Wiljandiö, 11. MaUüu päewal 1885. VIII. aastakäik. WW igat la-chätwÄ. ?o>P«Krida Maksab 5 kop. EeSti Msidele poole hinnaga. Foimeudttfe adress: toimendusele Wiliimdis. We»e keeli: L?. öM««. ~Sakala" aastahind pooltõist poognat: Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. 60 kop. Poole aasta hind: Postiga I rbl. 75 kop , postita 1 rubla 50 kop Weerand aasta peale tellimisi wastu ei wõeta. Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata. Adressid palutakse selgeste kirjutada. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jaksbson'i pärijad. Rahwuslikud püidmised. Aui weel EeSti-rahwal ihulikku Vabadust ei olnud, HiS ei olnud temal ka mingit oma jalulist üleüldist pkidmist. ÜheS priiusuga aga peasis ka meie rahwa afi selle wabama tee peale, kus töised enne ammu käisi«ad,  lyõis ka kõne neist asjust algada, millega rahwa elujõuud kosutatud saaks, millega rahwa terwe elupõlw kiiremine paraneks. Ihu oli siis küll unustamata keisri Aleksandri käsul wabaStatud, aga waimu-kütkeid pidid m-j, a»lman«mad Le .peastma, Mchelx UW abi otsima. See asi ja abi ei olnud aga mgugi rerge saada ega leida; pealegi weel sellepärast mitte, et seks neid mehi nõnda kergeSte ei nähtud ilmuwat, kes oma ülemaid mõtteid rahwa jauks oleksiwad töötada lasknud, oma waimujõuudu rahwa aSja kasuks oleksiwad ohwerdanud,  neid keda meie nüidsel uuemal ajal rahwatöõtegijatekS  nimetada wõime. Meil ise koolisid kohtz ei wõinud saada ja need üksikud, kes muude käest maimude walguStamist said, läksiwap ka mõtete ning tegudega, läkfiwad üheS tükis muu lasteks. Kui ka mõni parem inimene wahel selle peale mõtlesgi, et nagu igal rahwal, nõnda ka meie rahwal kord ja pia omad waimuwalguSte  paigad asutatud ja ehitatud piaksiwad saama. EeSti-rahwaS, kui ka keisri härra wägewama käsu peale prii rahwaS, ei olnud aga õiguse pärast muud midagi, kuid nõnda nimetatud talu-rahwas, töötegijad. Kui palju teadsiwad siis seda, mis kirjandus, kool, ehk mis rahwad oma elujärje parandamiseks püiawad? Aastad lendasiwad mööda, ja nad tõiwad ka meile oma maa poegi, kes rahwa asjale ust awasiwad, paremale voole püideS kirjutama ja kõnelema hakkasiwad, s. o. kirjandust algasiwad ja selle põhja panniwad. Sellest näeme siis, et kirjandus meie Eestlaste püidmisteS esimeses  riaS on, mille esinikud õndsad esimesed rohwamehed  Masing, Faehlmann ja mõned töised unustamataks jäewad. Siis algas meil uuem aeg ja inimeste elu hakkas rõõmsamaks minema, nende waimu priius hakkas üheS ihuliku priiusega edasi poole nihkuma. Kg koolisid, mis enne weel keegi ei olnud kuulnud, hakati ehitama ja alustama, ning edasipoole rühkimine panni märksamaid  mehi endisest waikusest wälja astuma. Talurahwas, nagu EeSti wendi siis tõisiti ei hüitudki, hakkas haridust püidma ja hakkas lugema. Mis töistel siin ju ka siis igapäewane afi oli, seda ei mõistnud meie wanemad mõteldagi, nad ei olnud ühtegi ajalehte näinud, seda neil ei olnud. Ja waata —ka seegi tuli wälja, kui ka esimesed sõnad „tutulutu" oliwad, ahju pealt ja parsilt maha katsusiwad. Siis sai töiseks rahwa püide wiljakS kirjanduse kõrwale ajakirjandus. Asi kaswis. Õiget ja tarwilist jõuudu aga ei awaldanud meie ajakirjandus  enne õiete mitte, künni 30 aeSta eest kirjanik J. W Jannsen omais Postimeestes teda kaua aegse tegewusega toime seadis. Õpetatud EeSti meeste arw kaSwiS, waimu-töö põldu hakkasiwad enam käsa harima. EeSti-rahwa tänuline meel on aga suur oma heategijate waSta ja nõnda hakati seepärast laialt rahwa ringis kaaluma, kuidas kõige sündsamalt priiuse tänu igawesekS tehtud saaks, kuidas wabaötaja keisrile Aleksandrile mälestuse sammast ehitada, keS ainult kõige meie rahwa edenemise põhjendaja oli. Õnnis Adamson tuli ühe suutema  rahwa-kooli asutamise mõtte peale, mis seks Aleksandri-nimega  pidi ehitatama ja milles rahwas ise priitahtlikka  andeid pidi korjama. Jällegi oli sellega rahwusliste  püidmiStele üks juure tulnud, afi oli enamaks saa- nud. Armuline riigiwalitsuS nägi ära, et waba rahwakene  mitmel wiisil oma elujõuudu ja edasipüidmift awaldas, seepärast lubati ja kinnitati awaliku elule ka kokku- ja wasmWlu nõMtmtbmiste tanvis seltsisH). Need rahwa elusse tähtsamalt toikawad asutused on meie püidmisteS pia-aegu kõige elawamalt ja tutwamaks saanud  ja nendes töötawad suguwennad whandate kaupa ise-eneste ja omaksite edenduseks. Seda wiisi olime jak jakult ikka omais rahwuslistes  püidmisteS edasi nihkunud ja sündis see alati waiksel ja ühisel toonil. Aga nagu ilmas iga uus asi manaks kipub minema ja siis kaS harjunud igapäewaliseks  saab ehk lõdwemakS jäeb, nõnda nähti ka seda meie rahwa asjus seitsmekümne aasta lõpul kätte tulla tahtma. Muud on muud asjad ja nendega läheb lugu loomulikku soodu edasi, aga rahwa asjad on üleüldised,  mis inimestega ära ei sure, waid rahwaga edasi elawad ja seda tugewamaks piawad saama, mida wanemaks  nad lähemad. Selleks tulid ka meie EeSti-rahwa püidmiste uuemaks elustajaks riigi-walitsuse paremad ja uuemad maa seadused, mis üleüldist elu tugewamaks tegiwad ja jõuudu andsiwad. Ka hakkasime siis omais peades Wene riigi tarka poliitikat arwama, sellest kõnelema  ja meie ajakirjanduse mõjuwam heal kõlas selle järele, meie rahwas hakkas oma üle walitsewa rahwaga enam liginemist püidma. C. R Jakobson juhtis rahwast uue elule! Ka see oli ja jäeb üheks tähtsamaks tükiks meie rahwuslisteS püihmiStes. Aga kahju on salgamata ka lahutused meie püidmiStele  ja edasi-saamisele toonud. Üksikult nendest kahjudest  arutama hakata, oleks ilmaegne waew, sest keS meiega seda ühes on ligi elanud, see tunneb kõike ise. Nende wigade kõige paremaks paranduseks on aga nüid ühendus.  Sest asi ja meeste auu nõuab wissiste, et kõrwale läinud wennad tagasi pöörawad ja ühenduses kätt jälle töö külge panemad. Muidu on raske asi uusi pindmist nimetada, neid kätte saada. RahwaS omalt poolt oma tuetamisega on küllalt kõigiti näidanud, et tema püiab. Kes rahwa seas elanud, keS seda põhjalikult tunneb, see wõib julgeSte tõendada, et temase lahutus-wingu ei ole tunginud. See on ainult üksikute hulka tekkinud ja kadumiseks tekkinud. Lahutusel elujõuudu olla ei wõi. Rahwa-töö jõuule ja meie eneste auule oleks mõlemad kahjulised. Lõppeks piame weel ka seda oma arwamist ära ütlema,, et meie nimelt seda kõige ülemal joonel rahwa püidmiseks arwame, et iga rahwas kõigist omaist üleüldistest  elu avaldustest osa piab wõtma ja neid edendama,  neist hoolt kandma. Seda ei pia ju meie mitte mõtlema ega tahtma, nagu ehk mõned üksikud arwawad, et rahwuSlikult ka seda warsti omaduseks wõib püida, et mõni lugemine mõnda toopi wilja ehk paari korda seltsist osawõtmise eest mõned rublad maksetud saaksiwad, sest see ei lähe. RahwuSlikud püided ei ole mitte üksikute  omanduste kaSwatamisekS, waid nad on üleüldise elu, terwe rahwa elu põlwe lõbustamiseks ja paranduse õpewseks. Waatame üks ühelt ja töine töiselt, kuuleme, wõtame nõuu läbisegi, ning siis teeme selle järele ja katsume oma varanduse poolist kaSwatada. Ruttame edasi omaiS rahwusliSteS püidmiSteS, sest nad on meie Mie tarwiliselt edasi saada võime, et ka töised m«d maa kodaniW Meksivad, kuida» meie ttte ja head püiame, et meie omaS jõuuS ennast ei lõdwendakS, seepärast  olgu iga Eesti-mehe soow see, et suguwennad ühiselt jälle oma püidmiSte poole hoiaksiwad, ja keegi „ laisaks liikmeks"  ei oleks, kes maha jäeb, waid oma rahwuslise püidmiStele seda kõige uuemat paragrahwi juurepaneksime: kõiki Vendi rahwa-tõöst osavõtmisele hüida ja omaiS üleüldistes asjus ühendust püida. Poliitika ringwaatus. Wene-Jnglise waieluse asi oli weel minema? nädalil nõnda käre, et pealinnade lehtedest muud kui aga sõa-ettekuulutusi lugeda wõis'i. Selle nädalaga wõime aga magusamat tooni kõnelema hakata ja tüli tuule pöörmist mõjuwalt rahu poole ära tunda. Meie armulisema riigimalitsuse ammetlik ajaleht „ Riigivalitsuse  teataja" kirjutab sellest asjast 26. Aprillil järgmiselt:  18. Aprillil sai juba seletatud, kuida wiisi kindral Komarow'il õigus oli Asghanlast pahemalt KuW jõe kaldalt, kuhu nad weel pärast lepingu-tegemist edasitunginud  olid, tagasi ajada. Inglise riigivalitsus arwab aga, et meie riigi sõa-miniSter oleks ülepea oma kindralil  ära pidanud keelma AfghaniStanlaSte pealminemist, kuna aga enne mahatehtud lepingu järele piiri-õiendamise ajal kummagilt poolt edasi tungimist ei pidanud olema. Sellest on siis selgeste näha, et kindral Komarow täieste oma eeskirjade järele on teinud ja aga küsida oleks, kas meie ehk Inglise riigivalitsus ehk enne piiri-õiendamise algamist maha tehtud lepingut tähelepanemata on jätnud. Seepärast on mõlemad riigiwalitsused rahu soovides seda waieluse asja ühe kolmandama seletada ja lepitada anda lubanud, nõnda et seeläbi kummagi rahva auu külge puudutud ei pia saama. Peale seda saavad endisel viisil Wene ja Inglaste wolinikude läbi AfghaniStani piiri-õiendamised edasi toimetatud. Siin võime siis nüid näha, et see tüli asi sedakorda näitab äraõiendamisel  olevat ja sõakära ning sõahirm mõlemate rahvaste juures vaikivat. KudaS aga asi siiski weel minna võib, ei ole kerge ette ära ütelda, sest et künni täielise rahutegemiseni weel mõlemil pool ettevalmistamised edasi kestavad ja ehk koguni rahu lootuse ja ootuse kõige kõrgemalt tipult viimaks üSna ootamata sõapasuna healt kuulda wõime. -- <^T^- Tartus : J. Tülk Kirjameeste Seltsi majas, Sachker' i raamawpood ja Räpina paberiwabriku kontor bürjermnsse majas; Tallinnas : Thomas Jakobson'i, Busch 'i ja Kluge Ströhm'i raamatupoed, Akpmees Ra st a l Haapsalus : G. F. Hallberg; Lihulas : kaupmees T. Büttner; PärnnS : „Endla" Seltsis ökonom M ust ja E. Treufeldt' i raamatupood; NarwaS: M- Põder; Rakweres: J. Kpus i paamawpood ja A. Heraklides pikauulitial X- 51. Põltsamaal: kaupmees T. Puchk ja Leihbergfj Wörus: Vielrose; WalgaS: Rudolf; PaideS: Seidelderg ja C. Aerfeldt; Peete^burgiS: K. Leopas, LevelnS npoeu. 80 ja N. Mattis sen lleveniS nxveii., x Kasauon. uoeiÄ, Avuk K 23/21. Wiljandis: F. Feldt.