Esimese naese testament. Eesti keelde kirjutanud Jürißeinwald. V. Eberhard oli Melittat ka armastanud, aga isewalitseja,  wõiduhimuliku armastusega; ta armastas teda. sellepärast,  et Melitta teda nagu Jumalat palwetas; see oli wali enese armastus, Eberhardi suurem rõem oli see, kui ta naest alanduses enese tahtmise alla jõuudis rusuda, sellepärast ta teda piinas; tema kurjustas sellepärast, et tal lust waadata oli, kuidas naenc pisarsilmil tema käest andeks palus, tema nõuudis naeselt järelandmtst ja arutumat  isienese ärasalgamist, tema sundis naest asjadele, mis töise sisemise oleku wastu oliwad ja tegi seda üksi sellepärast, et see temal naljakas näha oli, kui noor, ilus naene iga silmapilk walmis oli tema pärast raskemaid  raskusi ärakannatama, nmd oli aga see Melitta temale kõik kätte tasunud, jah, hiilgawalt kätte tasunud! Ta tahtis teda ühe naese külge köita, kes teda õnnetuks pidi tegema, nüid, kus suur armastuse päike nii wägewaste  omad kiired tema südamesse oli saatnud. Ja kui targaste oli ta oma würstliku waranduse selle pölgtud naese käega osanud ühendada. See warandus pidi mörudaid  rohu munakest ära kuldama. Tema käest oli ta waranduse ära wötnud, et teda siis selle, temast ärapölgtud  noorepõlise sõbra kätt, nagu kallist warandrst wägisi wastu wõtma sundida, oh naese süda! Kes näeb naese südant läbi! KeS jõuab seda mõistatust wälja arwata! Ta katsus R gina kuju enesele paremine meele tuletada; aga see läks aina halwaste; inetut, punase juukstega, kõhna tüdrukut arwas ta ennast omal pulmapäewal Melitta juures näinud olewat, see oli kõik, mis tal nagu läbi udu temast weel silmi paistis. Aga sellest oli temal ju Regina põlgamiseks küllalt. Ta mõtles asja sügawamalt järele, selle põlgtud testamendi kinnitust oli ju wõimalik kõrwale lüia, sellel ei olnud ju mingisugust sundust, tema wõis isi walida, noh hea siis küll. Tema tahtis enese jauks kinnitatud weikese kapitaaliga rahul olla ja oma kullast wabadust alal hoida. Tema isa kaubamaja, kelle peaks ta edespidi  pidi saama, seisis küll, nagu ta omas kaupmehe asjatundmise puuduses arwas, weel kõikuwa aluse peal; aga et ta ilma selle waranduseta langeks, selle eest wõis ju hoida. Tema wõis surnu üle weel lõpeks hõiskada! See oli siiski tema arust oma rehnungi halwaste teinud! Nõnda arutas ta isieneses asja. Eberhard sõitis raudtee jaama tagasi; ilma et ta Reginaga oleks kokku püidnud saada, kes tema teades küll M. linnas asus, jõuudis ta pealinna ja läks esite oma isa juure. Tema wiis ühe testamendi ärakirja kaasa ja pani selle isale ette. Kaubanõuunik puhastas prillid hoolega puhtaks ja kui ta kirja põnewi! läbi oli lugenud, puhastas ta prillid weel hoolsamine puhtaks ja luges weel töist korda tema arust oli, nagu oleksiwad need põhjatu suured numri arwud, mis seal paberi peal oliwad, tema silmade ees tantsima hakanud, nii et ta neid täies suuruses ülesarwata  ei suutnud, tema kartis, et ta enam oli lugenud,  kui seal tõeste kirjutud oli, see ei olnud ju wõimalik  seesugune määratu summa raha ja Melittal, sellel arglikul, tasasel Melittal oli nii muinasjutulik rikkus olnud, kawal tohter Reinwald oli neile seesuguse pussi mänginud ja oma tütre raha tema enese woli hooleks mõistnud hoida! Kes oleks seda iial mõistnud mõtelda! „Eberhard", hüidis Manamees wiimaks, „Sina ei ole selle suure õnne waärt! Sealt, kust Sa aga keskmist  warandust loota wõisid, pärandat Sa nüid määratu hulga raha, nüid, otse nüid, see on tõeste enam, kui ma oleksin loota julgenud! Pois, lase ma hakkan Sulle kaela, lase ma soowin Sulle õnne! Meie oleme peastetud!" ~Jsa jäe rahule, Sul näis waranduse suurust nähes muud asjad meelest läinud olema. Mina ei mõistnud mõtelda, et raha wõimus nii wägewaste Sinu südamesse wõib mõjuda, minul ei ole mõtetki selle pöörase testamendi  nõuudmist täita," ütles Eberhard isa arwamise üle kohkudes, „mul on Sinu pärast hale meel, aga ma ei wõi ennast siiski eluks ajaks kütkesse köita!" „Eberhard, mis Sa räägid?" hüidis kaubanõuunik kohkudes, „Sinul ei ole nõuu raha wastu wõtta, oma õiget pärandust?" „See ei ole mitte minu pärandus," ütles Eberhard põlgliku naeruga, „see on ühe tüdruku kaaswara, keda Mclitta minule koormaks kaela tahab panna!" „See on küll loomulikult lapsik nõuudmine," ütles manamees pead wäristades, „aga Sina oleksid ommeti wiimaks muidugi naese wõtnud, olgu ta nüid see ehk töine ja naese otsimise waew jäeb Sul nüid ka weel maha!" „Wõi Sina arwad siis sedawiist, isa?" küsis Eberhard  pahaselt ja käis kambris rahutult edasi tagasi. „Minu mõte on aga koguni töine; naese walimise juures piab süda minule otsust andma." „Süda?" kordas wana kaubanõuunik ja wahtis teraselt  poja otsa. „Noh, esimesel naesewõtmisel küsisid Sa südame käest nõuu, küsi seda nmd töise wõtmisel mõistuse  käest!" Eberhard naeratas isieneseS kibedalt. Kas ta ei olnud esimese naesewõtmise jnures mõistuse, kritiseeria, kohtumõistja mõistuse kätte annud? Kas ta ei olnud targal ettearwamisel nii elus harjumata, abitarwitajat noort loomakest enesele walinud, et teda hiljem oma moe järele harida ja kaswatada? Ja kas see ettewõetud katse nüid teda ennast õnnelikuks oli teinud? Jah, nüid ta tundis alles, et tal küllalt tõsist armastuse wõimu ja tahtmist oleks, äraarwamata armastuse wõimu, mis üle inimese mõistuse käib. Süda nõuudis nüid ka oma täit õigust tagasi! Eberhard unustas sellel silmapilgul ära, et see kuju, mis tema hinge arwamata wõidurõemul täitis, temast kaugel ja kätte ulatamata oli, tema tundis aga selle iluduse  peale mõteldes rõemu; kui kibedaste kahetses ta nüid iga wähemat piina taga, mis ta Milittale oli teinud, mis ta tema kannatliku südame wastu enesele süiks oli koormanud; Melitta oli seda kõik targaste kätte osanud tasuda. Nüid pidi ta weel pärast surma wastumeelt oma naese tahtmist täitma! Ei ilmaski! Ta jäi isa ette seisma, kes teda seiemaani põnewile tähele oli pannud. „Isa, mistarwis meie eneste wahel asjata sõnu hakkame kulutama? Mina wõtan selle weikese waranduse, nõnda nimetatud, seadusliku osa enesele, ma olen sellega rahul ja jäen wabaks," —ta ohkas raskeste. „Meie kaubaasjandus saab ilma selle päranduseta paranema, jätame warandus waesele tüdrukule, kellele see ju õiguse poolest lubatud on, tema on waene ja inetu, temal on oma inetuse peale kullast koort tarwis, kui ta rahulist elu svowib, oleme meie sellega auusaste rahul, mis meil on, sellega wõ ime küllalt, mureta elada!" „ Eberhard!" kisendas wana Wellenheim walusalt, „kas Sinu hooletus tõeste nii suur on, kui Sa weel ei näe, et meie ühe kuristiku sõrwal seisame, et minu ränk töö ja wäsimata hoolitsemine meid üksi weel seiemaani allalangemise eest on hoidnud, mis wiimaks ommeti, kui kuskilt poolt abi ei tule siiski, siiski tulema saab! Oh, ja see murrab mu südame! Mina olen meie wana kaubamaja,  selle kalju-kindla kaupluse nime oma isa ja wanaisa  käest pärandanud ja ei suuda selle maja langemist enam ärakanda, see wiib mind tõeste enneaegu hauda!" Eberhard jäi tummana wait. Otsata imestusel wahtis ta isa peale ja mis ta enne iialgi tähele ei olnud pannud, seda nägi ta täna, wana kaubanõuuniku pea oli lühikese ajaga täitsa halliks ja ta silmad tuhmiks läinud; armsaste kumardas ta isa juure maha, kes südame waluga tooli peale oli langenud ja sosistas temale trvostiwaid  sõnu kõrwadesse. Nõuupidamine kestis kaua, küinlad oliwad juba otsa põlenud ja walge wäljas, kui Eberhard koju läks. Rahutult käis ta kambris edasi ja tagasi, ja jäi wiimaks suure õliwärwi pildi ette seisma, mis Melittat täies nooruse iluduses kujutas. „Minu tasane Jndulane mõistis omale mehele nii targaste kätte tasuda!" pomises ta tasakeste. „OH Melitta,  kes oleks seda neist arglikuist tuisilmadest wõinud uskuda! Ja siiski oli ta tasane ja ilus ja armastas mind!" Ta laskis ohkades pea rinnale. Testamendi juure lisatud kiri oli tal ikka alles kinniselt taskus, tal ei olnud seda seie saadik meelegi tulnud. Nüid aga mõtles ta selle peale; tema nihutas istme pildi ette, pani küinla enese kõrwale ja murdis kirja lahti. Need oliwad sulawad armastuse sõnad, mis noor sureja naene omale mehele oli kirjutanud; puhtama armastuse ja alanduse sõnad. Ta luges: „Ma olen Sind lõpmata künni surma tunnini armastanud ja minu wiimne hingetõmbuS saab üks õnnistuse soow Sinule olema, aga nii jügaw ja kustumata,  kui minu armastus küll oli, siiski on surm mulle armas! Ma lähen temale igatsusega wastu, sest minu elul puudus siiski tõsine õnn! Mina olen sagedaste  sügawa waluga tunnud, et mina Sinule ja Sinu waimule täit rahu ei wõinud saata; Sinu südamesse jäiwad tühjad kortsud, mida minu armastus täis ei suutnud täita! Sinul piab tõistsugune naene abikaasaks  olema, elaw, tuline, kõrgewaimuline naene, kes Sinu waimuga kokku sünnib, ära tõrgu oma õnne minu käest wasta wõtta, Regina on Sulle saatuse poolest kinnitatud, teda, üksi teda oleksid Sa enesele pidanud walima! See teadmine teeb mind otsata õntsaks, et mina see olen, kes Sinule weel pärast surma õnne wõib luua, õnne, mille wäärt Sa tõeste oled!" Eberhard waatis ülesse pildi peale; tulewalgus hakkas päewawalge ees kahwatama, ruttu tõmbaS ta paksu aknariide  kõrwale ja laskis paewawalge tuppa tungida. Taewas leegitses purpuri punal, päikese-kera tõuusis majesteetliku  iluga ülesse ja õhkus roofikarwa walgust üle suure majade mere. Lai, hiilgaw paikese joon tungis lahtisest aknast sisse ja wiskas kullase sara pildi peale; kiired wirwendasiwad ja liikufiwad imeilusa näu peal, nagu olekstwad nad seda elawaks muutnud, nagu olekfiwad hiilgawad, märjad pisarad neis silmis ja nagu lehwiks tasane naeratus neil huuldel; Eberhard wahtis liigutult seda armast nägu. „Melitta, Sa kallis naene, maga rahuga, mina wõtan oma tulewiku Sinu laest wastu!" Ta laskis aknariide maha, tuli kustus ära ja kambris walitses jälle tume ämarik. (Järg jäeb tulema.) Kunstlik põllu-wägi ja tema pruukimine. Meie praeguse põlwe-aeg auustab ennast selle pindmise  läbi, igal inimliku teadmise wäljal kõige paremat toidu saata ja igamees on sunnitud sest wõitlemiseft osa wõtta, kui tema oma siitsaadik ülewal hoitud seisust omas töö ringis ka edcspidi kautada ei taha. Meie muidu pruugitawad  woorimise wahmdikud on auuru läbi wee peal ja maal kõrwale lükatud ja wõib olla, et auurulgi tema praeguse tähtjuse poolest weel üks kõiges lühikene eluaeg antud on; tema on juba üht kardetawat kaas-wõitlejat selle läbi leidnud, et elektri-wägi orjalikuks tehtud on. Ka põlluharimine on peale hakanud, oma parandamise  peale tungida; tema ei tohtinud taga jäeda ja esimesed sammud, mis tema selle tee peal on astunud ja pidi astuma, on: „SilgÜW PõllükÜNd ja kunstlik Mu-wägi." Meie päewade teadus fond püiab ka teadmisi põlluharimise  üle laiale lautada ja rahwa head põlwe kaswa tada ja edeneda. Teadus-kond õpetab meid, et kaswawa  rahwa-arw ja põllu saagi sünnitus wahelti mõõduwad,  et ühe riigi ehk maakonna rahwa-arwu kaswamisega ka põllusaak tõuusma piab, kui riigi ehk maakonna ülespidamine  ja hea põli kaduma ei pia. Sügaw põllu-künd ja kunstlik põllu-wägi on kõige tähtsamad wahendikud, põllust suuremat saaki ärawõidelda ja tahan mina sest eesseiswais ridades mõned sõnad rääkida. Wanaft arwati põllud küllalt jõuus olewat, kui neid laudasõnnikuga wäetati, ja ei pantud tähele, et terade ja juure-wilja näul j. n. e., niisama ka liha-sünnituseks tarwitatud sööda -wilja näul suur hulk iwa olusid maapinnast  ärawõeti; maapinnale sai üksi see wägi tagasi antud, mis temalt põhu näul wõeti, aga terade ja juurewilja  näul temast kurnatud iwa-vlud ei antud temale mitte tagasi. Põllu pruukimise järjes kolmes wäljas, pidi kesa-wäli seda puuduwat wäge katma. Seesinane põllupruuk  wõib üksnes siis isiendast olemas olla, kui kõige wähem kolme wakamaa põllu kohta kaks wakamaad heinamaad  on, ja loomade arw põllu- ja heinamaade kohta parajas suuruses hoitud saab. See sellkombel saadud lauda-sõnnik keelab, et põld suutumaks ärakurnatud ei saa ja 3 künni 6 puuda 13. protsendilist SuperwoSwaati  wakamaa peale jaksawad, wäetamise abil laudasõnnikuga  põldu heas jõuuS hoida. Parandatud põllu pruukimise järjed mitmes wäljades tarwitawad rohkem heina- ja karjamaid, ehk jälle suuremat  kunstliku wäe täidet. Kõige rohkem wäge tarwitab nõnda nimetatud prii põllu prnukimise järg, mis seal pruugitud wõib saada, kus heinamaade suuremaks tegemise, põld-heina kaswatamise,  kunstliku põllu-wäe ja põhu ostmise läbi maapinnale tema pealt wõetud saagi kohta täit täie ette antakse. Lauda-sõnnik üksi ei ulata seks mitte ja ei ole wõimalik temaga üksi kõige suuremaid saakisi, mis üksi kasu toowad,  omast põllust walja teha. See wana harind wiis, üksi lauda-sõnnikut, kuidaö karjalaut seda annab, pruukida,  ei täida enam tänisid nõuudmisi, uus kultuur nõuab mõnusamat, tublimat ja hoidlikumat tallitamist, kui tänini pruugitaw oli. See tallitamine on leitud ja tema seadus on: „Põldu üksi järgi lauda-sõnnikuga ja kunstliku põllu„wäega  wäetada ja sellkombel põllu iwa olud täiendada,  mis saakide läbi temalt ärawõetud on. Ja siis jälle: „Põldu nii sügawalt, kui aga wõimalik, üleskünda ja „nõnda ka sügawad maakihid taimede toitmisele üleS„tõmmata,  kellede sisse taimede juured muidu ei ulataks." Kunftlikude põllu wägede pruukimise najal on wõimalik,  sandi põllu pruukimise läbi ärakurnatud maa- ZH 43 Sakala. 1884