mus ta ruttu üle laua paati, kuhu teener, kui ka noore herrale kätt oli annud, sedamaid taga järele läks. Nüüd hakkafiwad ka noored inimesed weel ükskord tõinetõise ümbert kinni; noormees kiskus ennast kõige enne lahti ja wiiS töise laua peale. „Ei iial!" ütleS naeSterahwaS haledalt naeratades. „Ei iial!" waStaS noormees ja waatas wärisedes läbi pisarate ta otsa. Weel kord andfiwad töine töisele kätt, ning siis pööris ennast naesterahwas ümber ja sammuS lauda mööda Juba seifis ta ülewel. Ülemtüürimees ootas laua otsa juures ning sirutas tulijale oma laia käe wasta, et ilusat naesterahwaft paati aidata! Seal pööris see omad sõstra silmad weel kord laia meere pealt noore mehe poole 'tagasi. Tema ilus sirge keha seifis julgelt kitsa laua peal, ta kummardas pea ranna poole tagasi ning noormees, kelle juures armastuse  õndsus ühtlase lahkumise waluga ilmus, sirutas nagu meelest segane oma käed lahkuja poole wälja. Seal ei jõudnud see enam iseenese üle wõitu saada; ta hüppaS üle laua maale tagasi, ja weel enne kui tüürimees imestates kässa sai kokku lüüa, rippus ta noore mehe kaelas, tema huulede külles. „Ei, ma ei wõi üle mere minna," hüüdis ta, „ma tahan siia jäeda; ma tahan kõik teha, mis Sa soowid, tahan selle usu köidikud enesest ära wisata, mis mind keela - wad, mu parama tundmise järele tegemast; Sina oled mu isamaa, mu sugukond, mu kõik; Sinu juure ma jäen!" „ Joosefe, minu Joosefe!" hüüdis noormees, kuna ta teda waimustusega oma südame wasta rõhus. „Sa oled minu, igaweste minu; -Jumal on Su südant ümberpöörnud, oh ma oleksin selle lahutuse walu kätte surema pidanud;" Nad hoidsiwad alles ükStõise ümbert kinni, kui manamees kärsitumal sammul  mööda lauda nende juure tagasi astus: „Lapsed", ütleS ta, „ühekorra Jumalaga jätmisest oleks küllalt olnud; tule, Joosefe, see ei aita jo ometi midagi, warsti hakkab laew minema." „Las neid minema hakata ja suura tükka paugutaba,  nõnda palju kui nad tahawad, Don Pedro," hüüdis noormees rõõmutuhinal, „ Joosefe jäeb siia, jäeb minu juure." „MiS ma pean kuulma?" kostis Don Pedro tõsisel näul. „Ma ei taha mitte uskuda, et see tõsi on, mis see herra ütleb; Sina saad oma sugulasega kaasa tulema, Joosefe!" „Ei!" hüüdis Joosefe kindlalt, „kui ma seal ülewel paadi serwal seisin ja mere peale wälja waatasin, mis mind temast pidi lahutama, seal oli mull sedamaid selge, mis mull teha tuleb; minu ema on mulle selleks tee küllalt selgeste ette näitannd; tema läks oma ära walitatud mehega kaasa, jättis armastuse pärast isa ja ema maha; mina tean, mis ka minul teha tuleb. Siin seisab see, kes minu. waese ema wiimased elu tunnid rõõmsaks tegi, kellele ma oma elu, auu ja kõige eest tänu wõlgu olen, ja mina peaksin tema maha jätma? Terwitage minu estwanemate haudasi Walönzias, Don Pedro, ja ütelge neile et Tortosi sugust weel üks wõsu alles on, kellel armastus ülem on kui elu!" Don Pedro süda sulas pehmeks. „Siis tee oma südame järele, wõib olla, et see Sulle õigemat nõuu annab, kui minu sugune wana mees; tean ma ometi seda, et Sa selle auusa mehega õnnelik oled, ja tema kõrge otsa-esine tunnistab mulle, et tema juures meie auu nõndasama palju maksab, kui ta oma auu. Aga Don Fröbenio, mis saate Teie oma uhkete sugulastele ütlema, kui Teie seda õnnetuse last nendega tutwuState? Mu Jumal! On Teil ka julgust  küllalt, maailma naeru ära kannatada?" „Soowin head reisi, Don Pedro," kostis noormees  julge healega, kuna ta ühe käe temale Jumalaga  jätmiseks pakkus ja töisega armukese ümbert kinni hoidis; „olge miitu peale julge. Mina tahan teda maailmale näidata ja kui mind küsitakse: Kes ta siis enne oli? Siis saan ma rõõmsa uhkusega wastama: Tema oli sillaotsa kerjaja." (Lõpp.) Mõnda Euroopa kultuura ajaloost. Kõne Eesti Põllumeeste Seltsides pidanud swä. A. SZrd. IV. Papyrus-põesa kodumaa oli Egiptuses: tema juurikaid söödi, tema koordest tehti köiest, mattist, riideid, laewa purjus! ja korwisi; tema peenikesed nahad pruugiti paberiks. Ükfi peenikesed nahad saiwad Greeka- ja Jtaaliamaale wiidud ja seal raamatudeks tarwitud. Nüüd ei ole seda taime mitte enam Egiptuses  leida, küll aga Sizilia saare peal, kuhu teda Arablased 10 aastasajal wiisiwad. Siin kaswab ta kas metsas ehk saab aidades nende ilustamiseks ja kaunistamiseks  kaswatud. Sell ajal kui inimene kindlaid elupaikast hakkas asutama ja korralikult põldu harima, oli temal ka hädaste majaloomi Maja, kes tall raskemates töödes abiks pidiwad olema. Esialgusel inimese-soo ajal, see on sell ajal, kus Jndogermani soo rahwad weel üks rahwas Aafia kodumaal oliwad, oli juba lammas ja karielajas majaloomad.  Mõlematest pruugiti aga üksnes piima, liha ja nahka. Nüüd aga oli karielajas inimese abiline põlluharimise juures, ta kergitas tema kõige raskemaid tööfid, ta kündis, äestas ja tegi põldu seeläbi suurema wilja-saagi andjaks. Hiljemal ajal hakkas hobune karielaja asemele tööse; hakkatuses pruugiti hobust üksi sõitmiseks ja ratsasõitmiseks, kuni teda wiimati ka põllutööle harjutati  ja ta karielaja asemel tööd hakkas tegema. Siin peame meie aga küsima, kas Eüroopa rahwad kodulooma  hobusega üksikute Eüroopamaa nurkadesse tulid, ehk said nad teda alles hiljemal ajal? Kõige pealt on kindel, et hobuse päriskodumaa mitte Eüroopas, waid kesk-Aafias on, sest et hobune oma loomu järele rohust ennast toidab ja kiirust oma sõariistaks pruugib, siis ei wõinud niisuguse looma päriskodumaa mitte Eüroopa olla, kus suured ja paksud  metsad oliwad, waid üksi need steppid, kus ta praegugi  weel kui metsloom ümber jookseb. Siin kesk- Aafias oliwad ka tõeste esimesed ratsasõitjad rahwad, millest meile ajalugu jutustab: Mongollased ja Türklased.  Neist kohadest läks tema tee kõigile poole, nimelt nüüdse Lõuna-Wenemaa steppidesse ja Thrakiamaale  kuni ta ka teiste Eüroopa jagudesse tungis, nimelt pärast seda kui rahwad Eüroopas juba kindlat aset oliwad wõtnud. Homeri juures leiame meie, et härga ikka kodu ja põllutöö juures prüugiti, kuna hobust meie üksi sõjas leiame, sest et seal ta nimelt oma kiirusega kasu saata ja abiks olla wõis. Et hobuse tähtsus hakatuses tema kiiruses oli, seda tunnistab juba tema nimi, mis igas Jndogermani keeles ikka mitte muud ei tähenda, kui „ruttuline loom." Sedasama otsust annawad ka wanad luuletajad, nagu Homer, kes hobuse kiirust ja julgust kõige enam kiidab. Kiiruse ja julguse läbi on hobune ajalooliseks loomaks saanud. Tema abil on kõik tähtjad sõjad peetud saanud;  ilma temata ei oleks rahwaste rändamine mitte wõimalik olnud. Õnneks oli agahobusel nimetatud omanduste kõrwal ka weel tarkust ja Vastupanemist raske töö, ning truu'ust oma peremehe wasta. Niipea kui sõjad möödas oliwad  ja Euroopa rahwad korralikult põldu harima hakkasiwad, tuliwad nad mõtte peale, karjaelaja asemel  hobust põllutööl pruukima hakata. Sest ajast sai hobune kultuurale wäga kasulikuks. Härg kündis, äestaS ja wedas pitkamesi, aegamööda, ja nõnda oli ka põllutöö weikselt edast jõudnud; hobuse läbi aga tuli töösse uus waim ja põllumehel hakkas uus elu ning seeläbi sai põlluharimine täieste tähtsaks ja kalliks peetud. Nii on hobune oma tähtsa loomuse läbi täna päewani kõige truuim inimese saatja ja abiline kõigil po»l ja igas töös, niiheasti sõjas kui ka põllu peal, kauplemises ja kunsti jagudes, ühe sõnaga, hobune on kõige kallim majaloom, mida meie Eüroopas leiame. Hobuse kõrwal leiame meie warfi weel mõned töised koduloomad ülestõuuswad, kes karjatse eluajal Eüroopas weel mitte ei olnud, nüüd aga, nimelt Ohtu- ja Lõuna - Eüroopas, suurel hulgal leida on, need on: eesel, hobueesel ja kits. Kõik kolm reisisiwad,  nagu wiina-, wiigi- ja õlipuu, Weikse-Aasiast ja Syriast Greekamaale ja hobueesel imelikult weel ennemalt kui eesel, kelle päriskodumaa wist küll Aafrikas  leida on. Greekamaalt läksiwad nad mõlemad töiste Eüroopa jagudesse, wiina- ja õlipuu teed kaudu. Ehk küll eesel ja hobueesel töökad on ja kõige kõhnema söömaga ka kõige raskema töö juures rahul on, siiski ei leidnud nad Põhja-Eüroopas mitte oma meele pärast olewat kliimat ja on ka praegugi weel meie juures kui wõerad. Ka kitse ei ole meie juures mitte tihti leida, sest et ta puuwõsu, lillepungafi ja ja noori puid närib ning seeläbi suurt kahju saadab; suurel hulgal leiame teda aga Sizilias, Sardinias ja Itaalias; 1863 aastal oli Itaalias 41 miljoni kitse. Neljajalgsete loomade seast on Eüroopa weel ühe loomaga rikkamaks saanud, see on kassiga. Kass ei ole mitte, nagu koer, esialgul inimese saatja ja seltsiline  olnud, waid Eüroopa kultuurale hiljemal ajal alles tuttawaks saanud. Egiptuse rahwa juures on kass majaloomaks saanud;  nad tundfiwad rottide kautaja tähtsust ära, ning kasfile sai jumalik auustamine osaks. Kass oli peaaegu  kõige püham loom, sest kes kassi tappis, Pidi ilmarmuta surema. Greeklased ei tunnud kõige mammal  ajal seda looma weel mitte, ehk küll rott neil esialgusel ajal juba tuttaw oli ja rottidest tihti neil nii suur kahju tehtud sai, et mõned maakonnad neist üsna ära häwitatud saiwad. Rottide kautajad olirvad sell ajal kärp ja tõhk, keS seepärast ka koduloomaks saiwad. Niisama wähe kui Greeklastel oli ka Roomlastel kass kui koduloom tuttaw. Alles 4 aastasajas pärast Kristust on kass koduloomade hulgas nimetatud, ja mitte üksi kõikide Euroopa rahwaste juures tuttaw, waid ka Aasias leiame teda olewat. Töistest loomadest on nimelt weel linnud inimese elu külge köidetud; neist on kõige tähtsamad ja kõige tähelepanemise wäärt ning inimesele kõige tarwilikumad: paabu-lind, ani, part, kana, tui. Ani ja parti leiame meie juba õige wara koduloomade arwus, sest et neid mitte Aasiast Eüroopasse ei toodud, waid Eüroopas  nende kodumaa on; kana on aga üsna uuemal ajal Eüroopas alles tuttawaks saanud. Kana kodumaa  on Indias leida, ta läks siit pitkamööda õhtu poole. Homer ja ülepea wanemad Greeka luuletajad ei nimeta kusagil kana; alles 600 aastast saadik enne Kristust on tema tuttaw. Greekamaalt läks kukk pea Siziliasse ja Lõuna-Jtaaliamaale. (Järg jäeb tulema.) Mis ikka minu meeles liigub? Mis ikka minu meeles liigub, Mis mängitab mu m»tte-merd; MiS unenäuS mu ees kiigub, MiS ajab keema minu werd: Mull pajata sest wennakeue, Mull ilmuta seda, rinnake. Ma mäletan weel kodu, kallist, Mull meeles mõlgub murumaa, Kus esmalt jalg mull aStuS hällist, Lõi lausa luSti lapsena. Et kodu, kallis sinu pinnal, See eest sind kiidan, Eestimaa. Ka wanemate wainudella Ma tundsin esmalt armastust; Siit leidsin paleuse hella, Mis rõõmu tõi mull, kurwastust. Et uinub arm mull sinu hõlmas, See eest sind kiidan, Eestimaa. Mull kodu ikka meeles liigu Ja mängita mu mõtte-merd; Arm, unenägudes sa kiigu Ja aja keema arga werd! Siis kodukene, armukene, Tei' eest ma kiidan Eestimaad. —X— Kirja wastused. 281) T. A. J.—K—s. Käes. Loodame, et sarnased hullustused  seal pool rahwa seas wõimust ei saa wõtma. 282) J. T.—T—l. Kuulutus oli töise eestseisuse liikme läbi juba enne siia saadetud. 283) J. M.— Täname; ühe osa oleme kohe tarwitanud; muist tuleb pärast poole parajal ajal ja paigal. 234) J. J.—P.—T—s. Kõne käes ja saab soowi järele awaldatud. 284) St. A. S. —P—s. Tähendatud tükki juure lisada ei olnud  enam wõimalik; muidu saame kõigite Teie soowi järele tegema. Termist! Saadetud asjad ka siin. 286) A. A—T—s. Kuda näete, oli meil õigus; asja õiendatakse  herra poolest alles nüüd. Poleks töised lehed asja arutama hakkanud,  oleks kiitus wist wagust tasku pistetud. Noh, iga üks omal wiisil. 237) H. S.--W—P. Ei wist taha korda minna, jätame parem  katsumata. 238) J S. L—l. Teie kirja oleme kätte saanud. Usume küll, et see isandaks J. K—li. Teile head ei ütle, kui Sakalat tellite. Aga sarnased wiletsad pole jo muud kui weikesed raki-koerad, kes suurte krantside eest hauguwad. 239) J. K. T s. Saame Teie kirja peale kirjalikult peagi wastama: siin paigal ei läha see korda. Soow saab täidetud. Termist siit poolt. 290) J. M. W—s. Tarwitame kui lubatakse. 291) Allatzkiwil ja töised. Kõik Sakala aasta käigud on praegu Sakala toimetusest saada ja maksab iga aastakäik 3 rubla. 292) A. G. T- s. Wastuse saadame kirja läbi. 293) Stud. A. S. P —s. Katsume torwitada. 294) M U. K-l. Teie kiri 13. Dets. käes; täname, nina saame awaldama. " -r - A. S. P-s. Ei ole meie süü, et Teie kuulutus hiljem ,lmus; takistus tuli sugulaste poolt. 296) S. M—ees Jäi hiljaks. Wastutaja: J. Kõrw