Omalt maalt. Wiliandist. Rasked ajad. Wiliandi linn õitses künni wiimase paari aastani omas kauplemises ja muu toimetustes kauniste, aga ülemullu ja mullu aastaga on asjad siin oopis ennast muutnud. Meie linna kaupmeestest on mullu aasta üksi, nagu,,Felliner  Anzeiger" jutustab, 9 pankrotti jäenud, ja kui meie siinseid suuremaid kaupmehi küsime, kuidas Jõulu ajal kaup olnud, siis tunnistawad nad, et nii halba aastat meel ei olla olnud. Terme linn kaebab; igal pool on tulekud meiksed, aga minekud manad. Kui meie küsime, kust see waene olek tuleb, siis teab igaüks  waStust anda, et see ainult talupoja praegusest maesest olekust on tulnud, kellest jo ka suurem jagu linna rahwast elawad. Meie talupojad ägawad suure mõla koorma all, mille intressid nii kaua kerged maksa oliwad, künni linad head raha sisse tõiwad, millega iga aasta kolmas jagu põldu täis küliti. Nüüd on aga põllud seesuguse harimisel wälja kurnatud, nemad ei kaSwata enam häid linu ja linahinnad on suurelt alanenud. Seal on nüüd häda käeS: suured mõlad on kaelas, aga raha tulekut ei ole enam. Põllud nõuamad  kunstliku sõnniku ja muu teel Parandamist ja selle tarwis ei ole ka raha. Juba hakkab ka õige palju talukohte kongurfi alla langema. Meie ei wõi mitte ütelda, et meil mullu aasta liig halwad Viljasaagid  oliwad ehk et meie edespidi paremaid loota tohime. Aga häda on suur ja meie põllumeeste olek langeb tagurpidi, kui mitte kusagil kombel abi ei leita. Meie talupoja seisusega ühtlast aga langemad ka meie linnad, nimelt meie kaupmeeste seisus. Rahwa ülelugemise ajal on mitmes kohaS Tallinna ja ka Liimi kubermangus Vastupanemist olnud ja inimesed ei ole ennast mitte tahtnud üle lugeda laSta. Meile kirjutatakse nüüd Tallinnamaalt, seal olla see Vastupanemine sellepärast olnud, et talupojad  ennast jälle pärisorjusele arwanud üleskirjutatud saawat. „ MikSpärast toimetumad seda kirjutamist mõisnikud ja mitte wallamalitsused? See on kardeta»  asi ja ei wõi mitte riigiwalitsüse poolt olla!" Nõnda rääkinud need inimesed, kes ülelugemise waSta olnud. Seesugust male aimamisi ei wõi rahwale keegi pahaks panna. Ajalehtede lugemine, mida rahwas  usaldab, on mitmes kohaS Tallinnamaal kangeSte ära keelatud ja sellepärast wõtawad kõiksugused maled jutud wõimust. KuidaS GeSti ajälehtel>e lugejate arm tänawu saab olema, seda ei wõi nüüd meel mitte ette Ütelda, sest Januari ja Weebruari kuu jooksul on endistel aastatel ikka pooled lugejad juure tulnud ja tänawu saab praeguste halwa teede pärast niisama olema. Siiski wõime selle järele, kuidas Januari alustusel lugu oli, ette arwata, kui palju iga ajalehel  lugejaid saab olema. Julge sõnumete järele oli 10. Januari ümber: Olewikul ligi 700, Tartu EeSti Seitungil 500, Eesti Postimehel peale 300, Pärnu Postimehel ja Tallinna Sõbral igalühel peale 100 lugejat. Sakala lugejate arw oli 10. Januaril ligi 3500, aga tänasel päewal on ta juba 4500 peale tõusnud. Seesugused ajalehed, nagu Sakala, Olewik ja Eesti Postimees, saawad omad kulud alles siis tasa, kui neil kõige wähemalt 2000 lugejat on. Hirmus õnnetus. Wiliandi linnast käis 16. Januaril õige hale surnu-rong läbi surnu-aia poole. Wiis meest wiidi seal korraga hauda, kes kalapüüdnnselt WirtKjärwe jeätuse peal kahe hobusega koju poole sõites järwe oliwad murdunud ja ära uppunud. Nende seas oli ka ühe Walma küla peremehe  ainus poeg. Sellest hirmsast õnnetusest saame edespidi ehk pitkemalt wõima jutustada. Kanapää koolmeister M. WareS, keda mullu äaSta ametist lahti laSti, on Wõru Sillakohw  poolest mangi wõetud. Saksakeele ajalehed lautafiwad  laiali, et seda wiitsekubernäri herra von Tobiesen'i  käsu peale olla tehwd, aga Riishki Westnik teab tunnistada, et see sõnum wale on. M. WareS on kuulsa Kanapää laulukoori liige ja, nagu räägitakse,  tema kõne, millepärast ta nimelt ametist lahti sai: „Keisri Aleksandri 11. walitsus", on Sakala 1880 H 18 künni 21 trükiwd. Seal kõnes näitab WareS, „et Mk meie maa uuemaid ja paremad seadusi Keisri Aleksandri 11. arm meile on kinkinud", kuna seda ometi meie maa mõiSnikute arm olla teinud. Meie ei tea mitte ütelda, mis süü pärast M. WareS praegu wangis on. Wale tunnistus. Kirjas, mis „Tallinna  Sõbra" Väljaandja Peeterburgi Saksa ajalehes, „St. Peterburger Zeitung ", selle pealkirja all awaldab:  „Zur Geschichte der beginnenden Sittenverwilderung  in den baltischen Provinzen" ja millest meie Viimases numriS juba rääkisime, on ka öeldud, et Kukruse mõisa talupojad Jõhwi lähedal, kellest Sakala  mullu 38. sees rääkis, mullu kaks saadikut Sakala toimendaja juure olla läkitanud, selle ajalehe Väljaandja nõuu peale Kukruse talupojad siis mässamist  olla teinud ja et Kukruse mõisa walitseja Sakala  Väljaandja peale laimduse pärast kaebdust olla tõstnud. Kõik need ütelused on täitsa waled ja tuulest Võetud, sest Sakala Väljaandja juures ei ole kunagi Kukruse talupoegi nõuu küsimas käinud, tema ei ole selle tüliasjale mingisugust nõuu annud ja Kukruse mõisa Valitseja ei ole ka tema peale mingisugust kaebdust kohtu ees tõstnud. See eest aga, mis Sakalas  Kukruse tüliasjadest seisis, wõib selle lehe Väljaandja  igal korral ja kohal Vastata, sest kõik on tõeste nõnda olnud, kuidas meie kirjutanud olime. Wittandi maakonnast. Tulekahju. Tarwastu kihelkonnast kirjutatakse meile: „Wooro walla koolimaja  põleS 12. Januaril suutumaks ära, ehk küll inimesed seal juures Vaprad oliwad aitama. Aga tuul oli kange ja tuli käis küla peale, nii et inimesed rõõmsad oliwad, et tõisa hooneid kahju eest hoida jõudsiwad. Et tuli ja tuul uste peale käisiwad, ei peasenud koolmeister ja koolilapsed muidu wälja, kui aknast. Akna lõhkumise juures on koolmeister ka oma käe ära purustanud. Hale oli näha, kuidas lapsukesed tule ääres halasti ja palja pääga nutsiwad. Koolmeistri kahju, kelle asjad kõik sisse jäiwad, on wäga suur; ka põles üks 100 rublane hobune ühes ära. Tuli arwatakse ktzrstna läbi wälja peasenud olewat,  kellel peal lae katuse all weike pragu sees olnud. Sellest weikest praust on siis wiimati nii suur õnnetus  wälja tulnud." ?. Pärnust. Rahwa ülelugemisest jutustab üks kiri Pärnust sedawiisi: „Ammu oodetud päew, 29. Detsember, on mööda ja see rahwa ülelugemine ära peetud, millest meie oma kodumaa statistikule nii palju head võtsime ja lootsime. Aga kas see lugemine  Meile loodetud Helgust saab tooma, selle kohta tahaksime mõneS tükis fkaksipidi mõtelda. Paar näitust  Pärnu lugemisest saamad seda tõendama. Preili Alide St. on isa poolt Rootslane ja ema poolt Eestlane.  Tema isa rändas juba noores põlweS Rootsimaalt  Eestimaale, kus ta Eesti neiu omale abikaasaks Võttis. Tema suri aga pea ära ja lesk kaswatas oma kaks last, kellest töine Alide St. on, meie maal suureks. Kui nüüd lMja P. nimetatud püewal selle maja rahwast üle tuli mgema, kus Alide St. elab, pidi neiu ka oma rahwust ülesandma. Neiu ütles: „ Pange üles, et ma Eestlane olen, sest seks pean ma ennast." Kirjutaja waStas: „Kuidas Teie fiis Eestlane  olete, kui Teie Saksakeeli räägite?" Neiu avastas: „Ma räägin Eestikeelt niisama heaste kui Saksakeeli." „Kuidas Teie Eestikeelt räägite, seda ma ei tea", wastaS kirjutaja, „aga Teie Saksakeele rääkimise järele pean ma Teid Sakslaseks kirjutama." Neiu palus weel, et ta teda tõeste Eestlaseks kirjutaks,  aga seda ei pannud kirjutaja enam tähele, maid tõusis üleS ja läks uksest wälja. Üks töine lugeja M. ei mõistnud mitte Eestikeelt. See pani kõik Eestlased,  keS temaga aga paar sõna Saksakeeli rääkisiwad,  Sakslaste nime alla. Nii tuli ta ka korterisse, kus lesk L. R. oma tütre ja pojaga elab. Kui tütar näinud, et M. terwet perekonda Sakslaste nime alla kirjutas, julgenud ta paluda, et M. seda ei teeks, maid neid Eestlasteks kirjutaks. M. ei ole aga seda soowi mitte täitnud, waid pistnud kaardid tasku ja läinud minema, oli jo kolmandik tosin Saksu jälle käes. Nii on lugemisega peaaegu igas majas olnud, kus Eestlased elasiwad, keS Saksakeeli rääkisiwad. Sellest wõib igamees ära näha, kui wähe selgust see ülelugemine mõnes tükis meie kodumaa statistikule saab tooma." —i. „ End la". 6. Januaril, Kolme kuninga päewal, peeti ka tänawu aasta waestelaStele Endlas Jõulupuu ära, kus kaunis rohkeste andid kokku oli tulnud, nõnda et 85 mäest koolilast rõõmustatud südamega,  häid inimesi tänades. Jõulupuu alt lahkuda wõisiwad. Soowikfime wäga, et Endla Selts seda kasuliku ettewõtmist edeSpidi mitte ära ei unustaks, maid seda kui tarwilist toimendust omas programmis igale ajale ära kinnitaks. Niisugune asi kiidab iseennast,  sellepärast pole meie seda ka siin mitte meel iseäranis kiita püüdnud, maid oleme üksinda sellega oma tänu seltsi wasta ülestunnistada tahtnud. Soowida oleks wäga, et auusad naisterahwas ka tulemase aasta Jõulupuu tarwis aasta jooksul aegsaste  jo oma lahkeid andisi walmistaksiwad. Mitmed osawõtjad Jõulupuu all. Tartust. Linna walitsuse piirid pidada Tartus pea laialisemaks minema. Seiemaale seisis suur jagu linna, mis Tähkwere maa peale oli ehitatud,  ise seaduse all. Nüüd olla ministeeriumis otsuseks tehtud, et see jagu linna ka linna nime ja Valitsuse alla langeb ja selle jau kodanikud ka linna Valitsusest osa saawad Võtma. On Tartu kord aluStust teinud, stis saab wist pea ka töiste linnadega nõnda järele tehtama, kus kõiki neid inimesi, keS just mitte linna krundis ei ela, sugugi linna kodanikuteks ei arwata. Kaastööliste puudus sunnib „Olewik'u", wiis auuhinda wälja kirjutama, mis ühtekokku 150 rubla suured on. Kui kirjamehed „Olewik'u" aasta otsa, see on tema 52 nummert oma kirjadega täiwud on, siis saawfld aaSta lõpetusel wiis kirjameest kokku 150 rubla „auuhinda". . Seesugusel kombel on küll odaw läbi saada, sest Sakala toimendus, keS iga tähtjama kirja eest tövpalka maksab, kui seda nõuetakse,  on näituseks mullu aasta 1100 rubla oma kaastöölistele wälja maksnud. Rahwamehed. „Olewik" juwstab omaS töises numris Helme kihelkonnast, et seal mullu aasta palju ameti pühasi olla peetud, nagu näiwseks olla kiriku eestseisja v. Stryk, õp. Behse ja muud seesugust  pidusi pühitsenud, ka'kõik omad ametid auusaste  ja rõõmsaste 25 aastat ära pidanud. Aga ka kanged rahwamehed olla seal kihelkonnas mullu omi „rahwuSlisi päid tõstnud." „Need kihutame meie kuS seda ja töist minema!" ütleb „Olewik'u" kirjasaatja.  Kas see kiri ka üks hinnasaamise kiri on, seda ei ole esiotsa weel mitte teada antud. „Olewik'u" Väljaandja A. Grenzstein on ennast Januari kuu aluStusel Tartu Eesti Põllumeeste  Seltsi liikmeks pakkunud, ei ole aga mitte wasta wõetud. Siis on ta üht pitkemat kõnet tahtnud  pidada, aga ka seda kõnet ei ole kuulda tahetud. A. Grenzstein'i mulluaastane kirjatöö „ Eesti Postimehes"  on tema seestpidist inimest seesuguses kujuS awaldanud, et meie auusad põllumehed seda kuju enam mitte lähemalt ei soowi tundma õppida. M. Tõnnisson, Rahwa tähtraamatu Väljaandja, oli „Neue Dörptsche Zeiwng'ile" ühe seletuse sisse saatnud, kus ta näitas, kuidas see ajaleht  tema ütelust täitsa waleste ümber oli tõlkinud ja lihtlabased asjad ilma põhjata kardetawaks teinud. Seda kirja ei ole „Neue Dörptsche Zeitung" mitte waSta wõtnud, aga on omas waStuseS jälle nii palju uut malet meelega tarwitanüd, et keegi kaksipidi ei wõi mõtelda, kas see ajaleht maailma oma tuletunglaga meelega ehk kogemata on püüdnud eksitada. „Neue Dörptsche Zeitung" ei mõtle sugugi selle peale, et M. TSnniSson seda laulu „Uiu tuiu hunta palju" sugugi ise ei ole teinud, maid et see üks wana rähma laul on, mida igalt poolt rahwa suust kuulda wõib. Walga maakonnast. Kurjategijad. Nagu „Neue Zeiwng für Stadt und Land" jutustab, on Walga maakonnas kaks meest kinni wõetud, keS üht põhuküüni põlema Lahtfiwad süüdata. Need mehed ei olnud aga mitte Lätlased, waid oliwad Eestlased Tartust, kes ütlesiwad, et neid 50 rubla eest selle Löö peale olla palgatud. Nende meeste tunnistuste peale olla ka Mart Mitt kohtu ülekuulamise alla wõetud. Nõnda juwstab Riia Saksakeele ajaleht. Selle sõnumele lisab „Die Heimath" juure: „Kui see sõnum õige peaks olema, siis peame teda töiste kuuldud juttudega kõrwu seadma, mis juba kaua aega Tarws liikumas on ja nimelt mullu suwel nii waljult  kõlama hakkasiwad ja kindla mundri sisse aswsiwad,  et riigiwalitsus ühe iseäralise ametniku Tarw saatis, nende jutwde põhja läbi uurima. Need juwd Wnnistasiwad, et Tarws sala seltskond möllamas oli, kellel eesmärgiks olla olnud, kindla plaani järele kurjategusi teha, millega seda korda soowiti saata, et meie maa järjeSte liikumas oleks ja seesuguses tujus, et teda ülema Valitsuse silmas kui mässamise olekus wõiks üles näidata. Selle nurjaw seltskonna tegewad liikmed olla kõige nurjatumad Eestlased ja Wenelased wurlesite seast olnud. Selle seltskonna päämeeS ja keS seltskonnale raha annud, olnud üks Wttaw mees herra von S. Nagu meie kuuleme, ei ole selle asja läbiotsimine weel mitte lõpetatud." Nõnda kirjutab „Die Heimath". Meie omalt poolt peame neid „Heimath'i" sõnumeid Tartust tõeks tunnistama, sest meile kirjutab sealt üks uStaw kaastööline  järgmise kirjaga: „ Põlastusega loeme, kuidas „Neue Dörptsche Zeiwng" siin peaaegu igas numriS nüüd kõik kurjatööd, nagu põletamist, tapmist ja märgust,  meie EeSti seltside, ajalehtede ja rahwa süüks annab ja kiskjaid sealt otsib, kus neid sugugi olemaS. ei ole. Aga seda päris pesa, kust kurjused siginevad, jätab La koguni puutumata, ehk ta ise küll mitte sellest pesast kaugel ei ela ja teda tõeste ka saab wndma. Tema räägib rahwa seltsidest, kelle töö igamehe silma eeS awalik on, ja ajab kurjateud nende süüks, aga sellest  seltsist, mis siin Tarw linnas keegi omale hilja aja eest tagasi kogus, ei tee ta meelega mingisugust juttu.