tviisi libisewad wiimakS lugejad ja kuuljad, teadmata ja tahtmata, puhta ja kindla Ewangeliumi õpetuse pinnalt ära ja sattuwad ühe kõikuma pinna peale, kus neid iga tuul wintsutada woib. Et ka see maimustatud noor mees, kelle lugemist meie kuulmas olime, ise juba kardetawal kombel libisemas oli, seda on sellest näha, et tema oma lugemist laewa peal edast pidaõ, kui kohatised ilmalikud  ja waimulikud ülemad seda temale kohalise paiga katuse all mitte enam ei lubanud ja tema korraldamata mõttejoone pärast ka töeSte mitte lubada ei wõinud. See tegu oli täitsa Ewangeliumi õpetuse wasta. Tema täitis ainult wäljaspidt seaduse kirjatähte ja tegi seaduse maimu wasta, kuna Apostel kässtb, et meie ülemate sõna tões ja maimus kuulma ja täitma peame. Et rahwas waimuliku himuga nende .lugejate" lugemistele läheb, see on iseenesest  üks rõõmustan, täht sellest, et meie rahwaS omas waimulikkus eluS mitte meel tuimaks jäänud ei ole. See on aga ka üks nähtaw täht sellest, et meie kodumaa wähesed  õpetatud, kutsutud ja seatud Zumala-sõna teenrid rahma waimulikku tarwitust mitte enam küllalt ja mõjuwalt  täita ei suuda. Mida kõrgemale ükski rahwas ilmalikkus  teaduses ja hariduses jõuab, seda rohkem on rahwal ka waimulikku hoolekandmist maja, muidu läheb rahwaS ühepooliseks ja arwab wtimaks, et nõndanimetatud .realteadus",  ilmalik wäljaSpidine .haridus", ilmalik wara ja kasu ainsad asjad on, mida ükS .mõistlik" inimene soowib.  Teised aga, kelle maim rohkem ühe seespidise hinge-elu poole pöörab, langemad kergest igasuguse usuliku  eksituse ja üliwaimuStuse sisse, mis neid niisamati korraldatud puhtast Ewangeliumi õpetusest, kui ka tormilisest  ja puhtast ilmalikust teadusest wöerutab. Kui siis meel teiselt poolelt suure jõuga ja kindlal joonel rahwast tema esimanemate usutunnistusest lahutada Püütakse, kui selle juures meel ootusi ja lootust ühe ehk teise ilmaliku kasu ja elu-lahkuse peale äratakse, sits ei oleks wäga imeks panna, kui meie maakiriku kogudused uueSte murenema ja ühele ehk teisele poole langema ja lagunema hakkakfiwad. Kõige selle wasta wõib aga üks ainus nõuu aidata: Rohkem Ewangeliumi-Lutheruse usutunnistuse  kirikuid ja selle usutunnistuse õpetatud, kutsutud ja seatud õpetajaid meie Ewangeliumi usutunniStuslikul kodumaal! Meie leht on ilmalik leht, meil ei ole luba ega ole himu neid wahesi arutada, mis Wene riigi seaduslikkude usutunnistuste wahel on. Seda peab aga igaüks oma elu parematel silmapilkudel tunnistama, et üksi see tema südant täitsalt soojendab ja tema waimulikku tundmist eluõtab. mis temale tema soojal eluhomikul armsaks saanud on. Küll wist ka kõik need, keS tolmusel maailma teel ja turul rohkem ehk wähem kirikust üleüldse ja oma emade kirikust iseäranis wõerutatud ehk lahutatud saiwad, küll wist ka kõik need oma südant soojemalt tuksuma, õrnematel silmapilkudel  ka oma silma niiSkuma Lunnewad, kui nemad wagasel pühapääwa homikul oma emade kiriku kella läbi wäikse metsa kõlama kuulewad. Seesugused tunnid on pühad tunnid, mille wägewat mõjudest keegi toorel ega kergemeelisel kombel ei peaks katsuma lämmatada. Aga sellest ei tahtnud meie sel korral laiemalt rääkida; seda wõib ülepea paremine ära tunda kui ära seletada. Küll wist on mõnedki meie lugejatest seda ära tunnud. Mõtelgu nemad seesuguste püha tundide peale, kui ehk kord nende südame külge koputakse ja neid tegewale osawõtmisele  kutsutakse, et edaSpidi mõne wendade ja mõne õdede pühad tunnid kibeda ahastusega täidetud ei saaks! Aga ka need, kes oma sugurahwa kosuwat ilmalikku elukorda ja haridust, kes Eesti rahnm rahwust kalliks peawad ja alles hoida igatsewad, need ärgu unustagu, et meie kodumaa hariduS Ewang. Luth. usutunnistuse kiriku pinnal idanenud ja kaswanud on, et ühine usutunnistus ühise rahwa kindlam side on. Paljast lihasest suguwerest ootawad ja loodawad ehk ka mõned seda sidet, meie arwame  aga ja seda on ka nähtud, et see lihaline side ilma waimuliku sidemeta kauaks ei kesta, ja et kaks sidet kindlamast  koos hoiawad kui üks, seda ei salga küll keegi. Meie tahame ainult oma keskiS neid asutusi ja neld osawaid töötegijaid rohkendada ja karastada, mis meil meie wana koguduse teenistuseks seda mööda tarwis läheb, kuida see kogudus looduslikul kombel oma enese wanast kännust wõsub. Meil ei ole ehk ka koguni üht uut, kölawa nimega asutust tarwis. Me»l on juba meie Kihelkondade j ägamise ehk kirikute ja waimulikkude tööjõudude rohkendamise kassa, Eestimaal oli selle kaSsa sees selle aasta hakatusel 49,600 rubla; selle kassa läbi on Eestimaal juba neli kihelkonda jägatud ja wiimasel aastal oli Ewang..Lnth. kirikute ja rahwakoolide tuetuseks ellest kassast 2774 rubla 17 kopikat wälja antud. Sellest ei ole aga kaugelt weel mitte küll, kui meie arwame, et ühe hingekarjatse tallituse alla wist palju rohkM ei mahu, kui 5000 hinge. Meil on Eestimaal aga weel mitmed kihelkonnad peale 10,000 ja Liiwimaal näib häda weel palju suurem olema. Seal on wiimase rahwalugemise järel 22 kihelkonda rohkem kui 10,000 hingega, taheS kihelkondas on peale 17,000 ja Schwaneburgi kihelkondas koguni 19,855 hinge. Wöib olla, et nendest hingedest ükS weike jagu teisest usutunnistusest on, ikka oleks aga igaS seesuguses kihelkondas kolmel hingekarjatfel tööd küll. Kergest on arwata, et seesugustes kihelkondades kirikuõpetajate fiSsetulemised ka suured on, et nemad hea meelega Vähemaga lepiksiwad ja muist oma tänistest fiSsetulemistest uuest asutatud kirikute õpetajatele jätakfiwad. Niisamati on ka loota, et seesuguste koguduste mõisnikud ja taluperemehed omast käest rohkem maksust lubakfiwad, kui kihelkondade jagamise läbi nende Vaimulik tarwttuS mõjuwamalt täidetud  saaks. Aga sellest ei ole küll. Zuba uute kiirikute ja teiste tarwiliste hoonete ehitamine, ja uute kihelkondade korraldamine maksab palju raha, ja meie kodumaa harjunud,  wäga kasuliku pruugi järel peaks ka kirikuõpetjal ja köstril maad olema, milleks kõige Vähemast I'/, EeStimaa ehk 1 Liiwimaa adra, see on umbes 100 künni 120 deSsätini  tarwis läheb, et uue kihelkonna iga-aaStased maksud mitte liig kõrgele ei tõuseks, et kiriku ametnikkudel oma ametitallituse wahe-aegadel Võimalik oleks, ise midagi oma elu-ülespidamiseks teha. Selleks kõigiks on palju raha tarwis ja selleks läheb nsuwendade tegewat osawölmist  tarwis. Kuida on: käS ei Võiks mitte kogudused, oma koolmeistrite ja kirikuõpetajate juhatusel ennast selle Kiriku-kaSsa abi-asutusteks ühendada, mis meil juba on? Tundmust ei peaks fiin kuidagi olema, waid ainult äratust ja head eeskuju. Muidugi on teada, et selle peale mõteldagi ei ole, kõiki puudust korraga täita, kõiki liig-suurt kihelkondafi korraga jagada ja igal poolel uufi kirikuid ehitama hakata, kuS seda tarwLS läheb. Tasaselt ja ilma kärata, aga ühisel joonel peakfiwad kõige rahwa poolest meie Kirikukassad  kosutatud saama ja jõudu mööda ikka üks kihelkond jägatud saama, kus seda kõige kibedamast tarwis läheb. Meie ei taha selle kirjaga mitte üht lõpeotsust teinud olla. Kes paremat nõuu anda wõib, kuida meie liigsuured  kihelkonnad wõimaliku kiirusega wöikstwad jägatud ja meie maakiriku tööjõuud tarmitust mööda rohkendatud saada, see tehku seda. Midagi peab aga tehtud saama ja Eesti rahwa enese elaw osawötmine peab äratatud ja tööle kutsutud saama, kui meie kodumaa rahwa üleüldine haridus tuntud, tasasel ja kindlal teel kosuma, kui meie Eesti rahwas ühiseks Eesti rahwaks jääma peab. Kui meie kurtes aga ilmi tegewa osawötmisega pealt waatame, siiS wõib kergelt tük tüki järel meie Ewang -Luth. kiriku kogudustest ja edaspidi Eesti rahwusest ära pudeneda, sest need waimulikud jõuud mis meil nüüd on, need ei ulata enam tänapäiwiste tarwituste kohta, ja meie kodumaa teised sugud ja seisused üksi ei wõi siin mõeduwat abi saata. Meie räägime seda sõna kõige pealt meie kodumaa rahwakoolmeistritega. Nemad saswad rahwaga kõige rohkem  kokku, nemad wõiwad rahwa keSkiS seda mõtet kõige paremini äratada ja kosutada, ja see asi puudub ka wäga ligidalt nende eneSte külge, sest meie kirikute nõrkemisega nõrkewad ka need meie rahwakoolid, mis meie kiriku pinnal  kaswanud on ja meie kiriku müüride marjul elawad. Ehk katsub esiteks mõni elawam koolmeister seda aSja omaks teha ja kosutada, küll siis teised järele tulewad. Meil on weel üks sõna nende pugejatele" ütelda, kellest juba ülemal jutt oli. KuuluS kirjamees ja rahwa kaSwatamise õpetaja Johann Paul Friedrich Richter, ehk Zean Paul, kuida teda enamist nimetakse, ütleb: pükski waimujõud ei tohi lämmatatud saada, waid peab juhatatud saama." Ka see usuliikumine, mis mõne aaSta eest Rootfimaalt SaariSte-Läänemaale  tuli ja sealt eemale nihkus, ka see on üks waimlik jõud ja need Pugejad", kes Läänemaalt eemale lähemad on üks waimlik jõud, ja kuida meie ise näinud ja äratunnud oleme, on need koguni ükS õige tähtjaS jõud. Seda liikumist ja neid jõuudufi ei peaks siis ka mitte lämmatada, waid juhatada ja meie kalli maakiriku tugiks tarwitada püütama. Äratatud waimu ja äratatud jõudu on meie maakirikul wäga kibedast tarwiS,  pealegi nii kaua, kui meie korraliselt õpetatud, kutsutud  ja seatud jõuudufi tarwitust msõda rohkendada suutnud  ei ole. Nii palju kui meie kuulnud oleme, ei taha ka meie maa kiriku korralised õpetajad neid ühekorralisi jõuudufi koguni mitte lämmatada, waid soowikfiwad neid omakõ abiks, puhtas Ewangeliumt waimuS juhatada, kosutada  ja tarwitada kui nemad ennast juhatada lasekfiwad.  Paraku ei ole see aga mitte ikka nenda. Mitmete üdames kaSwab sedamööda waimulik uhkuS ja ülbuS, kuida nende kuuljate hulk kaswab. Nemad hakkawad sedawiisi  ilma teadmata ja tahtmata oma enese mõistusest midagi juure lisama, miS neid ikka rohkem ja rohkem Ewang.-Luth. kiriku Ühisest õpetusest eemale nihutab ja wiimaks kõiksuguste erausuliSte sekka kihutab. RahwaS aga, keõ nende waimustatud aga selgimata ja jooneta kõnede läbi ennast üliwaimustada ja kõigutada laseb, kaukad  wiimakS kõiki kiriklikku juhtnööri, sattub ühe kõikuma pinna peale, kust teda wiimakS igale poole wedada wõib. Sedawiifi mõjuwad nende äratajate lugemised wiimaks koguni teisiti, kui nemad tahtfiwad. Esiteks tahtffwad nemad usu-elu alandlikul maimul äratada ja meie kiriklikku  kogudust koguda; fiiS hakkasiwad nemad aga oma enese tarkusest tõukama, ei pannud aga tähele, kuida nemad ise salatõukajate kätte laugesiwad ja mitte enam ei kogu maid pillawad. Meie palume neid äratatud weudasi, et nemad oma üliwaimustust tallitseksiwad, ennast kindlal meelel meie Emaug-Luth. kiriku ühtse õpetuse poole hoiakfiwad,  sealt seletust ja tugi otfikfiwad ja sedawiifi ise ka kirjul aeal meie maakiriku koguduse kindlaks tugikS ja tegemaks tööriistaks saakfiwad. Saagu nemad meie kiriku koguduste kooshoidjateks. Meie kiriku korralised õpetajad saamad neid rõõmuga omaks abiks tarwitama. Meie omalt poolelt tahame neid siis ka rõõmsa julgusega nende teutajate eest kaitseda, nagu meie neid juba enne kaitsenud oleme. Löögu ka nemad ennast kokku: Ewangeliumi- Lutherufe usutunnistuse ühtseks Vennastuseks!  Omalt maalt. Tallinnast. Kuida Saksakeeli ,Rita Zeitungile" Peterburgist kirjutakse, olla mõjuvates ringkondades nüüd ometigi juba nõuupidamised, mis järele Wenemaa seespidistes  kubermangudes talumaid nende põhjuSmõtete järel seaduslikult korraldada tahetakse, mis Baltimaal juhtnööriks  oliwad. See on: Koguduse maa ei pea iialgi teistwiifi  tarwitatud saama tohitud, kui talurahma enese majapidamiseks,  ja koguduse maa üksikute osadele peawad ka kindlad piired pandud saama, nenda et neid ühelt nii weikeks lõhkuda ei wsi, et üks perekond sellest omaks ülespidamiseks  küll ei saa, ja et teiselt poolelt üksikud inimesed  nii palju koguduse maid kokku osta ei wsi, et koguduse liigetele enam küllalt ehk ühtigi üle ei jää. Tänine oli iga! kogudusel, keS oma aSju mõisnikuga seletanud, täis meelewald selle maaga teha, mis kahe osa häältega heaks arwatud oli. Kogudus mõis seda maad aast-aaStalt oma liigete kätte jagada, wöiS seda jäädawateS kruntides perekondade  omaks anda, mõis sellest tükkifi ehk ka kõiki maad ära müia. See »priiduS" on juba selle lühikese aea sees, kus Wene maarahwaS wabaõtatud sai, maga paha wilja kannud. Mitmed kogudused on oma maid müümise läbi nii kitsaks teinud, et põllumeestele nende osadest enam kaugelt küll ei saa; teised on maid küll jäävamates kruntides  perekondade omaks annud, need perekonnad on neid kruntifi aga jälle oma keskis nii maga ära killutanud, et keegi enam põllutööst elada ei wsi ja kõik perekonna tõöj  Sulisev liiked tööd otfideS ümber hulguvad. Selle kardetavale  olekule taheta nüüd seaduse läbi otsa teha. Jumal  andku mõnu ja õnnistust! Kuida need lehed kirjutavad,  kes selle asja ligemal seisawad, saada Aleksandrit  oo li peakomitee selle kuu 23. paamal Ministri lubaga jälle TartuS kokku aStuma, kus siis selle küsimise peale olsuspäralist vastust antud peab saama, kelle juhatuse alla asutaw Aleksandrikool langeb. Kuida meie kõrwaliselt aga täitsa uStatawalt poolelt kuuleme, tahta C. R. Jakobsoni pärijate eestseisja sel koosolekul ka Kurgja koha , lunastamiseks Aleksandrikooli kassast raha laenata. KaS see küsimine ka juba pääwakorra peale pandud ja nõuupidajatele õigel aeal teada antud on, seda meie ei tea. TarwjS oleks seda aga olnud, et mitte ilma sügama järelmõtlemiseta üks nõuu võetud ei saa, miS pärast tüli teha wõiks. Abitarwitawat  ligemist aidata on jo igaühe kohuS, aga seda peab igaüks oma enese kulu peale tegema, mitte ühe avaliku  asutuse kulu peale. Kannab Kurgja koht soovitud laenu uStawalt wälja, siis wõib jo laenata, kui mitte siis, ou asi kahtlane. Sealtsamast kuuleme meie ka, et Kurgja koht Wiljandi maakohtu poolt iialgi korraliselt takseritud ja 30,000 rubla wäärilisekS arwatud ei ole, nagu ,Walgus«  mullu kirjutas ja nagu meie seda juba sel aeal tõeks pidada et wõinud. Abikomiteede saadikud waadaku ette, et nemad uut maru üleS ei keeruta. Eestimaa põldude ja heina m aate üle tulemad selle kuu 7. pääwast järgmised ametlikud sõnumid: Rukki õie-aeg oli hea oluud, nenda et läbistikku rohkem kui keskmist saaki loodetakse; ainult WaiwaraS, Rauna-Wirumaal ja üheS Läänemaa jäuS näitas rukis viletsam wälja. Suwiwili ja karluhwltd oliwad põuast enne laanipääwa kahju saanud, Viimasest wihmast aga jälle kosutatud. Läänemaal olla warane suwiwilja tegu põua läbi ära närtsinud ja teine tegu enamist tõusmata jäänud. Heina-niit oli suuremalt jäult lõpetatud ja oli rohket ja head heina annud. Rahekahjude ega söödikute  üle ei olnud kaebtust kuulda. Zlmad on nüüd itta meel heitlikud; vihma on küllalt, aga ka loole er ole wihm tänine kahju teinud. . . .. . Priitahtlikud Tuletõrjujad pldasiwad Tallinnas selle kuu 8. paamal oma 22 aaStast asutuse vääwa. OmaS piduköneS tunnistas herra Sreberl selle naeSterahwa seltskonna waSta iseäralist tänu, kelle poolt