keS seda pöörast juttu usuwad, et Krimmis mais tuhatkordse  seemne annab! Mälgus" kirjutab edafi: ,PeakS aga Tallinna Sõbra arm meile ühe põllutöö ,akademia ja mõne mõisa kinkima, siis saaksime tänuliku Meelega tema ,kõrgemast õpetatud" põllumeestest kiitlema." Kentsakad Mehed" on need Malguse" toimetajad, kelle ,kõrgem waimuharidus" neid weel inimese südant niipalju tundma õpetada suutnud ei ole, et »tänulik meel" iialgi et ,kiitle", waid ükfi aga tasaselt, tõega ja teuga tänab. —> Kinkida ei ole meil midagi, ja kui meil ka olekS, siis ei kingiks meie mitte nii kergest. Kingituse ootamine ja kingituse wõtmine ei ole ühegi tubli rahwa kohaline, kes oma enese jalge peal seista ja paremas tähenduses  Maba" olla tahab. Viletsatele ja waeselele kingitakse; ühe tubli ja waba rahwale tohime meie Maga juhatawat nõuu ja osawötmist pakkuda, et rahwas oma enese töö ja waewa mõnul omale seda saadaks, mis temal tarwis on, sest siis wast ja üksi fiis on see täitsa selle rahwa oma, nagu see ka üksikute inimeste kohta maksab. Kingitused alandawad ikka ja meie ja meie sõbrad ei taha kedagi alandada. Malgusele" ei usaldaks meie aga iialgi ü.)t koolt ehk teist mõjuwat asutust , kinkida" ega teisel  wiistl kätte usaldada. Missugust Psllutöö.koolisi üleüldse ja missugust Põllutöö-koolt  meie Eesti rahwale Aleksendrikoolist iseäranis soowtme; kuida wiimane kool aega mööda, maarahwa kosuwat  osawust, jõudu ja osawötmist mööda üht õpetuse osadikku  (Facultät) teise juure lisades, Põllutöö - AkademiakS kosuda wõiks, selle üle oleme juba kirjutanud.  Waatame  nüüd weel, mis juttu Malguse" Mehed" Põllutöö- Akademta kuludest räägiwad: .Eesti põllutöö kool wõtks fiis küll üheks Eesti põllu.töö  akademiakS sigida, kui Tall. Sõber nii ofaw oleks .ja selle akadeemiale mõni kümme tuhat ruutwersta head .maad kätte mõedaks ja stis akadeemia prohwessorite üles.pidamiseks  mõni miljon abiraha muretseks; " See wõib nüüd küll omast kohast ka .meeste" jutt olla, aga niipalju .head maad", see on paremat põllumaad  ja heinamaad, ei ole kõigel Vallimaa kolmel kubermangul  kokku. anda. Mälgus" pärib aga ühe ainsa Põllutöö - Akademia ülespidamiseks palju rohkem, ja pärib siis weel .mõni miljon abiraha" lisaks! Jumal hoidku! SiiS peakflwad jo need Põllutöö-Akademiad, mis juba maailmas on, ammu kõik maailma põlluwiljad ja loomakarjad oma nahka neelanud olema! Põllumehed ja teised mehed, .WalguS" ise ka, peakstwad juba ammu nälga surnud olema, üksi paar Põllutöö - Akademiat elakfiwad weel ja totdaksiwad ennast laia maailma Jumala-annetest!  .Tallinna Sõbra" toimetaja on ligi nelikümmend aastat maamõetja, see tähendab meie kodumaal  talukohtade ja mõisade korraldamise ametit tallitanud, ja temal ei ole kaugelt asja, ennast sellest häbeneda. Oma .juhtkirja" lõpetab .Walgus" järgmiste toreda sõnadega: .Millal lõpeb see jändamine, millal hakkawad mehed Tallinna Sõbras rääkima!" —Mis selles .juhtkirjas"  weel seisab, see näitab niisama wähe, osalt weel wähem mehist meelt ja .kõrgemat waimuharidust"  kui need proowikesed. mida meie fiin üleS wõtnud oleme. See on kas tühi sönakõlm ehk ka kiitlemine ja peletamine. Kui ühe Eestikeelise Realkooli  eest kindlama põhjustegi wõidelda ei wõi, kui aga seesuguste peletamisega ja eksitama eksitustega,  siis on see küll kõige mvjuwam tunnistus, kui wähe ühe seesuguse asutuse heaks ülepea ütelda wõib. Kuida meie kuuleme, on Tartu Eesti Põllumeeste Selts, mis nüüd wist õige osawa ja auusa juhatuse all seisab, Põllutöö-koolide kohta üht nõuu wõtnud, mis ka Aleksandrikooli külge puudub. Meie ei ole selle Seltsi nõuukogus istunud, wist arwab aga Mälgus", et meie nõuu ehk ka seal oma osa mõjunud on ja kirjutab sellepärast  omas tõrkuwas pahanduses: ,Pärt Suia ja von Samson ei kõlba meie Aleksandri„kooli  kohta mitte, kuidas Tallinna Sõber kiidab. Ka ,seda on teada, et von Samsoni ja Pärt Suiale uusi , jüngrid on siginud/ Meie ei ole kedagi kiitnud ja meie süü ei ole see mitte, kui selle auustatud herra ja selle auusa talumehe nimi ilma nende lubata uueste awalttule wainule rebitud saiwad. Meie oleme ainult /Walguse" ärritama ja kahtlustama  kirja peale wastanud ja küsinud, kas ehk Jakob Kõrm ennast wahest .tähtsamaks meheks" peab. Nüüd näib maarahwa elu ja elutarwituste tundjate ja rahwa ja rahu tõsiste sõbrade nõu laiemalt mõjunud olema. See on Mälgust" wist pahandanud, sest Põllutöö-koolide, nimelt  ühe kõrgema Pöllutöõ-kooli asutamine tähendab meie kodumaa sugude ja seisuste ühendust, tähendab rahwuSlikku  rahu ja sõbrus tust. Lõppeks ei wõi meie kõige selle kisa ja nende eksitama te eksituste  kohta muud ütelda kui seda, mida juba enne ja ikka ütelnud oleme: Uht Eestikeelist Realkooli ei ole meie maal ega rahwa!  tarwis, aga Põllutöö-koolifi ja ka üht wõimalikult kõrget Põllutöö-kooli on maal ja rahrval wäga tarwis. Omalt maalt. Tallinnast. Jürikuu 19. pääwal suri Wiknina mõisas Jsjumi maakondaS Kharkowi kubermangus üks meeS, kes oma ligemate tuttawate ringkonda? oma auusa meele ja hea südame läbi, laiemates ringkondades oma noorepõlwise  eksituse ja järelkulewa kurwa elulou läbi tuntud ja kuuluS oli. See oli endine Suur-Soldina herra, Andreas  Baron Rosen, üks wiimane nendest meestest, kes sellest mässamisest osa wõtnud oliwad, mida Kõrgestõnnsa  Keiser Nikolai I. walitsuse hakatusel, 14. Detsembril 1825 Peterburgis tõsteti, ja keda sellepärast D e k abristlasteks  nimetati. AndreaS Baron Rosen oli aastal 1800 Eestimaal, Mäetaguse mõisas sündinud. Tema sai Kadetti-koolis kaSwatatud ja astus sealt kui alam pealik Semenowi Gardi-rügementi. Kui elawa maimuga,  kõrge kaswuga ja kena mehise näuga noor mees, juhtis tema oma ülemate ja ka Keisrikoja liigete, nimelt Suurwürst Nikolai (hiljemi Keiser Nikolai I.) tähelepanemist  oma peale, kes temaga sagedast juttu ajanud, kui tema Keisrikojas wahi peal oli. Kõik eestähed näitafiwad,  et see noor pealik omal aeal kõrgesse tõuseks. Aga Prantsuse sõeast koju tulnud Wene pealikud, nimelt Poolakad,  oliwad Pariisis üle aru seda õigelt teelt eksinud, ülekeewat  wabaduse waimu tundma ja ülearu kõrgeks pidama õppinud, kes seal esimest suurt mässamist sigitas, keda ka Napoleon I. täitsa lämmatada ei suutnud ega ka lausa lämmatada ei julgenud, sest et tema ise selle waimu õlade peal troonile kantud oli, ja keS seal nüüd pärast Napoleoni  langemist uueste üles leekas. Ka Saksamaa noor sugu oli osalt selle maimuga täidetud ja seda waimu oli koguni ka Prantslaste wägiwaldse ikke maharaputamifeks tarwitatud, kust see fiis ka tuli, et see waim nimelt noorte sõeawäe pealikute südames ennast pefitaS ja oma hiilgawa wäljaSpidise kujuga nooruse werd kihisema pani. Ka Wene Gardiwäe rügementide pealikute keskis oliwad seltskonnad  selle waimu juhatusel ennast kokku heitnud ja Baron Rosen oli nende sekka sattunud. Kui lasteta Keiser Aleksander l. kaugel Taganrogi linnas ära suri ja ühe mitte awalikult kuulutatud Keisrikoja eraseadmist mööda, Suurwürst Nikolai oma wanema wenna, Suurwürst Konstantini  asemel Keisriks sai. fiis oliwad rahwa keskis kõige selle üle mitmed ekiitawad jutud liikumas ja nende ekfitawate juttude ja segaduste waral arwasiwad need seltskonnad  oma segast nõuu täita ja Keisrite ttkstwalitsuse wõimust piirata wõima. Jõulukuu wõi Decembri 14, pääwal  1825 leekaS mässamine Peterburgis üles. Niisama segane aga kui nende meeste otsetarbe, niisama segane oli ka nende plaan ja juhatuS, ja nende esimees, üks Wene sugust kõrgem pealik, oli ennast koguni kõrwale peitnud, kui lausa wastapanemine lahti läks. Keiser Nikolai mehine ja otsekohene waim sai pea wõimust mässajate üle ja raske kohus langes nende peale. Esimesed eksitajad saiwad surma nuhtluse alla mõistetud ja üleS poodud. Eksitatud noored pealikud saiwad kolmes jäuskondas raskema ja kergema, ikka aga muidugi walju nuhtluse alla mõistetud. Wiimaste keSkis oli ka Baron Rosen, kellele küll Keiser Nikolai ise ütles, et tema armu paluma pidi, kelle mehine meel aga ei kannatanud, et tema süü armu teel kustutatud  saaks. Siberis oli Baron Rosen teiste oma jäuSkonna  osalistega esiteks Tshita, pärast PetcowSki wangikojas,  wiimaks ühes asutuses, kus igale wangile 40 dessätini  maad anti, mida Baron Rosen teiste käest rentis ja sedawiisi üht laiemat põllutööd alustas, kuS tema ka oma enese käega tööd tegi. Tema noor praua Anna, ühe Graf MalinowSki tütar, oli kõigest waewast hoolimata Siberisse oma mehe juure tulnud. Ühel talwel kukkuS Baron Rosen libeda jea peal maha ja wigastaS oma jalga. Seda juhtumist tarwitas Keiser Nikolai niipalju oma eksitatud aga unustamata tuttawa heaks, et tema Siberist peastetud ja Kaukaasia mägesttkku saadetud sai, kus ennast soldatist jälle ülemale teenida wõikS. Et aga waese wangi wigastatud jalg temale tegemast teenistusest osa wõtta ei lubanud ja ka selle sõeawäe jäu ülem pealik,  Kindral Golowin hiljemini, see on esimesel ümberwöidmise  aeal, Vallimaa Kindral-Kubernör üks wali mees ja nimelt Baron Roseni, waStane oli, stis ei läinud ka see armunõu korda ja Keiser Nikolai peastisteda ka sealt. Baron Rosen sai luba omas Suur-Soldina mõisas Waiwara kihelkondas, aga muidugi Politsei ülewaatamise all ja ilma oma seisusliku õiguseta, elada. Suur-Soldinas katsus tema mitmel  wiistl oma walla rahwast majapidamises ja waimlikkus  elus kosutada. Tema oli ka esimene wõi koguni ainus, keS oma walla taluperemeestele nende kohad kindla pärisrendi peale andis. Et aga sel aeal talukohtade krunditamine  weel tundmata asi oli ja peremehed pärast, ennast  oma päriskontraktide peale tuetakes, kruuditamise waSta paniwad ja- see heast südamest neile antud kaup neid teiste Eestimaa taluperemeeste taha jätma kippus, fiis olla see pärast ühegi! wiistl muudetud, kuida meie kuulsime, ilma et meil nende uus kaup ligemalt tuttaw oleks. - Juba Keiser Nikolai oli Baron Rosen'i wangipõlwist elu, mis ka Suur-Soldina mõisas nii palju edasi kestis, et tema Politsei ülewaatamise all seisis, mitmet wiifi kergitanud; kui aga Keiser Aleksander 11. Weneriigt Zsewalitsejaks  saanud oli, siis saiwad Baron Rosen ja kõik teised Dekabristlased keS weel elafiwad, täitsat andeksandmist  ja ka omad seisuslikud õigused tagasi. Sellest aeast saadik elas tema esiteks weel Suur-Soldinas, läks aga wiimakS jäädawalt Wiknina, oma praua mõisa elama, mida omal aeal Keiser Paul Baron Roseni praua emapoolise  esiisale tinginud, kes Keisri pihtiisa oli. Pärast Wene talurahwa wabastamist sai Baron Rosen Jsjumi maakonna Wahekohtu wanemaks ja Rahutoimetajaks walitud  ja on seda ametit nii suure hoolega ja osawusega tallitanud, et tema p. Stanislausfe Rittretähe sai ja KörgestönniS Keisrt-Praua ise aastal 1870, kui Wiknina mõisast läbi reisis, temale oma tänu tunnistanud on. Oma enese perekondas elaS Baron Rosen kõikumata armastuses 59 aastat oma abikaasaga ühes, kes temaga kõrgeist raskustest  kindlal meelel osa wõtnud, kuida ka kõik nende lapsed Siberis sündinud on. Omas majas oli tema lahke kõikide wasta ja seal on teda ka selle lehe toimetaja ligemalt  tundma õppinud ja tema elulugu tema enese suust kuulnud. Baron Rosen oli üks tegew waim, kes ikka ja kõiki oma jõudu oma perekonna ja kõigi nende heaks tarwitas, kes ligemalt ehk kaugemalt ja kuidagi tema Hoolekandmise  all seisiwad, nimelt katsus tema igapidi talurahwa elukorda ja waimuharidust kosutada. Kui tema jäädawalt Jsjumi maakonda elama asus, fiis wõttis tema ainsas rahwakoolis mis seal oli, suures Kamenka kirikkülaS, koolmeistri  ametit oma enese peale. Pärast asutas tema, kui rikas mees oma enese jõuust, Kemenkas ühe Talubanki. Oma noorepõlwist eksimist, mis aga mitte tänaSte Nihilistlaste ja teiste salamässajate kombel salamõrtsukate ja lõhkujate kombel ei ilmunud, waid lausa wastapanemises,  on Baron Rosen ära tunnud, kahjetsenud ja omas järeltulewas elus wõimalikult tasuda püüdnud. Jõulukuu 14. pääwa pühitses tema oma elu otsani palwega ja paastumisega; niisamati ka oma ligemat wabastamise pääwa. Tema elatanud praua, kes küll eluraskustest juba ammu oma ihuliku elu poolest wanastatud ja rusutud wälja näitas, suri wast paar kuud enne teda ära, ja nende pulmapääw, 19. Aprilil, on 59 aastat hiljem, ka Baron Rosen'i surmapääw olnud. Mõne aea eest on Baron Rosen oma ja oma kaasekfijate  eksitust ja wangipõlwist elulugu ühes kirjas Peale selle olla tema weel mõned kirjad järel jätnud, mis ehk edaspidi ilmuwad. Kuida tema Keiser temale tema eksitust täitsa andeks andis ja teda tema järeltulewa  auusa ja beategewa elu eest auustas, nenda seisab tema puhastatud nimi ka kõige maailma ees auu sees ja meie teame, et ka tema Kõigekõrgem Issand, kelle auuks tema tagajärel sõnaga ja teuga elas, temale andeks annud ja teda armuga wasta wõtnud on. Selle kuu 1. pääwast saadik maksab Peterburgis ja ümberkaudses maakondas uus wabriku seadus. Selle järel ei tohi lapsed, kes alla 12 aaStat wauad on, mitte enam Vabrikutes tööle pandud saada. Lapsed wõi wähe-ialised, 12 künni 15 aastast saadik, ei tohi mitte kauemini kui 8 tundi päämaS wabrikutes tööd Leha, ja peale selle peab hoolt kantud saama, et nemad kõige wähemast  kolm tundi pääwas kooliõpetust saawad. Peterburgis ja ümberkaudu on umbes 700 wabrikut ja senna tulla niipalju uufi alamaid koolist asutada, et umbeS 150,000 last fisse mahuwad. Wist ei olnud seal tänine mitte üht ainustki. Kuida kuuldakse, saada malged 25 rublased paberrahad pea sisse wahetatud ja nende asemel uued wälja antud. Kõigekõrgema käsu peale on Eestimaa Kreiskohtu Vanemateks kinnitatud: Harju-Järwamaal Baron Richard Rosen, Wirumaal Baron Nikolai Wrangell, Läänemaal  herra Otto von Kursell. Balti raudtee on sel aaStal, kuuni 1. Jürikuu  pääwani 1,165,357 rubla sõidu- ja wooriraha sisse wõtnud, natuke peale 380,000 rubla rohkem kni mullu sel aeal. Paastukuul on ükfi sõiduraha 413,544 rubla sisse tulnud, 79,009 rubla rohkem kui mullu sel kuul. Saksakeeli .Rita Zeitungi" sõnumite järel saada mõned teadmata inimesed ikka meel endise Tallinna Kaubabanki aktsiatega petetud. Nenda on RiigaS neid ühe rätsepale 500 rubla eest kätte topitud, mis eest pärast keegi temale 25 rubla anda ei tahtnud. Tallinna Linnasa a d i k u t e kogus, selle kuu 2. pääwal, tähendas Linnapea ÄlaK. W. Greiffenhagen,  pärast witmase koosoleku protokolli kinnitamist  esiteks selle peale, et Keiserlik KõrguS Suurwürst Auujäriepärija täie-ialiseks tunnistamise  pääwal, Pühapääwal 6. Mail, Olewesti kirikus