soldati poja Stephan (ütle Stewan) Feodorowi  peale ja on ka järele pärima hakatud. Oleks wäga soowida, et linnades politsei paremine oleks säetud ja ööwahtist rohkem wälja pantud. Uus Wenekeeli Liiwi ajalugu. „Rishki Westniku" toimetaja E. Tscheschichin awaldab omas lehes, et ta üht ajalugu, Liiwimaal  sundinud wana ajast, wenestanud olewat ja siis annete kaupa neid wälja andwat. Esimene  anne olewat juba trükis. Meie soowime tema ettewõttele head õnne, seepärast, et ka töised rahwad meie esiwanemate elust kord mõnda pildikest näha wõiwad. Riia Saksa keeli ajaleht teab rääkida, et käesolewal aastal Wõnnust telekrahw üle wana Pebalgi ja Seswegeni künni uue Schwaneburgisse  saada ehitatud. See telekrahwi ehituse  asi oli mitu aastat läbirääkimisel ja nüid saab ta tänawu käsile wõetud. Telekrahwi pitkuS saab 166 wersta olema. Mehsotenist. Uus pank. Mehsoteni kogukonda on minewa aasta üks laenu ja kasu pank asutatud. Pank on tublid tööd teinud, ja selle aastaga juba 18,000 rubla läbi ajanud.  Pangal on ligi sada liiget, kes igaüks 25 rubla puhast kasu on saanud. Jakobftadtist. Mõrtsuka töö. Esimesel selle kuu päewal leiti siit wanausuliste kirikaia  pealt ühe nooremehe surnukeha, kelle pea ja nagu suuri haawu täis oli. Piagi sai selgeste  ära tuntud, et ta 17-aastane Jakobstadti  kodanik Mark Bednikow oli, kes sellesama  päewa hommiku oma kahe sõbra Mark Semenowi Belagaraiga ja Jestifei Dmitrijew Kaseragge'ga ühes käinud ja koos olnud. Selle järele hakati nimetatud mehi järele otsima, ja leiti ka Belagarai üles, kes ka tunnistas, et nemad Kaseragge'ga Bendnikowi on ära tapnud. Seepärast olewat nemad Bendnikowl ära tapnud, et Bendnikow oma seltsilise wargust olewat lubanud üles anda. Kaserazge'd ei ole weel mitte üles leitud. Tallinnast. „Rev. Beob." on ühest suurest hädast ja elupeaflmisest järgmiselt kirjutanud:  Kaks päewa enne Jõulu pühi läksiwad  Allajõe külast 48 kalapüidjat tükati külmanud  Peipsi järwe peale kalu püidma. Tuul oli waikne, ja sellepärast julgesiwad nemad oma 28 hobuse ja reega õige kaugele rannast õrna jäed mööda sõita. Waewalt oliwad nemad püidma saanud hakata, kui põhja-õhtu tuul õige kangeste puhuma hakas, jäed lõhkus ja neid ühe suure jäepangaga kangest laenetawa lahtise keskjärwe peale ajas. Häda läks seeläbi  weel suuremaks, et öö kätte jõudis ja tuule asemele kange torm tõuusis.  Sagedaste  pidi üks ja töine jälle peastetud saama, sest torm purustas jäepanka ühtelugu ikka weiksemaks  ja seeläbi kukkustwad mõned mitmele korrale sisse. Arwata kesköö ajal lõhkes jäepank  keskelt pooleks ja töine pool poole rahwaga  lahkus töisest ära ja ujusiwad kumbgi pank iseäralist teed. Weiksem pool lõhkes weel mitu korda ja mõned tükid oliwad nii weikeseks saanud, et juba inimeste ja hobuste raskuse pärast wett oma peale lasksiwad. Hommik jõudis juba kätte, aga torm ei olnud weel sugugi wähenenud. Keskpäewa ajal tõuusis kange lõuna-õhtu tuul, nii et kellegil enam elu peale lootust ei olnud. Kui jäe pangad tuulest Rannamõisa poole aetud saiwad, siis oli hädas olejatel kõige suurem hirm ja ahastus oodata, sest tuul ähwardas neid ranna jäepankade  wastu kõiki puruks lüia. Kõik walmistasiwad  endid niipalju kui wõimalik wiimse kõige rängema waenlase wastu mehiselt ja surma kartmata wälja astuma. Nemad nägiwad juba laugelt, kuida mõned jäepangad, mis nende eel ujusiwad, hirmust otsa leidsiwad, ja sellepärast  oli neil wiimne elulootus kadunud. Eelkäiad jäetükid saiwad suure müra ja pragisemisega  wastu jäemäge wirutatud ja siis sügawa pimedusesse jäe alla surutud. Kui nemad kaunis lähedale oliwad jõudnud, siis tuli üks hirmus suur laene, kes neid esiti pilwe piirile tõstis ja siis hirmsa surma suhu ähwardaS wirutada, aga oodetud ja mõeldud hirmus otS oli seekord koguni nende õnneks muutnud: wägew laene upitas neid jäemäest üle ja wiis neid selles hoos weel mitu wakamaad  edasi. Nemad oliwad seega kõik ühes oma hobustega peastetud ja sõitflwad suure rõõmuga 48 tunnise äraolemise järele omakside juure tagasi. Wenestd ja lootsikuid ei olnud hirmsa tormi pärast sugugi wõimalik wälja saata. Saia sõda. Tallinna linna wolikogus  on nõuuks wõetud, üht kommisioni kokku seada, kes pagaritele saiade ja leiwade raskust hinna järele pidada ära määrama, ehk järele katsuma, kas pagarid wõiwad saiu suurendada wõi ei. Nii wäga kui seesugune soow küll ehk iga linnalase keele peal seisab, et pagarid saiast meie pärast kas kümne wõrra suurendaksiwad nii wäga naljakas on seesugune  nõudmine ommeti. Mikspäraft ei kästa siis ka liha naela rohkendada ehk kaupmehi  kauba hindasi alandada? Linna wolikogu  oleks wõinud parem linna kassa raha kokku, panna ja Tallinnasse üht saiawärki ehitada, nagu neil jo wesiwärk on. Sell teel oleksiwad pagarid sunnitud, saiadele enne rohkem jämedust andma ja hinda alandama. Tallinna linnal seisab nüid wisi raske saiasõda  ukse eeS. Saab näha, kes wõidab, kas pagarid üksi, wõi saiasööjate hulk. k. Peeterburgist. Keiserlik Kõrgus Suurwürft  Peeter Nikolajewitsh on oma kuratori Kindralmajor Tutolmini saatusel 29. Januaril Kiewift Peeterburgisse tagasi tulnud. Tõisipäewal 31. Januaril suri siin riiginõuunik ja salanõuunik Kvwalewsky ära. Keiserlik Majesteet on 26. minewa kuu päewal Keiserliku kujutamise kunsti akadeemia  prohwessorile kollegiumi - assessorise Lagorio'le püha Wladimir'i ordo 4. klassi auutähe antud. Sisemise asjade ministeeriumi ametnik kindral-major Ceumern on Keiserliku Majesteedi  poolt Astrahani kubernäriks ja Astrahaani kubermangu kasakawäe pealikuks nimetatud. Wiimasel ajal on suur diplomaatika meeste wahetamine olnud. Wene saadik Ssa - burow pidada Berliinist ära tulema ja tema asemele Pariisi saadik würst Orlow astuma. Wene saadikuks Prantsuse wabadriiki saawat praegune Londoni saadik baron Mohrenheim astuma, kuna tema asemele Rooma saadik baron Uerküll astuwat. Roomas ei teadwat sest wahetamisest weel õieti. Kindraladjutant Richter, kes kaua aega põdurik oli ja kelle terwekssaamine kahtlane oli, on nüid päris terweks saanud. 2. Weebruaril. Uued jooma majade patendide maksud on järgmised: Esimese jauskonna  patendid 366 rubla. Töise ja kolmandama  jauskonna patendid 166 rubla. Need trahteripidajad, kes juba 1884 aasta jauks patentid on ostnud, ja rohkem maksnud, kui eel tähendatud on, saawad üle maksetud raha tagasi. J. S. Turgenjewl tööd on esiti 6000 eksembplaari trükitud. Nüid teab Nowofti  rääkida, et see 6000 eksembplaari juba müitud olewat ja warsti jälle uus trük saada ilmuma. Nii peab Weue rahwas oma tähtsa kirjaniku töösid kalliks. Wene kauba kontorist Hiina maalt Tokmakow'i  kaubamajast on neil päewil üks kuulus kaupleja Peeterburgisse reisinud. Tema nimi on A.D. Starzew, ta on sündimise poolest Burjatlane,  oli alles poisike, kui ta aastal 1861 esimest korda ühe kauba karawaaniga Hiinamaale läks, ja seal oma usinuse ja mõistuse pärast tutwa riigimehe Tshung Hon tähelepanemist leidis. Noor Burjatlane õppis wäga usinaste Hiina ja Inglise keele ära. Tshung Hon seadis teda kauplemise peale ja pea jõudis ta oma usinuse ja kokkuhoidmise läbi nii kaugele, et ta praegu juba üks neist kõige rikkamatest Tian Tsingis on. Tema on praegu üks neist kõige rikamatest Weue kauplejatest Hiinamaal, ühtlasi ka üks peenike kauba tundja kõigesuguse kauba juures. Ta on kõigis Hiina Wene kauplejate seltsides seldsi liige kui ka Wenemaal.  Siin PeeterburgiS tahab ta kauplejad ka Hommikumaa kauba ja kaubaajajatega tutwustada. Härra Starzew on praegu esimest  korda pärast Eüroopamaa maha jätmist Wenemaal; tema saab terwe Eüroopa läbi reisima ja Ameerikast läbi minnes Hiina maale tagasi pöörma. Üirid on PeeterburgiS juba wiimasel ajal alanemas. Mitmed majaomanikud on üiriraha 20 protsenti alandanud, et nende korterid tühjaks ei jäeks. Wasta sügiset arwatakse üirisi weel alanewat. Orenburgist. Nõnda kui kuulda, on sealne kaupmeeste selts 8000 rubla kokku pannud, et seal üks päewaleht saaks wälja antud. Mõistlik tegu. Orelist. Rahaminister on, kuda „ Oreli teataja" kirjutab, Oreli kubernerile järgmise teatuse saatnud: Wastuseks Oreli linnarahwa  saadikute palwe peale, mida need ühe laenu tegemise pärast Oreli kogukonna panga toetuseks ette kandsiwad, palun seal linnawolinikude  koosolekul teada anda: Et mina walmis olen seaduslikul teel üht laenu korda saatma ja nimelt niisugusel suurusel, kuda seda kogukonna panga elu kinnitamiseks tarwiS on, selle kohase maksu kohuse tingimisega, mis niiheasti  selle laenu tasumiseks, kui ka 800,000 rubla suured kogukonna wõlad pangale tarwilikud  uäitawad olewat: peab 5 protsenti kasu ja üks protsent mõla wähenduseks maksetama, kuna 1884 ja —B5 aasta protsentid kapitaali külge saawad arwatud; 2) et laenu praegune summa 1,500,000 rubla peale arwatud on, sest et 2,900,000 rubla suurest panga kahjust 1,400,000 rbl. panga kapitaali ülesütlemata paberite, endiste panga walitsuste kahju tajumiste  ja pangas olewate wekslite läbi ära tasutud saab; 3) et 800,000 rubla kui linna wõlga esimeses punktis tähendatud kasu maksu ja wõla wähendusega panka jäema peawad; 4) et 500,000 rubla suurune laen nendesama kasumaksu ja wõla wähenduse tingimistega Kõigekõrgemalt poolt kinnitatud saab. Lõpul palub rahaminister Bunge selle teatuse  sisu linnapeale teada anda. Kui linna wolikogu seda rõõmustawat sõnumet kuulda oli saanud, wõeti kohe nõuuks, selle armuliku eestmure eest Keiserliku Majesteedile kõige alandlikumat tänuadressi saata, mida kõik woliniküd alla kirjutasiwad. Peale seda paluti linnapead rahaministri härrale ja Niigi panga walitsusele wolikogu poolt tänu awaldada. Wõeralt maalt. Stokholmist. Naesterahwas prohwessor.  Mõne nädali eest jõudnud üks wene proua Kowalewskij, nii kui Noodst lehed räägiwad, Stokholmisse, sealse suure-kooli peal matemaatika õpetust andma. Nüid on tema juba oma ettelugemist alganud ja Rovtst pealinna lehed ei jõua tema osawuse ja teaduse  üle matemaatikas küllalt mitte imestada. Roodst pealinna ülikool, kes alles mõne aasta eest priitahtliku annete teel on wõinud elule ärkada, on praegu tublis ja tegemas joones, nii et Upsaka ja Luudi ülikoolid, kes ühes temaga elule tekkisiwad, temast järele on pidanud  jäema. Ja! ka Wenemaa ei jae töistest riikidest sammugi järele, waid saab koguni esimeste hulka arwatud, sest Wenemaa naesterahwas on ju Wõeramaa riigis juba mehitse meeste õpetaja. Panist anti 2. Weebruaril teada, et seal ümberkaudu kristlast saab piinatud ja riisutud. Mandariinid hulkuda suures tropides ümber ja karjuda: „Surm kristlastele! Surm Prantslastele!" ning riisuwat ja tapwat maad mööda hulkudes. Londonist. 11. Weebruaril õhtu suri sealse ajalehe Times'i peatoimetaja prohwessvr Cheney  ära. Ütleme selle kirjamehele järele: Rahu tema põrmule. Ameerikast. Töine Tell. Mõne aja eest kirjutas üks Ameerika ajaleht ühest osawast  mehest, kes laskmise osawuse pärast töiseks  Telliks tuleb nimetada. Ühes Põhja- Ameerika ujumise kohas on see järgmine lugu sündinud. Weikeses Pensilwania ujumise kohas Mareheadis, Atlandi-okeani ääres on see lugu sündinud ja sealse rahwale wäga tähelepandawaks looks saanud, mis sealt kui üks imeline juhtumine on wäljalautatud saanud.  Üks härra Robert Elliot toonud oma kolme aastase tütrekese, kes haigusest oli paremaks saanud, nimetatud ujumise kohta kosutamiseks, ja peagi oli see õrn õiekene kõikide abiotsijate armsamaks ajawiitjaks saanud.  Ühel hommikul tulnud üks Itaalia mees ka sinna ujumise kohta ja toonud ühe kimbu punaseid kummi-palle müimiseks ühes, nagu neid siin meiegi laadade peal oleme näinud. Major Hawkins tahtis weikest lapsu- kest ka pallidega rõõmustada ja köitis pallid paelaga lapse ümber ja tahtis last ühes palliga  õhu sisse wisata ja siis jälle aega mööda oma kätte wahele langeda lasta. Aga oh õnnetust! nii kui ta last esimest korda ülespoole  upitas, ei kukunud ta enam tagasi, waid tõusis ikka kõrgemale, künni peale majade ja sai wiimaks tuulest mere kohale aetud. Kaua aega kuuldi õnnetumad last mamma nime nimetawat, kui ta aga wiimaks õige kõrgele jõudis, siis mattis tuul ta õrna heale kinni. „Lootsikude juurde!" hüidis üks wana kapten Dikson, ja kohe läksiwad kaks- künni kolmkümmend meest lootsikudega nutja ja õhkawa laste ja naeste saatusel merele, endid niipalju kui wõimalik kõrgel kõikuja lapse kohal hoides. Töiseks oliwad üks seltskond mehi endid ühe kergest ujuwa laewakese peale kogunud ja iseeneses  maha teinud, et nemad selle lapse peastmiseks  kõik saawad tegema, mis ial wõimalik on, et lootsikumehi tuetada. Laps oli juba mõned Inglise penikoormat rannast kaugele aetud, ühtlasi ka 400 meetert õhus kõrgel ja tõusis wäga pitkamisi ikka kõrgemale. Kuda oli wõimalik last weel peasta? Kui mõnda palli lapse küllest oleks wõinud lahutada, siis oleks kandmise jõud wähenenud ja aega mööda maha poole wajunnd, aga kuda oli wõimalik neid lahutada? Ühes lootsikus oli mees, kes kaugel igal pool kui kuulus kütt tuttaw oli, ja sellele sai see hirmus ettewõtte ette pantud, kas ta usuks ja wõiks mõnda neist kummi pallidest puruks laske. Julge mees wastas: „See laskmine ei ole mitte üks liht laskmine, see on üks hirmus tük. Sest seal ülewal kõigub ja liigub tuule tiiwul lapsuke ja jalge-alus kõigub iga laene löögi järele, silm ja käsi wõiwad sellepärast eksida. Aga ilma selle ettewõtteta on ka see armetu lapsuke igaweste kadunud. Mina ei tunne ühtegi töist abi. kuda seda last wõimalik peasta oleks, kui minu ettewõtte mult ka minu elu päriks, siiski tahan ma katsuda last peasta!" Esimene pauk läks kõrwa, niisama ka töine. Wiies pauk lahutas lapsest üht palli, ja pall läks kõrgele, kadus õhu sisse ja sünnitas suurt rõõmuhõiskamift pealtwaatajate seas. Kaheksema paugu järele wõis juba selgeste näha, et pallide kandmise jõud oli kahanenud, sest lapsuke ei saanud enam kohe lõuna poole edasi aetud, waid ta langes aega mööda Hakers'i saare poole madalamalle; tasakeste kukus ta saare peale maha ja oli kui inimese kätega pehme liiwa hälli sisse pandud. Rõõmu hõiskamisega wõtsiwad saare rahwas teda üles ja wiisiwad lootsikude juure. Seal seisis julge mees töiste keskel jumetu ja wärisedes  oma julge töö lõppu teadmist ootades. Kui ta neid mehi wäga rõõmsa nägi olewat, kes talle lapsukest pakkusiwad, siis langes ta kui purjus oleja rõõmu pärast maha. Selle wahwa julge mehe nimi on: Härra Charles J. Vorhees, tema on üks iseäraline ammetimees.  Weike laewakene ujus lootsikude saatusel  rannale, kelle sees kütt ja lapsukene wigata oliwad. Rannas sai kütt ja lapsukene rõõmu hõiskamisega wasta wõetud ja lapsuke nutja, nüid jälle õnneliku emale antud. Ja, ja, Ameerikas sünnib imet ja kunsti on seal kõige rohkem, kui mujal kuskil maailmas. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Kalja Pärt: Kas see tõsi on, et sull üks iseäraline „wahend" on, kelle abil sa pea üht „näidendid" tahad teha? Nalja Mart: Päris sula tõsi! Wahend on anus ja näidend rahwa kasuks. Kalja Pärt: Sõge, seleta mulle siiS ka seda suurt anu ja kasu ära! Nalja Mart: Minu wahend on „tehass", ning tehasse wahenduse ja mõlgendi läbi tahan ma salakesi näidata, et minul mitte nõuu ei ole rahwale järele anda, waid neile peenikeselt  luulendi. ja walendi läbi ära seletada, kui auusad meie meeste wahendid on, kellega meie rahwale „suurt kasu" saadame. KaS pole kuulus näidend? Kalja Pärt: Naljand küll! Aga mustandit  walgendiks teha on ikka natuke wiltu katsend. Nalja Selle pärast ep ma ju seda näidendit „annan". 56 7. Sakala. 1884