Loomad ajalu'us ja muinas-jutudes. Theodor Winkler'i järele. I. Kui Jumal alguses maailma ja tema seeS olewaid loomast ja inimest oli loonud, tegi ta wiimasele kohuseks, maa üle Valitseda ja kõike loomast oma käsualuseks teha. Aga paraku, kui kaugel näeme meie wanaaja rahwaid sellest eesmärgist eemal olewat! Alatumas iseenese alandamises  tasemad mõned neist loomadelle koguni jumalikku auuötust ojaks saada ja piawad neid pühaks; nõnda auustasiwad näituseks Egiptlased sõnni, vinast, kasfi, iibist, krokodilli j. n. e. Isegi töised kõrgema kultuura rahwad, klaSstka wanaj-ajal, pidasiwad Valitud loomast oma jumalatele  pühaks ja töistest neljajalgstft kõrgemaks. Näituseks  laskstwad Roomlased oma preestrite läbi lindude lendu ZerawaSte tähelepanna, kui nad tähtsais riigiasjus töötada tahtsiwad, sest et nad sellest oma ettewõtte kordaminemist ettenäha arwasiwad wõiwat. Nõndasama pidasiwad nad püha-kanu, kelle söögiisust iseäranis enne lahingit ehk muud tähtsat sündmust nende saatust Välja arutasiwad. Ka loomade wastutulemisestki tunti jumalate tahtmist ära. Nii tähendas see näituseks õnnetust, kui üks loom, nimelt käpp üle tee jooksis, kui üks ohwriloom altarilt ära põgenes  ehk tapmise juures röökis. Peale selle oliwad Roomlastel  ka ohwri-waatajad sstgruMtõ), kes ohwri-loomade sisikonnast ettekuulutasiwad ja ajalugu teab mitmestki wägewast  riigi ettewõttest kõnelda, mis pooleli jäi, sest et ettekuulutamised mitte head ei olnud. Kaua ei tuurinud küll see eba-usk mitte. Juba 3. aastasaja keskaegus e. Kr., sõjaS Ka rthago Vastu, juhtus, et püha-kanu söömisele sundida taheti ja Vastasel korral neid pahaselt merde wisati. Möödaminnes saagu aga tähendatud, kuidas see pühaloomade  usk kord Rooma linnale kasu tõi. See oli Gallialaste sõaajal Rooma wastu, Brennus'e juhatusel) (a. 389 e. Kr.) kuS vaenlased juba linna oliwad roninud,  ning magavad linnakaitsejad KapiwliS hoitawate anide kaagutamise läbi äratatud saiwad. Sellega on Kapitoli amd mitmeks ajaks ajalu'uS tähendust leidnud. Ülepea oli ani GreeklaSte juures püha loom ja peeti teda kenaks loomaks, kelle iludust imestati ja keS nimelt armastajate vahel kingiks pruugis oli. See pühadus, miS wanal ajal sellel lestjalal osaks sai, on meie ajal ammu juba ärakadunud, ja meie uueaja lapsed tunnewad teda ainult rumaluse eeskujuna; see arvamine ei ole aga siiski mitte iga rahva juureS ja Hiinamaal nimelt Võrreldakse abielu truudust aniga. Luik oli GreeklaSte juureS tarkuse- ja Valgusejumala  Apollo'le pühandatud, kelle käest ta ettekuulutamise  annet saanud olewat. Selle anniga ehitatud arwafiwad  ka Vanad Germanlased seda ilust lindu olewat. Nende jumalate-SpetuseS seisis ta õhuS ja wees Valitsevate  Valguse-jumalatega kõige lahemaS koustuses ja tema ilmumises seisis ikka prohvetlik tähendus. Laewamehed nimelt pihasiwad seda õnnetoovaks tähenduseks, kui neile luigad wastu ujusiwad. Lähemaks seltsiliseks oliwad ja on algusest saadik inimesele hobune ja koer. Hobune nimelt on juba hallist Vanast ajast saadik inimese elujuhtumistest osavõtnud,  teda tema reiside peal saatnud ja sõadeS ja lahingiteS teda kannud. Ta algus-sugu ei näita meie päewil enam olemasgi olewat, üks tunnistus tema Vanaduse  kohta. Kõige vanemad teadused hobusest on pühakirjas  ja vanaaegsete Egiptuse- ja Pärstamaa mälestussayibate  pea! leida. Rahuaegadel on hommikumaal hobust palju wähem pruugitud, kui õhtupoolsetes maades. Karielajas,  eesel, kamel j. n. e. oliwad inimesel põllutöös ja reiside peal kohasemad, kuna vanaaja sagedates ja suurtes ajaloolikutes sõdades hobune oma tubliduse, kärmuse ja julguse pärast ülirohkeste pruugitud sai. Kardetavad oliwad Kaldea ja Siiriamaa sõa-hobused. Kuningas Salomon aga ja tema eeskuju järele palju muid selleaegseid  valitsejaid ja kuningaid pidasivad Egiptusemaa hobustest rohkem lugu. Walged hobused saiwad wõidupidudeli  ja käikudel pruugitud ja peeti valget hobust wõidu-tähekS, kuna töist karva hobused verevalamist, nälga ja katku tähendasivad. Kõige sõbralikumas olekus inimesega leiame hobust praegu Araablaste juures, kus ta täiskasvanud priimehe lahutamatu seltsilane on, kunagi tema kõrvalt ei lahku ja suure hoolitsemise ja armuga kaSwatatüd ja peetud saab, kellega tema peremees rõõmu ja kurbduft, telki ja koguni oma puhkepaikagi jagab. Töine niisama inimese poole hoidja lookn on koer, keS üle terve maailma laiali lantatud on. Tema olek inimese kohta ei ole aga mitte ikka ja igalpool ühesugune. Juba kõige wanemaS ajas, umbeS 3499—2199 e. Kr., leiame meie teda Egiptlaste mälestus-sambaste peal, ja nimelt mitmes tõuugudeS. Kuna tast vana GreeklaSte ja Roomlaste kirjades ainult auustusega kõneldud saab, kuna näituseks Treeka tark Sokrates koera nimel vandus, sellesama rahma laulik Homer wägimehe OdySseuS'e koerale kiituselaulu laulis ja Spartanlased oma sõa-jumalale tõiSte hulgas ka üht koera ohwerdasiwad, kuna üleüldse terweS õhtumaades koer kui inimesega ümberkäimises lugupeetaw loom leida on, saab ta hommikumaades põlatud, ei leita teda kuskil inimese seltstlasena, maid peetakse teda ainult maja ja karja kaitsemiseks ja saab näituseks Wanas- TeStamentis ainult tühjuse, põlgduse, roojuse ja kurjuse tähenduseks nimetatud. Wana-Germanlaste juures seisis ta/aga oma truuduse pärast suure auu seeS ja saiwad nad ka sõaS pruugitud. ÜkS hobune maksis neil 6, üks koer aga 12 shillingi. Aga siiski pruugiti koera ka wahel teutamise- ja häbi-märgiks. Näituseks, riigi rahurikkujaid  trahwiti seega, et neid üht kärnast koera ühest nurmest tõisse kandma sunniti. Niisamuti oli Roomlaste juures, kus koerast küll lugu peeti ja ommeti oli neil mõõduks, sugulaste-mõrtsukaid  seeläbi surmata, et neid ühtlasi ühe koera, ühe pikk-usst, ühe kukke ja ühe ahwiga kotti topiti ja siis wette wisati. Ilusad koerad oliwad klassika wanal-ajal koguni kallid uhkuse-loomad, ja ainult üks mees nagu Grecklane Alcibiades wõis (nagu Plutarch räägib) jähärdust  kallist nalja teha, ühe imeilusa koerale, mis temale 70 minet (umbes 3000 rubla) maksis, saba ära lõigata, sellel tähtsal põhjusel, et Athena linna lobasuudel midagi uudist raakida oleks.- (Järg jäeb tulema.) Halwaist ahjudest ja nende kahjust. I. Ehk küll sadanded iga aaSta halwa ahjude ja hooletuma ahju-kütmise ohwriks langemad, siiski saab nii heaSte linnades, kui ka maal ikka meel suuremalt jault endise halwa miisi järele ahjusid ehitada lastud, ilma et asjatundjate õpetust tähelegi saaks pandud. Kõige halwemad ja laiduwäärilisemad ahjud on niisugused,  millede suitsu toru, milles suits ahjust korstnasse  peaseb, kahe raud kaanega, mis ükstõise peale sünniwad  ehk nõndanimetatud „pe idad ega" pärast ahju kütmist kinni pannakse, et seeläbi soojust ahjuS tagasi hoida. Niisuguste ahjudega ruumides elawate inimeste elu on iga hooletuma ahju-kütmise ehk mõne muu õnnetuma juhtumise juureS kaalu peal. Lastakse nüid, enne kui kaaned ehk peldad niisugustele ahjudele peale pannakse, süed HeaSte ära SSguda, nii et hoolsa ümbersegamise juureS sinist tuld (põlewat süte-wingu KohlenoxydgaS), ega suitsu näha ei ole, siis wõib julgeste ahi kinni pandud saada, ilma et maja elanikudel midagi kahju karta oleks. Siiski läheb aga niisugustest ahjudest läbi korstna palju sooja wälja ja nad jahtumad ruttu ära, mis sellest tuleb, et ei peldad ega ka ahju uks nii kindised ei ole, et nad õhu Voolamist majast ahju ja ahjust korstnasse täieste takistada jõuuaksimad. Ei saa aga enne niisugust ahju kinnipanemist mitte küllalt hoolsuste Viimseid weikseid siniseid leegikesi süttes tähele pandud ja selle eest muretsetud, et süed heaste ära õõguda lastud ja hoolega ümbersegatud on saanud, wõi ehk jäeb kord õnnetumal wiisil mõni weikene, pool süele põlenud puutükikene süte hunikusse Varjule, siis tungib  süte ming kergeste läbi ahju ukse eluhoonesse ja kihwtitab  kõiki õnnetuse korral seal elawaid inimesi armuta ära. Wäga ktiduwäärt ja kasulikud on aga õhu-kind iste (hermetisch) ustega ahjud. Aga kahju, ka see kaunis leidus ja looduse seaduste tarmitamine, mis Shu-kindiste ahju uSte läbi inimestele kasulikuks sai, on mõnes kohas rumaluse läbi ära rikutud ehk nagu need ebatargad ist ütlewad,  ära parandatud ja seeläbi hirmus kahjulikuks tehtud. Ohu-kindiSte ahju uste targutamise põhjusmõtte on see, et õhkn meile tutmat, kõige halwemat sooja edasisaatjat selleks tarwitada, soojust neis ruumides, kus meil seda tarwiS on, tema läbi tagasi hoida. On meil HeaSte ehitatud ja nagu ikka, suitsu toru läbi korstnaga ühendatud ahi, siis Võime sooja korstnast wäljawoolamist seeläbi kergeste takistada, et meie ShukindiSte  uStega ahju suu kinni paneme, mis seeläbi sünnib, et meie Valatud, HeaSte sileda serwaga raud ukse sinna külge kinnitatud kongsu ehk kruuwi läbi tugewaste ahju suhu müiritud ja karwa pealt ahju ukse serwa järele Valmistatud Valtsi Vastu surume ja seeläbi õhu Voolamist  majast ahju ja ahjust korstnasse takistame. Nüid piab korstnas olew halb sooja edasi saatja, külm õhk sooja ning kerge õhu ahju lõõrides nii kaua kinni, künni kõik soojuS hea sooja edasi saatjate ahju kiwide läbi majasse on Voolanud ja ahju õhk korstna õhuga ühe tuuliseks on saanud. Oige wähe sooja wõib seal juures läbi korstna wälja peaseda, seda wähem, mida kindlamine ahi tehtud ja mida wähem õhu Voolamise  edendajaid praegusid ahju kiwides ja kiwide Vahel leida on. Kindel on, et niisugustest ahjudest süte-wing iialgi, ma ütlen, mitte iialgi elu hoonesse tungida ega immeStele kahju teha ei saa; ka siis mitte, kui ahju seeS suuri pragusid  leida oleks, sest et niisugusel korral siis õhu woolamine  ahjust korstnasse sünniks ja wing üheS õhuga labt korstna wälja woolaks. Niisugust ahju wõib iga tahes, kas kõige paremal põlemise ajal ehk siis kui puud juba süteks on saanud, kinni panna ja ei ole mitte waja kartlikult  selle järele wahtida, kas ehk wahest mitte weel simsid leegikest ehk weikseid tukkikesi ahjuS leida ei ole.  Tahetakse  aga siiski mõistlikult toimetada ja korstnat warase lagunemise eest kaitseda, siis on hea, et ahju mitte enne kinni ei pannta, kui küetis ollused sutteks on saanud. Nagu ülewal pool juba kord nimetasin, on aga ka see kasulik õhu kindiste ahju uste leiduS niisugustest, kes mitte aimatagi ei wõinud, et õhk kõige halwem sooja edasisaatja on ja seeparast wabat ühendust ahju ja korstna õhu wahel wõimatumaks pidasiwad, seeläbi mitme kohaS inimestele kahjulikuks tehtud saanud, et õhu-kindiste ustega ahjudele nagu mõned arwawad sooja tagasi hoidmiseks  ja korstna kaitsmiseks „peidad" peale pantud jaamad; ehk kui mana peldadega ahjudele õhu kindised uksed ette pannakse ja ühtlasi ka peldad seisma jäetakse. Niisugust ahju küttes ollakse muidugi julge, et õhu kindised uksed mingu tuppa tulla ei lase ja ei panda mitte tähele, kas süed heaste ara õögunud on ehk ei ole arwatakse: niisugust ahju wõib ju kinni panna, millal tahetakse, tal on ju õhukindel uks. Peldade tagasi pidamise läbi jäeb aga sütewingul, süehapnikul ja töistel põlewatel kihwtistel auurudel miS parast ahju kinnipanekut ahjus meel sünniwad ahju ruum weikesekS ja nad suruwad seestpoolt nii kõwaste ahju seinade mastu, et nad iga wäikese praukese läbi, mis ahju seeS ehk kiwide wahel juhtub olema tuppa tungiwad ja seal juures ahjule meel uusi pilusid juure sünnitawad. Sagedaste saadakse niisugustel kordadel ühes sütewinguga tuppa tunginud wõera haisuliste öhujagude läbi meel õigel ajal aru, et õnnetus ähwardamas on, nimelt siis, kui puud mitte weel kõik süteks põlenud ei ole. Kui kütisollused  aga niipalju ära põlenud on, et ainult sütewing ja süehapnik milledel mingisugust ifiaraliku haisu ei ole weel järele jäenud on, siis wõib õhukindiöte uksega peldadega ahi maja elaniküsid kõige suuremasse SnnetuseSse saata: kuna kindlaSte sellepeale loodetakse, et õhukinnised uksed mingu tuppa tulla ei lase, tungib süte wing peldade tagasi hoidmise pärast nagu ülewal näidatud  tuppa ja kihwtitab tema elanikud ära. (Järg jäeb tulema.) Mõndasugust. Imeline palwe. Üks Balakirew'a sugulane juhtuS kord Keisri Peetri wiha alla, kes teda kohtu kätte äraandis ja kohtu mõistjate otsust juba kinnitanud oli. Balakirew tuleb kurwa näuga Keisri juurde. Keiser mõistis juba, mispärast ta tuli ja pöõriS ennast juuresvlejate poole üteldes: „Ma tean, mispärast Balakirew minu juurde tuleb, aga ma annan oma sõna, et ma seda mitte ei tee, mispärast tema mind palub." Siis tuli Balakirew tema juurde ja ütles: „Olge armuline, Alekseit'ch, ärge andke sel süidlasel minu sugulasel mitte andeks." Töisel päewal kuulutas ta hukkamõistetul andeksandmist. Kelle maa peal? Balakirew ei mõistnud mitte üksnes töist, waid ka ennast Keisri wiha eest peaSta. Kord sai Keiser hirmus tema peale wihasekS, ajas teda enese juurest ära ja omas wihaS keelas temale koguni ära Wenemaa peal käimast. Baläkirew kuulas sõna ja sõitis Peeterburgist wälja. Warsi peale seda nägi Keiser aknast, et Balilrirew sõidab wankris lossist mööda. Kanges wihas jooksis Peeter uulitsa peale, kus nalja hammas sõitis ja karjus temale: ..Kuidas julgesid Sina minu käsu wastu panna ja minu maa peale jälle tulla?" „Tasa, tasa, armuline Wene Keiser! Ma pole mitte Teie maa peal," wastas Balakirew. ..KuidaS mitte minu maa peal?" „Aga waatke kuidaS: maa wantreS, mille peal ma istun, ei ole mitte Teie, waid Rootsi päralt, Jumalaga!" Ja Balakirew sõitis edasi oma teed. Keiser naeris selle teraw mõistuslise wastuse üle ja saatis teda tagasi kutsuma. Kordaläinud wastus. Suwvrow, nii kui kõigil tuttaw, armastas imeliste küsimustega nalja teha. ja kordaläinud wastused rõõmuStasiwad teda wäga. Ükskord küsis ta hirmus kange külma ajal, tunni peal oleja soldati käest: Kui palju tähti on taewaö?" See waStas: ..Ma luen nad seesama kord ära," ja hakkas lugema: »ükS kaks, k01m...." nii kaua, künni tuhandeni. Siis sai Aleksander Wasiljewitshil kangeste külm. Ta küsis soldati nime järele ja kihutas minema. Töisel päewal sai see soldat unterohwitseriks tõstetud ja Suwörow ütles: ..Tema oli tõeste minust kawalam." keedest. N. 1. Sakala. 1885 Vastutaja: J. Kõrw