Tallinna Sõber .R 44. WiieS aastakäik. Tallinnas, 4. Talwe-knn Mval IBBZ. Uleiildnt aeateht Eestikghwalc «aal ja tianades. Tuleb ükskord nckdaliS wcklja. Maksab Tallinna» Lindfor«'i päriate trükimajas: ,Wtas L rubla, 40 kop. pool-aaSta» 1 rubla 46 kop. Koju ehk postiga saadetud! aa,ta» rubla pool-aasta» l rubla 70 kop. Anulntnsed maksavad iga rea ehk selle aseme pealt r. Kop. Tellimised Võetakse wasta: Halli,mas: Lindfors'i päriate trükimajas. I»eleröurgis: J. S. Seekandt, vssugpou»» M 54. - Hartas: W. Just. - Rakveres: L. Wattky. Raides: A. Seidelöerg. Kapsalus: K. Ksllverg. Lihulas: A. Mllner'! poodis. Wiljandis: H. J. Karow'i raamatupood. Aunresaares: Hh. Lange.—Maal: kuida iseäranis kuulutakse. WaStaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab BaMskiS, kirjad käiwad Baltiski (Balttschport ku-MvM-lloprr..) ««atster: Mk. rahwus ja riik. - Omalt maalt Tallinnast: Lutherufc püha. - Luther,ise mälestusc-sammaS. - Suurkooli ammtmed. - Sakalaste lehtedest. - Professor Röle.i häda. Tulekahjud. Nakwerest - ! 'kuulide asjust. Harjumaalt - Uued kohtuwanemad. Loomatõbi. - Tartust: Uks nurjatu tegu. ! ' Äunpid». Riiast: Willjanäituse komitee aruanne Muhumaalt: Rahwakoolid. Peterburgist: i Mõnda, NuS sõea pllss. Wilja aidad, Kulla killad. Kronstadtist: Meresõidust. Äalishist: KohuS. Vladimirist! Tulekahju kandjad kerjamas. Wilnast: Ilmad. Tambowist: Paberraha wabrrk. WZeralt maalt: Saksamaalt. Auslria-Uugrumaalr. Prantsusmaalt. Inglismaalt. S-rbiast. EeSti kirjandust vallast. Kiriku teadused. Usk, rahwus ja riik. Läbi ükSteistkümne numre kirjutab ,Olewik" juba üht juhtkirja: Nõrke matad nõudmised j a natuke  kriitikat." SelleS kirjas saamad lugejatele need põhjused ära seletatud. miS peale meie koduelu, seltslik elu ja riiklik elu kõikumata peawad rajatud olema. .Olewik" ei ole selle töö juureS waewa kartnud, ja meie wõime rõõmuga tuuuiStada, et see töö läbistikku ka rohkem tõsist ja auusat püüdmist näitab, kui meie muidu .Olewiku" kirjades olime harjunud leidma. El ,Olewtk" selleS kirjas natuke rohkem »kuusis onu" sünnitab, kui lugejad ehk ühe korraga omaks wõtta tahawad ja suudawad, selle üle ei taha meie silu kohut mõista. Ka selle peale tähendame meie siin üksi aga mööda minnes, vt üks suur jägu nendest  uutest .kuustssuadest" waewalt küll jäävamat eluaset EeSti keeles leida wsiwad. ,Olewiku" äraseletamtsed ise wõiwad rohkemalt jäult õige targad ja teaduslikud olla, aga üht puudust oleme nende juures leidnud. ,Nõrkemata nõudmiste" lugeja leiab meie arwates liiga wähe juhatust selle üle, missuguses järgeS need ära seletatud elupõhjused üksteise kohta seisawad;  see on teiste sõnadega: Lugeja ei saa aru, missugune  ,nõrkemata nõudmine" teise eest taganema peab, kui need wahest üksteise waSta põrkawad. Olemiku" enese sõnadega rääkides peaksime meie ütlema: See kirt on liiga palju ,nägeline" (theoretisch), ja on liiga wähe ptegeline" (praktifch), ja seda arwame meie ühe rahwalehe kohta suureks puuduseks. Aga meel rohkem. Meil näitab, nagu ei olekS .Olewtkul" sagedast õiget mehist julgust, mõnda assa õige nimega nimetada, nagn kardaks tema stiu ja seal, mõne ringkonna ebajumala külge puudutada ja nagu kardaks tema mõne maimu ja woimu waSta üleS astuda, kes ennast wiimasel aeal suure kawalusega meie kodumaal pesitanud ja üleh keerutatud wihamaeuuga rammusaks  nuumanud on. Mõuest põlemast küsimisest, mis just nendest äraseletatud elupõhjuStest sigiwad, näib »Olemit"  suure hoolega eemalt mööda minema, et tema aga oma enese käppa ja nokka kogemata natuke ei körwetakS. See wõib omast kohast ka õige ,tark" olla, aga meie kardame,  et see suuremat jägu sellest kasust küsitamaks teeb, mida see juhtkiri saatma peab. Selles juhtkirjas leiame meie oige palju ,usuelust" ehk .religiouist". , rahwusest" ja ,polttikaft", see on riigielust. Kuida need kolm aga üksteise kõrwav elama peawad, kuida need üksteisega leppima peawad, kui üks ehk teine wahest oma wõimnSkonda teise kulu peale laiemaks wenitada püüab, miS paraku oige sagedast näha on, sellest ei leia lugeja »Olew!ku" juhtkirjas ühtigi. Usk. rahwus ja riik on korralise elu kõikumata põhjused. Waatame meie aga suureS maailmas, waatame omal suurel isamaal ja waatame omal kitsamal kodumaal ümber, fitS leiame meie pea, et need kusagil rahulikult üksteise kõrwaS elada et taha. et need mitte inimest ei ühenda, kuida ometigi korralise elu kõikumata põhjuste kohus on, waid et need wäga sagedast isekeskis oma wõimuSkondade  piirete üle lausa tülis on ja sedawtisi inimesi üksteisest lahntamad ja üksteise peale wihale kthutawad, kuna nemad ühendama ja sõbrustama peakflwad. Kust see tuleb? Kuida on selle wasta abt otsida? Esiteks tuleb see küll sellest, et inimesed nüüd kord patused on ja igakord mitte usu, rahwuse ja riigi kasu ei otsi, kelle lipu all nemad ennast küll wõitlema ütlewad, waid et nemad omale sagedast usust, rahwusest ja riigist üht erawalda teewad, selles wallas wägiwallaga walitseda ja sealt ka teisi waldasi oma wõimuse alla sundida htmustawad.  Teiseks tuleb see aga sellest, et nende kolme walla usu, rahwuse ja riigi tähendus igaühel selge ei ole, ja et nende piired üksteise wasta kindlast küll rajatud et ole, et igaühele neist kolmest elupöhjustest ehk waldadest, oma õiget seisupaika üksteise kõrwas ja oma wõimuskonda üksteise kohta, määratud ei ole. Katsume meie seda stiu teha ja oma lugejatele ära seletada, et rahu ja sõbrustus sigiks. Muidugi ei ole meil lootust, et meie hääl üle laia maailma kõlaks ja kõiki tüli ja kära ära soigutaks ja lämmataks. Aga seda ei ole ka meie poolt just mitte teha tarwiS. »Igaüks pühkigu oma ukse eest", ütles wana rahwas. Katsume meie ka oma ukse eest pühkida, oma kodumaa tüli ja kära solgutada. Ega see EeSti rahwale ja meie kodumaale häbiks ei ole, kui meie nendest tülidest ja pahandustest kõige enne peasema,  millega meie pälwil nimelt ülemäärasel) rahwuslased keda ka Chauviniftideks nimetakse, kõiki maailma kihisema ajawad! Mis on üsk, ehk ütleme ennemini usutunnistus, ja missuguse seisupaiga peal peab usutunnistus rahwuse ja riigi kohta olema? ,Olemil" seletab oma lugejatele, et inimene ilma usueluta ehk ,rel!gionita" loomade kilda langeb. See on jo iseenesest õige küll, aga meie leiame, et ,Olew!k" omas ,religiont" seletamises jälle üleliiga ,nägelise" pinna peale seisma jäänud on. Usuelu wõi .religion" tuleb Mewiku" sule alt üksnes teaduslikkus, üleüldises kujus wälja, ei ole mitte kindlast mäljakujustatud  (ausgestaltet). Seesuguse ei oska meie lihtlased lugejad ühtigi teha. seda ei sünni aga ka rahwuse ega riigi kohta õige seisupaiga peale nihutada. See on üks paljas ,nägeline" mõttekujustus, ja sellest ei ole küll. Wana-Mehikaanlastel oli ka oma .religion", aga see sm,. diS neid oma kaasinimesi tuhandete kaupa ohwerdama, et nende ,Jumalad nälga ei jääks".  Seesugune,religion"  ei ksrgenda kedagi üle loomade, waid alandab inimesi,  omas tegemas elus. meel hea tüki loomade alla. Meie omast seisupaigast ei wõi muud tunnistada, kui aga seda : „ Usk on Kristuse armuõpetus, kuida see piihaS kirjas selge ja kää«a in ata sõ - naga ülespandud on ja Ewangeliumi kirikus  kuulutatud saab." KeS seda usku tunnistab,  see seisab VigeS usutunnistuses, kes sette järel oma mõtteid ja elu korraldab, see seisab õiges usuelus. See seletus et leia küll mist toredate „nägelaste" ees palju armu, aga see on ja sellest saamad kõik meie kunstitumata lugejad aru. Meie ei usu ka koguni mitte, et pwägelaste" nägelemine sellest just wäga palju maha tingida suudab. Jääme meie selle kindlas wormiS mälja kujustatud usutunnistuse sisse, siis leiame meie sealt ka selget ja kõikumata õpetust selle seisupaiga üle, miS rahwuse ja riigi kõrwas usu kohaline on. Kristus ise ja tema Apostlid õpetamad ikka selge sõnaga, et usnwemiaStuS  ülem on, kui sugmven>,astus, et siis ka suguwennaStuS  kõrwale astuma peakS, kui need kaks kord kokku põrkaksiwad. Kes teisiti õpetab, see wõib keS teab kui kõrgetes  paleuslikkudes maldadeS elada, temal wsiwad kes teab kui ,nörkematad nõudmised" olla, aga Kristlane ehk RiStiiüimene ei ole tema mitte. Aga meie ei usu ka koguni  mitte, et usutunnistus ja rahwuS üksteise waSta põrgata wõiwad, kui neid mslemid oige seisupaiga peale nihutada oSkatakse ja nihutada tahetakse. ,Olewik" kirjutab: ,RahwuS ärgu lahkugu mitte tõsisest religiouist, tõsine ,religion mitte rahwusest " Meil näitab, nagu oleks just stiu ,Olewik" ühest praegusest  pslewast küsimisest ,targu" mööda minna katsunud, nagu oleks tema omale üht wetket tagumist ust lahti jätta tahtnud, kust wälja pugeda wõtks, kui ehk wahest wastased wõimud ehk teised wõimud peale tungikfiwad, kelle waSta »Olewik" mehisel sammul astuda ei himusta. Mis on siis see xõige religion", millest rahwus lahkuma ei pea, mis rahwusest lahkuma ei pea? See on,Olewiku" kirja waimu järel jo üks palajs üleüldine arwatus (Begriff), mida igaüks oma tahtmist mööda tähendada wõib. Saaks näituseks EeSti rahwas oma esiwanemale usutunnistuse pinnalt ära kaagutatud ja ,Olewik" heidaks kangutajate nõuusse, siis wõiks tema ütelda: Ega siis siin rahwuS ,õigest religiouist" lahkunud et ole, waid üksi aga omast iseäralikust usutunnistuse kombest. ,Olewik" oli küll enne kirjutanud: ,Siiski ei wõi keegi salata, et usulikud juhtmõtted rahwa waimutegcwusega nii ühte kaSwawad, et see ka nende ilmalisle tallituSte kohta sagedaste mõõdiandja  on," aga see ei tähenda siin ühtigi, sest kuida juba enne tähendatud, usuelu ei saa selles juhtkirjas mitte kindlast  ja nähtawalt wälja kujustatud, waid saab ja jääb üheks wenitatawakS arwatuseks. Weel selgemast paistab ,Olewiku" udune seisupaik edaSpidt wälja, kui tema ,rahwust" ära seletab. Meie lueme seal: on sõnast rahwas sündinud ja nimelt ,alles kõige uuemal ajal. Sõnaga ,rahwuS" tähendakse ,üht jagu inimesi keS sündimise läbi on ühendatud. Ühel „rahwal on ühesugune keel ja isamaa, sarnased kehalikud ,ja watmulikud omadused, suurel osal ka ühesugune haridus  ja ajalugu." ,Waatame meie kõige üksikute  Eestlaste paäle, siis leiame kergest, et neil mitmed ,asjad ühtlasi on: nemad on ihu poolest sugulased, keel ,on neil ühesugune, elukombed ühesugused, ajalugu seegama,  haridus ühe juure pääl kaswaw." Siin on natuke tõtt ja palju eksitust. Need ,asjad", mida »Olewik" siin ette arutab, need et ole nüüd enam mitte kõik Eestlaste juures ühised, need ei ole osalt ka iialgi ühised olnud. poolest sugulased" on kõik meie päiwised Eestlased niisama wähe, kui seda kõik Sakslased ja kõik Wenelased ja teised meie päiwised Euroopa rahwad on. Seda wõib igaüks juba iga rahwa üksikute liigete jumest ja kaswust ära tunda. Meie kodumaa randa mööda ja saarede peal on terwed Rootsi kogudused oma emakeelt maha jätnud ja on Eestlastega ühte sulanud. Mitmed Eesti perekonnad teadwad weel. et nende efiwanemad Saksa sugust ja mõnest teisest sugust oliwad, kes ennast talukohtade  peale asutafiwad ehk keda senna asutati, keS pärast wiimast suurt sõda ja katku, teise maarahwaga ühes, päriSpölwe  alla langefiwad ja Eestlastega kokku sulastwad. Kes rahwust ükfi fuguwere peale, ihuliku looduse peale ja loodusliku waimu omaduste peale põhjustada tahab, see räägib otsekohe aealou wasta, wõitleb pühakirja wasta, ja ei ulata mitte kaugele. Kuida tänine üksikud inimesed, perekonnad ja terwed kogukonnad oma elutarwituste sunnil omast emakeelest ja omast fugurahwast ära lahkunud on, nenda saab see ka edaspidi olema, käratsemisest  hoolimata, kui rahwusel mitte sitkemat sidet ei ole, kui aga suguweri ja keel. Meil on aga ükS sitkem side, mis meie osawõtmist jäädawalt meie sugurahwa külge köidab, kui toored, wägiwaldsed  wõimud seda mitte katki ei kisu. Sellest sidemest