saada, sest et mere põhi niisuguseks on leitud, mis töö kordasaamist peaaegu sugugi ei saawat takistama. See on aga üks määratu suur ja imeline ettevõtmine, mille kordasaamist kõik ilm suure tähelepanemisega ootab. Aga mõningatel Inglastel oli enne selles ettevõtmises  oopis iseäraline kartus, ja nimelt see, et nende maa fiis jo enam saar ei saaks olema suures meres, kuhu keegi vaenlane ilma laevadeta ei saa. Seda kartust aga peetakse nüüd ometi pea kõigist sõa asjade tundjatest tühiseks, sest et tema läbi keegi suur sõawägi käima ei pease. Üks Inglise kindral, Wolselei, oli nüüd hilja ütelnud: tema olla praegu kaewetavas  kanaal-tunnelis künni poole penikoormat mere alla edast läinud, aga ta võivat tunnistada, et, kui keegi vaenlane iial nii 101 l saaks olema ja seda merealust  teed mööda Inglise maale katsuks tungida , siis olla kerge afi, tunnelit ära rikkuda ja vaenlase peutäit  mehi nagu haganaid tuulde ajada. Prantsusemaal nurisevad mõned ajalehed, kes Gambetta poliitika poole hoiavad, praeguse ministeeriumi  päämehe Freycinet'i peale, et see muist Jesuiitifi  jälle Prantsuse maale ja Panist olla lasknud ilmuda. See asi saab vistist pea Prantsuse maal tormi sünnitama, sest suurem hulk rahvast oli rõõmus, et korra juba Jesuiitidest lahti oli saadud. Ilmuvad aga need linnud seal jälle, fiis valmistab nende paitaja  vistist pea enesele õnnetust ja langemist. Serbiamaa on ühe Prantsuse panga läbi, mis hilja pankrotiks jäi, rohket kahju saanud, arvatakse  vähemalt 10—12 miljoni. Nimelt olivad Serbia raudtee aktfiad selle panga käe all, kes korraga nii ette aimamata pankrotiks jäi ja seega Serbiale nii suurt kahju sünnitas. See afi on aga Serbia kodustes asjus suurt pahameelt ja rahutumat olekut sünnitanud ja nimelt nurisetakse ministeeriumi peale, kes raha asju ajab ja ainsasse panka nii palju oli usaldanud väärtpaberid pandiks panna. Mõned Austria ajalehed ajavad Serblaste peale süüdi, et neid mässajatega palju ühes ikkes vedada. Seda ütelust üleüldiselt tõendada, ei luba aga Serbia lehed mitte. Mine küfi, kummal õigus. Austrial on ikka veel Balkanis ja Herzegowinas oma mässajatega küllalt tegemist, aga siiski loodetakse, et sõawäed, mis rohkeste finna saadeti, mässamisele pea võivad otsa teha. MiS võib õnnetu weike rahwakene  suure vägeva riigi vasta, kes selle rahwakese maha surumist kõigest jõuust käsile on võtnud. Nii palju on aga selge, et liig valjus Austriale siin edespidi  ehk veel pahemat vilja saab kandma. Uskuda ei ole mitte, et see see viimseks Herzegowinlaste ja töiste Slaavi maakondade mässamiseks jäeb Austria vasta. Austria ajalehed räägivad, et ka paapst Roomas mitte ilma süüta ei olla sellest mässamisest. Mitmed mungad Itaaliast ja Jesuiitid, keda Prantsusemaält  äraaeti, olla DalmaatfiaS mässajate taga kihutajaks  olnud. Kas see just tõsi, ehk on aga mõned muud mehed, et ennast Austria salakuulajate eest varjata,  munga ja Jesuiiti riideid tarvitanud, on veel kahevahel. Saksamaal ilmub vürst Bismark'ile ja tema poliitikale ikka enam vastasid, niiheasti sisemistes riigiasjades  kui ka ses, et ta paapsti võimust kasvatab. Wiimaste päevade sees on ka üks tähtjas theoloogia professor Beyschlag tunnistanud, et Bismärk'i sõbrus paapstiga viimaks Evangeeliumi usule ja südamewabadusele  Saksamaal kammitsaid valmistada. Kirikherra Stöcker on hilja Preisi riigisaadikute kogus jälle rohkeste oma mõtlemata tülitsemise eest vabameelse  saadikute käest häbi saanud. Praegu on Saksamaal  sellepärast enam ja enam meeled põnevil selle üle, mis siis peab tehtama, kui Bismark oma tagasi poole püüdmist ja vabaduse wangitsemist edasi ajab. Uuest parlamendist ja riigipäevast loodetakse küll jälle selget tunnistus, et Safsamaa nii wanameelelises loos enam ei saada oma kodust eluliikumist juhtida laskma; aga keS seisab selle eest, küsitakse mitmelt poolt, et Bismark kõiki saadikuid jälle kodu tagasi ei saada, kui oma tahtmist sugugi täide ei näe saata võivat. Tahab keegi tubli mees Rooma ees alandlik olla, kas ta siis kellegi töise pahandusest hoolib, kui pühaisa ette kummardab.  Ega usu. Omalt maalt. Wlliandist. Wiliandi EeSti Põllumeeste Seltsi koosolekul 7. Webruaril pidas president esmalt kõnet praegusest raskest ajast meie põllumeeste toimetustes ja abist, kuidas meie parema olekule wõime jõuda. Kõige ülemaks abiks nimetas La seda, et põllumehed omas seltsis ühes nõuus kokku hoiakfiwad ja ühendatud  jõuul parema järjele püaksiwad saada. Kõneleja näitas ka, kuidas ennast see ühendatud jõuud wõiks ja peaks awaldama. Wiimaks rääkis ta põllumeeste seltsi majast, kuidas Lerwe Wiliandi maakond sellest tööst uuemal ajal on osa hakanud wõtma ja awaldas oma lootust, et maja pühitsemist õigel ajal käsile saaks wõima wõtta. Nüüd wõeti 25 uut liiget wasta ja siis pidas seltsiliige J. Ruubel kõnet keha puhtaks hoidmisest ja ühest pesu riistast, mida igasse majasse peaks muretsetama. Selle peale pidas seltsiliige Peet kõnet hinge puhtusest ja näitas, kuidas põllumees alles siis täieliselt oma ametit wõib pidada ja täita, kui ta igapidi see on ihu ja hinge poolest puhas. Kui tulema koosoleku määramine eestseisuse hooleks oli jäetud, lõpetas president südameliku sõnadega,  kus ta ühtmeel käskis pidada ja selle eest hoolt kanda, et seltsimaja pea Wiliandi maakonna põllumeeste  auuks malmis saaks. Peale mitme muu weiksema  kingituse, oli Wastemõisa walla sepp HanS Birk ühe ilusa suure ukse luku mask käeraudadega seltsimaja heaks kinkinud, mis ta ise oli teinud. Äratagu see auus tegu ka muid sarnaste tegudele! Tartust. Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi presitendi Mart Mitt'i kohta on Saksa ajalehed (ja ka mõned Eesti ajakirjad) õige sagedaste sõnumeid toonud, mis aga enamiste kõik maled oliwad. Pea jutustasiwad nad, et ta kinni olla pandud, siis oli ta jälle lahti, siis jälle kinni n. n. e., nii et üks Läti ajaleht õige osawaste neid Saksa ajalehta sell kombel pilkas, et ta jutustas: Saksa ajalehed on täna jälle tellegrammi saanud, et Mart Mitt, kui hommiku üles ärkas, kolm korda aiwastas, siis kaks wõidleiba ära söi ja pudel õlut peale jõi n. n. e. Kuna aga Saksa ajalehed Mart Mitt'i peale jahti tegiwad, kuna teda maanteede peal, kus palju rahwast oli, politseist suure kõlinaga küsiti, kuna ka tema sugulaste majad Wiliandi maakonnas ja muial Sillakohtu  poolt, teda taga nõudes, läbi otsiti, sellsamal ajal istus Mart Mitt ivagusi omas majas kodu ja seal ei küsinud teda keegi taga ega nõudnud kohtu ette. Mart Mitt põetas kodu suures mures oma naist, keda Detsembri kuul tema maja läbiotsijad nii ära oliwad hirmutanud, et enneaegu surnud lapsukesega lapsewoodisse heitis, kus ta ka wiimati ära on surnud. Nagu meie jutustasime, oli Mart Mitt'i juures 21. Detsembril maja läbiotsimine olnud ja tema oli töisel päewal takistamata koju tulnud. Sellest päewast saadik oli ta neli nädalat järjeste kodu, ilma et keegi ametnik ehk kohus teda oleks seal taga pärinud. Äksi 8. Januaril käis ta Tartus kliinikus seal oma naisele tohtri käest abi ja nõu palumas ja tohtri rohu Valmistamise  ajal, mis üks tund kestis, oli Mitt Wanemuise Seltsi majas suurust wõtmas. Ehk küll politsei Mart Mitt'i Eesti Kirjameeste Seltsi koosolekusse tuli otsima ja pärast uulitsate peal üht ja töist Kirjameeste Seltsi liiget politsei poolest kimbutadi, kas ta ehk mitte Mart Mitt ei ole, elas see nii suure hoolega otsitud mees jälle takistamata omas kodus, sest temal ei olnud mingisugust põhjust, kuhugile põgeneda. Üksi 15. Januaril tuliwad 3 shandarmi Wõru Sillakohtu poolt tema juure tema majasse ja ütlesiwad, Wõru Sillakohtu herra saatnud temale teadust, kas ta ehk ei soowi Erastwere mõisa minna, mis Mart Mitt'i elukoha lähedal on, ja kus ka Sillakohtu jauskond sisse on seatud, omi asju seletama. Kui ta aga seda mitte ei soowida, siis olla see ka ükskõik. Selle peale wastas Mart Mitt, et tema midagi ei teada, mis temal Sillakohtu juures seletada olla. Et aga teda siiski uulitsate peal, nagu ta kuulda sai, taga aeti ja inimestele, kes teda kinni saaksiwad tooma, rahapalka  lubati, sellepärast sõitis Mart Mitt Peeterburgi linna, sealt seesuguse olemise wasta abi otsima. Wõis jo juhtuda, et mõni nurjatu inimene, rahapalka tahtes, teda kinni oleks wõtnud ja Sillakohtusse wedanud  ja oleksiwad Saksa ajalehed siis ka wistist wõinud jutustada, et rahwas ise Mart Mitt'i kinni on wõtnud ja Sillakohtu kätte annud n. n. e. Seesuguse teutuse eest soowis M. Mitt iseennast ja rahwast kaitseda. Wiimaks kahetseme weel wäga, et Saksa ajalehed sellest midagi ei jutusta, et Mart Mitt'i majas üks süüta hingekene enneaegu oma elu on pidanud kautama ja nüüd ka maja perenaine siit ilmast on lahkunud ja suure lapsekarja ilma emata jätnud. Tallinnast. Mõnda inimeste elust linnas. Sealt kirjutab meile meie kaastööline: „Meie elame omal kodumaal praegu õige liikuwat elu. Aeg ja elu tarwitused nõudsiwad, et mõned wanaaegsed ja üleelatanud seadelmused kadufiwad, aga see ei olnud mitte kõikide meie kaaskodanikude meele pärast. Eestlased  tänawad Jumalat ja oma kallist Keisrit, et muudatused tuliwad, mõned Saksa ajalehed on aga Eestlasi ja nende püüdmisi kardetumaks püüdnud teha. Sell kombel on siis tulnud, et mõnes kohas nagu tujuline olek Valitsema on saanud, mis meie elu õige liikuma paneb ja teda sagedaste ka õige raskeks teeb. Seda lugu tunneme ka siin Tallinnas ära. EeSti asutustel, mis muidu igamees kui kõige tululisemaid asju peaks edendama, on palju takistusi ära wõita. Kõige uuemal ajal on juba asi nii kaugele jõudnud, et igas tükis küsitakse: oled Saks, oled Eestlane? Isegi on mõista, et Saksa nime all praegu siin kergem on elada, kui Eesti nime all, millepärast siis ka palju mehi siin linnas on, kelle wanadisad pastaldes käisiwad ja kelle isad ka weel ennast Eestlasteks tunnistasiwad, kelle lapsed ennast aga nüüd Sakslasteks  seeläbi püawad teha, et kõik sõimawad ja teutawad, mis Eesti nime kudagi wiisi kannab. Nemad waesed ei näe ära, kui põlgduse wäärt nad seeläbi iga auusama inimese silmas on. Aga meie ei arwa inimestest mitte nii halwaste, et meie ette ära ei näeks, kuidas see kunstlikult sünnitatud tuju ja wihawaen  pea peab lõppema. Kui ühenduse ja sõpruse wastalised ära näewad, et need ennast mitte enam wana aja orjapõlwe sisse tagasi ei lase rusuda, kellega nad nüüd weel käsi käes ei soowi kõndida, siis saamad nad järele andma ja meie elu kõrged wood waikiwad iseenesest. Pääasi on aga praegu see, et meie kindläSte oma auusa eesmärkidele truuiks jüeme, wäsimata tööd teeme, kohe omi wendi aitame, kui need hädas on, nimelt oma esimeeste rasket elu ja Võitlemist igapidi kergitada ja toetada püame, mingisugustest wale juttudest ja laimdustest ennast eksitada ei lase, aga kõik wastaliste tööd, millega meie rahulist edenemist seisma püütakse panna ehk kõlwatumal kombel takistada,  Võimatumaks teeme. Meie peame igaüks ligi töötama ja ohwerdama, kui kudagi wiisi ja olgu kus tahes meie rahwa edenemiseks tööd tehakse ja peame ka tõisa seesuguse auusa tegewusele wendade ja kodumaa heaks äratama. Kui ma nüüd iseäraliselt meie Tallinna linna juhtumistest, mis selle elusse puuduwad,  pean jutustama, siis nimetan kõige pealt meie uut Saksakeele ajaleht „Die Heimath". Nagu seda ajaleht praegu kirjutatakse, peame tema ilmumist ülitähtsaks juhtumiseks nimetama. Keegi ei wõi salata, et meie seiemaalsed Saksa ajalehed liialt erapoliitika teenistuses tööd tegiwad. Meie linnade kodanikudel ei olnud mitte üht leht, millest nad aru olekstwad Võinud saada, et neil wahel ka seal, kuS kord juba eraõiguste eest Võideldakse, oma iseäraline seisukoht tarwis läheks. Sellest siis tuli, et ennast wahel arwamistesse lasksiwad wedada, mis nende eneste kasude wasta oli. „Die Heimath" on juba mõne kodaniku silmad, keda ma alles mullu kõiki Eesti rahwa ja nende ajalehtede püüdmisi kuulsin sõimawat, nõnda kaugele lahti teinud, et nad nüüd ütlewad: „ linna kodanik elab talupojast; on talupojal hea elu, siis õitseb ka linna kodaniku elu", n. n. e. Juba hakatakse weikselt ilma sõimuta ka selle järele pärima, mis ühest ehk töisest asjast Eesti ajalehed arwawad ja parteilehtede ütelusi, mida seiemaala kui ewan geliumi usuti, hakatakse kaaluma. Soowida oleks aga, et „Die Heimath" õige suurelt oma lugejate piiri jõuaks laiendada, mis meie kodumaale suureks kasuks saaks olema. - Meie linna uuest wolikogust saan ma töisel korral pitkeüralt rääkima. Üks wiga on seal tehtud, ja see on see, et kolmandamaS klassis mitte üksi Eesti ja Wene kanditaadid 11. komiteest ülesse ei ole seatud, nagu seda praegu Riias näeme. Kui juba käre Sakslaste partei mingisugust leppimist ei taha toimetada, siis oleksiwad 111. klassis üksi Eesti ja Wene kanditaadid läbi pidanud minema, mis kaalust nawkene enam ühetasa oleks teinud, kui nad praegu on. Aeg õpetab muidugi ja tulewikuS saamad mead tegemata jäema, mida nüüd nägime tegewat. Meie soowime aga oma wahwa esimehele linnawalitsuse asjades, herra Th. Jakobsonile, ka edespidi niisamasugust kindlat meelt ja rahwa usaldust, nagu seiemaale. Tema wastalised püawad tema moli nn palju kui wähegi wõimalik on wähendada, ning uuemal ajal on nad ka laimdusi abiks wõtnud. Nimelt püawad nad inimeste sekka laiali lautada, et Th. Jakobson ümberristitud Juut olla, n. n. e. Iga mõistlik tunneb kohe ära, kust sopasest allikast seesugused jutud wälja tulewad. Selle jutu kohta wõin omalt poolt nimelt nii palju tõendada, et ma hevra Th. Jakobsoni suguwõsa neli põlwe tagasi tunnen ja et tema wanaisaisa Jakobi kihelkonnast Rakwere lähedalt pärit on, kus ta täitsa pärisorja seisuses EeSti talupoeg oli, kuna tema poeg Toomas ennast juba enne pärisorjuse kautamist ise priiks oStis. Th. Jakobsoni isa, Aleksander Jakobson, pühitses hilja aja eest tagasi Peeterburgis oma 50 aastast raamatutrükkija ameti juubeli päewa ja' on seal Lutheruse usu Katarina koguduses juba 30 aastat kirikuwanem. Kui auustatud mees A. Jakobson Peeterburgis on, paistab juba