Kurwalt ja nukralt aStus noormees jälle laewa lae peale, kuS ta ühe kõrwal seiswa pengi peale LStus. Praegu löödi wiimast korda kella; juure raginaga  tõmmati ahelaid fisse; masin hakkas töösse ja tasa wenis laew linna eest mööda. Weel ükskord paistis Piatseta oma suurte paleedega ja tornidega reisijate filmi, siis kaduS ta aegamööda waatajate filmist, kuna laew kord korralt ikka rutem edasi ruttas. Lae peal jäi aegamööda ikka magusamaks. Reisijad  otfistwad ükstõise järele magamise ruumid üles; ka Paul tõuufiS sessamas mõttes pengi pealt üles, kuS ta kajuti trepi kõrwal järsku seisma jäi. Mitte kaugel temast, laewa tagumises otsas, seifis üks naeSterahwas üsna üksi, keda ta esimesel silmapilgul ära tundis, et naesterahwa nägu temast küll ära H pöõrtud oli. Paul astus paar sammu ligimale, jäi aga siis jälle seisma. Ehk ta muidu küll kartlik ei olnud, aga nüüd oli tema argdus suur, et ta naeSterahwa ligi ei julgenud minna. Üksi ja raskeis mõttetes seifis naeSterahwas laewa serwa najal ja waatas kurwalt alla lainete peale. Jala astumine kohutaS teda üleS; ta pöõriS ennast ümber ja kuu walgus paistis selgeste tema näu peale. Tema nägu oli ütlemata ilus, millest walu ja wali tõsidus wälja waatasiwad. Wahest waewas tema südant seesama kurwaStus, millest ta leina riided jutustasiwad, wahest oli see tema loodud näu jume, mille joontest ühtegi õrnust ega pehmust tunda ei olnud. Walge otsaesise ja punaSte huulte peal oli selle wastu kindel tahtmine lugeda ja ehk tema silmad küll ilusad oliwad, paistis neist külmuS ja tõsidus wälja, kui ei wõiks ükski õrn tundmus neid tõisiti muuta. Tema kullakarwa juuksed ei olnud kübara ja suure musta näukatte alt, mis kuni õladeni ulatas, mitte palju näha. Noore naesterahwa näus näitas ennast kogemata rõõm, noort meest nähes. „ Teie, siin, hra von Werdenfels?" küsis tema. „Teie reisite ka Saksamaale tagasi?" Paul jaatas seda küsimisi. „Ma ei wõinud seda mitte aimata, et mull reisi peal see õnn osaks saab, Teie seltsis reisida, armuline proua. Mull ei olnud mitte wõimalik, Teid enne minu ärasõitu kord weel näha; Teie olite wälja läinud, nagu mulle üteldi." Ehk Paul wiimaste sõnade peale küll suuremat rõhku pani, ei annud proua von Hertenstein selle kohta ühtegi seletust, waid wastas rahulikult: „Ma olen Teie Jumalaga jätmise kaardi kätte saanud, aga ma mõtlesin, et Teie Rooma linna reisite. Teie nõuu oli talweks Rooma minna?" „See oli küll mu tahtmine, aga paari päewa seeS sain ma kodumaalt kirja, mis mind wiiwimata koju kutsub." Paul von Werdenfels oli ligemale astunud ja nüüd seisis ta juft noore naesterahwa kõrwal. Nad oliwad üsna üksi laewa lael. Waikselt, peaaegu ilma kõige wähema kõikumiseta lendas laew edasi; laineta weekogu peale saatis kuu oma heledat walgust; kõik näitas kui üks hõbe meri. Lained kõikusiwad kui hõbe jõed ja weewagudes, mida laew sünnitas, tantsisiwad tuhanded hõbe tähed. Kaugemal wsitlefiwad  udu ja kuu walgus, kuna kaugelt silma ringilt linn, kui walgustaw kata mõiguna, waatajate silmi paistis, aeg ajalt ikka wähamaks jäedes ja wiimaks koguni ära kadudes. „See on üks tõsine ennemuistse jutu kujutus!" ütleS Paul tasa. „Ja kui üks muinas-jutt, kaub ta meie silmist." „See on wäga õige", ütles naesterahwas. „ Sarnast aSja ei tunne ma Saksamaa linnades." „Teie elate siis Saksamaal, armuline proua?" küsis noormees ruttu. »Kui ma Teid esimest korda nägin, teadsin ma, et Teie minu isamaalt olete, aga Teie rääkisite Itaalia keelt nii aruldase puhtusega, et ma arwasin, et Teie aastade kaupa juba siin elanud olete." Ta pidaS kinni ja ootas wastust, aga kui naesterahwas  wait jäi, jutustas ta edasi: „Kui ilm ikka nõnda ilusaks jäeb, kui ta praegu on, siis oleme meie juba päikese tõusul Saksamaa randas. Sealt sõidame aegsaste W. linna. Teie sõidate wist ka sinna?" Proua von Hertenstein ei wastanud selle küsimise peale midagi, waid ütles: „Teie reisite siis sinna, hra von Werdenfels?" ..Ennegi mõneks päewaks, siis lähen ma sealt oma sündimise paika." Proua von Hertenstein'il oli üks küsimine keele Peal, aga enne kui see kuuldawaks oleks saanud, pigistas naesterahwas omad huuled kinni, kuna ta silm terwe minut uurides nooremehe peal wiiwis. Siis waatas ta jälle üle laewa serwa mere peale. Paul oli seda tähele pannud ja rõõmustas ennast ülemaga, et noor ilus naine nii suure tähele panemisega  tema peale waatas. Meil saab Jtaaliamaa rannast pea kahju olema, iseäranis minul; sest mu elukoht on Kõrgemägestikus."  „Kõrge-mägestikus? Nüüd sügisel?" „Nõnda on lugu", wastas Paul selle elamuse üle imestades, mida naesterahwas oma küsimise juures oli awaldanud. „Wõib olla, et ma mitmeks aastaks sinna jäen. Mull tuleb hirm peale, kui ma selle peale mõtlen, et ma sell aasta ajal Alpide peal elama Pean, lume ja jää all. Kellel see elu meele järele, nagu minu onul, see peab küll üks imelik inimese loom olema." „Teie sugulased elawad seal?" küsis ta. „Teie nimelised sugulased?" ..Üksainus, minu onu Raimund von Werdenfels, kes siiamaani minu käemees oli. Praegu on tema suurte mõisade omanik, aga ammu on ta juba kaasinimeste  sõbralikust ümber käimijest lahkunud, ja elab üksi, kui mõni paigamees omas lossis Felseneckis ja seal pean ma teda üles otsima." (Järg jäeb tulema.) Armastusest ja halastusest. Wanemuise Seltsis peetud kõne J. Tülk. 11. Meil tuleb nüüd kewade, ja maa pind hakkab ennast uuesti ehitama. Ma palun teid armsad noored Eestlased, kui teie kabeli aeda astute ja nende küngaste peale waatate, kelle all sügawas mulla põues meie wanemate wanemad oma rängast elu koormatest puhkawad,  tuletage teie siis seda oma meele, et kui nemad oma armu ja halastusega mitte nii rohkel mõedul, sell kitsal eluteel, mis neil oli, oma laste eest ei oleks muret kannud, siis ei oleks meid mitte olemaS; sellepärast olgu see maa teil armas ja need künkad teil kallid, mis meile tunnistust neist kadunutest  annawad, kellele meie oma elu ja elu oleku eest suurt tänu wõlga oleme! Meil saab nüüd jo selgeks, kudas Looja ema armastuse ja halastuse tuel inimese sugu siin maa peal on aitanud, kudas hirmulikud  kurjad sõja ja katku ajad on kadunud, kudas raskeste mitmesuguse trahwide läbi piinatud inimese elu on paranenud, kudas rängad orjused on inimese elutee pealt kõrwale heidetud. Kõik see on selle läbi sündinud, et meie emad ja emade emad on tublist poegi ja tütreid kaswatanud, kes suo ja suo järele oskastwad paremaid eluteesid rajada, paremaid tööst teha ja mõistlikumaid elukombeid enesele omaduseks  harjutada. Ja mida kehwem ühe ema seisus oli, seda rohkem on ta armastust ja halastust oma laste wastu awaldanud; sest rikkad emad on sagedaste oma lapsi wõera rinna otsa imema pannud ja neid wõera rüpe sees õljuda lasknud ja pärast seda, kui nende lapsed oliwad nõnda kaugele jõudnud, et nad oma jalge peal Wõisiwad kõndida, siis kartsiwad niisugused  rikkad emad, et ehk nende lapsed armastawad oma ammesid ja hoidjaid rohkem kui oma ema, nad kõnelesid jälle nende wäetimatele ette, et amme ja hoidjad olla alamast suost inimesed, neist ei olla waja midagi suuremat lugu pidada, ja walasiwad seda wiisi uhkust ja kõrkust nende wäetimate südamesse. Seda wiisi on siis rikka ema laps rohkem kui kehwa ema laps oma nõdra ja noore elu päewades eksituse teele satunud; mis imetleme meie siis selle ütluse üle, et ennemine kaamel nõela silmast läbi, kui rikas wõiks õndsaks saada. Mitte rikkus et ole see süi, et rikas ei wõi õndsaks saada, waid uhkus, kõrki" ja tore meel, kes enesest palju lugu peab ja töist tühjaks ja kehwaks nimetab, kui neil wähem wara on kui temal, see on siis see jämedus ja laius, mis kaameli sarnane on ja mitte nõela silmast läbi ei taha minna, sest kes tore ja suur on, see ei saa ka mitte kitsast ruumist läbi, just nõnda kudas kaamel nõela silmast läbi ei wõi saada. Waesus ja kehvms teeb inimese alandlikuks ja weikseks, sellepärast saab ka waene kitsamast ruumist läbi ja oskab kitsamad teed mööda edasi astuda, nõnda ka tema lapsed ja järele tulejad. Sest saame meie jälle aru, et Looja meid meie kehwuses ikka ja ikka on kitsendanud ja meile seal ilma meie arusaamata tueks ja abiks olnud, kus meie arwasime, et tema arm meist oleks otse kui ara lahkunud ja meie ja meie laste elu koguni kurbtuse teele sattunud. Et ehk küll meie aeg ja meie aegne rahwas hoopis parema järje peale on saanud, kui wanal ajal sellega lugu oli, siiski kuuleme meie sagedaste mehi ütlema, et nende endine aeg olla parem olnud' ilma tarkus ja raha ahnus olla inimesi mitmet wiisi nurja teele saatnud. Selle peale peame meie wastama, kui nüüdse aja inimesed ehk loomuse uurijad tarkust oma töö läbi awaldawad, siis on Looja tvistist neile seda kallist omandust kinkinud, et nad Wõisiwad targaks saada, ja loomuse saladusi üles leida, keda need mehed, kes selle üle kaebawad, mitte ei oleks mõistnud ülesse leida. Kõige niisuguse tvariseri sarnatse  meeste ütluse kohta roõime meie lahke meelega soowida, et meie auusad emad rohkesti niisugusid tublisid poegi kaswataks, kes oma hoolsa töö ja uurimise  läbi uusi loomuse saladusi üleSse leiaks ja neid ikka jälle inimese suo kasuks awalikult tööle paneks, nõnda kuidas nad auru jõuudu ja elektro-magneedi ja muid tõisi loomuse toägesi inimeste suo kasuks jo tööle on pannud. Siis saame meie inimesed ikka rutemine õnnelikuma elujärje peale ja mitmed hädad, mis meid nüüd weel waewawad, saawad meist lahkuma  ja Looja ise saab ennast tvistist rõõmustama, kui ta näeb, et tema riigi kodanikud. oma elu ikka kord korralt parandada mõistawad. Wiimaks astun mina, armsad noored Eesti wennad ja õed, teie ette ja palun teid, et teie kindla meele ja truuusega neid omadusi, keda Looja teile on kinkinud, pruugiks mõistliku elu kasuks ja edenemiseks, et teie mitte kiusatuses ja waesuses nõdraks ei jäeks, oma elu kohuseid täitma ja oma elu auu kaitsma, et teie mitte õnneliku ja rikka elu sees uhkeks ei läheks ja töistest kehwematest ilmlugupidamata  toreda meelega mööda ei astuks, et teie meel alati lahke ja süda helde oleks, kus teil wõimalik on, oma ligimesele head teha ja temale wenna armastust  awaldada. Teil on jo nüüd hoopis kõlblikum elutee teie wanematest ja wanemate wanematest ette rajatud, kelle peal teie kaunis kergel wiisil oma elu kohusid taita wõite ja et ka teie jõuaks ja wõiks seda paremat eluteed oma pärijatele ja järel tulejatele parandada ja uuendada. Ja teie noored neiud, püüdke igat wiifi oma auusa emade wääriliseks saada, sest ka teie kätte on Looja oma armuga seda tähtsat elu sidet uskunud, kelle külles need kõige tähtsamad elu omadused, armastus ja halasws hiilgawad. Kui teie, noored Eestlased, seda kõik täielikult püüjate teha, siis olete ka teie oma wanemate ja esiwanemate wäärilised ja aitate Eestlaste elu kõrgema järje peale, misläbi tulewikul rõõm, rahu ja auu Eestlaste maa pinnal suuremal mõedul walitsema hakkab ja nendega töiste rahwastele tunnistust annawad,  et Eestlased töistest tähtsamatest rahwastest kuidagi  wiisi kõrgemad ega tühjemad ei ole. Kirja wastused. 139) M. K. K—s. Leiate lehest. 140) H. Sch. W-R—s. Täname; kui wõimalik, saab awaldatud.  Teil on täitsa õigus, kui ütlete, et nimetatud ajalehed tolmu puistates  endid kadunud C. R. Jakobson'i nimega warjates rahwa usalduses püüawad hoida. Nõdremaid wõib seega petta, mõistlika ei iialgi; need märkawad ise meelt. 141) J. P.' T—s. Katsume teha, mis wõimalik on. 142) O. —g — Oleme Teie soowi täitnud. 143) M. K. T—s. Tänuga kätte saadud. 144) J. K. T—s. Olge terme; saame tarwitama. 145) Jaak. Oleme pisut muutnud; ehk on nõnda wõimalik. 146) J. J. A—s. Oleme mõlemad Teie kirjad kätte saanud, aga awaldata et wõi meie neid mitte. Pealegi on see tüli asi „Walguses"  alganud, sellepärast peaks ta ka seal kõige pealt seletatud saama. Kui soowite, siis saadame mõlemad sinna. Teil wõib jo osalt õigus «olla, aga nimelt töisel kirjal on iseäranes esimesel poolel kohad sees, mille peale sedamaid terawad wastused saaksiwad ilmuma. 147) J. K. K—s. Kwittungi olete juba muidugi lehest leidnud.  Täname. 148) J. S. K—s. Täname wäga. Ärge meid ka edespidi ära unustage. 149) A. W. P-K—s. Täname wäga ja tarwitame kõik, mis wõimalik on. Teie soowi saame igapidi täitma. Ehk on wõimalik, et ise kord siia poole wõiksitc tulla; see saaks meid wäga rõõmustama. 150) M. T. W—s. Asjata kartus; nime jäeb üksnes meie teada, sellepärast wõite mureta olla. 151) J. K. P—s. Olge terwe; seda läks hädaste tarwis. Meie loodame, et see ka pimedategi silmad saab lahti tegema ja meest tema õiges kujus ja olus näitama. 152) J. T. K—s. Oleme tarwitanud. Tõeste need mehed ei tea isegi, mis nad oma partei tuhinal kõik ära teewad. Külma werd neil enam soontes ei ole; sealt ep need naljakad lood siginewad. 153) P. P. H-K—l. Täname teatuse eest. 154) J. Sch. W-W—s. Käes ja tarwitame. 155) T. A. J. W-W—s. Mõlemaid Nalja Martifi ei olnud wõimalik tarwktada. Wastutaja: J. Kõrw