Esimese naese testament. Eesti keelde kirjutanud Jüri Reinwald. XI. „See on suur armuawaldrrs Teie poolt, Regina," kostis Eberhard; tema silmis hiilgas selgem rõõm ja ta heal helises mahedalt ja tundmuslikult, „ma tänan Teid selle eest!" „Tanu on üleliigne asi," kostis noorik jeä külmalt. „Mina ei teinud enam, kui mu kohus oli —" „Teie näitate neid ,nõndanimetatud kohusid wirgaste meeles pidavat," ütles Eberhard, „ja olete sagedaste isegi kimbus, et Teie enese rajatud piirist üle ei suuda astuda ja mind uskuma panna, nagu oleksite Teie omast uhkusest ja külmusest natuke järele jätnud, aga seda ei ole otse tarvis, et Teie minule neid ikka uueste meele tuletate, mis Teie minu tarwis ette olete võtnud; mina tean wäga heasti, et ma Teie arust põlastaw ja wihataw loom olen ja sellepärast ei looda ma ka sugugi, et Teie kunagi leplikuma mõtetele ruumi saaksite andma! Jätke siis ka see , kometi-mäng järele, mina peastan Teid sellest koormawast sundusest lahti jäege Jumalaga!" Eberhard pakknS temale külmalt kätt, ta pani kergelt  sõrmed töise pihku, wastas tema „Jumalaga"  weel külmemalt ja läks kambrist wälja. Kiireste ruttas ta oma puhke-kambrisse, pani ukse lulka ja laskis silmawett wabalt woolada. Ta kuulis, kuida wanker mürinal uulitsa peal minema läks. „Mööda", sosistasiwad kahwatenud huuled, „mööda!" ja ikka wägewamine woolas kaua tagasi sulutud pisarate  jõgi. Oleks ta seda walusat ja kurba nagu näinud, millega Eberhard lahkudes tema aknate poole waatis, wõib olla, et tema walu palju wähem oleks olnud. » Regina oli omas kambris Marjul; peawalu õli temale vabanduseks, et ta päewa otsa kambrist jalga välja ei pistnud. Kõik naesterahwas, kes Reginat pealinnas  jälle terwitada tahtsiwad, wõttis neiu Nedner omast emast päritud grafiliku armsusega vasta. Seal wõeti siis kõigest vagadusest hoolimata, ka ilmalikud pikad jutuvestmised  käsile. Reginat ei olnud näha. Niud jutustasiwad naesterahwas Eberhardi eluviisi muutmistest ja kuidas see imestamine üleüldine olla, et seesugune peenikene ja rikas mees hommikust õhtuni rängaste  tööd teha, et ta endiste sõbradega peaaegu enam sugugi ümber ei käida ja omaaja üksi töö peale ära tarvitada. Neiu Redner ei jõuudnud seda aega ära oodata, mill ta imelikku uudist noorikulle võis kuulutada. „Kas Teie teate ka," alustas ta juttu, „miS Teie mees viimasel aja! tegi?" „Teie teate, kui vähe ma tema tegevuse järele olen küsinud ja neist lugu pidanud!" „See on paraku tõsi, Teie ei ole kellegi kristlik naene, aga mina ütlen Teile seda siiski: kui Teie teda ööde kaupa lustiliku joomasõbrade killas arvasite priiskavat,  tegi ta tööd; kuna Teie teda varandust rohilise kaardilaua ja õnnemängi juures arvasite ära pillavat, on tema selle suurendamise kallal higistanud; kui Teie teda uhkeks vedelejaks arVasite, oli ta tuline töömees!" Regina pööris näu töise eest kõrvale, pani õrna käe silmade ette ja oli vait. „Kas Teie ju ükskord aru ei jaa, et Teie teda ülekohtuselt  hukka mõistate? Kuna terwe ilm teda kiidab ja tema tööd auustab, ei pia Teie üksi temaft lugu, waid olete tema wasta külm ja armuta, mis piaaegu kuuni «ihkamiseni ulatab! Teie teete pattu, Regina!" Oleks neiu Redner enne seesugusel otsekohesel teel Reginale tema olekut oma mehe wasta ette heitnud, siis oleks wiimane temale igat nina wahele toppimist uhkeste ära keelnud; täna oli ta aga wait ja laskis pea enam longu wajuda. Äritatud neiu sai sellest julgust ja tõreles edasi: „Mina ei oleksin seda uskunud, et Teie nii ilmasüdameta  inimene olete, Regina, nagu Teie nüid oma abikaasa  waSta olete, kellele Teie preestri ees armastust wandusite,  kellele Teie armastust mõlgu olete; sest mina olen sellepeale kindel, et kui Teie tasane ja järelandlik oleksite, siis teeksite Teie teda lõpmata õnneliseks, tema armastab  Teid —" „Pia!" kisendas Regina ja kargas äritult püsti, „see on wale, tema ei armasta mind mitte, tema armastab ikka weel oma surnud naist, see ep see on, kelle armastust  ta taga kurdab!" „Regina," hüidiS neiu Redner kohkudes, „mähardune  pime waim Teie arusaamist kinni matab! Kuidas wõite Teie nii õnnetumal kombel eksida! Mina ütlen Teie olete see, keda ta üle kõige kalliks piab! Need kaunid kannikesed hilja aja eest —" „Kannikesed?" küsis Regina hinge kinni pidades. „Nu jah, selle naese rõemustamise pärast, keda mees südamest ei armasta, ei hakka ta mitte nii suurt waewa nägema." «Siis oliwad need kannikesed Eberhardi toodud?" küsis Regina kahisewal healel. ~Ma ütlesin seda juba Teile siis otsekohe ära!" Regina oli weidi aega wait ja ütles siiS: „Ja siiski on see, mis ma omalt poolt tähendasin, täitsa tõsi ja et seesugune kõne minule piinlik on, sellepärast  palun ma Teid edespidi mitte enam sellesse asjasse puutuda!" „Teie kõnnite pimeduse teed ja pöörate silmad Valguse  eest ära. Teie lükkate selle käe tagasi, mis Teile kõige ligem piakö olema! Kuri on Teie südames maad leidnud, wõidelge kurja wägede wasta, Võitke pahareti kiusatus ära!" Neiu Redner sammus uhkeSte wällja. Õues ootas teda diakonus Shmalland; neiu punastas karsilt ja neitsilikult, kui ta temale teretamiseks kätt pakkus ja teda siis oma kambrisse Viis. Mõni nädal hiljemine laskis kaubanõuunik oma tulemist Reginale teatada, kes wõerfile tuleku pärast wäga rõemus oli ja äiale lahkeste wasta läks. Eks ta olnud küllalt kaua üksinda igawuse kütkes kurtnud? „Kui suur rõem minul on, armas taat, et Teie mind hoopis ära ei ole unustanud!" ütles ta tulejale südamlikult mõlemaid käsa pakkudes. „Ma näen Teid kahwatu ja lõdwa olewat," küsis wana Welleuheim, «kas Teie haige olete, armas laps?" «Ei, natuke peawalu maha arwatud, mis suurt ei tähenda, olen ma terwe nagu alati; aga ka Teie näitate koguni muudetud olema, Teie olete nii kurb ja murelik, mina tahaksin ka heameelega küsida, mis Teil puudub?" ~Jah, Regina," koStis kaubanõuunik wäga tõsiselt, wõttis minija mõlemad kaed oma käte wahelc, ja waatis sügawaöte tema künwa silmadesse, „minul puudub ka 'midagi; midagi, keda ma südamest armastan, kes üks osa minu olemisest on: minul puudub mu poeg! Teie ei tea, kui truult ja wasimata ta minu kõrwal tööd tegi, kuidas ta minu mõtteid mõistis, igast rehnungide  seadeldufest, mis ma temale õpetasin, kohe aru sai ja missugused toimendused ta osawaste ja wirgaste ära õppis, ja otse nüid, kui tema seeläbi mu südamele päratu ligimale oli tulnud, nüid pian ma teda kantama!" Regina oli näu kõrwale pöörnud. KaS siis nüid kõik tema peale torrmi jootsiwad? kas kõik süid ja wastutamme  tema kaela pidi langema? Tasakeste oli ta wärisejad sõrmed wanamehe truu käte wahelt lahti tõmmanud ja selle jallge ette madala istme peale maha istunud. „Ma arwan, see oli Teie tahtmine, et ta ärareisis," ütles ta tasakeste. „Jumal hoidku, minu tahtmine see ei olnud," ütles kaubanõuunik, „minul on ammetnikusi küllalt, keda ma oleksin wõinud saata; tema ist tahtis kodust ära minna, tema ei suutnud Teie kannatamist kauem näha!" »Jsa!" hüidis Regina ja karas äritult püsti; „see ei ole tõsi, tema piab minust niisama wähe lugu, kui neiu Redneri sülekoerast ja kui ta minu pärast ütles minewat,  siis ta maletas!" „Tasa, mu laps, taltsttage ennast, Teie ei tea, mis Teie räägite; kuulge, mis mina kõnelen. Kui Eberhard minema läks, jättis ta ühe käsu Teie tarwis minu kätte, ühe käsu, mida Teie imeks saate panema ja milles ta wäga kahetseb, et Teie noort elu on kütkestanud. Ehk küll mina suuremat süidi kannan, kui mu poeg, sest tema tahtis testamenti nõuudmisi täitmata jätta ja ennem kogu pärandust kautada, kui selle mõlema poole alandawa abielusse heita ja üksi palwete ja meelitamistega  jõuudstn ma teda nii kaugele awaldeleda, et ta minule järele andis. „lumal teab, kui sagedaste ma oma tegu taga olen kahetsenud!" Regina oli kahwatanud nagu surrnu, tema oli pikkamisi  wanamehe selja taga astunud ja tuetas kindlaSte tooli leeni najale. „Nimetage minule seda käsku, mis käsk see on? Ütelge ruttu, isa!" „Mina olen sellega päewaft päewa wiiwitanud," rääkis kaubanõuunik pikkamisi edasi, mina armastan Eberhardi ja —" „Mis soowib Eberhard?" küsis Regina pool kuuldawalt. Manamees laskis pea rinnale wajuda. ..Eberhard pakub Teile wabadust," ütles ta rõhutud healel. „Siin on asjakohane dokument, mis ta walmistanud  ja milleS kõik Teie tulewase elu kohta korrda on säetud, et Teie mureta ja jõuukalt wõite elada, kui Teie tema pakkumist wastu wõtate! Tema näis kindlaste loot- wat, et Teie seda saate tegema, sest siin puudub weel üksi Teie allkiri, mis seda kirja täie wõimuliseks saab tegema!" Regina jäi wait, tema wahtiS üksisilmi maha ja oli huuled kõwaste kokku pigistanud, nagu tahaks ta wägisi waljut karjatamist tagasi hoida; surrnu karwalisel põskil seisis ta tooli leeni najal kahwatanud suu oli lukus, ainukest  sõna ei tulnud kuuldawalle. Nüid tuli pikk waikus. «Regina, siin on see kiri," korrdaS kaubanõuunik, «Teil on aega järele mõtelda!" Ikka weel oli ilus noorik wait. „Regina mul on Teie pärast ahastus," hüidiõ Vanamees  temale murelikult silmi Vahtides. «WaStake ommeti!" Pikkamisi tõstis noorik pea ülesse. Tema ilusast näust wõis kindlat etteVõtmift aimata. «Minul ei ole mõtlemise aega tarwiS, mina teen seda nüid sama ehk ei ilmaski!" Tema tõmbaS sügawaste hinge, nagu tarwitakS ta oma terwet jõuudu neiks sõnadeks,  mis ta nüid julgelt ja kindlalt ütles: „Noh, olgu siis, ma ei lahuta ennast mitte, mina ei Võta tema pakkumist mitte wastu. Mina olen ühe surrnu püha sooVi seega täitnud, et ma oma käe Eberhardile  andsin, ma jäen tema naeseks," ta kiskuS kirja puruks ja andis tükid kaubanõuuniku kätte, kirjutage temale, et see minu Vastus on! «Regina!" kisendas Vanamees ütlemata ehmatuse, imestuse, õnne ja häkilise rõemu awaldusel, nii et noor Väriseja naene küsides käed tema õladele pani. „Jsa," lausus ta tasakeste, «ärge mind sellepärast põlake, mina ei tohi, ei wõi tõisiti teha!" „Mu laps, mu laps, minu kallis tütar!" hüidiS kaubanõuunik südamlikul roärisewal healel ja andis nooriku Valgele otsaesisele suud, «ole õnnistatud selle eest, tuhat korda õnnistatud! See oleks mu südame purustanud,  kui ma Sind tema kõrwalt oleksin näinud ära minewat! Sina saad mu Vanaduse õnn ja õnnistus olema' Kas ma nüid ka weel Sinule pian ütlema, mis Eberhardi  kodund minema kihutas?" „Ütle seda minule," sosistas noorik häbelikult jumiStades.  „See, et tema Sinu külmust, Sinu põlgamist ära ei suutnud kanda, et tema Sind lõpmata armastab, et see üle tema jõuu käib, kui tema Sind nagu wõerast inimest enese kõrwal piab nägema, sellepärast et ta süda oma enese naese peale waadates tahab lõhkuda!" „Jsa!" hüidis Regina waljuste nuutsudeS ja langeS liigutatud wanamehe käte wahele. Neiu Redner ei olnud millaski weel nii tõelikku põhjust  Regina muutliku tujude üle kaebada olnud. Noorik oli wahel kurb, wahel rõemus, wahel järsk ja pahane, wahel tasane ja sõbralik. Regina seltsneiuke ohkaS wahel selle muutliku elu waewas, temal oleks sellest raSkest ammetift ammu tahtmine tasa olnud, kui iseäralikud omakasul  ikud püidmised selle ammetiga ühendatud ei oleksiwad  olnud. Aga gl.afina tütar oli küllalt tark ette äranägema, et kord päew saaks tulema, mill teda enam ei saaks tarwitadama ja tema ei olnud weel küllalt nii palju kogunud, et mureta selle päewa wasta wõis waaduta. Ka oliwad temnl tõelikud lootused, mille täideminemine seda kindlam oli, mida suuremaks tema tagawara kaswiS. Shmalland oli nimelt tema hoolekandmise läbi pealinn - koha saanud, sest neiu R.dner mõistis oma hiilgawa wagaduse läbi enesele palju mõjusaid sõpru koguda ja nüid oli tema jälle see, kes noorele auuahnele Vaimulikule  uksed ja wärawad lahti tegi. (Järg jäeb tulema.) Enne ja nüid. I. Sügisel oli jälle aeg, kus hulk noori mehi oma isa talu wärawast wälja sõitsiwad, et kaugemal isamaa pinnal oma kohut isamaa ja keisri waStu täita, nagu see juba wanast wiisiks olnud; aga kuida see enne sündis ja nüid sünnib, sellewahel on määramata suur wahe. Kuida wanemad inimesed räägiwad püitud neid enne nagu mõne aasta eest weel Ahwrikamaa muSte poegi Ameerika tarwis, wäewallaga kinni ja weetud Wenemaale ja kes läks see jäi ja arwa oli neid kes weel oma kasupaika naha saiwad. Hiljemal ajal wiitud need wiletsad, keS mitte peremeeste nimekandjaks ehk mõisa poisteks ei wõinud  saada, et need küll ka isa ja ema lapsed oliwad ja niisugune lahkumise päew oli siis kurwem kui matusepäew ja üksi mõisakabakus otsiti „kallist Karja-laagust" weel karastust ja kinnitust. Mees läks nutuga minema, nutteS ja karjudes waatasiwad ka omaksed minejale wiimast korda Sakala. 1884