VallaS, kes väeti, kaitsmata tüdrukuga kõige jäledamat tegu võis teha. Hirmust piinatud, aga siiski soonte poolest karastatud,  hoolimata valutavatest puusadest ja otsaesisest, kargas tema kase oksadest kinni haarates ligema kalju järgu peale. Tema jalg libises nilbe, minewal öösel tulnud wihmast vettinud sambla peal; tema kahmas väätkasvudeK  kinni, teravatest kaljuservadest, ja nõnda liugles järk järgult alla, Vahest suurte, eesseisvate kaljurüngaste ja järkude peale kogunud weerewate kiwide üle ronides, oma käed kibuvitsade kulles lõhki kiskudes, ka teravate kiviservade  külleS, aga silmad hakkasivad temal, pimedusega harinedes, ikka selgemine seletama, nõnda et ta ikka paremine  wõiS kõik abinõuud oma kasuks tarvitada, ja nõnda jõudis tema ühe päratu kaljunina peale, miS libamifi künni kuristiku põhja peale ulatas. Töiselt poolt paiStiS temale nagu julguse kinnituseks hõlbsam teerada silma; sinna pidi tema saama, maksku miS maksab! Silmad kinni pigistades, hea õnne peale looteS, laskis ta ennast sammaldanud kaljurünkast alla libiseda ja vajus all põlvist saadik ülevalt maha jooksnud  muda sisse, mis ennast nagu pära selle aurukatla põhja peale oli kogunud. Piaaegu läpaStatud maast tõusvatest põrgulikkudest aurudest, püidiS tema ainult töisele poole kalju seina juurde jõuda ja sammus mudast läbi. Jäledad, Jaani ussikeste kombel pimedas hiilgavad roomajad, küindra pikkused veesisalikud vingerdasivad tema ümber ehk jooksivad  tema eel; tema otsaesisest haavast, miS ohakatest ikka jälle uueSte lahti sai kistud, jooksis veri tema palge üle; higi segaS ennast verega; tema jõuud oli otsa saamas sellest üle inimese võimu käivast vaevast. Ja siiski pidi tema selle vaeva hinna kätte saama. Julge meelega aStuS tema, vahest käsikaudu kobides, edasi; tema jalad leidstvad viimaks kindlat, järk järgult tõuSwat põhja. Tema katsus teda kätega. Mis ta leidis, olivad enamiste kõik seaduSkorralikult pandus laiad paed, nagu inimeste käte töö, mis kindla otstarbe tarvis oli tehtud. Need astmed viifivad viimaks umbes kakstõistkümmend  jalga kõrgemale. Wiktor kobis kätega ühe koopa suud. Põhi oli kõva kalju, aga tasane. (Järg jäeb tulema.) Eestlaste laulik. Trükitud Tallinnas 1835. Sellel, wiimsel ajal turule tulnud laulu kimbukesel, on iluS trük, iluS paber ja kuld tähtedega nimi otsa ees. Tema on 99 lehekülge paks, warjab eneses 194 laulukest ja maksab 29 kopikut. Mitmed laulud on wäga kenad ja meie paremate laulikute lauludest wõetud, aga on siiski seal ka oma jagu sarjapealseid, iseäranis Jungi ja mängi lauludes. Raamatu wäljaandja on mitme sortfisalmikesele  mängi lauludes allakirjutanud „Rahwa suust," mis ilmaski Eesti-rahwa laulud ei ole, waid ümber solgitud jätitsed wõeralt wäljalt, mida fiit ja sealt kokku kraabitud ja wiimsel ajal mõistmata karja Lüllid lelutawad. Kahju, et raamatu kirjutaja ei ole wana EeSti mängu laulust tunnud, ehk tunda tahtnud, nagu Leena Kase „Nuku mäng" j. n. e. Peale selle on weel raamatu kokkupaneja Reinwald'i ja Koidula laulust muutnud ja seega üli raskeSte eksinud.  Meie kallis ja loodud laululind Koidula laulab üheS oma laulu salmiS: »See wägew käst hoiab Ka mind siin mulla peal, Tal kuulda ingli kannel, Ja pesaS linnu heal!" Keegi surelik ei saa GeSti-keeles seda mõtet, täis Jumalikku rikast tröösti ja julget lootust, ilusamate sõnadega  ilmutada. „Tal kuulda ingli kannel Ja pesaS linnu heal! „ Eestlaste lauliku" wäljaandja toob aga sellesama salmi järgmiste muutustega: „See kange käsi kaitseb Ka mind mu elu teel Ja waimu wäega wõiab, Ta ingel käib mu eel." Seda salmi lugedes olin ma üsna pahane ja mõtlesin  eneses: Miks oled sa lillede küllest õied maha laasinud  ja warre üksi tasuma jätnud, sa üle annetu inimene!  „Ja waimu wäega wõiab, Ta ingeb käib mu eel" need on kannud, ütlen mina, paljad kannud, õiteS lokkawast roosipuust! Parem lugu ei ole A. Reinwald'i lauludega, keda selle raamatusse kaunis jagu wõetud. „Kas tuleb toju kuningas," on hoopis wõera mõttele pööretud, „ Kullerkupu"  esimese salmi riimid rööwitud j. n. e. Reinwald'i tuttaw laul, „Kuld rannake", kellele noor ja tähtjaS CeSti wiisi looja Läte ilusa haleliku wiisi oli komponeerinud, ei ole ka noore uuendaja käes armu leidnud.  Reinwald laulis: Auld rannake! Mil jõuab laew su kaldale? Ma ohkan siin kui wäsind lind, Et waikne elu merepind Ja tuul ei laewa leudes a'a Rüid hilja sinu randa saa!" „EefllaSte laulikus" muudetakse nõnda: „Ma ohkan siin kui wäsind lind Et otsata on mere pind! Ei tuul mu laewa leudes a'a, Ei mina weelgi randa saa!" Kas ei ole siin nui ja hoobid awalikult nähtawal? Kui laulik soowis, et tuul tema laewa leudes pidi ajama, aga ommeti ei ajanud, siiS pidi ta sel leule ohkama, et merepind waikne oli, aga ei mitte selle üle, et ta otsata oli. Mis tarwis wahetadi weel selle salmi sõnu? Säherdust wigafi wsiksime weel palju ülesarutada,  aga lepime sellega wiimast korda. Tema ehk aStus wahest töiste eelkäijate jälgedesse ja enne teda on juba küllalt seesugust muute mõnitusi ilmale sünnitatud,  nagu Piirikiwi „Kooli laulmise raamatus" j. n. e. Lühidelt kokku wõttes on siis „Eestlaste laulik" keskmine hea raamat ja kõlbab suuremalt osalt kõigidele. Tema kokku seadjal on Palju enam õnne olnud, kui „Eesti luuletuste" peremehel, keS oma koormaga koguni luhta läinud. Sarnast raamatut aga, kus kõige paremad  Eesti laulikute laulud seeS on, ei ole tänapäewani weel ilmunud. Headest ja ilusatest lauludest ei ole meil enam praegu puudus, laulu hoone wõib ehitatud saada, aga meister puudub! Wõtke käsile see töö, meie paremad, tõsised laulikud! Eesti-rahwas ootab! —ei. Mõndasugust. Marokko sultani hobused. Nagu Araabia ajalehed teatawad olla nimetatud riigi sultanil wiis hobust tallis, kelle wäärtust weikese würsti riigiga wõrreldakse. Nimetatud wiie hobusest on kolm Araabia ja kaks Berbeeri lugu. Igal hobusel on juba aaSta sadadest saadik oma sugukonna  aruanne wõi raamat, kes tunnistajate poolt on õigeks tunniStud ja keisri pitsariga kinnitub. Marokko sultani lossis on iga hobuse sündimisel tunnistajad juures. Ülemal nimetud wiie hobusest on üks nimega „Soheir" kõige uhkem, kellega sultan ainult suurtel pühadel mosheesse sõidab ja wõeraid printse ja saadikuid wasta wõtab, sest kõiki teadust wõtab sultan hobuse selgas wasta. Nende wiie hobusel on iseäraline tall ehitud ja igal hobusel on oma rawitseja wõi tallipois. Peale selle on sultanil weel üks töine tall oma perekonna ja teendrite jauks 700 hobusega. Oige wastus. Kord tuli Berliini saks, kell Saksamaa kiituS ja Wenemaa laitus nagu harjunud kombe oli, Moskwasse. Juhtus nüid et tal tarwis oli endale saapaid teha laSta. Tal sai tublim Moskwa kingisepp soowitud, aga omaS kõrgemeeles püidis ta sedagi halwaks pidada, ehk küll kingisepp teha lubaS mis wõimalik. „Teie küll oma tööga Berliini kingiseppade waSta ei saa, siiski loodan ma, et nii palju suudate et ma auusa inimeste juures just häbisse ei jäe," ütles lspeks uhke Sakslane. Ehk auusal ammetnikul küll wiha puna palge tõusis, ei lausunud ta sest sõnagi. Mõne päewa parast toob ta uhke härrale ühe saapa proowikS kätte. Peenike härra imestab saabast silmitsedes ju ütleb: „See on ju tõeste päris Berliini töö, seda ei oleks ma Wenemaalt mitte lootnud." «Olge nii hea ja tõmbage saabas proowiks jalga!" ütles meister, kes Berliinlase sõnu nagu tähelegi ei pannud. SaabaS oli nagu jalga walatud, nii et saks jällegi oma imestamist marjata ei jõuudnud. „Palun jalast ära tõmmata," ütleS meister lihtsalt. Nüid näeb ta, et peenikeste tehtud tantsu-king jalas on, midaS kingisepp nii osawaste saapa sisse oli teinud, et saabast maha tõmmates king jalga jäi. „Teie olete ju päris kunstnik," ütles Berliinlane, oma kunstlikult tehtud kinga waadates, „mill wõin ma töist saabast kätte saada?" „Seda wõite wõrdlemise pärast Berliinis teha lasta," ütleS meister tõsiselt ja sammus kõigest Berliinlase palwetest hoolimata kodu poole. Wat sul' Pirakas, laida meel töine kord Wene kingiseppa. Uus naesewõtmise abinõuu. Hiljuti oli ühes Põhja Ameerika suuremas linnas pulma pidu, kus juur hulk mõlemast sugust noort rahwast koos oli. Aja wiiteks ja lõbu rohkendamiseks andis üks noor adwokat järgmist nõuu: „Roored külalised walitegu enda hulgast üks eestseisja,  keS auusSnaga piah lubama, et kõike mis ta'le täna õhtu usaldatakse, oma saladuseks jätab. Iga peiu ja neiu kirjutagu selle nime paberi lehekese peale ülesse, keda ta kõige paremine abikaasaks wõtaks, ja andku siis presidendi kätte. Kui nüid mõni peiu ja neiu waStastiku  soowiwat, abielusse heita, siis piab president wsi eestseisja seda mõlemile salaja teada andma, künna need tähekesed, kus mõtted wastastiku ühte ei läha. ära olla põletada." See nõuu sai wasta wõetud ja ka täidetud, ja järeldus oli, et kakstõistkümmet noort inimest oma soowimisi olid awaldanud et nad ükstõist abikaasaks soowida, mida esimees kõigele salaja teada andis. Mõni kuu hiljem olid kõik ka kstõist kümmet paari juba õpetaja käe läbi abieluks  ühentud, kes nii iseäralisel wiisil ükbtõise mõtteid teada said ja kaheksa õnneliku abielu meest ütlesid, et nad muidu oma mõtteid kunnagi oma kallikestele ei oleks julgenud awaldada. Ameeriklased ikka Ameeriklased. Nemad oskawad ikka midagi wälja mõtelda, olgu see põlluharimises, masinate ülesleidmises ehk naesewõtmises. Lumi Austraalias. Hiljuti kirjutati Austraaliast,  et Towoamba linna lähedal esimest korda lund on sadanud, elanikude tõendamist? järele. Palju ei ole lund küll tulnud, siiski olnud elanikud selle weel ilmaski nähtud looduse ime üle wäga ära kohkunud ja waatanud hirmuga, kui maha langew lumi maad, katuseid ja pmd walgeks muutnud. Nende kartus ei ole aga kaua kestnud, sest lumi sulanud pia jälle ära. Päikese kaugus. Uuemal ajal on tähetundjad  wälja rehkendanud, et meie maailma walgustaja, elustaja päike, meie maale hea sammu lähedamal on, kui enne arwati. Seda märgati ja hakati wälja rehkendama,  kui Weenuse täht 6. Detsmbr. 1882 aastal meie maa ja päewa wahelt läbi läks. Kõik tähetundjate arwamised said wörreldud ja päikese kaugus keskmise arwu järele määratud.  Selle järele on päike meie maast 19,950,000 geograahwia penikoormat kaugel, künna ta kaugust enne 20,053,000 geograhwia penikoormat rehkendati. Abi kärb sete wasta. On tuttaw asi, et kärpsed sui ajal, kui neid palju on, päris julgeste meie rahu rikuwad. Nende ilma wiisakuseta külaliste ära tõrjumiseks on mõned lillide kaswatajad järgmist abi leidnud, ja teadwad tõendada, et riitsinuse puu (riein. santiimis) hirmus kärbsete waenlane olla. Tuast, kus nimetud puu on, põgeneda kärbsed wiimane kui üks ära. Seda lihtsat abinõuu sünniks järele katsuda. Nimetud puu (lille-) taimi saab kärnärite käest ehk wõib ka ise seemnest kaswatada. Kui palju inimesi sünnib ja sureb. Inglise arstiteadusliku ajalehe meä. Sllä BurKieol. Neporter  20 sept. 1884" sureb kõiges ilmas igas minutis 67 inimest, päewaS 97,700, aaStas 35,639,853 inimest; selle wasta sünniwad igas minutis 70, päewas 100,000 ja aaStas 36,792,000 inimest, nii et inimeste arw iga aasta 1,152,147 suuremaks kaswab. Naljaks. KuidaS hobune Mustlase ära waraStaS. Kord wõeti Mustlane hobuse warguse pealt kinni ja pisteti puuri. Kohtunik: „Roh, ütelge, kas olete selle hobuse warastanud?" Mustlane: „Ei, kulla, kõrge kohtu saks, mina ei «varastanud teda, waid tema warastas mind." Kohtunik: „Antke selle kohta täielisemat seletust." Mustlane:  „Waadake, ma pidin kord ühte kitsast käiku mööda minema, kus hobune mul risti eeS oli. Ma tahtsin pea poolt mõõda minna, aga ta hammustas mind. Ma katsun taga poolt õnne, aga ta lööb, niipia kui ma talle läheneda tahtsin, tagumiste jalgadega üles. Ma olin kimbus. Lühikese järelemõtlemise järele tahan temast üle hüpata, mis aga õnnetuseks mul täieste korda ei läinud ja ma talle selga kukkusin. Mid hakkaS ta kui meeletu jooksma, nii et mul pea ümber hakkas käima ja silmad kirjuks läkfiwad, künni mind õnneks üheS hobusega  maantee pealt kinni wõeti! KaS hobune ei waraStanud  mind ära?" Kohegil pidu peal ütleb mahe neiu lõbusas jutu joones oma seltsilisele, et ta ainult 24 aaStat wana olewat. „Ja, seda ma usun küll," ütles härra, „sest kaheksa aasta eest ütlesite seda juba mulle." Maja proua: „Noh, armas Eduard, Teie libitsete juba kaua aega minu wiie tütre ümber. Kosige ommeti kord üks omale!" Roorsant: „Aga mõtelge ommeti auus proua, mis saaks töised neli ütlema, kui nende wastu niisugust andeksandmatu ülekohut teeksin!" Ülemas tütarlaste koolis. Ema (tütre waStu kes koolist kodu tuleb): „Roh Katta. kaS said tõise klaSsi?- Tütar: .Jah emake, aga mis sa mõtleb, MseS klaSfiS piame fiisikat ja keemiat ka õppima- Ema: „KaS tead ka, mis asjad need on?" Tütar' e ?"°bri Emma. keS juba aaSta aega selles klassis °n, ielctaS seda mulle selgeSte ära: kui kohw. tass -tk. läheb, siis °n s-e keemia, jä-b ta tenveks. sits mmetakse seda siisika." Sakala. 1885 , 5L 25. Waswtaja: J. Kõrw.