teha. Sellepärast hüüa» kõige' armsa 2aare wcudade wavtu wcel miimaks: Hoidke endid liigjoomise  eest l üsr.a msus. Beleui ei tohtinud mitte t.u.ta. ..''.e u.nennae ma '.'.ma.ma pidin, ma tahtuta  uarmta sa mmam ahi ootamata rõõmu m.m. t.'t im nm uih mõc-da wõeraspeu tõi::. ü'üe:ad uis öZai minu kõrwa sisse: .Imeama i tas aummt ema onu?" Ma olin km saatnud. Ma ci wõinud seda mitte enam walja kannatada, ma kiskusin ennast lahti ja käskisin oma ivankri treppi ette ajada. Kui ma ennast aga treppi pM ümber põörsin, oli see hirmus elukas minu järel tulnud. „Ma sõidan sinuga ühes kcju, ütles ta koleda naeratamisega, „mul on weel üks paar sõna sinuga rääkida." Mu ihu mörises, kõik kohad läksiwad mustaks mu silmade ees, ma tundsin ennast sramineStawad,  wankris ärkasin ma jälle Ass ja leidsin oma suureks hirmuks selle kole inimese Wankris oma kõrwast. Koju jõudes kargasin ma wankrist 'välja ja läksin oma tuppa, tema ka Aa järele; kohe hakkas ta jälle siin minuga rääkima, surma hädas ; et mu elu lugu mitte ilmsiks ei saa, saat- sm ms omad tüdrukud wölja." «Mis tahad sa siit saada, ivilets loom!" hvüdjin ma täis wiha, ennast nõnda punatud naheS. Mis santi mõid sa minust üttclda? Ilma minu tahtmata wiisid sa mind senna majasse; ma jätsin teda kohe maha, niipea kui aru sain, mis mind saal ootas." «Kiicppa - ara tee ühtegi Nwcrdusi, paljalt kaks teed on su! ees, kuidas sa ennast päästa wõid. 1, «eina mssiad kohe siin sammas paikas kümme tuhad wranki müljo. ehk 2, sa tuled minuga Pariisi tagasi; mindu teab homme see terme linn sinust enam, kui see sule armas on." Ms ei tundnud. »is ms pidin tegema; „kcs annab sule seda õigust miim kohta ja minuga nõnda rSSWs? hüüdsin mina; üks kõik! ütle linnale, mis sa tahad, aga silma pilk kasi siit majast wälja' Muidu kutsun ma naabrid appi." Ma olin mõned sammud akna poole läinud, tema jooksis mule järele ja hakkas mu käsiwarrest  kinni, ütteldes: „KeS annab mule seda õigust? sinu isa, tuikene, sinu isa; kus juures üks kuratlik naermine tema suust wälja kõlas. Küünla walgus paistis ühe paari halli, läbitungiwa silmade päälc, mis mul wäga tuntud oliwad. Sell silma pilgul sai mule selgeks, et ma mitte eksinud ei olnud. Ma nägin selgeste, kellega mul tegemist oli, ja täätsin nüüd, et tema surm paljalt üks wälja mõtteldud kawalnsc tükk oli, miska ta oma eesmärgile tahtis saada. Häda andis mule jõudu, ma kiskusin  ennast tema käest lahti ja tahtsin tema näuukattet  eest ara kiskuda. „Mina tunnen teid Planto! hüüdsin ma, aga teie peate minu pärast weel kohtutele seletust andma." „Nii kaugel pole meis weel mitte, tuikene, ütles tema ja sell sammal silma pilgul tundsin ma tema oda omas rindus, ma arwasin ennast surcwad." Tohtril tuli jälestus pääle seda kuuldes, see oli paifi päõwa aegu, siiski käis tohtril Nim wärin KN ihu, nagu saaks pimedas Maimudest räägitud. Ta armas ennast selle kuradi kähisewat naeru kuulwad ja moodi eesriide tagant selle hirmsa inimese hallid, läbitungijad silmad näemad.  (Urg jääb tulema.) Isamaalt. Kihelkonna koolide walitsnse koosolek, miü peetud sai Kihelkonna kiriku mõisas 26. Oktobril 1884. Koos oliwad: Kiriku õppctaja härra. Kihelkonna koolmeister, pcakooli wanem ja kõik küla koolmeistrid  ja kooli wanemad. Kiriku õppctaja härra algas koosolekut palme ja lauluga, siis pidas tema kõne, millega koolmeistritele  nende amcli auusujt ja kohust meele tuletati. Kiriku õppctaja härra andis aru koolidest mõõda läinud talwe kohta 1883/1884 aastal. Koolid olla mööda läinud talwcl hcaSti edasi ainud. Üleüldse on Kihelkonna kihelkonnas 733 kooliskäial last olnud. Kiriku õppetaja härra etle panckMärele walitscstmad  kõik koolmeistrid sedelite läbi protokolli kirjutaja. Suurema häälte enamusega sai Pajumõisa  walla koolmeister J. R. Kiriku õppetaja härra pani küsimisi Wene keele  õppctamise pärast ette: 1) Kas peab küla koolides Venekeelt õpetatama  ? Kostus: Jah! 2) Kes pcawad küla koolis Venekeelt õppima? Otsuseks tehti: Poislapscd, kes kolm talmct on koolis käinud, peawad ncljandamal talwcl Venekeelt  õppima hakkama. 3) Kas tüttar lapsed ka peawad Venekeelt õppima? Kostus : Ei! Otsuseks tehn: Reed tüttsrlapsed õppigu ka Venekeelt, kes ise tahawad seda õppida, aga poislapscd, kes kolm kalmet va Küla koolis käinud,  peaWad ncljandamal tahvel Venekeelt õppima  lugema ja kirjutama. Kihelkonna koolmeister pani ette: Millal sünnib küla koolisi poissisid kihelkonna kooli ivas-- tu zvõtta ? Otsuseks tehti: Küla koolist wõctagu õppiaid kihelkonna kooli maStu, kcõ neli talwct on küla koolis käinud. Kiriku õppetaja härra tuletas koolmeistritele meele, et tunni plaan igas kooli tuas peab seisma,  mida täiesti tuleb täita. Kiriku õppetaja härra seletas, et wäga waewaline  on koolis tunni plaani siis täita, kui tunnikellu  puudub. Selle pääle lubasiwad kõik kooliwanemad  iga üks oma koolikonna rahwale seda ette panna, et õige ruttu igasse koolimajasse tunni kellu saaks muretsetud. Kiriku õppetaja härra soowis, et iga koolmeister  iga laupääwa õhtu Piibli tundi omas koolimajas  rahwale peaks. Rõõmuga lubasiwad kõik koolmeistrid seda teha. Selle kohto tehti weel saaduseks: Kui koolmeister  laupa õhtu kodu ei ole, siis wõib kooli wanem tema asemel Piibli tundi pidada; kui ka see ei saa, siis walla rotimeister ehk üks mu inimene, kes sellest samast koolikonnast selleks peab nimetatud olema. Keegi wõcras ei tohi ilmaski ilma lubata kooli majas Piibli  pidada.  Kiriku õppetaja härra soowis, et koolmeistrid hommiku ja õhtu palmid mitte raamatust ci loeks, maid waba sõnadega paluksimad. Raamatust lugemine  ei ole mitte täieline palme, maid näitab üsna poolik olemat, kuna waba sõnadega palumine täielisem on. Kiriku õppetaja härra pani koolmeistritele ette: Koolmeistrid jutustagu Piibli luud lastele ette, pärast jutustamist lastagu lapsed ette jutlustatud luud pähä õppida. Ka katiekismus seletatagu lastele enne ära, pärast lastagu neid seletatud tükkid kätte õppida. Kiriku õppctaja härra pani koolmeistritele ette: Koolmeistrid õppctagu oma kooli lapsi koolmeistrit ennast auusiama, siis seda kaudu õppiwad nemad ka muid ülemaid auustama. Koolmeistrid ise elagu auusal missil, et nende oma elamine lastele omistamise wäärt silma paistab. Kiriku õppetaja härra soowimise järele tehti otsuseks,  et igase küla kooli lastele kooli lugemise raamatuks pcawad „Lauludja lood" wastu moekama. Warpe küla koolmeister pani ette: Kas ei sünniks laste waucmatele õpcasju ära määrata ja ka, kui kaugele n'ad ome lapsi enne kooli pevwad kodu õppctama: need laste wancmad, kcS hooletumad  on oma lapsi õppctama, saagu kooli walitsuse poolest trahwitud ? Selle ette paneku üle jääki otsus tegemata. Karala koolmeister pani ette: Kas ei sunniks waeste lastele, kes wöeraste juures teenimas on, nende koolis käimise pääwi wähendada, sest et nende leiwa wancmad ei taha neid mitte lubada 4 pääwa nädalas koolis läia? Ka selle ette paneku  üle jääti otsus tegemata. Kiriku õppetaja härra lõppctas koosolekut laulmise  palwcga. Walljalaft neidude pahandus. Sagedasti  loeme ajalehtedes, et Ameeriklased naljakaid  ja kentsakaid tegusi teewad, aga 'pole wiga! meie Saarlaste seas on aga ka mõningad kes seda samma oskawad. Üks noor mees oli Suuremaa sees tööl ja oli sääl ka omale kodu kana kosinud ja mööda läinud aastal küünla pääwal pulmad ära pidanud.  Kcwadel suri nimetud noore mehe isa ära ja tuli Saaremaale ja hakkas pois mehena puudmaad pidama, mis iseäranis noorde neidudele  meelt mööda oli, sest iga üks lootis, et noor mccS kaua üksi peremehe muret ei pea ja warfi üle, muidugi selle kõige parema ja selleks peab ennast iga üks ära saab kosima; aga äkitselt muutis asi! Ühel ilusal õhtul küünla kuus, pani noor mees ennast reisimise tarwis walmis, wõtis noorema wenna teisel homikul teise hobusega ka seltsi ja sõitis õue müramast wälja; teistele ütles ta, et Sõrme tööle läheb. Mõned päewad pärast seda hakkas jutt külas liikuma, et nimetud noor mees omale Suuremaa seest nooriku  olla koju toonud, mida esiotsa küll palju uskuda ei tahtnud, ise äranis neiud, aga mis tõsi, see tõsi! Noorik oli toodud ja sellega ka