Bismarki ja Saksamaa würstidc tahtmist wasta. Wiimaseid olla tema keisririigi alla sundida tahtnud, kui nemad heaga selles nõuS ei oleks. Ainult tema kälimeeS, Badcni suurhcrtsvg, olnud temal abiks. Tänine üteldi ja kirjutati ikka, et Baieri kuningas Ludwig 11. esimene olnud, kes Preissi kuningale kirjutas ja teda Saksamaa keisriks pärinud. Neist päewaraamatuteft ilmub aga, et ka tema seda sundmuse waral teinud ja et ka see tema kiri, mida tema Preissi kuningale Versaillesse saatis, mitte tema enese poolest ega ka koguni Münchenis üles ei olla pandud olnud, maid temale Versaillest ärakirjutamiseks kätte saadetud. „Deutsche Rundschau" toimetus on kuulutanud,  et need ilmutamised nüüd seisma jääwad, aga see ei peasta teda enam kohtu alt. Minema kuu 17 päcwal on Prohwessor Geffken Hamburgis kinni wõetud, kuhu tema Rootsimaalt tulnud oli. Tema olla neid päewaraamatuid Inglismaalt saanud ja „Deutsche Rundschau" toimetusele annud. Geffken on 57 aastat mana ja on Preissi ja Saksamaa tähtsas teenistustes seisnud. Omas meelduses olla tema hoidlaste erakonnast,  käredam kiriklane, aga würst Bismarki waStane, keda igas erakondas on. Saab tema ja teiste süü tõeks tunnistanud, siis ei ole neil head oodata. Seesugustes asjades ei mõista würst Bismark nalja, kuida tema omal ajal grahw Arnimi wasta näitanud on. Saksamaa keiser on Badeni, Würtenibergi ja Baieri pealinnade, Karlsruhes, Stuttgartis  ja Münchenis olnud, igal poolel ütlemata auuga ja rõõmuga wasta wõetud, ja on Septembri-kuu 20. päewa õhtal wiimasest  linnast Wiini reisinud. Prantsusemaalt. Prantsusemaal wõisiwad  see ajani wõera riigi alamad, kui nad midagi halbdust Prantsuse riigi alamatele ei teinud, wäga rahuliselt elada, ilma et neil waja oleks olnud oma passi ehk muid tunnistuskirju ette näidada. Nüüd on seepärast, et wäga palju wõeralt maalt sinna elama tulewad, ning säälsed maad liig rohke hinge armuga täidawad, presidendi poolt käsk antud, et: igaüks, kes Prantsuse maal ehk linnas, pikema ajale tahab elama jääda, peab 14.päewa wältuselbürgermeistrile awaldama: 1) Oma ja oma wanemate nime 2) Missugu rahwa soost ta on. 3) Millal ja kuS kohal ta sündinud. 4) KuS kohal ta wiimate elanud. 5) Mis tööd tema teeb, ehk on temal nõnda rohkest wara, et ta oma protsentidest wõib elada. 6) Kui tema naisemees on, siis peawad naise ja ka laste nimed ülesantud saama. Pole wõeramaa mehel seesuguseid tunnistuskirju  mitte ette näidata, siis määrab bürgermeister ehk kuberner 14 päewa ehk wecl natuke pikema aja, millal need paberid ja tunnistused peawad ette näidatud saama. Ei muretse wõeramaa alam neid tunnistusi mitte, siis sunnitakse teda üle Prantsusemaa piiri wälja astuma. Nende kohta, kellel ju Prantsusemaal üks amet on, ehk sääl ümber reisiwad ehk jälle suplemise hallikatesse terwise parandamise pärast on tulnud, ei ole see käsk mitte makSwaks tehtud. Inglismaalt. Inglise tulewane ku. ninganna Walese printsess oli kolme tütrega Gmundenis oma õel Kumberlandi hertsogiinal  külaliseks. Sääl läks ta ühel päewal ise hobuseid juhtides tütardega lusti sõitma. Tee wiis üle raudtee. Kui ta tõld parajaSte raudtee pääle oli jõudmas, kuulutas wile rongi tulemist. Tcewaht täitis oma kohut ja laskis teewinnad mõlemalt poolt raudteed maha, nii et kõrged lustisõitjad keSket raudteed seisma pidimad jääma ja edasi ega tagasi ci saanud. Rong wuras lähemale, surm oli silmaga näha. Weel wiimftl silmapilgul kargas üks kaassõitja appi, lükkas ime jõuga tõlla rööbetelt körwa ning raud ruun wurises õnneks ilma kahju tegemata  mööda. Nii olid neli inimest hirmsa surma käest päästetud. Serbiamaalt. Serbia kuninga paari wahel oli siiamaale weel äraleppimist loota. Nüüd aga teatakse, et see lootus tühja olla läinud. Detsembrikuus saab konsistorium omalt poolt selle asjale otsa tegema. Homiku - Aafrikamaalt. Homiku- Aafrika rannas on orjakauplejad maarahwa Saksa ja Inglise walitsuse wasta nii wihasekS ässitanud, et mässamist on karta. Nende seas on 40 missionäri ja weel hulk teisi Eurooplasi, kelle käsi mässamise korral wiStist wäga pahaste saab käima. Orjakauplejad,  kcS weel tänapäewani igal aastal Kt) —80,<)<)() inimest kinni püüawad ja kauba turudel ära müüwad, on sellepärast Inglaste ja Sakslaste wastu wäga wihased, et need nende kauplemist takistawad, sest neljas jägu orjalaewadest langeb ikka walitsuse kätte. Kuidas niisugustel meestel weel waese rahwa seas usaldust on, sellest on raske aru saada. Eesti rahwaslikuist asjadest. Saarlased on üks käimas Eestlastest, kes wete läbi oina sugnrahiva suurest kändast ära lahutatud on, ning sellepärast on seo tarwis et nad oma sugnrahiva elu, olu ja seisukohaga tutwad oleksiwad. Meie kohus on Eestlasi Saarlase läbi Saarlastele tuimaks teha. Sel aastal, kuni siia ajani, ei ole meis ses tntmustaniise toimetuses mõne takistuse  pärast mitte oma kohust jäksanud täita, mida wabandada palume. Eestlased on oma rahivalikuis püüdmistes ja politika küsimustes praeguS kaunis wagase seisu koha pääl. „Kurja ilma järel tuleb hea ilm," ütleb rahwa sõna; nii on Eestlased oma kümne aastase tülitsemise järele kord ka wagusi nagu iväsinud. Eestlaste praegusest seisukohast kõneledes peame, et jutu järge parem lahti saame, ühe kirja-tüki wõtma, ning see on Kuu kirjast Oma Maast Eestlaste „Luuleacg." See Oma Maa kiri, mida J. Jõgewere hcrra kirjutanud, oli nagu lennaks kull üle kanade, kes rahuliste liibitscivad : igaüks ajab pea püsti kuulab ja ivaatab mõni kaagutab ka. Oma Maa kiri on järgmine i „Omal ajal oli Eesti kirjanduses palju kõnet rohimisest, rahwuse alalhoidmisest, ümberrahwastamisest  ja muud sarnast luuleudn. Üks rahwusemäratseja  oli aasta 6 —7 eest koguni oma kõige kallima mälestuse, kuldse laulatussõrmuse „isamaa altari" pääle toonud, nagu sell ajal harilik kõnekään  oli. Ja niisugust tegu ci pidanud keegi poolearuliseks, palju enam mitmed õrnad südamed walasiwad armastuse silmapisaraid seda kuuldes. Aga aastat lendafiwad edasi, ja nende jooksul tuli ka selgeks, et „rahwas" niisama kergeste näppude wahel ära sulab nagu lumi. Maailmas walitsewad ise oma kindlad seadused, kes armsaid ja õrnu luulctundmusi niisama osawõtmatalt jalge alla tallawad, nagu inimene läikiwaid putukakesi. Jäägu rahwuse küsimus luuletajate jaoks, see on nende wald, igapäises elus ei tohi inimene ennast luule kujudest juhtida lasta, kui ta oma ülesannete looduse kuningas olla, tahab täita, ülesannet, mis üksinda inimest õnnelikuks wõib teha. Nagu iga üksiku inimese elus, nii on ka terwe rahwa elus csimine elusamm luule-kujudest ja mõtetest ümber piiratud. Nii on kord edenemise seadus ja meie ei wõi oma eelkäijatele pahaks panna, et nad õhulossa ehitasiwad: nemad tegiwad paljalt seda, mis nende aja hariduse järg neilt nõudis. Sellel teel sündisiwad „EeSt i" Meremeeste  Selts, „E e s t i" Aleksandri kool. (Sõnad „EeSti" on ka Oma Maas jutumärkidesse ja sõredalt trükitud. Srl. t.) Luuleaja nõudmine oli see, kui Part Suia soow Aleksandri koolist põllutöö  kooli teha pilkamise asjaks sai. Põllutöö kool oli selle aja kohta liig igapäine asi, kelle kasu liig silma paistaw oli ja kelle ümber luule udu kibetki ei olnud, kuna ilma programmita, ilma kõrguse määramata kooli juures iga üks seda mõis mõtelda, mis ta tahtis: üks hobuste kaSmatamise  kooli, teine põllutöö kooli, kolmas linnakooli mitmed realkooli. Linnakool wõitis, sest et rahwaS mitte rohkem ja mitte wähem raha kokku jõudnud panna, kui linnakooli ülespidamiseks tarwis oli. Rahwa seas lõppes see luuleaeg peaaegu ühes sellega, kui kiidetud „Eest i" Linda selts, üks Hiina müür, kelle taga Eesti meremehed kullamägesid  lootsiwad kokku õngitseda, wankuma hakkas. EeSti meremehed, kellest mitmed weel merd oma silmaga ei olnud näinud, tahtsiivad maailma meredele purjetama hakata ning . . . jäiwad pankrotti. Rahwas nägi ära, et raha asja ja rahwuse küsimist ühendada ei wõi ja jättis tühja jahtimise. Kirjanduses  kestis rahwuse-laul weel kuni minema aastani edasi. Kõige päält märkas ajaleht „Walgus," et Eesti rahwusest edasi laulda lapse mäng on. Teised lõpetasiwad oma rahwuse laulu wanasõnaga „Üks käsi peseb teist," ning „ega kaarn kaarna silmi peast ei noki," mis pääle päris nokkimine algasgi, aga mitte enam „rahwusliste" asjade, waid üksteise suuruse ja iluduse kallal. Meie wõime juba rõemuga ütelda: esimese sammu elus on laps astunud, on sõrme tulesse pistnud ja ära kõrwetanud. Luule aeg on mööda. Mis tuleb nüüd?" Selle „Luuleaja" kohta annawad Eesti ajalehed  järgmised tähendused: Olewik: „Mis sa nende wägewate sõnade pääle ütled, auus lugeja?" Wirulane: „Oma Maa on Eesti Kirjam. Seltsi esimehe hra Treffneri leht ja hra Jõgewer, Kirjameeste Seltsi raamatupidaja, on tema kirjutaja.  Sellest imelikust kirjast wõib näha, kudai nende suguwendade seisukoht Eesti rahwa ja rahwuse  asjas on. Nende kiri „Luuleacg" on nii wärwikas, millest lugeja isegi wäga selgeSte näeb, et nende mõtete pääle kostmine asjata on ja et meie ning iga inimese mõtted, kes mitte „poolearuga"  ei ole, teisiti on." Wirmaline wastab Oma Maa küsimise pääle „Luuleaeg on mõõda, mis nüüd?" nõnda: „Selle „Oma Maa" küsimise pääle wõime tähendada, luuleaeg kestab weel ikka edasi, aga see „Oma Maa" artikel on ise üks suur luule, mille sarnast EeSti kirjanduses tänini weel ci ole luuletatud." Sakala annab pikema wastuse, millest ta muude seas ka need sõnad ütleb: „Luule ududest räägiwad lapsed ehk waesed kirjanikud. Teie ütlete, et Eesti kirjandus täis luule haigus ja udu olla, ja et seda meie eeskäijatele mitte süüks ei wõi anda. Kulla Jõgewer! On tõesti kõik Eesti kirjandus luule udu ? Oliwad lahkunud Kreutzwald, Jakobson, Koidula, Kunder, kõik unistajad ehk nende tuumakas töö Teie meelest „luule udu" ? Wõi on praegused tähtsamad kirjatööde tegijad kõik luule udus kinni? Ei Jõgewer! Teie ei ulata weel nende tööde otsustuse andmiseks." (Järg tuleb.) Kirjawastused.