Esimese naese testament. Eesti keelde kirjutanud Jüri Reinwald. XII. Ja noor õpetaja oskas ka juba isieneselle kaunist sissetulekut korrale seada ja oli tähtsa ringkonna südameks saanud. Tema asutas waga seltsist, juhatas he ngewaid asutusi ja torjaS tööle jõuetuma haigedele waes:eandeid, see juures oli ta isi wäsimata ja hoolas omas ammetis, nii et temal ikka hulk naesterahwaid pealtkuulamaS oli, kui ta jutlustajana kirikus ülesse astus. Tema südames tõstis tänuandmine meel wäga wähe neiu Redneri wastu selle hoolitsemise eest healt. Shmallandi lugupidamine jäi tema igapäewase sissetuleku kaswamisega, Redneri wastu ikka wähemaks ja wananeja neiukene nagi ara, et ta ikka Shmallandiga käsi käes pidi käima ja sagedaste kokku puutuma, kui ta tema mälestusest ära ei tahtnud kustuda,  ja et tema tulewane ühendus noore õpetajaga üksi siis tõeks wõis minna, kui ta suure kaasa-wara uude kodu wõis wiia, sellepärast kannatas ta wiimasel ajal kõik nooriku tusased tujud waikse kannatajana ära. Wiimaks leidis ta hea abinõuu, mis teda mitmes toimenduseö Shmallandi ligidal pidi hoidma, ühel hoobil aga ka Reginale meele-lahutust tooma. Tema katsus noorikut ühe naesterahwa seltsi liikmeks awadeleda, kuhu kõige wanema mõisniku sugude liikmed kokku oliwad heitnud. Ehk küll Reginal sellest naesterahwa  tegewusest wähematki himu osawõtta ei olnud, siiski oskas töökas neiukene asja nii kaugele ajada, et töisel wastupanek üsna wõimata oli ja pool wägisi seltsi pidi heitma. Et seltsil rahast puudus oli, sellepärast wõeti puuduwad summad näitemängide ja kontsertide läbi sisse, millest üks osa seltsiliikmeid tegewalt osawõtsiwad. Sellel sügisel taheti koosolekuid kontsertiga alustada ja Regina oli ka mõne laulu lubanud laulda. Piletid oliwad juba kalli hinna eest ära wõetud, kõrge ja kõige kõrgema seisuse inimesed, kelle kaitsmise all selts seisis, oliwad piletite eest arutu kõrget hinda maksnud. Lihtsas aga wiisaka rudis ootis Regina seda silmapilku, mill ta esimest korda awalikult, kõrgeste haritud rahwa ette ülesse pidi astuma. Regina süda oli hirmu täis, kui ta laulupõrandale, kalli klaweri kõrwale ülesse astus, mille ees isand Roden kaasmängijana istus. Aga tema loomuline kindel meel sai ka nüid warsti kartuse üle wõitu ja uhkeste ning julgeste waatis ilus naene enne laulu alustuft alla pealtkuuljate hulga peale. Oma imeliku mõjuwa healega, mis madalas kohtades nii tundmusrikkalt ja kõrgemas kohtades aruldasel ilusal helinal paindus ja wirises, laulis ta Schumanni härrandlikku wiit: ,Ei wihka ma ta laulis seda hinge ja waimu tundmustel imeliku iluga. Südand sulatawal wiisil tuliwad  wiimased haledad laulu sõnad ta huuldelt. Eluta waikus walitses rahwa hulgas, aga kui tema laulu oli lõpetanud, läks määratu kiituse kaja lahti, nii et Regina koguni ära kohkus. Kui Regina imeline iludus rahwa hulka juba muidugi küllalt elustas ja oma poole tõmbas, siis suurendas tema laul, mis nagu nõiduse wäel ette sai lauldud, seda weel mitme wõrra, rahwas oli ülisuures waimustuses nagu pöörane. Aga ka kaks musta silma, mida Regina kaugel ära arwas olewat, waatasiwad pölewal armastuse leegil tema peale, sügawa südamliku armastusega.  Ja kui uhkeste waatasiwad need silmad äritawa, ilusa naese peale, kes tema naene oli, keda ta täitsa omaks tahtis wõita, nüid, kui isa temale julgust ja lootust oli annud, tema pidi teda, kas mis tahte hinna eest omale wõitma. Eberhard oli kodu tagasi tulnud ja künni pidusaali naesele järele läinud, ta ei jõuudnud oma ihaldust maha suruda. Aga otse Regina wiimse laulukõla lõpuga läks ta kontserti saalist isamajasse tagasi; tema ei tahtnud wõera, osawõtmata inimeste ees oma naese ette astuda. Reginale soowiti sajalt poolt LNne ja auu, ta andis Snnesoowide waSta wõtmise neiu Redneri hooleks, kellel nendega künni õhtuni tegemist oli ja hakkas ist kodu minema. Kui ta ehtimise kambrist wällja tuli, astus graf Wallbeck tema juure; nagu näha, oli noormees kaunis purrjus ja äritatud. „Mu armuline emand," alustas ta Reginaga juttu, keS temast mööda tahtis minna, „kas minul weel see õnn on, et Teie mind tunnete? Endine õnn oli mul see, et mind Teie omas majas Teiega tutwustadi." Regina kummardas külmalt ja kangelt. „Mis Teie minult soowite, graf Wallbeck?" küsis ta lühidelt. Graf piatas natuke; see oli aruldane juttu alustus. „Inimesel on nii armaste see auu ja eestõigus Teid näha, armuline emand, et kui Teie minule ühe soowi awaldamiseks luba annaksite, siis oleks ta ainult see, et Teie ennast mitte nii kangekaelselt meie surelikude eest ära ei peida." Regina tõmbas ähwardadeS silmakulmud kokku. „Teil ei ole wist teadmata, et minu meeS kodust ära on ja mina olen seda otsuseks teinud ennast kõigist lustipidudest eemal hoida!" „Ärge minu soowi waleste mõistke," waStaS graf Wallbeck. „Mina piaksin seda suureks õnneks, kui Teie mind enese juure külaliseks wõtaksite; mis kella ajal wõin ma homme tulla?" „Ma valun Teid, ei millgi kella ajal," ütleS Regina  kärsitult ja tahtis edasi minna, graf astus temale Põigiti ette. „ Tõeste? Ja Teie ei luba siis mõnda üksikutki hulga seast?" Tema silitas löbusaste oma mokahabet. ..Graf Wallbeck!" hüidis Regina äritult ja tema silmis wälkus wiha tuli. ..Armuline emand, see teeb Teid peratu äritawaks ja ilusaks, kui Teie wlhase näu teete, tõe poolest! Teie oskate oma ühepoolist wälimist nägu kaua alal hoida ja see on naesterahwa ja hobuste juures iseäranis tubli asi." ..Mina palun Teid miimist korda, minu teed wabaks lasta) hoidke eest ära!" hüidis Regina ähwardadeS. Aga graf wahtis wõitliku naeruga tema otsa ja kostis häbematult: „Teie piate mind mõneks poisikeseks, et ilnja naesterahwa  salaliku näumoonduse eest pakku arwate pugewat, olge rahuline ja mõistlik ja wõtke mind oma kaitserüitli  asemikuks wastu, kui Teie mees selle rumala tembu tegi ja reisima laks ja oma ilusa äritawa naese üksi kodu jättis! Üks kaitseja piab Teil ommeti olema —" „Küll, aga mitte Teie taoline mees!" kuuldi kedagi kindlal, mehisel healel ütlewat. Regina pööris seda healt kuuldes imestades ümber ja tasane rõõnmhüidmine tungis ta huulde wahelt wälja. ..Andke minule oma käsi, Regina," ütles uueste juure tulnud mõeras noorikule, kes kohe soowi täitis ja seesuguse näu tegi, nagu tahaks ta graf Wallbecki eest ära lükata. „Hui!" milistas graf Wallbeck ja kummardas teutawalt,  mina tulin siis liig hilja; esimese armukese ase on juba täis. Noh, olgu peale! nii kergeste ei kauta ma meel lootust ära! „Teie saate homme minust pitkemalt kuulda, häbemata!"  hüidis Regina kaitseja mihaselt, „minu nimi on Hektor Reynuald!" Waitolles wiis Hektor oma wihale äritud kaitsealuse Mankri juure, tõstis teda wankrisse ja kargas ise järele. ~Hektor, Teie olete jälle siin?" alustas Regina juttu, „ja otse kõige tormilisemal silmapilgul minu kaitsemiseks käe pärast! Mina olen Teile otsata palju tänu mõlgu!" Ta sirutas mõlemad käed noore mehe poole, kes neid osawõtlikult pigistas. Hektor jutustas, kuidaS tema alles õhtu linna jõundnud,  ja otsekohe Regina elumajasse teda tagaotsima läinud,  siis temale kontserti järele läinud. Et ta kont sertile hiljaks jäenud, sellepärast lootnud ta teda kodu saata ja oli sellel musil ilmunud, et teda häbemata inimese  peale tungimise eest kaitseda. Et Hektor praeguse sõbraliku oleku juure wõerast mõtet ei tahtnud lasta tekkida, sellepärast kõneles ta Reginale  omast kihlusest, noore ilusa Inglise neiuga, kelle kulla karma juuksed, nagu ta naljatades tähendas, temale alati ta esimest armastust meelde saada tuletama, mille juure ta meel seda lisas, et tema nii pea kui toimendused mahti anda, pulmade pidamiseks tagasi saada reisima, et siis juba aegsaste püksid oma meikse Mary jalga anda, keS nüid juba tema üle isandana malitseda. Regina tõmbas kergemalt hinge; nüid alleS mõis ta Hektori omaks tõsiseks sõbraks pidada. Hektor lahkus selle tõutusega Regina juurest ära, et tulemal päemal teda waatama lubas tulla. (Lõpp jäeb tulema.) Enne ja nüid. 11. Selle peale sõnas töine noormees suure waimustusega: Maru müraga Walju healega Helise weel Isamaa laul. Nii kui pilkse nool, Wõimsalt igal pool! Kostku meil wastu kõik mäed, Looduse wägewad wäed! Waikigu lind. Merede pind! Laulgu wahwalt Eesti suu Isamaa laul see kõlagu! Isamaa, Ela rahus, Murest lahus Õnnega! Wägewam heldeste waatab Su pinnale. Rahu ja õnnistust saadab Su rinnale. Olid sul muiste mure päewad. Rõõmu su wainud jälle näewad Nutu pisar, sest peida Kartus kõrwale heida: Riigi isa truu käsi lial ära ei wäsi Kaitsemast Eestimaad! Sinu wÄjadel, weedel. Sinu radadel, teedel On elu hiilgamas Ja lootus loitamas! Sul tootvad ohwrid Eesti truud mehed Ja neiud, kaunid kodumaa ehed! Sind kiidawad metsad ja mäed ja ojad. Sul tunnistawad tänu me' hiilgawad koja? Ela siis, isamaa. Õnnega rõõmuga. Kosu siis kodumaa. Armuga rahuga Kodule kasuks. Riigile rõõmuks! Eesti isamaa ja rahwus, Eesti tru'us ja wahwus Paistku kui päike. Heledam läike. Suures, hinnas Eesti rinnas. Selle peale laksutas jälle laul lahti: Kaunimad laulud pühitsen Sull Wanematest armastatud, kallis kodumaa Kangeste tuksub süda siis mull Kui ma sull laulan oh Eestimaa. Waimustud tungib tugew laulu heal Südame Põhjast armastuse wäel Armsamaks paigaks jäed sa mull ikka Künni mul elu kestab weel sees Hüidkem siis wahwaste ühendud jöuul Kosugu kaswagu Eestimaa! Muistesed ajad möödas on meil Pitkalise wangistawa pimedusega Udu ju lahkub madalail mail Loodus on ärkamas iluga Ärkama hakkab laewa serwal koit Leekima lökkeb wabaduse loit Paremad päewad paistma meil saawad Kaunimad ajad ootawad meid Hüidkem siis wahwaste ühendud jöuul Kosugu kaswagu Eestimaa! Jälle sõnas üks noormees elcuvalt: Teretust soojalt hüiawad huuled Teile, kes isamaal tegewaS töös. Teile, kes kindlast kui tormid ja tuuled Möllasid seisite wõitluse sees. Isamaa pojad! Tugewast tõeliku teerada käies Nouudsite isamaa auu ja hüid. Köitsite ühtlust köwemaks köieks, Isamaa õnn Teie ülem püid. Isamaa pojad! Headuse wili nüid wäljadel õitseb. Umbrohi närtsimas nurmella. Teaduse põllult suu andisi maitseb, Kadedus kahwatab surnuna. Tänu Teil? Edasi isamaa paremad mehed Astuge ikka õiglasel teel, Olge kodumaa kaunimad ehed Künni werd wiimne tilk soontes weel. Edasi wennad! Jõuab päew looja, siis wäsinud keha Katma saab isamaa püha muld. ' Uinu Teil toowad linnud ja eha Ja tõuusew kodumaa koidu tuld: Magate rahus! Wõtku iga Eesti süda Ülenda ja armasta. Sind, mu lehkaw Eesti rada, Oitsew ilus isamaa. Sinu pojad ühenduses Saagu kangeks tammena. Isamaale tegewuses Tõtku kokku hulgani! Taganegu wõeras wiha Teitest hoopis kaugele Olgu kõigil püham iha: Ehteks saada Eestile! Saagu sõbrus Teie wahel Kalliks peetud küllane. Isamaale iga tahes Õitsegu truus hauani! Sinu tütred hariduses Kauniks kaasaks kaswagu, Voorusega ehitades Õiena end ehtigu! Ehtigu siis Eesti pinda Wabadus ta wõimuga, Laulu kola kõrgel lenda Wanemuise mõnuna. Töine jälle: Läbi lehtis puude ladwa Kumab waikselt kuldne kuu Tuule mühin sõuab sala Wanemuine tõttab tulla. Sõnab käies saladusi, Külwab kullerkupu õisi. Kutsub lauljail lugudella Luuletajal möttetella Ilma ilu ilmutusi. Läbi lehtis puude ladwa Kumab waikselt kuldne kuu. Üle Eestimaa ja metsa Kumab waikselt kuldne kuu. Wanemuine kuuleb kuida 51. Sakala. 1884