Saarlane Esmaspäew 24. Märtsil 1886. 111. aastakäik. ' maksab: Saaremaal aaStas . . . . 1 rb. AO kp. Saaremaal pooles aastaS 1 „ Postiga saadetud aastas. Ä „ ~ pooles aastas . . . l JA „ Tuleb igal estttttsptiewal wülja. kaubauulits. Nr. >O. Jaani kihelkonda, Saaremaal., Kuulutuse ehk selle ruum UD Ulköldine plMikli ojlllcht maa- ja linun rnhinnlc. UW Mereasjandusest. I. Täna astub „Saarlane" ühe wäga tähtsa läbirääkimisega omade isamaaliste ette ja soowida on, et sellest ka elawalt saaks osa wõetud. Mereasjandusest  kõneleda oleks ammugi juba meie aja kohane ja meie Saarlaste kohta tähtjas ja käsuline  olnud. Eesti rahwaS ja iseäranis meel meie Saarlased on ühe maga hea gcograsia seisu koha pääl, sest meil on ligi tuhat wersta ranna äärt omade heade sadamatega. Eks meie Saarlased  ela kesket merd, kus lapcrdajad laenete suud meie ranna kallast tcretawad ja nende kahisew kaja mähet pidamata meie meelde tuletab, mis meie kord ja kohus teha oleks. Et Eestlased ja Saarlased mereasjanduses vii hea seisu koha pääl elawad, sellepärast oliwad nad ka mana! ajal kuulsad, tähtsad ja wabwad meremehed. Wanad ajalugude kirjutajad kõnelewad  suure imekspanemisega Eesti ja iseäranis Saaremaa meeremeestest, kes oma laewadega Preisi ja Taani rannad läbi purjutasiwad, kes Rootslaste kindla pealinna Siigutaani maa tasa ära äwitastwad; keS ka künni Jtatia rannani utatasiwad, nii et Eesti ja Saarlaste nimi igal pool Lääne ja Homiku, mere r-.n-dades aunZto tud ja kardetud oli. Et meri tõesti üks õnne hallikas wõi kulla kamber neile on, kes seda selleks pidawad, seda tunnistust mldwad meile mitmed maad, rahwad, linnad, alewikud ja seltsid- Ei meil ole tarwisgi Inglasi ja Hollandlasi omale eeskujuks seadida, kes mere asjanduses ammugi juba halja oksa pääle on saanud, maid toome enestele äratuseks näitusi naabri rahwastest. Wanal ennemuistsel ajal ei olnud Soomlased, ega Liimi ranna rahmas, mitte nii kuulsad ega osawad meremehed, kui Eestlased ja Saarlased, aga nüüd lennawad siin nimetatud esimiste laewad  niitu, mitu kümmeud aastat mere laenete turjal, saatwad maale ja rahmale palju kasu, kuna Eestlased selle asja poolest meel lonkawad ehk oskamata  asja talituse läbi tagurpidi nihkuwad; meie Saarlased ei ole meel hakatustgi teinud. Meie naabri rahwal. Soome talunikudel on juba I4«>0 laewa, linuamecstel 500 laewa ja pääle nende meel 150 aurulacwa. Nende lacwade pääl leidwad 40—50,000 meest tööd ja teenistust;  mõtleme selle juures, kui palju perekondasid ja hingesid selle läbi ihuliku ülespidamist saamad.  Pöörame ome mõtteid Liimi randas Ainaste küla poole, siis näeme jälle kui palju imet meri mõib teha. Umbes 25 aasta eest oli see ilma iluta, tähtsuseta kehwa küla, nagu nüüdgi meel mitmed tuhanded Liimi, Eesti ja Saare külad on. 18KV aastal saatis Keiserliku Majestedi wcnd Smmvürst Konstantin, ülein meremäe kommandör  — .Keiserliku u,..easjanduse Seltsi" juhataja  Woldemari Ainaste külasse, et see Ml rohivast mereasjandusele ärataks selle läbi, et senna  üks merekool asutatud saaks. Aga kuida see tähtjas ainctnik kirjutab, ei olla säält rahivaS ka mitte selle kooli tulu ära tunnud. maid ütelnud  : Kust meie wacscd inimesed nii palju raha matame, et seesuguseid suuri, uhkeid ja ilusaid laewu ivõime ehitada, kui Inglastel ja Hollandlaste!  on?" Neli aastat hiljem 1864 aastal on ometegi senna mcrekool asutatud ja kuidas nüüd Ainaste külaga lugu on? 1878 aastal, see on 13 aastat pääle mcre-kooli asutamist; oli sääl 70 laewa, mis kõik kaugele mere sõidule kõlblikud oliwad. Kõik Ainaste elu ja olu on ime wiisi mereasjanduse  läbi edenenud. Endine inetu ja kehwa kalake  on nüüd kui lõbus lahke linnake, ja tõeste saada ta linna auu ja linna nime kätte saama, ja seda kõik on mereasjandus ja merekool teha wõinud, kelle heaks riigiwalitsus iga aasta 1,000 rupla abi annab. Säält koolist on ammu juba päüle saja mehe wälja tulnud ja lõik need Eesti mehed sZidawad Eesti laewadega kaugele wõera randadesse. Nende 70 laewa iga aastane teenistus  on pool miljoni rupla, see on umbes 20 koormat hõbedat 50 leisikat koorm. Sellest kaunis suurest summakesest jääb täitsa pool laewa rahwa omaduseks, laewa omanikudele umbes 5 koormat ja laewamccste palgaks ka umbes 5 koorinat hõbedat. Oi Vennikesed! sääl on kakku ja kopikaid  nii hästi laewade omanikudel, kui nende lembritel.  Ka põllu pidajatele toob laewa wäe wägewaks  saamine suurt tulu, sest selle läbi tõusewad  põllu ja karja protuktid palju kõrgemasse, hinnasse, kui sääl kus selle poolest sugugi elu ega liikumist ei ole. Siin oleks nüüd küll õige koht Eesti mere asjanduse seltsi „Linda" tegewusest kõlisewate sõnadega  kiites kõneleda, aga wäga kahju et meie „Linda" tegewusest mereasjandusele midagi wai- Jututuba. (Järg.) „Mma Wsttaksin seda ,vastu," ütles kralm stMst audes. Sa oled ses ametis paisu priim kui mõnes muus riigi ametis ja kui iee reaks sind siisgi pigistama, nob, siis sõid ta ennan ju sest jälle lahti teha. Aga tee reed mulle siisgi rõõmu, et scs asjas stnu väaie mõteldud on ; see on üks suur auu nn» kohta ja sa ei tohi mitte ilma rähiia põhjuseta seda palumist tagasi lükata" „Es ei." wastas noormees, „mi»d ei pea siin midagi tagasi, mul ei ole misgi põlsinn wastu panna." Pau la ci rääkinud msit. Bnagi sega, aga ta mustad silmad hiiigasitvad õnnelikus rahul olemises prii oli Aleksander meel. Aleksander ei tvNiuud ieda mitte teada, kuidas ta teda armastas. Oh uhkus on imeline ! Aga ts ei robnuud ka ühegi teise päralt olla. ..ZZaatke," ütles ta ja pidas Ätt silmade ees, et nciv väikse kiirede eest kaitsta, „kc.s see Me mitte üks ratsanik, kes säält ümber metm nuki tuleb? ..Ja —ah," ütles krahm, ja üks metsa härra näitab see olewat, ja kui mu silmad mind ei peta; siis on ta wana Haldern. Aga siis pean ma temaga tagasi pöörma, lapsed, nii ilus kui ta küll siin metsas on, sest mana mees ei pea seda teed mitte ilma asjata käinud olema. Tere õhtust Haldcrn!" hüüdis ta ratsanikule wastu, kes nüüd ta ligi oli jõudnud. „Teie tahtsite  küll meile wõeraks tulla?" „lab," mustas juurde tulija sõbralikult, „tahtsin kord waadata, kas teie juba kolm olete. Pagana pihta läheb aga see neiu ilusaks!" ütles ta Paula poole kummardades,  „ja sSSI on ju ka Aleksander! Rüüd aga ratsutan ma ka seltsi, laske enuast mitte segada." „See oleks hea küll," ütles Schlettendors,  „aga ei, mu wana sõber, meie pöörame  ümber; teie olete juba tunni aega teel olnud, seda on küll, ja Marie ci oleks sellega ka mitte rahul, kui meie teid weel enesega tagasi miilsime," „Jah," wastas lahke wanakc, „ja see teeb mulle jälle haiget, kui raa teie lusti sõitu jahedal õhtul takistan." „Tcate," ütles Schlettendorf, „tcic ssowi täites, pööran ma üksi teicgs tagasi ja mõlemad noored iimMed Wsiwad edasi ratsuta." „Nn on õige," ütles ülem metsahärra Haldern ja mõne minuti järele oliwad mõlemad mehed Paula ja Aleksandri silmist kadunud. Mõlemad noored inimesed ratsutasiwad  tummalt teine teise Nrwas edasi. Kuldne õhtu päike säras läbi puude, hobuste  ja ratsutajate pitkad marjud sõitsiwad ühes. Puiestikus oli imeilus ja waikne, ka linnud oliwad juba waikinud ; aga rohutirtsud  oliwad meel jalal ja sääsed tantsisiwad  kuldses päikse paistes, mis neid puude wahelt luuris, nagu tahaks ta neid järele waadata. „Mu pappal saab teiest kahju olema," algas wiimaks Paula maikast lõpetades, „pappa armastab teid kui oma last enam meel kui oma last." „Teie saate pea minu koha pääle üht teist leidma, Paula," wastas Aleksander ja üks kurb naeratamine lendas üle tema sõbraliku näo, ja kui teie pappale ühe wäimehe annate, siis saab ta selle koha, mis mul ta armastuses oli, temale andma. Aga kui meel endisest ajast üks maike kohakene  teie südames minu jaoks peaks olema, Paula, siis jätke seda minule ja ma tahan siis siit rahuga lahkuda. Paluge ka Kielskit, et ta seda kohakest mulle jätaks, ja ennast selle terme rikka südame juures rõõmustaks, mida ta ära wõitnud on." „Mis? kas Kielskil minu südame üle ütlemist on ?" ütles Paula pahaselt ja uhkelt. „Ma pean tast lugu ja auustan teda, ta on mulle üks armas sõber; aga oma südame üle walitsen ma igas asjas täiesti ise." „Badcnis arwati juba teie ümber käi-