Sakala .U BS. Wilja«dis. 2S. Dctsemblilm piewal 1882. V. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobson': pärijad. 5 Sissekord. Poliitika leht. Eesti tütarde haridus. Poliitika ringwaatus.  Omalt maalt. Viljandist: Kontsert; rahwa ülelugemine;  talumaade müümisest. Viljandimaalt: Tarwastust: Koolimaja  pühitsemine: rõuged; Aleksandri kooli maja parandamisest. Pärnust:  Senatori ametnikud; uued linna wolinikud; wastus Pärnu Postimehele;  ajalehtede tellimistest. Pärnumaalt: Uued prohwetid; Torist: wastus ; Testamaalt: Uus õpetaja. Riiast: Nekrutide wõtmisest; kuberneri  lahkumisest; Greeka-Õigeusu waimulikudest. Krimmist: Teadused Viljasaagist. Mõnesugused sõnumed. Sillaotsa kerjaja. XVIII. J. R. Retzoldt'i teekond. 11. Mõnda Eüroopa kultuura ajaloost. 111. Püha-Jüri. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Kirja wastused. Kuulutused. Eesti tütarde haridus. Eesti Kirjameeste Seltsis 15. Talwekuu päewal 1882 kõnelenud Ilatalie Johanson - A»ärna. Auustatud koosolejad! teid, mitte wõeriti minu peale waadata, et, kui naisterahwas, olen julgenud kõne tooli astuda ja ühe seltsi ees awalikult kõnelda, mis seni ajani meie maal üksi meeste asi on olnud. Mis üle kõnelda tahan, ei ole enam uus asi, maid selle üle on wiimasel ajal ka seltsides ja ajalehtedes  osalt läbirääkimist olnud see on, et meie tütarlaste haridus tänini meel wäga alatu järje peal seisab. Kuhu läheb tütarlaps oma koolitamisega? Temal ei ole soldatiks minekut, ega muud suuremat talitust, tema amet on paljalt mehele minna ja lapsi ilmale tuua. Oskab ta laulu raamatust lugeda, leeme kulpi liigutada, nawkene kangast kududa õigest suka ja kinda kudumisest ei ole juttugi siis on tema jauks koolitamist küllalt, küll muu eest mees muretseb. Peale selle lähemad koolitatud tütarlapsed hukka: ei hooli enam Jumalast ega kuule wanemate sõna. Kuni aga üks rahwas meel niisugustes arwamistes käib, seisab ta ikka madala hariduse järje peal ja on õnnetu. Üks kuulus kirjanik ütleb: Kui teie tahate ühe rahwa hariduse kõrgust teada saada, siis waadake, kuidas on tema naisterahwa haridusega lugu. Waatame esiteks selle üteluse peale, et meie neiudele  koolitamist just wäga tarwiski ei olewat, kui aga mehele saaks. Et koolitamine üleüldse kasulik on, selle üle ei mõtle enam keegi kaksipidi, aga et naisterahwa koolitamine  iseäranis kasulik, see on asi, mis meel mähe inimestel selgeks on saanud. Teada on küll wist kõigil, kui suur wõim emal laste kaSwatamiseS ja kõiges koduses elus on. Wanemad, nimelt ema, on laste paleus ja eesmärk, mis ema ees teeb, seda teemad lapsed järele. On ema harimata, rop ja tülikas, harjuwad lapsed niisama  suguseks, aga on ema haritud, puhas ja lahke, harjuwad lapsed ka puhtusele ja lahkusele. Iseäranis suur on ema mõjudus laste maimule nende esimestel elu aastatel; sest missugused harjumised  ja waimu omadused neil aastatel lastele omaks saamad, need jäewad neile ka, künni elu otsani; neid on wäga raske tagasi harjutada ja koguni wõimata ümber muuta. Saab lapse maim neil aastatel riku- tud, siis jäeb tema kõigel eluajal niisuguseks. Lapse põlwes juure harjutatud pahad wiisid ja puudused teemad aga teda, kui ta suureks kaswanud on õnnetumaks. Et see tõsi on, näeme küll iga päew töistest inimestest  ja tunneme ka iseenesest. Ka mana rahwa tarkus pajatab: Mis Juku on õppinud, seda Juhan ei unusta. Sellest kõigest näeme wäga heaste, kui palju sell asjal tähtsust on: kas EeSti emad koolitatud on ehk mitte. Nüüd waatame töise üteluse peale. Koolitatud tütarlapsed minewat hukka. Osalt on see tänini tõsi küll olnud, aga mitte üleüldse tõsi. Esiteks on meil koolitatud tütarlapsi meel wäga wähe, et nende üle midagi üleüldliselt Võiks tõega kinnitada, tösieks, ei ole meil tütarlaste  koolitamist ja tõsist haridust wiimase ajani weel olnudgi, paljalt waleharidust ja wägiwaldist maimu lämmatamist on enam jagu meie nõnda nimetatud koolitatud tütardest seni ajani tunnud, wõera rahwa koolides wõeral keelel ja wõeral meelel. Peale selle loetakse meie maal ka weel koolitatukS  tütarlapseks, keS mingisugust koolitamist polegi saanud, waid paljalt mõned aastad linnas õmbleja mamselide juures ära istunud, kus muidugi enamiste nurjatu elu kombete õpetuse pesad on. Kõikis nendes suurtes õpetuse paikades õpetatakse meie tütrid: oma rahwaft ja oma wanemid ära salgama, Eesti keelt, Eesti meelt ja meie wanematest päritud auusaid ja ilusaid eluwiisisi põlgama. Siis ei ole ka sugugi imeks panna, et palju nõnda nimetatud koolitatud tütarlastest on, nagu üteldakse, hukka läinud. See on küll wäga hale ja kahitsemise wäärt lugu ja peaks seda kõik meie rahwaS  suure waimustusega parandada püüdma. Meie kõige tähtsamatest nõuudmistest nüüdsel ajal on tütarlaste haridus. Tahab üks rahwas kõrgema kultuura järje peale jõuuda, siis on hädaste tarwis, et tema ka oma tütarde hariduse eest kõigest jõuust hoolt kannab. Kuidas on aga nüüd meie rahwa kohta tütarlaste  koolitamisega lugu? KaS pantakse tähele, mis looduse seadus naisterahwale kui kõige kõrgemat ülesannet  peale paneb, see on: Tubli mehe abikaasa, maja perenaine ja laste kaSwataja olla. Tahame teada, kas meie oma tütrid õigel wiisil kaSwatame ja koolitame, siis peame enne teadma: mis elutarwituste peale neid siis kõige pealt kaswatada tuleb? Küsime laste wanemid selle asja kohta, siis saame enamiste ikka aru, et nemad selle üle wähe järele mõtelnud on; südame suurem soow on neil ikka, et. tütar nii pea kui wõimalik mehele saaks. Kas tema seks kõlblik on wõi ei, see ei ole just nende mure. Mõistab tema aga, nagu öeldud, nawkene lugeda ja kirjutada, kangast kududa, häda pärast suppi keeta ja leiba teha mis temal rohkem waja? Töised, kelle pojad juba kõrgema hariduse järje peale saanud, tahawad siis ka omi tütreid koolitada; et nende tühjade peale aga palju kulutada ei maksa, siis wiiwad nemad oma tütred linna, panemad kuhugi alewisse wõimalikult alama korterisse, lasewad üks kuni kaks aastat saksa koolis käia ja wiiwad wiimaks,  kuida juba tähendatud, tütre õmbleja mamseli walitsuse alla, kus tema ka kaks wõi kolm aastat ära istub ja õmblema õpib: siis on koolitatud tütar malmis.  Sealt ep tuleb siis, et suur osa meie rahwa Wlewiku maja perenaistest ennast õmbleja mamselideks muudawad, kes pitka sabaga riidid kannawad, mõni sõna saksa keelt purssida mõistawad, ja põllutööd enam teha ei taha. Sae eest aga mõisadeS ja kirikherrade juures raha eest õmblemas küiwad. KeS kõik maja tallitust häbiks peawad, kes wahel sammetis kingades, lauda ukse peal seistes, pealt waatawad, kuidas mamma lehmi lüpsab ja kes siiski salliwad, et nende elutuad mustad ja koristamata, kelle laua peal sagedaste peegel, kuiwanud leiwatükid ja peahari ehk kamm wanunud juukse tompudega ühes leida on. Kõige haledam lugu on see, et nemad ise ei teagi, et nad elu nõuudmistele kõlbmatad on, waid arwawad ennast EeSti elu paleused olewat Ja ometi, nagu teada, on naisel suur ja kõrge ülesanne: tema on mehe, laste ja kõige perekonna õnne ehk õnnetuse  sünnitaja! Mees olgu küll kõrge maimuga, ta olgu agar isamaa põllul töötegija, ta olgu tubli põllumees ja maja tarwituste eest hoolitseja: rõõmu ei saa tema iial tundma, kui tema naine tema tööst osa wõtta ei. mõista; tema wäsib ära, sest temal ei ole siis kodus lahket puhkamise paika, kust oma tegewusele jälle uut töö jõuudu saaks. Kui mitu naist ajawad oma koduse tülitsemise ja riiuga, oma muSLa, koristamata majapidamisega omad mehed kõrtsi: elu piina waigistama.  Hale lugu on, et niisugused ise arugi ei swa, et just nende olek seal juures süüdlane on, waid nad ajawad kõik süü mehe kaela! Nagu öeldud, on emad laste meele moodu harjutajad ja emade süiks jääb ikka, kui lapsed hukka lähemad. Suur waStutamine ja püha ülesanne on siis emadel; aga wäga kurb lugu on, et nemad praegu aru ei saa, kuidas oma kohut täitma peawad, sest kus õpiwad nemad seda? Kuulus laste kaswataja ja tohter, Klenke, teab ühest koolitatud naeSterahwast jutustada: mina nägin ühes rohu aedas hulga inimeste seas noort ema, kelle poole aastane laps õhtu hilja külma wule käeS wankris magas. Töine laps umbes kolme aastane poisikene tülitas oma ema ja tõifi inimesi kiuusu ajades, läks wiimati ühe herra juure ja nõuudis omale sigarit, mis tema ema abiga põlema pani ja nii kaua tõmbas, kuni sigar otsa sai. Kui mina, ütleb tohter, emale ütlesin, et niisugune tegu lapsele hirmus on wastas see minule: sigari suitsutamine  on minu pojal juba wäga armsaks saanud pruuk! Mina ise nägin ühes Eesti perekonnas järelseiswa  loo: kahe ja poole aastane laps karjus nõnda, et toa lagi kas wõi lõhki! Ema oli meele äraheitmises,  ta ringutas käsi taewa poole ja paluS lapse kuuldes: oh Jumal! mis ma ometi pean tegema? Ta on nõnda pahaks harjutud, et ma kuidagi wiisi enam tast jagu ei saa! Ta pakkus lapsele saia ja kõik sugu maiuse asju ja lubas tale, Jumal leab, mis kõik! petis päris last, aga midagi ei aida