wiksin ma ka wäga auuStatud noorikud ja neiud: kasige endid siis puremine ja ärge laske mitte manu talu naisi endid mälza naerda! Ärge tehke endid mitte enneaegu manaks I Kui teil aastat 70 seigas on, siis on teil kiill kohalik nii moodi rätiku seeS käia; sest mana inimene kardab külma. Selle lootusega, et kasinam ja puhtam elu teie seas saaks tärkama ja wilja kandma, soowin ma kõigele naiste- kui ka meesterahwastele  head termist ja kõige wiimaks meel: „Olge ikka igal ajal ja igas kohas puhtad ja kasinad, nii kodus, kui ka wSljas! Wuat siis olete iga ühe meele järele! C- A. teistele õnnistuseks ja rasuks pöörab. Õnn neile, kes ennast heal meelel kõige kõrgema töö riistaks annmvad ja oma kaasinimeste õnne ke.Swatada püüdwad; õnn ka neile, kes, kui nemad küll kard ka eksi teed on käinud aga ometi wiimaks kahetsemisega ümber pöörawad. Seda tegi onnekorral meie ivana lossi hcrra. See oli muidugi hilja küllalt, kus ra ära tundis, et ilmalik waranduS kõige ülem asi ei ole. Sest ööst saadik, kus mõrtsukad tema kindlasse lossi tungisiwad ja tema terwise temalt ühes waraga ära riisusiwad, tundis ta ära, et ihulik termis ja rahuline meel palju enam wäürt on kui kastid ja kirstud täis kulda ja hõbedat. Tema haawatud käsiwars pidi kõigest arsti abist ja toherdamisest hoolimata ära leigatud saama, aga tema elas siiSgi meel mitu aastat. Ja nüüd, mis tõeste rõõmustan? kuulda, oli mana üsna teine inimene. Kui ta nüüd jälle oma lossi tagasi tuli, astus ta sellest treppift, kus ta peaaegu mõrtsuka ohwriks pidi langema, tänu pisaratega üles. Oma eemal hoidmist teistest inimestest Mis ta maha. Kaks oma isa wenna poja mäest tüttart, kellel isa ja ema surnud, wõtis ta omaks lopsiks ja tundis weel Vanaduses sest rõõmu, et nemad teda kui oma hea tegijat ja kasu isa armastasiwad. Reed rõõmsad tüttarlapsed tegiwad kõik, millega nad oma mana onu meelt wõifiwad rWmustada; ja kui ta homikute nende rõõmust laulu roosiaiast kuulis, läks ta «ende juure alla homikusc wärSke õhu kätte ennast lahutama ja lillesid raawitscma. LSkfiwad nemad külasse haigid ja waesid waatamo ja tükivad nemad rõõmust särawail silmil koju ning jutustasiwad temale, mis nad jälle head oliwad kõneleda ja teha wõinud, siis röömustafiwad onu ja tädi endid nendega ühtlasi ja sagedasti pani onu seesugustel kordadel nende taldrikute ääre alla ühe kulla tilli, et nad oma tahtmist mööda teine kord jälle nõnda Leha wöisiwad. Suure osawõtmisega laskis ta enesele nüüd Jaanist ja Juulist jutustada; ja mis wcel enam, ta käis ise ka oma kasutütardega seltsis nende elamist waatamas. Ka lossi pääle osteti rohkest: Jaani käest kalu, :ga homiku wiis ta neile kõige paremad märskekS. Wäikest Willemik laskis lossi hcrra oma kulu pääle koolitada, nõnda et ta pärast mere-wäe pääle astuda mõis, kus ta ennast suureks meheks teenis. Nüüd ei saanud lossi herra mitte enam „öökulliks" nimetatud, maid „w auaks heaks herrakS!" küla lapsed ei jooksnud mitte enam tema eest ära, kui ta küla mahclt läbi läks, maid nad jäiwad sund pärani lahti tema ette seisma, ja ta silitas sagedasti  nende päid. Üleüldiselt sai teda taga leinatud, kui ta kord Kõigewägewama tahtmisel oma maapäälist elu lõpetas. Wana preili tegi omas testamentis oma waranduse seks ära, et lossi ligidale pidi üks maja õunapuu ajaga asutatud saama, milles waesed kalameeste lapsed, kellede wanemad õnnetuse saanud, nii kaua peawarju pidiwad leidma, kuni nad ise enestele wõikfiwad leiba teenida. Xm. peatükk. Kohe teisel homikul, kui Jaen oli koju tulnud see oli kuidas lugeja weel mäletab pühapäewal, läks ta Juuli korterisse, kust ta mõne minuti pärast Juuliga wälja tuli ja pidu ehtes jalg teed mööda kiriku poole ruttas. Mis neil ees oli ja mis soo käik tähendas, seda wöiS jada igamees aimata. Kalamehed, kes neile wastu Luliwad, rapputasiwad tubli seltsilase kätt ja soowisiwad temale head onne; majade uSie ja akende e«S pistsiwad naiSterahwad pead kokku ja soststastwad üks teisele körwa sisse; ja kui nnd mõlemad kiriku õuest läbi õpetaja juure astusiwad, kes wälja wärske õhu sisse oli tulnud, et meel kord oma jutlust läbi mõtelda, fääl andis La neile mõlematele kätt ja soowis rasket ristikannud mehele südamest õnne ja Jumala õnnistust tema tagasi tulekuks kodumaale ja tänas Juulit uueste tema hoolsa ja truui ennast ära salgama armastuse sest, misga tema neid maha jäänud waesid lapsi ja wana, nõrka ema awitanud oli. „Meil on aga weel midagi iseäranis asja ees, õpetaja herra" tuli Jaen wahele ja Juuli lõi näost punaseks. „Ma wõin juba arwata, mis see on," wastas õpetaja, „ja see rõõmustab mind, et mull see auu on, teid selle asja sees teenida. Aga selle asja üles kirjutamiseks palun ma teid oma kirjutus tuppa tulla." Kui nüüd jumalateenistus lõppend ja kogudus oma koju ruttas, jutustas igaüks sääl, et Jaen ja Juuli olla täna maha kuulutatud. „Süs on nad ometi üks kord kaua aegse risti ja wilctsuse järele nii kaugele saanud," ütlestwad emad; küll see rõõm wõib neil nüüd ka suur olla!" Nüüd tuliwad säälse kombe järele kõik sugulased, sõbrad ja tutwad külast pruutpaarile  ja wana emale õnne soowima. Juuli sõbrannad ja nende nooremad sõsarad tõiwad rohelisi oksi ja meiutasiwad nende katuse räästa ja mürama postid ära ja Isamaalt. Kuresaarest. Öösel, 17. Augustil olnud Sõrme kalameestel järgmine hale õnnetus: Nemad läinud merele ja lasknud õhtul omad wõrgud sisse. Õhtul sõitnud Riia aurulacw H." siit sadamast Riia poole, aga oli pimeduse pärast õigelt teelt ära eksinud ja sõitis otse ühe kalameeste  paadi pääle, kus kuus meest sees oliwad. Mehed oliwad küll massina tulemist eemalt näinud, ja ka et ta nende paadi poole tuliz õnnetust aimamata ei olnud nendel esite ruttu taga, eest ära minna, aga kui juba hädaoht ligidal oli siis ei olnud enam wõimalik paati nii ruttu lahti saada. Paat sai kohe massina rattast katki purustatud  ja neli naisemeest lcidsiwad õnnetumad surma, kunas kakt poiSmeest ennast päästa jõudjiwad teiste paatide pääle, kes ka sääl ligidal oliwad. Kurda kuulda, olla nendel uppunutel ülepea 20 last ja naised järele nutma jäänud. Pühapäewal 20. Augustil oli linna politsei sadamas sellesama laewa pääl ja kirjutas asja lugu protokolli ülesse! 8. Septembri õhtul tulewad, nagu tähletundjad  tcatamad, kaks rändama! tähte N! a r s ja Saturn nii teine teise lähedale, et nad pal;a silmale nagu üks täht wälja näewad ja wäga heledasti paistma saamad. Päülegi tulewad nad Lõiv i tähekujusse tähe Reguluse lähedale seisma, nii et ka wiimne täht nendega nagu üks saab olema. See saab, kui ilm selge on, waatjale üht iseäralikku taewa täheriigi ilu-nähtust «maldama. Soowime et meie lugejad seda tähele paneksiwad. Siin on praegusel ajal see moodiks saanud, et iga maja peremees omal koera peab; mõnes majas näikse ka mitu tükki olewad. Mõned krantsid on aga nii suured ja kurjad, et ilma kepita ei maksa hoowi paale minnagi. On ka neid rohkesti, kes uulitsate pääle inimeste kallale tikkuwad ja riided katki käristawad. Wõeraste sakste seas kuuldakse alati nurinad olewat, et niisugused suured koerad möga inimesi kohutawad ja hirmütawad. Wäga soowida oleks, et neid Kuresaarest natuke wähemaks saaks kautatud, ehk jälle suu korwid et mõni inimene, kes ennast waeiualt toita jaksab, omal koera peab, kes pool nälgaS uulitsate pääl ümber jookseb ja paha teeb! Maa kohas peetakse küll sellepärast koeri, et pcawad öösel wargaid walwama; aga linnas, ja meelgi meie linnas pole neid selles tükkis koguni tarmis! Karjast. Kostus enese eest. „Saarlasc"  27. numbris, päälkirja all: „Maaposti talitusest" saab postimeeste pääle raske kaebtus tõstetud, et nende läbi kirjad ja ajalehed kaduma lähemad. Nüüd palun auuStatud saarlast,"  minu koStust enese eest mastu wõtta; sest kuS kaebtuS on, sääl on ka awalikku kvstust maja! See on küll tõsi, et rahwa seas alati nurinat kuulda on, et kirjad ja ajalehed ära kadumad, aga kas see sti! postimehe süü on? Sellepärast on awalikku läbi rääkimist hädasti maja, ehk leiame siis kadumise kohad ka wiimakS ülessc ja waene poZtimeeS saab süüst ivabaks. See on ka tõsi, et mõned postimehed kirja ei mõisu, aga siis on ta juba omale niisugused N.lianad kohad muretsenud, kuS talle adreSfid üles I.elakse ja nõnda igaüks oma kätte saab. Aga kust saame siis kirjatundjaid poLtimehi? See on jo selgest teada, et üks koolitatud mees selle palga eest, mis postimees saab, postimeheks ei wõi hakata. Nüüd waatame minu mõistuse järele, kuidas kirjad ära kadumad ja missugune nõuu tulusam selle mastu peaks olema! Kirjade kadumine tuleb minu teada sakste teendriteläbi, kellel uudishimu wäga südant kõtiStab. See on wanast juba wiisikS saanud, et postimehe käest kõik kirjad tecbrctiga tuba saamad miidud, nüüd ei tea postimees  hingestki, kes on wõera kirja ära wõtnud, sest toapois ehk tüdruk ivõib jo küll oma uudishimu kustutuseks mõne omale näpata. Teiseks juhtub ka kogemata wigadusi ette tulema, nagu mull hilja aja eest linnas, ühe koja juures sündis: kirjad said toast minu kütte tagasi toodud ja mina läksin ära. Häkiiselt jookseb mulle tüdruk järele ja toob hulga kirju mee! järele, mis walitsemise juures olid maha pudisenud. Sell moel lahmad neid mitmet moodi kaduma, aga postimees waene kandku süüd! Abi selle mastu oleks minu arwatcS see, et igal pool postimehe oma silma all saakflwad kirjad ära walitsetud, aga mitte nagu see tänine on olnud, tuba miidud, kus teener mitmest toast läbi käib ja nõnda rohkes! aega on, mõnda uudishimu kustutuseks omale pärida. Lukutud posti kott ei teeks ka selle juures paremat midagi, maid wiidab postimehe kallist aega ilmaasjata. Juhtub ka wahest olema, et mõisa malitseja kaugel kodust ära on ja wõtit kätte ci saa, siis peab postimees nii kaua ootama ja aeg