«Tulge Teie järele, Marinka!" palus tema. „Waadake  ühtepuhku ainult enese ette. Mina pian jälle sadulasse aStuma, kui meie ei taha, et kõige rvähem juhtumus, nagu mõni üle tee lendaw öökull, meie hobusid peruks teeb. Seal ülewal meie eeS läheb tee laiemaks; pilwed lahkuwad, meil saab selge kuupaiste olema." Wiktor surus südamelikult tema kätt ja neiu waStas niisama, rahulikuma südamega temale silmadesse waadaleS.  Wiktor ronis mööda kalju seina äärt edasi, tagumist  hobust sõnadega waigistades, sai temast mööda ja wiimaks ka oma hobuse selga, kes rahuliselt oma teed oli edasi aõtunud. „Ma soowikstn isegi, et see saadana kitsik pia juba mööda olekS!" pomises tema, kui ta jälle sadulas istus ja alla laiasse kuriStikusse waatas, mis minewase öö pikse wihma hood mustjas-sinika keerlema auruga oliwad täitnud, mis nagu nõia katlast ülesse kees. „Hõlbsam oleks olnud sealt ülemalt laiemat rada mööda minna, aga julgem oli ikka siit kaudu käia." Taktis kopfistmad jälle mõlemate loomade kabjad mastu kiwi põhja, kaja saatis sette heale töiselt poolt kaljuseinadest jälle tagasi. Ettemaatlikult hoidis Wiktor oma jalgu sadula jalustest mäljas, et ta hobusest waba oleks, kui midagi piaks juhtuma. Tähelepanemisega oma ette waadates, tunnistas ta teed, kelle peale kuu, kes pilwede tagalt wälja oli tulnud, nii selgeste paistis, et Wiktori silmad waluwast kalju seinast tagasi põrkamast paistusest kirjuks läksiwad, mis aega mööda ka nagu malge katet tee äärse haua üle kuduS. «Hoidke ennast, Marinka!" hüidis tema tagasi, sest terawaste ulataS nüid mahedas winkliS kalju nende ette, sell kombel ka teed sundides niisama järsku käändu tegema ja tema peale pimedat marju heites. Paks wõsastik rippuS ülemalt maha ja pimestas mee! enam seda paika. Isegi hobuse üle käis jubedus, tema nahls märiseS, nagu tunneks tema seda kardetamat olekut. Aga kindlal sammul astus tema ümber nurga, kelle taga jälle selge kuupaiste taema poole töuswaid kalju tippustd, kuristikku ja seda terwet ööpilti heleda walgusega üle walas. Wiktor tarwitaS kõik oma nägemise jõuudu; ta mahtis üksi silmi hobuse kõrwade mahelt enese ette; ta nägi, kuidaS üks must kogu tee pealt tõustS, kuidas see ennast kõrgesse püsti ajas, oma muste käewarsi wastu ta emast sirutades, ja nii järsku, nii tondi miifi tema ees kaswades, et tema oma silmad kinni pigistas. . Ühtlasi tundis tema oma tuge enese all wankuwat; ta tundis, kuidas mardused tema käest libisesiwad ja tema häkitselt lendu sai tõstetud; tema kuulis südamest läbi lõikawat kiljatamist enese taga, tundis nagu midagi palamat ja niisket oma palgete peal, pilkast pimedust silmade ees. . . (Järg jäeb tulema.) Kindral Komarow'i sõa teatuskiri. 11. 18. Märtsil kellu ä- hommiku läksiwad meie sõawäe salgad mitmes harus Afghanlaste wastu. Arwata kella 6 ajakS saiwad nemad kõik oma paikade peale ja siis oli näha, kuda Afghanide sõawäe käsuandja oma ratsanikude eeS sõitis ja neile hüidis: „Sõdige Jumala auuks!" Mehed tegiwad kolm korda healt ja kostsiwad, et nad oma Jumala nimel tahawad sõdida. Meie sõawägi ootas nüid sedamaid wõeraSte poolt tuleandmist, mis aga ei sündinud ja meie mehed ka enne laskma ei tohtinud hakata. Alles mitme minuti pärast, kui juba Afghanide ülem oma sõawäe seta ära oli kadunud, hakkaS nende ratsawägi meie sõawäe poole laskma. Kui wäeülemal.e Alihanowile oli teatatud, et ühe kasaku hobune haawatud, siis käskis tema ka oma mehi patronidega laske, mille peale Afghanid kõigist omaist kohtadest tuld hakkafiwad andma ja ka suurtükid paukuma pannimad. Ka meie sõawägi tegi sedasama ja Afghanide jalamehed peitfiwad endid oma sõdimiste kraawidese, ratsanikud  lõiwad taganema ja nõnda wankus nende sõawägi tuigerdamisel üle jõe tagasi tõttama. Meie Dshigitid keS nende Afghanide wasta saiwad saadetud, kes meie ratsawäe peale tagat selja tungisiwad, jäiwad ühewahe kaheldes seiSma, midas wäepäelik Alihanow märkas, nende juure ratsutas ja nende sõnadega neid julgustas: «Surege kõik siia paika ehk tapke neid maha!" Siis tormafiwad mehed „ meStiS" waenlaste waStu ja piagi jätfiwad Afghanid Tash-Kepri kõrgust meie kätte ja põgenefiwad, ä- suurtükki  ja ühte lippu maha jättes Kushki jõe poole. Lipuwõitja  oli Ssariiklane Aman-Klytsh. Pealik Rikshitfh juhtis üht jagu sõawäge kinn pidamata Afghanide pahema poolse kindluste peale ja mehikesed ei jõudnud oma rindadega  meie terawate pajonettide wastu tugeda ning pandfiwad  plagama jälle 3 suurt-tükki ning ühte lippu meie kätte jättes. Selle lipuwõitja oli TranSkaSpi kütipataljoni unterohwitser Kobylkin. Afghanide laager ja nende sõa- kraawid olid otsani surnutega kaetud. Weel kord katsusiwad  Afghanid Ak-Tepest paremat poolt Kushki jõge wastupanna ja lasksiwad kibedaste suunükidega ning ka sugupärast püSsipaugudgi kähwatasiwad siit ja sealt. Aga siis andstwad meie Turkestanlased weel hirmsamine tuld ja kõik sõawägi hakkas nende poole kippuma ja jõest üle ruttama. Stts ei olnud meestel enam muud nõuu, kuid aga plehku ja kõige korratumalt läbisegi põgeneda. Neid taga-ajada ei lasknud ma enam, waid lasksin oma sõawäge  jõest tagasi üle tulla ega ei jäenudgi wõidetud laagrise ööseks, waid näidasin seega, et ma ainult oma nõudmist ära täita tahtsin. Mõned wahid pandstn ma wõidetud laagrisse walwama, sest et need wõerad soldatid, kes endid sitta alla ja mujale oliwad ära peitnud, kangekaelselt meie meeste peale lasksiwad, ega seepärast mitte julge ei wõinud olla. Afghanid on selles lahingis pealt tuhat meest surma saanud ja nende seas ka mitmed pealikud. Peale seda on suur jagu neist sõdijatest haawatud ja olla isegi ülemkäsuandja Naib-Shalar kahe haawaga minema peasenud. Meie kätte jäiwad: terwe Afghanide laager, kõik nende 8 suurtükki, Jarnylli suur hobusaba, kaks jalawäe lippu, hulk auutähti, tromma, trompeta, kõik nende moonawara,  jahu ja odrad, suur hulk püssirohtu ja kuulisid ja kamelid. Wangi ei wõetud muid, kui neid kes endid priitahtlikult allaheitsiwd ja neid oli paljalt 7 terwet meest ja 17 haawatud. Üks terweist wangidest sai kaelast ja jalust raudu pandud. Wangide käest saime ka kuulda, et AHghanid meie nõudmiste peale isegi samalpäewa! ka wastutada on tahtnud, mis muidugi muul wiisil ei oleks olnud, kui tulega. Seda wõitu on minul aga oma tubli sõameestele tänada, kes ühemehena waenlasele julgeste ja kindlaste wastu astusiwad ja iseäranis Dshigitid sõdisiwad kõigest ihust ja hingest ja on seega kui uued Keisri Härra alamad Wene sõameeste wennastust ja sõprust ära teeninud. Meie poolt langesiwad wõitluses: üks tagawarawäe pealik Seid-Nasar-Jus-Bashi, 7 Transkaspi kütipataljoni soldatit ja Merwi tagawarawäest 1 Dshigit. Haawatud said pealikud Kobzew, Chabalow, 17 lihtsoldatit ja 1 kasak. Pigistatud ja kahjustatud: 1 ülempealik, 2 ülemohwitseri,  komandör pealik Nikshitsh, alamliütenant Kosmin, kapten Kurotshkin, 16 soldatit ja 2 kasakat. Peale wõitlust, arwata lõuna ajal, saatis Inglise kapten Aate kaks kirja järestiku pealiku Sakrshewski adressiga.  Esimeses teatas tema, et Dr. Owen meie haawatute  arstimiseks ka walmis on, kui neid rohkem piakS olema. Töises kirjas palus kapten ühte salka sõawäge JnglaSte kaitsemiseks, sest et neil kergeste häda tulla wõida. Esimese kirja peale ei annud ma mingit wastust, aga töise kirja täitmiseks käskisin ma pealikut Sakrihewskit 3 ohwitseri seltsis ja salga Dshigitidega sinna tõtata kus Inglased elasiwad ja minu nimel neil nõutud abi pakkuda. Kapten Aate aga oli arwanud, et tema kirjad Venelaste kätte ei ole jõudnud ja oli sealt ärasõitnud. Nad oliwad weel nähtawal, millepärast Sakrshewski paar Dshigiti neile järelesaatis ja ütelda laskis, et tema sinna on tulnud ja kapteni soowi wõimalikult täita tahab. Inglased aga ei annud mingit waStust. Afghanide põgenejad sõawäed läknwad mitmes harudes edasi ja tee peal oli neile pealinnast Naib ul-Gukume käest kiri tulnud, kus Venelastele kõwaste wastupanna kästi ja abiwäega ka juba teel üeldi olewat. Selle peale oli pealik oma rahwa keeli mõned sõnad ütelnud ja see peale awalikult rääkinud: „Rüid ei tarwita meie midagi enam, sest nüid on juba kõik kadunud!" Inglaste kohta olnud kuulda, et rahwa rahutu meel nende wasta iga päewaga suuremaks minna ja need majad, kust Inglased minema läinud, ära saanud põletatud. Pendshdeh Ssariiklased ruttafiwad warsti peale lahingu lõppu minu juure ja tunnistasiwad oma auukartust  Venelaste wastu. Käsu peale saatfiwad nad ka sedamaid 166 meest surnuid matma ja teesid lahti tegema. 19. Märtsil tuliwad nende saadikud ja käskisin ma neid wanemaid walida ja wa litsus korda alalhoida. Selsamal päewal tuli ka Erfsarin-Turkmenidest walitud Khan Geldy- Khan selle palwega minu juure, et ma tema sugu Wene alamateks wastu wõtaksin. Mina lubasin seda nende palwet ülemale walitsusele ettepanna ja maenitsesin aga neid, et nad rööwimisi maha jätakfiwad. 26. Märtsil saatsin ma Naib-Ssalarile kirja ja seletasin, et ma sunnitud olin oma õiguslise nõudmise täitmiseks tema sõawäele eelnimetatud  lahingut andma, aga et ma muidu midagi pahandust Afghanidega ei soowi ega ka nendega pahane ei ole. Ak- Robatist ja Sulfigarist anti minule 27. Märtsil teada, et ka Afghanid nendest kohtadest ära oliwad läinud. Mina lähen täna (kiri on wiimasest Märtsist) Kala-i-Mori kaudu Sserahhise, Khan-Gous'i, Adam-Ebu ja Pul-i-Khatumi. Käsikirja alla on kirjutanud: „Sõawäe komandör kindral-liütenant Komarow." Mõndasugust. Eksiline mõte. Suwel 1884 oli Mauride, uue meremaa laste kuningas Londonis, kus ta kareda ja külma õhu pärast raökeSte kaelahaigusesse jäi. Mitmekordse soowituSte  järele laskis ta wiimakS ühre arsti enese juurde tuua, ning temale saadeti kuulus Dr. Coppers. Kuna tohter ütsi kuninga juures wnbis, et tema haigust läbi kattuda, kuulstwad eestuas ootajad musta majesteedi saadikut  oma kuningast korraga roihaselt karjuwat ja arstiga ärritadult räakiwat, kuna arst see peale warsi tuast wälja tuli ja katsus sai. Kohkunult läksiwad kuninga kõige lähemad teendrid tuppa ja nägimad teda tuas wihaselt" edasi tagasi sammuwat. „Ärgu keegi enam niisugust häbematat Inglise arsti mmu juurde toogu!" hüidis tema wihaga, „see jõle inimene nõuudis minult, ma pidada suu lahti tegema, et tema siis sinna sisse waadata ja minu sisemist saladusi tundma wõiks õppida!" Kõik katsumised, mustale kuningale nende sõnade tähendust ära seletada, jäiwad asjata; tema uskus kindlaste, arst olla tema salajamaid mõtteid teada tahtnud saada. Paras wastus. Keegi mana preili oli ühes seltskonnas oma „wale-hambad" ära kautanud. Ta ei salganud seda mitte sugugi; kõik kohad otsiti läbi, aga asjata. Töisel päewal tuuakse temale üks pakikene ühes kirjaga, milles saatja selle üle oma rõõmu awaldab, et tema heila ärakadunud kalli wara jälle kätte leidnud ja nüid auupaklikult temale kätte saatwat. Pakikese sees oli aga üks härja hammas. Kõrge naesterahwas kirjutas saatjale järgmise wastuse: „Auustatud härra! Teie suurt sõprust olen ma juba mitu korda tubliste tunda saanud; aga et Teie omas armastuses minu wastu nii kaugele läheksite ja enesel minu pärast hamba wälja tõmmata laseksite, seda ei oleks ma mitte uskunud!" Kõige wähema auurumasina maailmas on hiljuti härra Henry Case Londonis malmis teinud. Seesama on terwelt kaheksa tolli pikk, kaalub I'/? naela ja on wasest, hõbedast, terasest ja kullast walmistatud. Selle tegemiseks kulus paljalt kolm aastat ära. Auurumasina  pump wõtab korraga terwelt ühe ainsama tilga Mett enesesse. Tarwilist auuru sünnitatakse piirituse lambi abil; rööpade laius, mille peal masin jookseb, on tolli; siiski ei ole sellel masinal mitte sugugi wähem, kui 686 kruwi. Kae weli, kus alles tüdimata inimene, kes sarnase kena mänguriista malmis tegi! Poti lillede rammutuseks, et nad heaste kaswama, kenaste õitsema ja haljendama hakkaksiwad, mõetagu °/4 toobi mee peale sõrmkübara wõi teelusika täis kanget piiritust; kui selle märjukesega lillesid nädalas paar korda kastetakse, siis wõib selle tulu juba ära näha. Labane ja odaw wärw. Ära õerutud poleeritud  puuriistade wõi asjade poleerimiseks mõetagu ühte wedelikku, mis steariinist, mida enne peenikeseks Seruma piab ja jaust palamaks aetud terpentiinist kokku on säetud. Selle salmi sarnase wedelikuga wõitagu wigastatud asja ja õerutagu teda pärast millase riidega üle. —g Ammoniaki lige soola ollus) laudasõnniku  sees alalhoidmiseks olla soowitaw, et lauda põranda peale, mis rehe põrandu wiisil kindlaste sawist piab tehtud olema, et wirtsa wedel läbi ei peaseks tungima kuiwa maad umbes ühe jala ehk 0,3 —0,4 meetri kõrguselt lautada, mille üle siis põhku riputama piab. Maa imeb wirtsa enese sisse ja annab pärast waga head sõnnikut. Hobuseid terwed ja tublid hoida, nende karwa hiilgamaks teha, annab «Austria põllutöö nädalaleht" järgmist nõuu: Nõgeste kaswu ajal, on niisuguseid, mis kõige walusamine körwetawad, wälja otsida ja hea kogu nende seemneid korjata. Neid seemneid laStakse aeg-ajalt ahjus, ehk weel parem päikese paistel ärakuiwatada. Oerutakse neid pulbriks ja segatakse korralt üks peutäis kaerte sekka, mida õhtult ja hommikult hobustele söödetakse. Tubaku harimine on Krimmis rõõmustawal sammul edenenud. Kuna 1883 Heal paljalt 4015 istandust 3552 dessätini maaga oli, kellest 160.000 puuda tubakut  saadi, on minewal aastal istanduste arw juba 4280 peale kaswanud, kus 3830 dessätini maa pealt peale 200,000 puuda tubakut lõigati. Mnewase aasta lõikusest  oli 1. Januarini 1885 juba 160,000 puuda ära müitud, seega ainult weike osa weel müimata. Kõige parem tubaku lõikus oli Simferopoli kreisis, kus 1 dess. künni 100 puuda tubakut andis, selle järele Theodosia ja Jalta 50—80 ja Sewastopoli 35-85 puuda anniga. Tubaku hinnad on praegu Sewastopoli kreisis 5—12 rbl. puud, Theodosia kr. 5—20 rbl., Jalta kr. 4—6 rbl. alamad sordid ja 18—20 rbl. parem tubak. Sewastopoli linna walitsus müib 6—lB rubla eest puuda. 23 Sakala. 1885 Wastutaja: J. Kõrw.