Wampir ehk wereimeja: Jutt Bulgartamaa elust. Hans järele ümber pannud M. Põdder. IX. „Marko, kust sina oled' selle lapse omale saanud? Ma tahaksin kihla sinuga wedada, et see sUgugi sinu oma laps ei ole!" uuM ta mitu korda Marko juzureS järele, teda kahtlaselt ustttades. Marko aga ei andnud selle peale kunagi wastust. „Jowa,ni isand, kas see tüdruk piaks tõeste selle wana Mustlase laps olema?" päris tema mõni kord ka Jowani juurest taga, aga sõnalausumata pääga nikutades  seda tõendas ja ühegi küsimise peale muud wastust ei andnud. „Ma patstn kätt Me peale, et see lugu nõnda mitte õige ei ole, waid mõni saladus seal warjul seisab!" oli wiimaks noore mehe mõte, ja ehk oli just see saladus see wägi, mis teda nii kõwaste Jowani majas kinni hoidis. Juhtumise kaupa sai ta ühel päewal wana Mustlase  mooriga, Marko naesega, kokku, kui ta parajaste mägeStiku metsas jahi peal oli. Wana moor seifis just ülewal ühe lubjakalju nõlwal, kelle ülemise tipu peal Ühe kotka pesa noore mehe jahihimu äritas. Wana moor korjas rohtusid, mis tema kalju lõhede wahelt nyppiS, et pärast neid kodus ära keeta, linnumeega magusaks teha ja waeste Bulgarlastele imeteolise rohu eest ära müia, sest rohi, mis mitte magus ei ole, ei mõju Bulgarlaste arwates. Ta waatas pilklikult hirwitades ülewalt noore mehe otsa, kui ta tema tühja pindmist nägi. kalju lõhesid mööda üleSse ronida. Nagu mõni nõia mooride päämeeS istus tema kalju tükkide ringi taga, mis, nagu nad ülewalt maha kukkunud oliwad, niisuguses ringpiiris, nagu nõiad waimufid wannutadeS enese ümber tõmbawat, tema ümber seisiwad. «Mine parem koju!" hüidiS tema naerdes, kui noor mees järsku mäe kallast mööda edafi kalju harja peale ronida püidis, mille pragude wahel ta jalg ilmast pudedaks  läinud, wcerewate kiwide peale astudes ikka jälle tagast Kbises. «Pojad seal ülemal on juba eilast saadik pesast wälja leudanud ja Jowani majas wõ-id sa palju peenemat lindu püida, mis aga niisama arg on, kui see pesatäiS seal ülewal." Wiktor ei saanud wana moori kõnest mitte suuremat aru, sest et tema segatud Ungaria-Slowaki mprret rääkis. Tema jäi lõõtsutades seisma, astus stiS selle wana moori juurde, keS oma nõiaringi taga sammeldanud kaljutüki peal iStuS, pää päewa marjuks mustaks läinud rätikuga kaetud, ihu pool alasti, nagu kõigil Mustlaste naestel, nüid ütlemata inetu, ehk ta küll omal ajal nii ilus oli olnud, et tema kenadus waest Markot nõnda oli ära petnud»  et tema seda harimata hulgust oli püidnud oma eln ja koduse õnnega ühendada. «Mis sina seal räägid, wana nõiamoor?" küsis jahimees  ta töö peale Vaadates ja tema kvllakas-tõmmu, kortsudest, nagu warese jälgedest tähendatud nägu silmates, mille hammasteta lõua luud lõgisedes töine töise wasta käistwad, kuna ta kortsudega kaetud käed, paljas luu ja nahh tööst ja tuulest lõhkenud, just nagu kulli küintega rohtu katkufiwad. Jälestus tuli talle peale, selle wana kuiwetanud inimese peale Vaadates, kes oma ära kuiwanud,  päewast ja tuulest rikutud keha nii häbemata kombel töiste silmade ees paljaks tegi ja kelle ihu nahk nii paks wõis olla, tui pargitud talla nahk. Wana moor waatas pilgutades oma närbinud silmadega  tema otsa, tema lõua ots tükkis weel terawamine ette, kui muidu, ta lõua. luud liikufiwad ta loti üle, mis tal nagu pelikani-linnu kaelkott rindade peale rippus^ «Kui Teie mulle tubakat annate, stiS ma ütlen Teile ühte asja, mis Teie tõeste weel ei tea!... Mis Teie teete Jowani juures? Mustlase tüdruk üksnes on Teil ühtepuhku ninas, aga Teie olete eksiteel." Wiktor wisas temale tubaka koti, mis tal Vööl oli, rüppe ja wana moor kahmas teda suure ihaldusega kätte ja piStiS ihu pvue. „ Räägi selgemine, wana moor," hüidis tema. «Nagu mulle näitab, oled sa ise eksiteel! Kas stna sealt alt leerist oled?" «Mina näen Teid sealt iga päew! Hoidke ennast noore papi eest; ta ei ole sugugi sellega rahul, et Jowani iluS tütar Teie meel? pärast on!" «Jowani iluS tütar?..." „Noh, muidugi! Teie arwawat teda, nagu üeldakse, Mustlase lapse olewat. Teie ei tea weel mitte, et Marko laps konakisse wiidud on, aga mitte Jowani tütar! Bulgarlased  linnas teawad kõik, et mudessariw on petta saanud,  ja ta ei saa wististe wana mehele seda tükki unustama...  Wiige see tüdruk ksrwale, nii kaua, kui Teil Frankidel siin weel midagi ütlemist ja tegemist on, sest pasha ootab ükspäinis selle peale, et Teie siit juba minema saate." Wiktvr wahtis suure imekspanemisega wana moori otsa. Mis ta temale seal jutustas, tõendas ükspäinis seda mõtet, mis juba ennegi ta pääs oli liikumas olnud, kellest ta aga ise weel selget aru ei olnud kätte saanud. „See on koguni peenikene ja ära hellitatud loomakene,"  westis wana moor oma juttu edast, oma jämeda koti fisse rohtusid toppides. „Wiige tema aga siit ära; ta ou kõige ilusam õis neis Balkani mägedes, aga tema ei wõi Frankide kombeid ära unustada, mis ta oma lapse põlwes seal töisel pool jõge Nimbshete*) juures on õppinud.  Mudessariw tunneb ka, mis ilus on sündinud Rumtshe**) ja Frantsiste***) juures kaswatatud ja koolitatud.  Temal on Frankide kombed wäga meelepärast, aga weel rohkem rikka Jowani raha. Kui Marko tütar tema ette toodi, köngutas ta oma pääd; mina olen seda konakist ise kuulda saanud, sest mina olen tema ümmardajatega  tuttaw. Temale sosistadi kõrwa, Jowani tütar olla palju ilusam, see ei olla mitte selle rikka kaupmehe laps, waid paljalt Mustlase tüdruk tema perest, ja seal on ta teda siis wälja wiia ja nuhelda lasknud, ja tüdruk pSeb praegu alles oma haawu ja ei taha tunnistada, kuni Jowani raha ara on peidetud. Aga Jowanile ta seda pussi ei jäta!... Wiige tema ära, ütlen ma Teile weel üks kord; aga Teie, noor isand, hoitke ennast papi eest! Tema Teid ei armasta; mina olen salaja kõrwalt kuulnud, kuidas tema Teist Jowanile kõneles. Tema on küll püha mees, aga ta on alles noor ja libitseb ise selle hõrna, ilusa tütarlapse ümber!" Wana moor jutustas seda, kuna ta oma kuiwetanud  kätega ühte puhku rohtusid kotti ajas. „Kui Teie mind taga otsite, siis leiate mind ikka tshatrete juurest!" Nende sõnadega tõusis ta püsti, wiskas oma koti õlale ja kargas ktwide üle alla kuristikku. Wiktor waatas segasel mõttel talle järele. Mis wana moor talle ütlenud oli, seifis selgeste, nagu päewa paiste, ta silmade eeS; see oli sula tõsi. Sellepärast oli siis Marko nii ilm rahuta, sellepärast tuigerdas ta sügawas mõttes ja oma pääd norutades sinna ja tänna, ilma et ta oleks wõinud rahu leida! Sellepärast hoolis Jowan nii wähe sellest, kuidas tema wangis olewa lapse käsi käis! Ja mis kõik Bulgarlased linnas pidiwad teadma, see oli siiamaani temale saladuseks  jääda wõinud! See arg tüdruk oli Jowani oma laps! Tema ei olnud kõigel sell ajal, mill ta selles majas elas, temaga ligemalt kokku saada wõinud, Fui kawalaste ta ka niisugust  kokksjuhtumist oli püidnud. Neiu seisis ta waimu silmade ees, nagu ta teda majasse astudes oma ees oli näinud, jämedais Mustlase riideks, kuidas ta arglikult ennast tema silmade eest warjata püidis. Ja kui see pilt juba tema südamesse tunginud oli, sütitas kõik see ilu ja kenadus teda weel rohkem põlema, kui ta tema pealt selle wööra katte ära wõttis. Ükspäinis kartuse ! pärast oliwad temale niisugused riided selga pandud; ja . kuis järele mõtlemata oli tema ise sell silmapilgul olnud! Mustlase tüdruk ei pane ju seda häbiks, kui ta ilusa kehaga loodud on; Mustlase laps ei jookse ühe Franki silmade eest mitte nurka. Tema oli neid sõstra stlmalist tshatrete neiukest küllalt näinud ilma warjuta ja katteta, just- nagu nad Jumalast loodud oliwad, kell mustad, sasitud pääd wärskete lilledega ehitatud, sihwakas ja nooruses  enamiste iga kord ilus keha ükspäinis jämeda, lühikese  särgiga kaetud, ja kes tema ümber ennast kokku oliwad koguUud, kui ta neist mõõda läks, tema käest tubakat ja raha kerjanud ja tema ees häbiks panemata oma karutantsu  oliwad tantsinud, kui ta seda nöuudis. Neiu oli ennast Marko tütre asemikuks teinud, kui ta toona nii kogemata tema peale juhtus, ja noor mees oli arwanud teda ka tõeste Marko tütre olewat, künni ta töistel päewadel selle tüdruku paremaid riideid ja arglikku,  olekut imekspanemisega nägi,/mis sugugi Mustlaste wiifidega ühte ei läinud! Nagu sonides astus tema nüid kalju teerada mööda alla orgu. Temale tuli nüid mitu asja meelde, mis isegi eemalt waadates, selle tüdruku juureS iseäralik oli olnud. Tema oli töisel pool tshardaki ühte Saksa keeli raamatut, Saksa luuletajate laulu-kogu leidnud, ja kui ta Jowani käest järele päris, kust need sinna saanud, oli wana mees kostnud, et üks reisija neid minewal aastal sinna unustanud.  Tema oli öö aegu, kui ümber ringi kõik maailm  hingamas oli, töiselt poolt maja otsast ühte naesterahwast  kena, kõlawa healega tasakeste kuulnud laulusid laulwat, mis tema meelest talle koguni tuttawad oliwad kuulda olnud;-tema oli kiwist teerada mööda päewaweerul alla Jantra jõe juurde õhtu wilus kosutust otsima minnes lubja tolmus tee peal kena naesterabwa kinga jälgesid näinud, mis selle nurga harimata inimeste juures koguni wõõras asi oli. » . Ja weel üks asi: mana nStamoor oli teda käskinud ennast papi eest hoida! Tema oli selle mehega ükspäinis kaks korda kokku juhtunud, ehk see küll iga päew linnast sinna tuli ja tundide kaupa majasse jäi.' Esimesel silmapilgul oli tal olnud, nagu piaks temale selle noore papi nägu tuttaw olema. Aga nad oliwad liig wähe aega koos olnud. Töisel kokku juhtumisel oli Petrowitsh ise oma salalikku olu awaldanud, sest ta oli äkitselt ennast kõrwale pöörnud, kui nad eeskojas töine töisest pidiwad mööda minema. Wiktor oli seal ühte nime temale taga järele hüidnud, mille juures Petrowitsh silma nähtawalt oli kohkunud. „Wana moor käskis mind tema eest end hoida! Õigem oleks, kui ta teda kaseks ennast minu eest hoida!" Sellega astus Wiktor alla haljendama oru põhja. Tema silmade ees seisis Jowani mõis, mis temale nüid koguni töist märki näis olewat. Seal, selle maja otsas, oliwad ilusa, argliku Marinka  kambrid! Sealt oli tema pimedal öö ajal seda tasast laulmist kuulnud, ja selle weikese õue ukse juurde oliwad ka need ilusad liiwa sisse rõhutud weikesed jäljed mälja käinud... Õhtu langes juba oma kattega oru peale; mägede teramad tipud saatsiwad oma pikke, tumedaid warjusid laia aasa lagestiku peale maha. Wiktoril oli ' ikka iseäralikum tundmus südames, mida lähemale tema Jowani asutusele jõudis. Manades tammedes kohises tuul, mis hommiku poolt kaljude mahelt tulles, kalju terawatest äärtest mööda puhkudes iseäralikku healt tegi. Tshatretest oli juba Mustlaste  poisikeste karjapasuna healt kuulda; närukad tõmmu ihulised poisid ajafiwad kõhnu eeslid, nende inimeste ainust  wara, oma leeri poole ja linnast kostis imamide*) heal minareti**) otsast siia maale, kes usklikkuid palwele kutsufiwad. Wäsinud terawate kaljude ja metsa libedate sammalde peal ronimisest, istus noor meeS tammede alla maha oma jalgu puhkama. Tema südant liigutas üks iseäralik tundmus,  kellest ta isegi aru ei saanud. Wana Marko pärast oli tema Jowani majasse tulnud ja ei olnud ometigi just sellele enam abi tuua wõinud. . Hommikust saadik oli temal Inglise eelkäijate wägede kommandööri käsukiri taskus, mille järele Jvwan Silowitfh  tema asjatoimetaja oli ja sellepärast ka tema kaitsmise  all seisis, aga Marko laps oli ju mudeSsariwi küisi jäänud ja pidi meriseks peksetud kehaga seal põdema, kui Mustlane ära põlatud ja teotatud teendrite hulgast, ja Marko suust ei olnud weel ühte kaebtuse sõna tulnud! Jowan ise ei näinud tarwis olewat, temale suuremat  tänu pakkuda. Tema ei olnud eilasest päewast saadik teda mitte näinud ja wiimaks oli ta weel tähele panna wõinud, et Jowani olemine tema wasta muutunud oli. Jowan näis tema eest kõrwale hoidwat. Marko oli temale pealegi märku andnud, nagu oleks Jowan katsunud suurte rahaohwritega mudeSsariwi ära lepitada, mis aga niisugune rumalus oleks olnud, mis töist weel himulikumaks tema wara järele oleks teinud. Pasha wõttis tükk tükilt ta hinge keha seest! Wiktoril oli neil päiwil ikka olnud, nagu ajaks teda südame kärsitus siit ära minema, oma sõprade järele Musta mere kaldale, ja siiski hoidis ükS tundmata wägi, mis selle tüdruku sala argliku olemisega ühendatud oli, teda minemast tagasi, ja selle mõistatuse sisu oli tema täna tundma õppinud. pNagu selgeste näha on, olen ma selle preestrile fiin okkaks silmas!" ütles tema iseeneses ja koledus tuli talle peale, sest siin tamme lehestiku laia warju all läks öö ühtepuhku pimedamaks. „Jowan piab wist papi ja piiskopi kaitsmisest suuremat lugu, ja see Petrowitsh teeb temaga, mis ta ise aga tahab. Tema libitseb selle tüdruku  ümber, ütles wana moor; tema luusib iga päew siin majas ümber ja Jowan on nagu pime! Mull oleks tõeste lusti selle Petrowitshile kord terawaste silma waadata. (Järg jäeb tulema.) *) Sakste. **) Greeka mees ***) Prantsused. Amatsoonlaste riigi kuningana. I. Wanemal ajal» nagu mitmedki lugejad ehk ajakirjast leidnud on, oli Weikses-Aastas üks riik olemaS, kuS ainult naisterahwas elas, naisterühmas walitseS ja kõik tööd teod toimetas. Poeglapsed saadeti kuS seda ja töist, neile seal elamise maad ei antud. Selle rahwa ja riigi aga kaotas Greeka kangelane HerakleS ära, kui ta oma *) Palwelugeja. **) Türgi jumalakoda l6. S a k a l ». 1885