üks oma armast Eesti ema keelt puhtasti ja õigesti rääkida ja kirjutada ivõib. Ka möga tähelepanemise  wäärt on see, mis ta „Eesti Postimehes  s. a. Nr. S 4 41 Kirjakeelest" awaldas.  Seda peab õigusega tema teiseks grammatikaks arivama, sest et sääl kirjakeeles kahtlaste kohtadele  ivaga osawasti õpetust ja seletust antakse, ja wüga asjalikult ühendusele kutsutakse. Mina, selle kirja kirjutaja olen ka kord Hermani grammatika  läbi waatanud ja mull ei jää muud sooivi üle. kui uuri ja õppi; kõik on sääl sees nii arusaadawalt ära seletatud,, et pitkema mõtlemise  järele ka kõige raskemast kohast ivõib jägu saada. Üht ainust sooivi selle grammatika kohta amaldan ma see kord ja see on, et omistatud  sugmveiid Sihitama käände iile enam näitusi  ja seletusi tooks. Sihitum kääne saee-nsutirus) on Eesti rahwa  kõnes nii ära rikutud (osaStawaga wahetalud),  et mõned üsna haritud mehed selle käändele mitte wahet ci tee, maid sõna „kellc" asemel ikka „ceda" rääkiwad ja kirjutmvad. Ehk tüll, kuidas ma siin lühidelt olen püüdnud  näidata. Dr. K. A. Hermann mitme asja poolest anu ja tähtjust on ära teeninud, siiski on ka neid, kes teda ei auusta, tema tegewusest ci hooli „mitte asjalikuks" ei pea. Niisugustele  ütlen ma ühe sõbraliku sõna: „Waatkc ette, et teie isamaa poja tcgcwust, higi, ja ühenduse  kutset „mitte asjalikuks" pidades  enestele  teotust ja põlgdust ära ei teeni. Ootame ära, künni keegi teine parema ja kindlama põhja Eesti kirja keelele wõib panna, kud Hermann seda teinud on, siis, on mõista, pole tema seletus  mitte asjalikP nii kaua kui.seda ei ole tehtud, jäägu anu sellele, kes seda oma maewa ja tegewusega  ara nurrud on. Olgu sitt nr.ru kirjakene selle otstarbeks, et see kõic.- Saa.'.aste nimel, kõrgesti asustatud snMwennsle tema mmsa ja tubli isamaa töö eest tänu Avaldaks. Elagu Dr. K. A, Hermann õige kaua Eesti rohivale kasuks ja Eesti isamaale iluks ja auuks; seda soonüb kõige Saarlaste uimel üks Saarlane. pääl islunn, kus Nlm minu " erwct kiha kobisema pani. Za selle eest üks 500 rublane  kingitus uks 5. rublane roosi pärg rublane päüwapilt sa 14. kop. een nonmanke. Kõik see suur wäljaand see ccn. .n tort müüri paal sõita wmksin. M:õ neab '..'.'.".na ? Istuma jääda ei w annat n.a ammi mitte künni homikuni ja «ahahüxaam.in.' oli ehk mu surm. Muidugi  oliwad mln. ea.- käewarrc- ja sääreks ntide  katki nnn.tnnn. minu trööstlik anvamiK  okms. Ma r..'k'in. meeli ärabcitcs kõik omad juuksed  pean naalla k.nknnud aga 8 aastat kannan -.n.a malle juuksid, mis M rnbla mallllmat, äi..n. laab . lln'?SS tundi maimude auna oma tallinna.', an käe. Nn ei ale küll mirte ebausklik, aga scll.cn nnllnan nääanakie niisugust iseäranis — mina. inimeir olla ennast km m-5a lmkna.t Ja ülesvooimd ja õiguse roole n -ei mai seda ka mitte salgada, et waimnd an. llnnla mis see oli? Kas scäl ei asna keegi tasakeste? Ei, see oli tuul. mis knimi leon edasi ajab. Enn l tui külm! Brr! Oh S.! nna kamal mata! Oome taha» ma wiiskümm.en.t  inimea xalgaia, kes sind st»» näitenannndal ilmumisel pcawad ivälja mi li saama, nõnda et inll ilmaski «eele ei rnle ragan pöördu, ega teisi oma libe- da armatuscga nõrgutada. Siin tõstan ma oma sõrme koledal ööl ja waunun jah, mis wannun ma siis kohe! Kush! Siial kuulen ma sammusid! See kord ei ole eksitus oh taewas sõja riistade kolin! Kui need rööwlid ja minu püstolid tühjad kuula! „Siin kohas oli see, härra kwartaalohwitseer!" - Kniartaalohwitser? Tuhat ja tuline salk soldatist ja nemad jääwad siin seisma. Kui nad mind nägcwad, siis käib mu käsi pahaste. Wangi saan ma siis muidugi ,võetud. Jumalale olgu aga tänu, et ta nõnda kottpime on. „Kas siin Trippelberg?" „Jah siin, härra kwartaalohwitseer!" „Km meie need jämsikad kätte saame. Vesti naljakas tükk!" „Ia sada rubla waewa palgaks, härra kwarkaalohwitseer!" „AH, fee on üks körwaline asi! Aga Nali MI juures, see on pea asi! Home oleks igas seitungis lugeda: Kwartaaloh«itscri  SpürwFsel vD korda läinud seda ja seda kohta rööwlitest puhastada. Kõigite olin ma üks õnnetu lind. Kuna ta siitsaadik nii pime oli, et mitte katt ei näinud suhu pista, tuli nüüd just kuu pilwe tagant nmlja ja Valgustas nõnda, et saja sammu vöäle iga asja ära tunda »öis. Üsna minu kohal all seisawad soldati  härra, Trippelberg ja kwartaalohwittecr Spürnas. Kui nad kord ülespoole maatawad,  siis olen ma kadunud. „Aha, kuu! Seda parem. Kui meie nüüd seda jömsikat silmame ja ta ära pageda  tahab, siis wõib kohe tuld anda. Kas elus, wöi surnud üsna üks kõik! Edasi, marss!" Jumal tänatud ! Läksiwad ometi mööda. Ma hingasin sügawaste, aga see liigutus oli natuke palju tugcw olnud üks lahtine  kiwi weeres müüri paalt mürinal maha Trippelberg waatas ruttu üles poole ja ma olin leitud. „Huraa, härra kwartaalohwitseer! Käes on nad! Sääl ülemel istub üks müüri pääl!" „Pidage! Püssid palge! Hei! sääl istub ta, seisa paigal, muidu kässin ma tuld! Za nüüd wastage! Mis teie teete sääl?" Mina? Mis ma teen? Ma jalutan natukse." „Jalutan ?Ahaa! Maha müüri päält!" Maha? Wabandage, härra kwartaalohwitser,  see on palju kergem ütelda kui teha. See müür on kõigemähemast —" „Maha, —ehk ma lasen tuld anda!" (Ots tuleb.) Isamaalt. Tartust. Tartu seitung kirjutab : Üks walus tundmus liigub mõned pnäwad meie linna walitsuse  oluS ja kõigide nende südametes, kelledel linna aun kallis on i üks mccS, kellel iseäranis usaldus  oma kaaskodaniknde poolt oli, endine pürkermeister  ja linnapea asemik Tõpfer on eile raske kacbtuse pääle mangi wõetud, et tema oma kätte ametlikult poolt antud raha olla kõrwale saatnud. Meie ei taha mitte kohtu läbi-katsumise ja otsuse andmise ette ruttada, maid jääme selle lühikese kääbusega rahule ja lisame ainult seda juurde, et juba esmaspääwal ettewõetud Liiwimaa linnahipotegi-seltsi  kassa läbi waatamine, mille walitsuse  esimees kaebtus alune oli, selle kassa täielist  kordust üles näitnud on. Tartu seitung kirjutab edasi: Mitmesuguste ilma põhjuseta tääduste wastu, mis pürgermcistri  Töpferll wangiwõtmise juures linna kassadest puudu on leitud, aimame tääda, et majakat raha umbes 30,009 rubla on. Pcctcrburi kubermangus, Oudoma maakonnas Eestlaste e l u st j a käe - käigist. 14. Wiinakuul 1885. Kemade kirjutasin mina Saaremaa wendadele ja õdedele „Saarlases", mõni sõna siit Oudowa maakonna Eesti- ja Wcnc rahwa elust ja lubasin, meel kirjutada, sellepärast täidan tõutuse ja nimelt Eesti-rahwast tahan seekord rohkem jutustada. Wene rahwast piikem jutustus peab teiseks korraks jääma - . just sellepärast; et „wgli talwemeeS" on praegu kõik looduse ilu ära riisunud ja oma walge teki ehk nõnda nimetatud raamatutes „maipa" üle kolletanud lillede, heina-uiitude ja mäljade laiutanud,  et nõnda iluta kurblik loodus kus lindude  rõõmust laulu helinad metsades enam kuulda ei ole, saaks surelikule inimeste silmade eest kinni kaetud ja nõnda wiisi teist nägu loodust piltlikult ette näidatud et maapäälstel elajatel jawaatlejatel  igam turbtus mitte ei saats tulema!! Oota kallis lugeja natuke, ma pööran jutustamise  saha natuke teise wau sisse ja lasen tindi pisarad edasi, lausa Oudoiva maakonda Eestlaste keskele. Rohkem kui 20 aastad saab juba mööda, kui mõned Eestlased Oudowa maakonda elama asuma hakkasiivad. Kes jõukamad raha mehed olidwad,need ostsiwad maakohad omale päriseks ära ja muist kes -vaesemad olid, need wõtsiwnd maid jälle rendi püüle. Sell ajal oli maid iga tingimiste all odamalt saada kas rentida ehk osta. Igaüks  ostja ja rentija ehitas oma maa koha ehk nõnda nimetud, „pustuse" wõi „krundi" pääle jõudu mööda hooned. Kõige esite ehitati ikka tuba rehealusega, nõnda moodi, et rehepeksmist mõis sääl sees toimetatud saada. Pärast poole— kui jõud landis, siis ehitati lojuste laut ja ait, kõige wiimaks meel rehe-toale elamise kamber otsa, kus siis põllumees rehepeksmise ajal rehe-leitse ehk auru eest nagu mõni suur, „parun" omas lossis mõis oma perega kõrwal elada, et reheleitse nii uimaseks  ei saaks inimese teha ja termist rikuda. Siin ei ela Eestlased mitte külade wiisi, nagu mujal laialises Wene maades nimelt: Simbirskis,  Samaarase, Suchum-Kaleas, Krimmis, j. n. e., maid igaüks ise oma maa-krundi pääl. Esimesel kümnel aastal oli maa ostmise ja rendi hinnad poole ja ka rohkem kui poole odawamad kui nüüd on, nüüd tõstetakse maa ostu ja rendi hinda iga aasta ikka kõrgemaks; näituseks järgmiselt:  enne sai maid osta mõisa omanikute käest 5 10. rubla eest tassätiin päriseks, (1 tessätiin,  on umbes 3 makamaad.) aga nüüd nõutakse juba 20 künni 50 rubla tässatiini eest ja kui parem maa on, siis meel rohkem. Endisel ajal rmtisiwad mõisa omanikud 50 kopika kuuni 1 rubla eest tessätiin mälja, aga nüüd juba nõutakse metsa maa eest, kust maaomanik enne meel puu