Sakala U 40 Wiljandis. 6. Oktobrikuu päewal 1884. vi!, aastakäik. Ilmub igal laupäewal. Kuulutuste korpusrida maksab 5 kop. Eesti seltsidele poole hinnaga. Foimendnfe adre.s: ..Sakala" toimendwele Wiliandis. Wene keeli: Li. po^ai,ipzo „Oaua.!i a" »I. 'l'k!.i/iiii! I>. „Sakala" aastahind pooltõist poognat: Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. 60 kop. Poole aasta hind: Postiga 1 rbl. 75 kop,, postita 1 rubla 50 kop Weerand aasta pea'e tellimisi wastu ei wõeta. Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata. Adressid palutakse selgesti kirjutada. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobson': pärijad. Tartus: J. Tülk Kirjameeste Seltsi majas ja Linda kontor, W. Just'i ja Sachker'i raamatupoed; Tallinnas: Thomas Jakobson'i, Busch'i ja Kluge ck Ströhm'i raamatupoed; Haapsalus: G. F. Hallberg; Lihulas: kaupmees T. Büttner; Pärnus: „Endla" Seltsis herra Kuudewiita ja E. Treufeldt': raamawpood; Narwas: M. Põder; RakwereS: J. Kuus'i raamatupood ja kaupmees G. Männik; Põltsamaal: kaupmees T. Puchk; Wõrus: Vielrose; Walgas: Rudolf; Paides: Seidelberg; Peeterburgis: K. Leopas, Heoeinu nxoen. Avõ M 80 ja N. Mattisse», Revemn ilpoen,, x liÄZaiien. üsna, MA?. W 28/21. Wiljandis: F. Feldt. Allaheitmisest. Auhu maale meie ka läheksime ehk kuhu seltskonda' me' astuksime, meie leiame igalt poolt, et ühe kätte on woli antud, asju juhatada, korda pidada, seltslikus ehk walitslikus elus keelda ja käskida. Igal pool, kus midagi korras olema ehk korralikult sündima piab, on tarwis, et korraspidaja wõi korrategija sõna kuuldakse, et tema juhatamise wiisi alla heidetakse. Allaheitmine, ennast asja juhatajast keelda ehk hoiatada laskmine on iga seltsliku toimetuste ja ettewõtmiste põhi. Sellest allaheitmisest räägime meie siin ka Eesti seltsliku elu kohta. Meil ei ole selleks kül mitte ühtegi iseäralist sündinud asja põhjaks panna, aga meie arwame siiski, et tarwis on teada, mis õige asja toimetamise, olgu see ühe seltsi juhatuse ehk muu sellesarnase asja juures tarwis on tähele panna, kui halbust ega lahutust, wiha ega waenu niisugustes asjades ei pia sündima, kui mõistlik kokkuleppimine üksmeel ja rahu päewa korral piawad olema. Seltslikus elus walitakse ikka see mees juhatajaks,  kelle kindluse ja aru peale kõige enam usaldust on. Sagedaste on walitsetut mees kül mitme liikme meelt wastu, kas eraasjade wõi mu tühja-tähja asja pärast; sagedaste on ka walitsejate eneste seas parteisid, ning walitsetut mees ei ole siis sellepärast mitme meele pärast, et ta mitte tema ehk tema sõbrade parteist ei ole. Sedasugust rahuta olemist tuleb paraku wäga sagedaste ette ning see rahuta olek on ka paraku sagedaste  seltside töö ja edenemise takistus, liikmete lahutaja ja jeltsliku elu nõrgestaja. Nii kaua kui walitut mees, olgu ta seltsi president wõi muu ammelnik, oma pea otsekohe Põhjal asja toimetab, sõbrale ja wastalisele ühtwnsi õigust annab, nii kaua ei tohi keegi tema tööd takistada. Sagedaste juhtub see asi ette tulema, et just niisuguse juhataja enese sõbrad tema tööd takistawad. Nad arwawad enesel õiguse olewat, wälja jäeda, kui juhataja neid kellegile tähtsale nõuupidamisele  palub ehk waSLu panna, kui juhataja neile mõne seltsi elu edendama kohuse täitmise peale paneb. Ja mikspärast siis waStu olla? Üksi sellepärast, et nad juhatusega usaldatud sõbra ka juhatuse asjus oma sõbraks piawad ehk et nad arwawad ise sedasama olla wõiwat, mis nende sõber on 2e. Muidugi teada, ei wõi niisugusel  järjel seltslik elu mitte sigineda. Niisugusel korral toob selts meile enam kahju kui kasu; niisugusel korral ei saa tülid seltsist millalgi lõppema. Töine asi on see, kui seltsi juhataja ise süidlane on, kui ta ise asja annab, tema töö ja toimetuse üle nuriseda. Siis ei maksa muu nõuu midagi, kui et meie piame tema käest ammeti ära wõtma ja töise kätte andma. See ep see jõuud on, mis seltslikka elu tuetab, et selts teab: mull on õigus enesele ise oma heaks arwamise järele juhatajat walida. Aga weel suurem seltsi elu jõuud on see, kui selts seda omaks kõige ülemaks kohuseks piab, igas tükis oma usalduse mehe sõna kuulda, teda igapidi aidata ja tuetadä. Kui seda korda ühes seltsis mitte tähele ei panda, siis on üks niisugune selts, kus see sünnib, juba elawalt surnud. Juba koolis hakkab korrapidamine ja ühe mehe sõna kuulmine peale, ning laguneb siis elu sisse kõigile poole laiali. Jah, meie wõime ütelda, et koolisse korrapidamine ka elust ja loodusest on tulnud. Waatake kuhu teie tahate, kõigil pool on sõna kuulemine ja ühe nõuu ehk jõuu allaheitmine  näha. Plaanedid piawad päikese külge tõmbamise  jõuu all korras käima; sipelgad teadwad, et neid üks ühine sund tööd tegema ja wõitlema sunnib; mesilinnud  on oma ema woli all zc. Mis kasu saaksime meie muidu koolis turnimise õpetusest, kui seda elus mitte tähele ei panda? ' Turnimises nõuutakse inimese käest, et ta ilma tõrkumata juhataja käsu alla piab heitma, et sõna kuulmine temas just kui elamaks hinge õhuks saaks. Ka pärast saab turnija isegi aru, et tema ilma sõna kuulmata ja allaheitmata mitte midagi ei wõi teha. Soldatid ei wõida mitte püssirohu ega tinaga waenlast, waid sõna kuulmisega. Kui meie nüid näeme, et üksi allaheitmine ja sõnakuulmine need wedrud on, kes elu wärgi õigelt ja korrapäraliselt käima panemad, siis ei wõi meie ise ka muud teha, kui kõigiti katsuda nende jõuude omanikudeks saada. Need jouud algawad koolis oma kosutawat tööd ning annawad elus kõik seda meile kätte, kellest meie meele hea, südame rahu ja hea põlw wälja tulewad. Kui meie neid jõuudusi Eesti seltsides walitseda laseme, siis wõime tõeste nende abil enam ära teha, kui miljonite rublade ehk sadade ilusate kõnedega. Meie ei räägi siin mitte orja meelelisest allaheitmisest,  waid sellest allaheitmisest, mida mõistuse walgus  nõuab ja mis meie mõistlisele elule aluspõhjaks ning tee juhiks on. Kui meie seda püiame, siis oleme alles tõe mõttel wabad; ning niisugune wabadus on inimese su'u õnnistus. Omalt maalt. Wiljandist. Seniaegne Vangimajade Valwaminekohaliste  soldatite läbi, pidada, kuida „Rcv. Beob." kuulnud, maha jäema ja saawat edespidise aja tarwis uued Vangimajade  wahid ammetisse seatama, kes otse sisemise asjade ministeeriumi all seisawad. Kohtute ministeerium on, kuida Moskwa Zeitungile  pealinnast telegrahwi teel teadustatud, riigi nõuukogult,  Läänemere kubermangude ja Siberimaa kohtukorra  uuendamiseks, tarwilikku raha abi palunud. Wiljandi maakonnast. Nagu lugejad teadwad, pidas meie naaber, Põltsamaa Eesti Põllumeeste Selts 5., 6., 7. Septembril wäljanäitust. Et meie selle üle weel mitte lähemaid sõnumeid saanud ei ole, siis nimetame  siin „F. Anz." järele lühidelt, et naitus nimelt hobuste poolest õige rikas olnud. Meie linna sepameister Lassel on oma hea sepatööde eest Ökonoomia Sotsieteedi suure hõbe auuraha saanud. Koolikonna kuraatori härra salanõuunik Kapustin, kes sell ajal Aleksandri kooli asjus Põltsamaal olnud, on ka näitust Vaatamas käinud. Kuida seesama leht kuuleb, olewat mõte liikumas,  Wiljandi, Põltsamaa ja Jõgewa jaamade wahel kirjapoSti  käima panna. Läheks see mõte täide, siiS tuleks sellest kirjawahetuses pealinna ja töiste Balti raudteega ühendatud linnade wahel suurt kergitust, sest et siis õhtuse rongiga Peeterburgift teele saadetud kiri järgmise päewa õhtu pooles juba Viljandisse wõiks jõuuda, kuna kirjad nüid pikka teed Tartu ehk Tallinna ja Pärnu kaudu mitu päewa piawad käima. Ka saaks seega Põltsamaa alewik käsulisel kombel meie ja muie linnadega ühendatud  ja asjatallitus nende kohtade wahel kergitatud ja edendatud. Wiljandi maakonnast kirjutatakse „Wirulasele", et Tennasstlma wallas W. külas kõrtsi elu lobsakalt õitseda ja oma wilja näidata. Ühel õhtul kuulnud keegi paari pikanäpumeest kõrtsis warguse nõuu pidawat. Kuulja wiinud kohe sõna peremehe kätte, kelle rehe alla wargile minna oli lubatud. Warsst ilmunud ka näpukunstnikud senna ja kui nad linaseemne kotti parajaste wäljatirida tahtnud, lasknud wälja pandud wahid wargatele, haawlitega laetud püssiga reite sisse. Põgenejad, kaks sellesama küla poissi, wõetud kinni ja antud kohtu ülekuulamise alla.  Kolgalaani  kiriku wallast kadunud juba laanipäewa aegu ühe peremehe nõdrameeleline naene ära ja kõigist otsimistest ja kuulamistest hoolimata ei olewat temast senini midagi teada saadud. Pärnu maakonnast. Saarde kiriku altari pildi lõhkumise kohta kirjutab „Rishki Westnikule" ta kaastööline  sealtsamast kihelkonnast järgmise kirja: Saarde kirikhärra Walcker teatas „Rig. ZeitungiS" Saarde kiriku teutamisest ja arwab seda ühe oma kihelkonna liikme ehk leeri lapse peale. Et kirikut teutatud, on tõsi, aga kirikhärra  arwamine, et seda mõni tema kihelkonna liige teinud, on kõige enam kahtlane. Sellsamal ajal, kui kiriku reustamine sündis, hakkas iga päew Walckeri korterisse  waimuhaige talupoeg Patenhowi wallast, nimega Maksimilian Kurut (Lutheri-usku) käima ja Walckerilt õnnistamist, aga Walckeri abikaasalt Kristuse werd oma patude puhastamiseks pärima. Et sellest, mitte koguni meelepäralisest  palujast lahti saada, annab Walckeri abikaasa temale wiina. Oma tahtmise järele tehtud jäeb Kurut rahule ja läheb ära. Minewal pühapäewal tuleb seesama  õnnetu kirikusse ja Walckerit kantslis näheS, tormab tema juure ja tahab wägisi tema käest raamatut ära kiskuda, aga sai kinni wõetud ja kirikust wälja wiidud. Walckerit paluti Kurutilt küsida, kas ehk mitte tema ei ole Lunastaja kuju puruks lõikunud, aga Walcker ei wõtnud seda kuulda. Kui temalt (Kurutilt) keegi muu küsinud, kunaS ta wiimati kirikus käinud, siis kostnud ta, Jõulu laupäewa öösel. R. W. kaastööline arwab sellest, et õnnetu arwates, et Jõulu aeg oleks, kirikusse tunginud ja Lunastaja pilti selle lootusega puruks lõika - nud on, et sealt Kristuse werd saada. Et tema sealt aga svowitawat asja mitte ei leidnud, hakkaS ta iga päew kirikhärra juure seda otsima käima. Juba minewal aastal käinud keegi Kuruti sugulastest Walckeri palwel, et ta Kurutist kurja waimu, sest nad arwanud teda kurjast