Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kurcsaares, kaubauulitsas 10. maksab: Saaremaal aastas 1 rbl. 5V kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremal pooles aastas I rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 25 kop Tuleb wälja iga esmaspciäwal Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  S kop. Zls 8. Esmaspääw 25. Veebruaril 1885. 11. aastakäik Kuidas meie rahwas oma jalge pääl käib? „Eesti rahwas käib oma jalge paal;"— see on üks uuema aja rahwa sõna selle tähendusega, et Eesti rahwas ülemast walitsejast  antud woliga ise oma asju toimetab;  kõige rohkem käib see tähendamise sõna meie walla walitsuse ameti talituse kohta. Kes mitte oma jalge pääl ci käi, on wäeti laps, ehk kõige wiletsam sant, ja niisuguse  waetima lapse ja wiletsa sandi seisuses,  teiste aidetaw, on meie Eesti rahwas  kaua aega olnud. Eks see ci peaks iga tõsise isamaa poja ja tütre südant wäga rõõmustama, kui ta teab, et ta sugu rahwas  kõrge riigi walitsuse armust mehe seisusse  on arwatud, kes enne kui lapsuke mühedeSse mässitud oli. Aga nõnda kuidas lapsuke mittte kohe kindlaste käia ei wõi, waid enne roomab, tugede najal käib ja wahest ka kukkudes head mutsud saab, niisama  sugune lugu on ka ühe rahwaga ja nimelt ka meie Eesti rahwaga. Meie Eesti rahwa tähtsamate toimetuste pääle waadates  on meil küllalt tunnistusi, et isegi meie rahwa kõrgema waimu hariduse järje pääl suguwennad ka komistada ja kukkuda wõiwad;  sellepärast ei ole imeks ega pahaks panna, kui oma walla ametnikude juures kes suuremast osast waimu poolest weel harimata on palju wigu ja puudusi leiame. Uks mana sõna ütleb: „Oled sa maha kukkunud, tõuse ise üles jälle, siis oled ikka auus mees." Seda sõna pangu ka meie kõrgeste auustatud ja haritud suguwennad oma rahwa tähtsamate maimu ja ajaliku elu edendama asja toimetuses tähele, nii et igal ajal julgusega ütelda wöime: Eesti rahwas käib oma jalge pääl." Jätame auusad suguwennad oma rahwa tähtsate toimetuste juure töötama ja pöörame  armsad Saarlased ome mõtteid ja maimu silmi Saaremaa poole ja waatame, kuidas ka meie oma jalge pääl käime. Jah headust ja auusaid tegusi soowiksime meie enestest awaldada; seda soowiks meie noor „Saarlane" oma hõlmas ka kaugele kanda ja seda tahaksin ma ka kirjutada, aga mis teha: Ma tunnen ennast kui Piileam'it  Paali kõrgete paikade pääl olewat, kes teisiti peab rääkima, kui ma ise ja teie armsad Saarlased seda tahate. Minu mõtte eesmärk on seekord et walla ametnikude walitamise aeg jälle ligi jõudmas on sellest kõneleda, mis walla ametnikudesse ja nende talitusse puutub. Mina pean üsna raske südamega, paljudele  pahanduseks, tunnistama, et siia ajani suuremast osast meite Saaremaa waldade ametnikud, mitte meie aja ja selle tähtja ameti kohalised ei ole olnud. Paljudes waldades on sagedaste soigumefi ja kaebdusi  korratuma walla talituse kohta kuulda, nõnda kui: „Passi raha on kadunud; wili on ma„gatsini  aidast wähenenud; maksust jawilja „wakkafi ei ole õiete üles pandud; raha „on hingede pääle rohkem arwatud; nek„rudi  kirjad ja protokollid on walsiste kirju- Jututuba. Bille» Öaufpi järel jutlustatud. " (Jürg.) Ära mõistmata oli see, kuidas mõrtsukas üra põgeneda mõis, kuna ta ometi oma kukkumise läbi suure kahju saanud oli, sest treppi alt maost leiti rohkesti werd ja m'ule näitab, et ta kukkumises ise oma oda kabi on haawatud saanud. Ja niisammuti  on see arusaamata, kuidas ta ara joosta mõis, sest maja uks oli ju lukkus. Bianetti örksS esiteks kellu kümne ajal ja andis politsei ülemale prottukolli üles, ct ta kõige kindlaina mõistuse juures mitte ei raam. ka mitte ei aimatagi, kes see näukaiWga mees olnud on. Tohtrite ja haawa arstide kohus on, kui nad ühe haige juure tulcmad, kes ühe niisuguse juhtusc ehk riista labi wigastatud on, kohe seda polmeis Aos anda, sest sell wiisil wõib mõni kord kohe mõrtsuka jälgide pääle tulla. Rõnda on siis selle asjaga lugu. Mina aga olen kindel selle raale, et selle asja Võtjas üks suur saladus seisab, mida lauljanna mitte awaldada ei taha; sest ci o!c mit.e üks nmuaune mimcre.  kes ennast übcst wönnu wecraft inimc- si Lgstz saata lasi. Seda Näitab tema ruorut, kes ülekuulamisi juures oli, ka aimawat; sest kui tüdruk ülekuulamise  juures nägi, et neiu Bianetti niitte ei ütlcnud seda meest tunnud olema, siis ei nimetanud ta sest sõnawaheldusest, mida ta ukse taga oli kuulnud, ka midagit, mule aga wiskas ta ühe paluja pilgu mastu, et ma teda mitte ära ei annaks, „See on üks kole lugu", ütles tüdruk, kui ta mind treppi juure saatis, „aga terme maailma ivagi ei jõuaks mind sundida  seda tunnistama, mida Bianetti ei taha ilmutada." Tema tunnistas muie meel midagit, mis selle terme asjale selgust  saaks andma." „Roh, kas ma tohin siis seda ka taäda?" küsis kaubanöuunik, „teie nääte, kuidas ma erutud olen, rääkige, Jumala pärast rääkige! ehk muidu wõin ma oma mööda läinud haiguse saada!" „Kuulge, Bolnau,  möttelge järge," ütles arst, „elab paale teie meel üks Bolnau siin linnas? Kas on kuskil pool maailmas meel selle nimelist ja kus, üttelge mule?" „Pääle minu ei ole mitte ühte hinge selle nimelist siin linnas," mastaS Bolnau, „kui ma kaheksa aasta eest siia linna tulin,  siis rõõmustasin ma selle üle, et mu nimi mitte ci Schwarz,(Rust) Weip Walge) ega Braun, < pruun j ei Meier, Millcr ega Baucr ci ole, sest neile oliwad mitmed meele wostc.liicd asjad juhtunud. Kasseli linnas olin ma see ainuke meesterahmas meie sugukonnas ja üle selle ei ole mitte ühte ainukest Bolnau't Jumala maa pinna pääl, kui minu poeg, see õnnetu muusikandi  narr, kes tükkis kadunud on, sest saadik kui ta Ameerika purjutas. Aga miks teie küsite minu niine järele, härra tohter ?" „Noh, teie ei wöi see küll mitte olnud olla, kaubanöuunik, ja teie poeg on Ameerikas.  Aga kellu on juba üks weerand üks, printsis Sohwie on haige, ma olen juba wäga kauaks teiega larisema jäänud ; elage terwest!" „Mitte paigastgi," hüüdis Bolnau ja pidas köwaste tema käsiwarrest kinni, „üttelge aga m'ule enne, mis see tüdruk ütles." „N?s kõik, aga pidage oma suu, Bolnau!  Bmnetti wiimne sõna, enne kui ta minestuse sisse langes, oli olnud „Bolnau." Ilmaski ei nähtud kaubanõuuuiku Bolnaut  nõnda mures ja tasa edasi tagasi käiivat, kui see kord, kui tohter Lange palee-uulitsal teda üksi jättis. Muidu oli tema ikka clawalt ja tcrawaste astunud ja kui tema sõbraliku naeratamnega kõiki neidusi ja prouasid tcrcres. r.uesrega valju naljatas ja kõik sugu uudiied neile ene puhus, siis ci woinud mä! juures ükski uskude, c: ta juba kuuekümne aastane cli. Temal olnvad seks ka omad põdjuied, ikka rõösM? ja beas tujus s-w. T: oli omale