on juba seaduslikult kinnitatud ja saab ühes uute kohtutega, sel aastal Nomcmbri-knuS maksma pandud.  Kehaliku nuhtluse ära kautamise eest peab talurahwas kohtuministrit Manasseini tänama, kes oma relvisteni korral rahma arusaadawat põlgtust  selle nuhtluse wasiu nägi. Tänu Jnumalale, tänu Keisrile! Petcrbnrgist. Keisri herra on järgmise riigi-seadusc nneste kinnitanud i Prints keiserlikust perekonnast, kes aunjärgc wõib pärida, wõib ühe printsessiga, kes teist usku on, nkfipäinis siis abielusse  heita, kui see enne seda Wenc usku on läinud. - Selle aastase lagawara wõe harjutustele saamad miircma, jalawäe tagamara mehed, kindluse ja suuretükiwäe jalamehed aastatest 1884 ja 1874. Tagamara mehed 1884 aastast saamad 21 päewa ja 18S7. aastast 24 päewa harjutustest osa wõtma. Tuttaw Juudi miljonär baron Hirsch tahtis Wenemaa Juutide heaks suurt asutust elusse kutsuda, milleks ta 50 miljoni pranki oli määranud. Et aga ta tingimised Wene walitsuse  poolest wasta ei ole wõetud, pidada see nõuu katki jääma. rügist nüüd rõõmsamad sõnumid. Har komis olla wihm rohu ja wiljaseisu hästi parandanud. Tambowis on tublisti wihma tulnud, mille töös oli, näpu wahelt maha ja ta ije majuS tagasi tooli pääle. „See on tõesti üks õnn," rääkis tema maja perenaine, et see asi ennemine wälja tulnud on, kui teie igaweseks ajaks kokku laulatud olete. Sa oleksid nüüd see kõige õnnetum maa pääl!" Juuli ei wõinud midagi wastata, ta waatas kurwa näoga kõneleja otsa ja istus koos lättega paigal ja otsis ühest teisest küljest kinnitust. Wiimaks ajaS ta ennast üles ja ütles kindla häälega: „Arwate teie siis tõesti, et see waene mees, mu armas Jaen, üht seesugust koledat tegu on wõinud  teha? Siis ütlen ma: Häbi teile kõigile,  et teie niisuguse laimdusele enese juures maad annate! Ma ütlen: Jumal saab neid laimajaid walge ette tooma! Mina aga soowiksin ainult seda, et ma pracgus Jaani naine oleksin." Tema tegi oma töö malmis ja läks wiibimata Jaani maja poole. Wõtis ukse lahti ja astus tuppa. Sääl leidis ta wana ema palawikust punetama pale ja kinniste silmadega woodis maas olewat ja tema kõrwal haige lapse. Wäike Willem oli oma õega õhtusöõma walmistamise kallal töös. Juuli paitas wanakese palawat otsa esist ja seadis tema õhukesed, hallid juuksed korrale. „Ema," sosistas tema, „kaS lubate, et ma teid natukese aitan maja talituses, teie ise ei ole mitte terme!" „Oled sa sääl, Juuli?" küsis wanake nõrgalt. „Sa ei karda siis mitte meie juure tulla, kus kõik teised inimesed ennast eemal hoidwad?" „Mikspärast pean ma kartma, ema? Ma tean jn, et Jaen ilmasüüta on. Mina soowin ainult seda, et teie mind mitte tagasi ei lükka." „Ma olen sulle aga haiget teinud, Juuli." „OH, ära räägi sellest, ema. Lubage mulle aga, et ma jään nii kauaks kuni Jaen tagasi tuleb, mis tõesti mitte kaua ei wõi kesta. Teie olete ise mana ja haige ja lapsed on ilma abita. KaS ma wõin jääda?" „Sa oled üks hea tüdruk, ma ei ole sind mitte õieti tunnud! Jumal saab sulle seda tasuma. Sina tahad jääda ja mind aidata? Oh, kuidas pean ma sind tänama!" Enam ei wõinud haige wanake mitte ütelda, aga tema palawad pisarad jooksiwad jõena. Juuli tegi temale kohe pehme aseme, kinnitas teda oma sõnadega ja palus teda üsna rahul olla. Siis söötis tema lapsed ära ja pani need magama, et ta siis rahuliste haige juures walwada wõiks. Ta nägi kohe ära et selle olemine nõnda ise moodi oli ja mõtles järele, kuidas  ta temale arstiabi muretseda wõiks, „Natuke raha on mul weel, et neile järgmistel päiwil leiba osta wõin," ütles ta iseeneses, „kui wäike haige parem oleks, siis wõiksin ma ju ka siin wõerast tööd teha. See hea tohter maz tunnen teda, - - tema tuleb wist mõned korrad ka ilma rahata, kui ma kõik see asja temale ära jutustan, nõnda kui ta on." Nende ja sarnaste mõttetega wõttis ta enesele julgust selle raske ülesande kohta, mis tal ees seisis ja sagedasti saatis ta öösewalwamise  juures palawaid palweid Kõigekõrgema  armu trooni ette oma haigete ja üliwäga armsa ilmsüüta mangi pärast. Kui aga homiku koidu puna kuumas, leidis ta, et ka wana emakene hädasti arsti abi tarwitas; temasse oli mööda läinud päewade häda raskesti mõjunud. „Keda pean ma nüüd linna saatma?" mõtles Juuli iseneses. „Mina ise ei tohi seda maja mitte üksi jätta, see on selge; aga iga silma pilk kauem ootamine toob uut häda. Willem, ütles ta oma wäikse kasu poja wastu, kes täiesti näis tema poole hoidwat, „arwad sa ennast linna minemise ja tohtri toomisega toime saawat? Tema on ju wäga hea ja lahke mees." „Kui ma aga teed teaksin, ma ei kardaks mitte," wastas wäike, „aga ma olen ainult ühe ainsa korra isaga sääl käinud. Kui aga keegi seltsi tulla tahaks." „AH soo, siis küsi mu maja perenaise käest, kas ta mitte oma poega Jaaku seltsi ei luba. Sa tunned teda'ju; ta on üks 12 aastane poiss. Wõib olla ehk lubab ema teda sinuga seltsis. Muidu pead sa üht teist seltsilast otsima. Siis termita kenasti tohtri herrat ja palu teda wõimalikult  pea tulla, et su wanaema ja «vennakene  raskesti haiged on." (Järg tuleb). Wäljamaalt. Prautsusemaalt. Tubaka suitseta- mise kohtu kokku ou kogutud. Seega meel mille rahul, on selts praegu elama tähtsamatele kirjanikudele  küsimised saatnud ja nende käest otsust palunud, niis nad tubaka suitsetamisest armawad. Suurem osa kirjanikust on «vastanud, Üks ainus rahmuSlik kirjanik Bourget on küll seltsile waStuse saatnud, aga oma kirja mitte awaldada palunud. Teistest kuulsatest kirjameestest on ainult kaks tubaka suitsetamise poolt rääkinud. Emil Zola kirjutab: „Mina olen kümne aasta eest arstliku nõu pääle tubaka suitsetamise maha jätnud, ei usu aga mitte, et inimese waimuand ja «vaimulik loomise jõud suitsetamise läbi kahju saamad. Kui inimese loomise ja leidmise waiM üks mürske roos on, mikspärast tahetakse seda parandada. Taielik olek on nii igaw, et mina sagedaste kahetsen, et ma tubaka suitsetamise ära olen wöõrutanud. Francois Copee kirjutab: „Teie olete kirja kogemata  teise adressi all saatnud. Mina olen kange tubaka suitsetaja. Omast 19. eluaastast saadik minul on neid nüüd 47 silitan ma terme päew otsa sigarist põlema, keda ma ometi kohe esimese tõmbamise järele ära wiskan. Mina waatai. tubaka pääle, kuni selle wastu tõelikku näitusi ei ole toodud, kui ühe tööle üritaja pääle ja une nägcmistele kihutaja pääle, ja laulikule on töö ehk unistamine mõlemad ühcwäärilised." Kange tubaka wastane on aga Aleksander Dumas'e.poeg. „Tubak, mida ma juba mõni aasta maha olen jätnud," kirjutab tema, „on minu arwamise pruukimist takistada wõima, sest rumalaid on õige palju ja tubakal ei ole nende juures midagi rikkuda. Et Teie selts aga mitte rumalate käest nõuu ei ole küsinud, siis katsugu ta mõistlikudele asja ära seletada." Emil Augir kirjutab lühidelt ja arusaadawalt:  „Mina ei ole arst; kõik mis ma ütelda wvin, on see, kui ma nelikümmend aastat suitse- tanud olin, siis pidin ma selle tasase uimastaja inaha jätma, sest et ta mind muidu ruttu haua äärele oleks kannud." Octawie Feuillel ei ole wähem selle wastu. Tema kirjutab: „Mina olin suur suitsetaja Issanda ccS ja mull oli waewa seda ära wöörutada. Aga mina pidin seda häda sunnil tegema, sest et närwilised meele peast ära jooksmised ikka sagedamaks läksiwad. Mina ei tahtnud seda kaua aega uskuda, et nikitin nende sünnitaja oli, pidin aga seda nunnaks ise tundma. Minu arwamisi järele on tubak näriva inimestele iseäranis kahjulik. Tema sünnitab esialgu head ja meelt mööda tundmust ja teeb wiimaks uniseks. Tema tõmbab waiinulist wõimu maha. Tema wastu peab wastapoolist abi leitama, mis tahtmise jõuu ära wäsitab ja ära tarwitab." Nagu näha, ei puudu Prantsuse tubaka wastalisel seltsil mitte tähtsaid sõbru. Prantsuse «vabariigi president oli wiimati Põhja-Prantsnsemaal mitmes kohas käinud, ja saanud igal pool waimustusega wastu wõctud. Ei Boulangcri nime hüüdmist ci olnud kusagil kuulda. Need parlamenti liikmed, kes Boulangcri pärast said kohtu alla antud ja wangi pandud, on wangist lahti lastud. Aga neile saanud tähendatud: nii pea kui nemad Parisis midagi kära tõstawad, saamad nemad jälle trellide taha pandud. Riigi walitsus püüab seda kõigest jõuust, et suur näituse aeg Parisis «vagusi saaks edasi saadetud. Austriamaalt. Austrias figitawad Böömi maapäewa saadikute walimised terwes riigis suurt ärritust, rõõmu ehk pahandust, kuda kellegi seisukoht on. Böömimaal on ju õige ammust ajast saadik kaks rahwast teineteise kõrwal ehk ka segamini elamas: Saksad ja Slawi sugu Tsehhid. Öörumised nende wahel ei ole kunagi puudunud, aga seni oli ikka jämedam ots Sakslaste käes, ehk küll aeguti, nimelt teatawal Hussitite ajal Mõndasugust. Inimese kondid. Inimese ihn sees on 249 konti. Neist on 60 konti pea sees, 67 kere sees, 62 käte sees ja 60 jalgade sees. Kui palju konta elajate ja lindude sees on, seda wõiks mõni terane „Saarlase" lugija üles lugeda ja parast awalikult teada anda.