Saarlane Klcnldine x,litid» ajaleht ma»- j» linnurühmale. Kesknädalad 1 t Detsembril 1888. V. aastakäik. inaksab: Ilmub igal koisipästVttl'. KuresaareS nr. t?. Saarlase toimctusclr. Knresaare. "Mis arwad sest?" - "Mis peame tegema?" II. (sõbralik kõne Kihelkonna koguduse õpetaja L. Masing'! herraga!) Oma minema naStases kirjas kutsute Teie meie kodumaalise wiina ja õlle joomise wastu järgmiste ütelustcga nõuu otsima: „Tulgem kokku kõik, kes oma ristiinimese nime armaStawad, heitkem ühte kõik, kes oma rahwaft armastawad, pidagem nõuu kõik, keS rahu ja puhtust armaStawad, niis peame meie tegema, et wiina katk meie rahwa seast kaoks? Kas tuled sina ka nõuu pidama? „Mis arwad sest?" See on küll natuke imeks panna, et seda soowitawat kutset, mis meie rahwa elu kohta wäga tähtjas ja käsuline on, mööda läinud aasta ajal meie kodumaalaste poolt ei ole tähele pandud, nii et nüüd uuesti uue küsimisega „M is peame tegema? seda pidite jälle äratama ja meele tuletama. 'Sellest on küll näha, et teil auus õpetaja herra selle rahwa elusse juurdunud halbduss kohta claw tundmine  ja rahwa enese wastu pölcw armastus on. Kui ma küll oma mincwascs kirjas näitasin, et Teie headuse edenemise ja halb-- duse häwitamise püüdmised mõnest kohast wiltu teedel on, siisgi on Teie üleüldine püüs ja eesmärk ikka auuS, käsuline ja käsuline, mida mi.te tähelepanemata ci pea jätma. Ei. Tecc üleskutse mcie kodumaalaste  poolt mitte wastu kaja ei leidnud, tuleb sest, et selle halbduse juured wäga sügawasse meie rahwa elusse on juurdunud, ning sellepärast on mõjuw nõu raske leida ja weel raskem korda saata. Kui I meie kõrrsi-clu, liigjoomist, ka kõrtsa ja muud sarnast kaotada tahame, siis peame seda ettewaatlikude ja kindlate plaanide najal tegema. Igas suures ettewõttcs, mis meie üleüldise rahwa elu kasuks tahame teha, peame ikka selle pääle waatama ja selle eest hoidma, et meie esiwanemate kirikumõisawanemate  ja rahwa üks meel mitte lahutatud, pahandatud ega segatud ei saa. Köigewagema tahtmise järele on need nimetatud seisused meie maa pinnale elama, asunud, kus nad õnne ja wiletsuse päiwi ühes ära elanud, ja kui Jumal tahab, weel elama saamad. Meie rahwas ja esiwanemate  kirik wõiwad siis üksnes ajawooluliste  tuhinate waStu kõikumata kindlaks jääda, kui need nimetatud seisused, nagu siia ajani, ühel meelel elawad ja käsi käeS oma maja elamise aSju taiitawad. Üksnes selles kindlas ühenduses on ka wõimalik kõiki rahwa elusse juurdunud halbdusi ära wõerutada ja Jumala abiga suutumaks ära kaotada. Kuidas see toimetus minu arwamise järele peaks korda minema, sellest tahan ma siin kirjas kõneleda Kui mina midagi rahwa elust kõnelen wõi kirjutan, siis olgu Teile teada auuS sugu wcnd, et ma seda ühe läbi elatud teadusega Leen- Ma olen oma rahwa perekondlikus elus üles kaswanud. Olen asjatoimetuses pidude pidamises, rahwalikus  jõulu rõümuS, ja ei häbene siin ka ütelda: kõrtsis olles, oma rahwaga küsi- 12 Regiina. (Järg ja ots). IV. Armastus, usk, lootus. Ta süda oli Jumala hooleks antud! Kõik tema mõtted oliwad tema armukese poole pöördud; aga ta süda oli sääl juures alandlik ja rahul. Ta armastas teda nii südamelikult, nii truuiste; tal ci olnud ühtegi muud tundmust kui armastus tema wastu; ühtegi muud lootust kui tema tagasi tulek; ta ci wõiuud ilma temata mitte elada; ka noorel mehel ei olnud ühtegi muud tundmust, lootust ega elu ilma temata. Nii mõtteldcs istus Regiina sell ööl, kus ta teda üle jõe wiinud ja ise jälle tagasi koju tulnud, toas akna all, mis jõe pool kulges oli. Tema waatas teise kalda poole ja ta körw kuulatas säält poolt, kust need, kes üle tahtsiivad, oma „hci, üle!" hüüdsiwad ja ootasiwad kuni lodi senna jõudis ja neid ära tõi. Ta mõtles selle aja pääle, kuS kord armukese „hci, üle!" kuulda on ja kus ta tuule kiirusega talle wastu ruttab, tema rinnale lendab ja nõnda teine teise ümbert kinni hoides siia poole ääre tulewad. ÜlSgi teine ei saa teda üle tooma kui tema ise; sellesama lodjaga, millega ta teda üle wiis, toob ta teda jälle siia poole ääre, seda oli ta temale lubanud. Nii mõttes ja unenäos istus ta teisel homikul, igal päewal ja igal õhtul kuni hilja ööscui. Km ilm selge oli ja tema teist jõe kallast näha wöis, siis uitaS tema waade süält edasi, kuni selle kohani, kus nad teine teisest lahkunud, kuS ta wiimast kord tema kätt muljunud, temale suud annud ja tema südame tuksumist tundnud, nii õnnelikult kujutas ta seda aega oma ette. Kesk Nowcmbri-kuud oli ta ära läinud ja kesk Januari-kuud oliwad kolm kuud tüiS; kui tali löpes, pidi ta juba tulnud olema. Enne uut aastat suri wäike Anna, nõnda kui Regiiua seda unes näinud oli. Wäikse surm oli raskesti Regiinasse puutunud, keS teda wäga armastas ja keS talle see ainukene oli, kellele ta kõik oma saladuse usaldanud. Aga ta süda oli nii wäga armastusest Prantslase wastu täidetud, et ta ka kõige raskemas leinamises ja kibedamates pisarates ainult tema püüle mõtles ja ükspäinis tema tagasitulekut ootis. Lapse surmaaru ei jätnud ta mitte wiimata, waid ta ütles seda kohe naabrile; isa aga elaS weel. Kui ta jõe ääre läks ja sest kohast mööda tuli, kuS ta oma armukest nii wilctsalt leidnud, pidi ta esite senna pajude sekka astuma ja kui ta edasi läks, siis otsis tema silm jälle teisel kaldal seda kohta üles, kus nad teine teisest lahkusiwad. Jannari-kuu lõpul suri ka tema isa. See surm oli surijale õnneks, ta päästis teda kaua aegsest roaiimr ja ihu haigusest. Regiina kõige oma armastuse, kõige oma õrna hoolega, millega tema nii mitu aastat tenniste ja ilma tüdimata harjunud oli, mõis tema surnu kiha ainult oma armukese tagasituleku pääle mõteldes hauda saata. Ka see surmaaru wiis ta truuisti. Tema ise küll ei wõinud siia majasse mitte enam jääda. Teised, wõerad parme inimesed pidiwad siia tulema; aga wöeraStest tahtis ta surma eemal hoida. Ta pidi seda maja maha jätma. Mis ühele unterohwitserile, kes kaksteistkümmend aastat teeninud, „armuleiwaks" pidi antud saama. Wa parwemees Roose oli waewalt surnuaida wiidud, kui juba teine majasse tema asemele astus Regiina pidi sest majast wälja minema, kus ta sündinud, kuS ta kurwastust ja risti, kus ta õnne ja armastust oli tundma õpinud. Ta ei tahtnud ses majaS mitte mõeraste juure jääda. Ta mõis seda rahulise südamega ilma mureta teha, sest noor talunik Fcrdinand pakuS talle omas majas oma õe ja ema juures, kes teda armaStasiwad, elamise ruumi. Seda ei matnud ta mitte waStu- Kui ta küll parme majasse mitte jääda ei wõinud, siiSgi lodja ei wõinud ta mitte maha jätta, tema armuke pidi ju senna tagasi Saarlast" ielliiaiae on alganud. Tellimist palutakse pea ära toimetada- M Lehe hind on: Saaremaal aastas ... 1 r. 50 k. Saaremaal pooles aastas 1 „ „ Kroonu postiga aastas. 2 „ „ Kroonu postiga pooles a. 1 „ 25 „ Tellimisi wötamad wastu: Kuresaare linnas „Saarlase" toimetus, kaubauulitsalnr. 17 ning maal: kirikuõpetajad. Rohkem tellijad saamad iga kümne lehe kohta ühe ilma hinnata ehk 10 protsenti lehtede hinnast.