keS ennast ametist lahti paluS. Zakkow ja Wulkowitsh, Bulgaria aeglise walitsnse waStased, on selle kuu tv. pääwal  kaks tundi Suur WeSflrt jutul olnud. Bulgariast. Aegline walitsuS on rahwale kuulutanud, et Zankow KonstanttnopliSse läinud olla, Türgi sõeawäge Ida Rumeliaöse kutsuma. Walitsuse poolest kutsutakse sveawäe-kohuSlisi mehi lippude alla; teiselt poolelt kinnitatakse  et noored mehed wasta panna, ilma et walitsusel wõimn oleks neid oma kohuse täitmisele sundida. Jutu leht. Kaste poismeye Iõ«l«-õyta. (Lõpetus.) Kui mina nüüd W. linna ja uulitsal tema wasta tulin, fiiS waataS tema punaStateS minu peale. Suured igatsewad silmad ja poisikese - armastuse mälestus wõisiwad  ehk olla, kes mind jälle tema poole kiskusiwad. Ühe seltsliku sõidu juures juhtus, et mina temaga tema onu, lihunik Partelsohni, wankris üksi koju sõitsin, kuuwalgel  ööl. Minu seeS oli kahtlus tõusnud, kas tema alaline waitolemine mitte ehk wahest juhmus ei oleks, aga selleks ei saanud see minul mitte. Kenad silmad kiskusiwad  mind tema poole ja teel katsusin mina mõnda, temale elu sisse õhutada. Asjata! Ühegi arusaamise kiir, ükski läikimine, ükski laene ei paistnud waiksetest järwedest. Wihaga astusin iseenese jalge peale, et tukkuma ei jääks. Juba kõlises wanker üle koredate uulitsa-kiwide, siis tegi tema omad peened mokad lahti, mina kohkusin, kas pidi ala-uinuja ärkanud olema? ja küsis pitkamefi ja tähtsa healega: pKust see tuli, herra Bammelberg, et Teie nii kaua poismehekS jäite? Ühe silmapilgu wahtifin mina tema otsa ja ütlesin siis: p Sellest, et mina ei ole naest wõtnud/ pAH soo," waStaS tema ja juhmuse kate langeS tema silma ette. . Nüüd sõber, kuula tõsisema südamega. Nali on möödas,  nüüd algab minu rumaluse lugu. Kolmas wana neiu oli minu tõsine armastus. Tema oleks minu elu õnneks saada wõinud, oleksin mina wähem  kergemeeline olnud. Nimetame teda Anna. Tema juures et olnud ülearu kenadust ega olnud sellest puudust, temal ei olnud särawat waimu ega olnud tema juhm; selle asemel oli tema aga khristlikust kaõwatatud ja ühe waikse ja armsa wälise kõrwas oli temal üks südame-sügawuS,  mis minu werd tuksuma pani. Meie koolipoisid nimetasime teda „hea süda", sest kui teised neiud pidudel  oliwad, üle põranda kargaflwad ja üle jea libisefiwad, fiiS käis tema Pühapääwade pärastlõunatel waeseid haigeid lapsi linna teisel poolel otsal waatamas, nende juukseid kammimaS, nendele paberist kannist leikamas ja nendega mängimas. MSkord, mina arwan, et see Jõulu-õhtal oli, mina olin just oma wiimase kooli-eksami teinud ja pidin pärast pühade suurkooli minema, oli Anna meie juures wõerusel. Minu õed armaStastwad ja kiitsiwad teda wäga ja et tema waene-lapS oli ja ühe nukra tädi juures kaSwatatud sai, fiiS oliwad nemad teda meie juure toonud. Tema selged silmad läikifiwad rõõmust Jõulu-puu all ja meie laulsime üheskoos wanu Jõulu-laulusi. Tema oli kõige õhta nii kena-lahke olnud ja mina tule-koonal olin täitsa leekamaS. Kui mina teda pärast koju saatsin, läbi kirikwaiksete  uulitsate, üle kriiksuma lume, siis woolaS sõna wälja olgu unustatud, siis kihlasime meie ennast. Ruttame otsale. See armastus on mind suurkoolis kaitsenud, nagu üks wägi, ja keSket kääriwat studenti-elu aStuS tema">aikne kuju oma selge silmadega minu ette nenda et mina, minu elawall maimust hoolimata, mõistlikumalt  elasin, kui keegi arwata wõis. Ainult üks asi ei olnud tema juures minu meele järel. See oli tema Ristiusk.  Tema noomis mind sagedast silmameega ja mina usun, et hea süda minu eest palwet teinud on. Minu kergemeelest hoolimata pidas mind see pael, künni Jõuluni enne minu miimist eksami. Kuulutatud ei olnud meie kihlamine mitte, aga naabrid teadfiwad seda. Meie olime selleks Jõuluks Anna onu, kiriku õpetaja  S. juureS, Liiwimaal. Pärast kingitusi olime meie pooleks tunniks kirikuõpetaja kamrisse läinud; tema soowiS,  et meie ennast oma usu aSjuõ seletaksime. Tema kaebas minu umbusu üle, kaebas, et mina püha asjade üle pilgata ja arwas, et tema üht umbusulist mitte armastada  ei tohtida ja mina olin nii kergemeeline ja nii pöörane,  et teda ikka rohkem ärritasin. Auusad sugulased, kes arwanud oliwad meile iseäralist rõõmu minu kutsumisega  tegema, pidiwad nägema, et just see kutsumine meid lahutas. Sellest aeast saadi? olen mina teda ainult üks kord weel näinud. See oli wiimasel Jaanikuul, kui Liiwimaale retsisin, siis rääkisin temaga paar sõna KurSki wakShalliS. Tema läks kooli-preiliks Kesk - Wenemaale. Seesama armaS kuju pehme, tõsine nägu, selged silmad  ainult  üks korts oli tema silmade wahel: wõib olla kurwaStusest  minu üle. Minu süda tuksus, kui teda teretatasin;  tema ei olnud kohkunud ega olnud kahtlane, kui mind ära tundis. Rahuga andis tema minule kätt, kui ühe wana sõbrale, Kui minule ütelnud oli, kuhu tema reisib, wõifin mina aga weel küsida: ,KaS Teie mõtted armastuse ja usu üle on ikka weel needsamad?" Kui tema sõnalausumata, aga ühe pisaraga filmaS pead nikutas, siis löödi kella ja tema pidi wagonisse astuma. See oli ehk kõige mõjuwam põhjus, et kõige noore leskede ja wanunejate neidude nooled minu südamelt tagasi pvrkafiwad, et mina ennast kodumaa! kellegiga kihlata ei tahtnud, kui mina neile ehk ka enne üht viekest olin kinkinud  ehk nuusutada annud? Sinule ei ole minul tarwis rohkemalt seletada, et minu mõtted enne põlatud Ristiusu kohta senni teiseks saanud on. Siin täielisel Wenemaal kus meie kiriku sulafe-nägu ka wäljapoolt wälja paistab, kus nii armaste üht Ewangeliumi usutunnistuse kirikuõpetajat  näha ja Jumala - teenistusest osa wõtta wõib, siin kisub waim mind wägewamast kirikusse, mis meil kaks kord aastaS Gymnafiumi saalis on, kui enne Liiwimaal. Mina olen tundma õppinud, et inimesel weel midagi muud tarwis läheb kui teadust ja inimeste auuStamist, ja kui seda minu käest täna küsitud saaks, tõeste, wastuS saaks koguni teine olema. Tema lõpetas oma juttu ja käis liigutud südamega saalis üles ja alla. Natukese aea pärast, kuS ka minul jutustamiseks himu ei olnud, wvttis tema klaafi, täitis waagnast uueSte ja pööras kokkulöömiseks minu poole: püks kõik, olgu need wanad lugud unustatud! Lööme kokku, laseme oma poismehe - põlwe elada !" Kahtlaselt tõusin mina üles, lõin wiiwitates kokku ja ütlesin siis:' pSina ei ole minu uudist mitte kuulnud, mida kohe hakatuses Sinule rääkida tahtsin/ Tema ei olnud minu juttu tähele pannud. Oma klaasi oli tema pooliti wälja joonud, pidas seda tule wasta ja ütles nagu unistates: pSedawiist on nüüd asi naeSterahwaga. Siin, kuS meie aru saame, kui palju nemad wäärt on, stin meie neid ei saa ja seal kodumaal neist ei hoolita. Wend I Minu himu on sellest üksikust, igawast ja wiletsast elust otsaS I" Asume ühte elama! Wäsinud naeratusega pakkus tema minule kätt. ,Ära pane pahaks, wana sõber, aga see ei lähe korda. Sina ei lasknud mind oma juttu lõpetada. Mina olen ennast meie armsa kirikuõpetaja wanema tütrega kihlanud ja tahan Näärikuul pulmi pidada." ,Sina!" karjus tema. ,See on liig!" Tema langeS aseme peale ja kattis üheks silmapilguks oma filmi kätega. Minul oli hale meel tema üle, astusin ligemale ja otsisin oma pea-ajuS-midagi, mis teda trööstida wõiks. Järsku tärkas midagi minu meele.j ,Bammelberg," ütlesin mina ruttu. KaS Sinu ,Anna" nimi ei olnud ehk wahest Helene Melling?" Tema kargas üleS ja waataS kohkunud näuga minu otsa. ,Ja Kust Sina tema nime tead?" , Keskmise kaSwuga, tuhk-ruuge juuksetega üks täpike wassaku palge peal?" ,3a, aga mis see tähendab?" hüüdis tema ja hakkaS waljust minu õladest kinni. pNoh, siis ole rahul! Tema on siin. Heile shta tuli üks wõeras perekond oma kooli-preiliga meie KreiSmarshalli juure. Mina olin seal, meie saime tuttawaks tehtud ja tema palus mind oma uut adreSfi Postkontoris üles anda, sellest tunnen tema täit nime/ pHeleneZ Siin/ Järsku jäi tema seisma, naeratas nagu juhminud ja ütles: »Mina yian KreiSmarshalli juure minema, temal on köhuwalu! Ara pane pahaks, aga natukeseks aeaks pian minema." Ja enne kui mina üht sõna wastata jõudsin, oli tema uksest wäljaS. Naerdes wahtifin mina teda takka, kui majapidaja söömatua ukse lahti tegi ja ütles: pßoad on laual/ pAga minu wõeraS on ära jooksnud/ p Kuhu?" püks kõik, pange praad sooja paika. Mina arwan, et tema pea tagasi tuleb. Läks ühe haige juure/ Siis istusin oma kirjutamise - lauale, oma pruudile kirjutama. Aga see et tahtnud õiete sigida, sest paberi peal kargaflwad neiud Bammelberg! jutustusest. Nende näud saiwad minul ikka tuttawamaks, mina nägin neid oma ees, omal wiimasel Jõulu-õhtal omas poiSmehe-põlweS,  neid neidusi, kes jo nüüd ka minu ligemale oliwad aStunud. Aga minu ligemal ei seisnud nendest keegi, kui minu oma pruut! JärSku kiskus keegi tua-ukse lahti, ja wiskas üliktngad  kolinal nurka. Järgmisel silmapilgul kargab Vammelberg  kasukaga sisse ja karjub nuttes ja naerdes: ,Hurraa! Minu! Jumalaga poismehe - elu Z" pJumalaga!" hüüdsin mina ja fiiS pidasime meie lahke rahuga oma wiimast Jõulu-õhtat poismehe põlwes. ÜkS Baltlane. Kiriku teadused. Zaani kirikus. Ristitud: Nikoiai Koch, Minda Ostmann, Leonhard Kukke, Elwiine Muun, Edmund Bernat, Richard Grünfeld, Johannes Seilman, Wilhelmiine Andreas, Pauliine Tõnnus, HanS Treumann, August Limbach, Ottilie Kuktal, Luise Wesirat, Oskar Janson, Eliisabet RooSman, Ferdinand Jndermitte, GuStaw Wimberg,  Pauliine Treirat, Oskar Alfred, Woldemar Wiik, Johannes Jaakman. Laulatud: Aleksander Treumann, lukusepa sell ja Luise Limberg, Wilhelm UuStal, riitsepasell ja Alwiine GrasmuS, Jüri Sep, töSmeeS ja Muna Kuusk. Maetud: Wallaö Elman, 2 aaSt. Walfried Roosen, 25 p. Maria Einmon, 47 aaSt. Oskar Janson, 17 p. Aleksander Limbergi sündides surnud poeg. Hilda Uksli, 1 aaSt. Eliise Wiik, 4k. Aüha-Waium kirikus. Ristitud: Adele Amalie Henriette Wender. Aos-o-Mv KOMN>O». - ie.ro ÄWSP- 1887. Trükitud Liudf-rs', rSrijatk juured j» kulaga. trükkikojas on saada Eesli maa-rahwa Kalender eh? Hind: 8 kop. ii ht- r il a«a t 1887 aasta peale. KOO tükki Ä rbl. 80 kop. 1000 tükki 18 rbl Teadaandmised. Hngo TressneN Viieklassiline kool »W- Tcrrtns. "W> Kooliõpetus käib alguSõpetusest Gymnafiumide kolmandemale klaSftni. Õpetuskeel on Wenekeel ja Saksakeel — Kooliõpetajate arw 15. Kooli hakatus S. Jaanuaril 1887. Hugo Tressner. Tellimist „Talliuna Sõber" peale toimetab alati edespidi sündsalt  aeanõudlikult Jõhwi alewikuõ oma pärandub majades Proua Kfa DawidoW. Käenda mõisas, Kullamaa kihelkondas pere-kohad müüa ja rentida.