Saarlane UM Klkiiliiit silitika sjsitht ««»- ja liuna ruhNule. UM M 48. Esmaspäew 30. Nowemvril 1887. IV. aastakäik. Tulcb igal esmaspäewal wälja. sk«resaares, lO. Kirjad kkiwad: Jaani kihelkonda. Saaremaal. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab: Kuidas on Saarlaste piiride seadus? Selles mõttes küsitakse sagedasti, kui talunikud oma piiri aidade pärast jõnniwad. Paarkümmekond  aastaid tagasi, elasiwad naabrid piiri aidade pärast üsna rahulikult. Enne oliwad mitme walla ehk küla karjamaad ja heinamaad ühes kruntis, kus iga ühe loomad tähele panemata läbi segamine  laisimad ; aga aeg tõi naabrid oma omaduse kaitsmise mõtte pääle politika küsimescd piiriaidade  pärast tõusiwad päewa-korrale. Märkas keegi mald ehk küla, et tema piiri naabri loomad temale kahjuks on, siis tehti aid wahele ja kui piiri naabrid aida ei tahtnud teha, siis sai neid selleks kohtu poolest sunnitud. Et Saarlaste piiri aide kohta kindlat seadust ei olla, sellepärast teeb üks kohus nii, teine teisiti tülitsejate" naabrite wahele piiri aidade kohta otsust. Üks kohus mõistab waldade ja külade piiride mahe ajad pooleks teha, wahet pidamata kui palju kumagi pool tegejaid on; teine kohus mõistab et adrade pääle peab mahe aid tehtud saama, kolmas jälle nii kuida kellegi piiri suurus ,vakamaade ehk dejsatinide armul piiri aja ivastas seisab. Kellel on siin õigus, kellel mitte? Nii palju kui meie rahwa elu olu ja piiride seisu korda lähedalt tunneme, oleks see kõige õigem kui piiride mahe ajad adrade pääle jägatud saak' simad. Juhtub see näituseks, et ühe adramaa piir kümme adramaa piiri wastu on ja saab nende piiride waheaid pooleks tehtud, siis saab ühe adramaa talunik üle liia koormatud. üks seadus on ometegi Saarlaste piiri aidade kohta kindlam ning see on: Põllu omanik teeb aja, kui tema põld naabri heinamaa ehk karjamaa wastus on ; heinamaa omanik teeb aga kui heinamaa  karjamaa wastus on. Rahwas ütleb: „Põld katab ennast; heinamaa, mis karjamaa waStuS on, katab ennast." Ometegi ci wõi sest seadusest igal pool, kus manal ajal juba ajad tehtud on, kindlasti kinni pidada. Aja woolul on mõni talunik karjamaast heinamaad, ehk põldu juurde teinud, ehk on oma põllu ehk heinamaa söödimaaks jätnud, ning sel põhjusel teeb ka mõni oma aja osa ülewel nimetatud põhjal seaduse mastu. Saaks nüüd, nagu seda zka kuulda on, ivana aegste aja osade juures need wead ära parandatud, siis tuleks Saaremaal piiriaidade pärast lõpmata jõnnimist ja kohtu käimist. Kõige õigem näikse see olewat, mis Saaremaa I. kihelkonna  kohus sarnaste piiri aidade tüli asjas otsuseks on teinud: „Kelle aid see enne olnud, sellele peab see ka meel edespidi jääma."— See mõistmine seisab selle põhjusmõtte pääl, et wanal-ajal keegi küla ehk talu ilma asjata aida ei teinud, ega lustipärast  naabri käest omale aja osa ei wõtnud, maid see sündis seaduslikult nagu selle aegne tarmitus seda nõudis. Kus talude piirid on krunti pandud, sääl wõib ka üheS külakonnaS ajaosade muutmine ette tulla, nagu naabrid seda ühel meelel heaks arivawad. Soowida oleks, et wallad ja külad piiriaidade kraamide karjamaaosade ja muu sarnaste asjade üle ühe protokolli muretsewad, millesse kõik muutmised ja tööd saamad sisse kirjutatud; selle läbi tuleks järeltulijate juures palju wähem jõnnimist,  tüli ja kohtu käimist ette, kui seda nüüdse aja naabrite mahel on. "Selgib, selgib!" Selle päälkirja all näitab „Olewik," kuidas mõned isamaalased oma mõtet, arwamisi ja seisukohta  muudamad. Mis enne kiideti, seda laidetakse nüüd; mis enne wõimalik ööeldi olcmat, tunnistatakse  nüüd tükis wöimatumaks. Näituseks mõetakse  ajaleht „Walgus" ette, millest nii kõneldatakse: „Paari aasta eest ütles WalguS," et Eesti lapsed oma Eesti keelses „Aleksandri reaalgümnasiumis"  mõne aastaga Eesti, Wenc, Saksa ja Prantsuse keele „selgeks" õpimai. Praegu ütleb ta, et Al. koolis keegi ühtainust Wene keeligi selgeks ci wõiwat saada, kui Al. koolis õpekeel Eesti keel oleks Paari aasta eest armas „WalguS" et „Eesti reaalgümnasiumi" raamatute muretsemine kooliõpetajatel nii kerge asi olla, et ta sellest küsimusest pitkemaid arutusigi ei teinud. . . . Nüüd ütleb „Walgus" (Nr 37.) et Al. kooli (linna kooli) Eesti keelsed raamatud meil üleüldse wõimata olla saada, sest need tulla „wähemalt kuni 40,000 rbl" maksma." Seda Olewiku kirja tõendab ka „Walgus" ise oma 40 numbris tõeks, ta kõneleb: Imelikud elu teed. 16 Fovtaue järele. Jah ma armastan teda, ja ainult teda üMpäinis. Ma ei wöi ja ei taha seda mitte salgada, aga ära karda midagi, sest ma tean, mis ma selle nimele mõlgu olen, mida ma kannan. Rüüd saad sa küll aru, et ma mitte kauem sinu majasse ei wöi jääda. Meie teed lahkuwad siin ühest. Ela nii kuidsS sa tahad!" Uks KK tema taga kinni, enne kui ma ««de wNsasie, wihas räägitud sõnade pMe WõisiU WaStata. Ma Pidasin laiema seletuse ilma asja» KK ja arivasin et ta, kui ta meri jahtunud  o», osa otsust saab tagasi wõtma. M»» esimine mure oli parom üles otsida ja «»« Nsst wastutamist nõuda. Tema ehk si»s! see oli minu kindel otsus. Te»a elu korteris ei leidnud ma teda mitte. Na jooksin linna mõõda ümber, NP« wõcraste majas, kus ta mõni kord wiibiS. Teda oli siin ja sääl nähtud. Ma ei leidnud aga teda mitte. Ns astusin oma hobuse selga ja ratsutasin  ilma plaanita ümber, ilma, et ma rah« oleksin leidnud. Nii tuli õhtu kätte. Kui ma hilja koju tagasi pSörfin, andis ssls teener teada, et armuline praua õhtu ees ühe woorimehe wötnud ja toatüdruku abil kiiresti sisse pakitud kohwrega raudtee hoowi sõitnud. Ta ei olnud teenritele sellest midagi seletanud ja ei olla minule ka mitte ühte sõna ega rida järele jätnud. Ma ci saanud järgmisel ööl silmagi kinni. Teisel homikul saatsin ma üsna wara oma teenri paroni juurde ja lasksin küsida, mis tunnil ma tema juttule wõiksin tulla. Teener tuli tagasi ja ütles, et paron olla eile järsku ära sõitnud, kus poole, seda ci teada keegi. Mis jäi mulle nüüd muud üle, kui see kindel arwamine, et mu abikaasa  on temaga ühes ära põgenenud. See et olnud wecl see wiimane hoop, mis mind trchwama pidi. Pahad jutud laguucsiwad tema ära reisimise järele tema üle laiale. Siin ja Ml teati rääkida, et ta olla mõrra nime all G.'s elanud. Nüüd tuletati üht ja teist tema elust meele, mis tema olemist weel kahtlasemaks tegi. Nii oli ta ikka iseäranis osawõtmist sõja mäe asjus üles uäitnud, oli kindluse sisemist olemist, magatsinisi  ja sõja wäe moona wara tähele pannud : liikudelt, teda peeti wöeraS riidis ohwitseriks, kes oma paale wõtnud oli kindluse olemist järele uurida. Ma pidin tunnistama, et seesugune arwamine wäga tõsi näis olcwat. Prcussi ja Austria esigi wahel ette tulnud asjadest wöis juba sõda aimata, kui sellest ka küll kusagilgi «ma- likult ei olnud räägitud. Senna juurde tuliwad mul weel mitme sugused asjad meele, mis seda aimamist tõendasiwad. Ja mikspärast oli paron äkiselt ära põgenenud? Ära ei arwanud ma teda mitte olewat. Aga kui tal misgi suguse sala politika asjaga tegemist oli, siis ei tohtinud ta ju muidugi mitte ühe era-asja pärast oma saladust laska awalikuks tulla. Kui ta oleks minu kutset wastu wõtnud ja kaksik wöitlus temale õnnetust toonud, siis oleks asja toimetus, mis ta oma paale wõtnud, nurja läinud ja kõik ta saladused wöib olla awalikuks saanud. Seepärast põgenes  ta minu wiha ja kätte maksmise eest ära. Rüüd wõite ise arwata, mis sugune mu sceskordne seisukoht oli. Niisugune sala kuulja sli minu majasse tunginud. Ma olin teadmata selle mehega ümber käinud. Nüüd oli ta ühe korraga ära kadunud ja mis ma mitte marjata ei wõinud minu abikaas sellsammal ajal ka. Mul ei jäänud nüüd muud nõuu üle kui ennast kohe ametist lahti paluda. Mind lasti mu oma tungima palwe paale lahti ja tõsteti majori seisuse sisse. Rüüd hakasin ma prii mehena kõige paalt kadunud paroni järele otsima. Seks otstarbeks wiibisin ma kaua sega Austria