Sakala ..U J. WiliaMs, 19. Jaimariluu päelval 1889. UI. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. SiSsekord. Poliitika leht. Kuidas Türgi riigiga praegu lugu on. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wili andis: Tartu kitsas wäraw; uued Eesti ajalehed ja wanade muudatused; Wiliandi Eesti Põllumeeste Seltsi kutse-kiri. Wiliandi maakonnast: Teu-orjus. Tartust: Kõhtude ülewaatamine; kolmenädalane laat. Pärnust: Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi aastapäew. Riiast: Näitus. Peeterburgist:  Wõidud; söa mälestuse pidu; sõawäe teenistuse lühendamine; Skobelew Wderalt maalt. Saksamaalt: Näljahäda. Inglismaalt: Hull mõrtsukas. Montenegrost: Würst Nikolai. Kirja wastused. Kuulutused. Lisaleht. Keisri hõbepulmad Miinis. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Kuidas Türgi riigiga praegu lugu on. maailm teab, kuidas Weneriik ikka oma kohuseid töiste riikide ja nendega tehtud lepingute kdhta auusaste täidab. Nõnda on Weneriik igal ajal teinud ja on ka Berliinis tehtud lepingu otsust igas tükis künni wiimse kriipsuni täitnud. Oopis töine lugu on aga Türklasega. Türklane elab juba mitu aastasada Eüroopas, ei ole aga seiemaale selle maal ühtegi head õppinud, waid on ükst seda rvasta wõtnud ja endale omanduseks teinud, mis paha on. Türklane ei ole weel ilmaski mõnd lepingut auusaste täitnud. Kawaluse  ja pettuse waim on tema omandus ja sellepärast on ka Berliini kongressi peal tehtud leping üks asi, keda ta juba ammugi ahju taha näikse wisanud olewat. Ta ei hooli selle lepingu tingimistest ühtegi ja ei püüa neid mitte täita, kus juures ta seepeale loodab, et Eüroopa riigid ükstõise wõimuse peale kadedad on ja temal sellepärast ikka ka nõuumehi ja abilisi saab olema,  kui kusagilt poolt häda kätte peaks tulema. Nüüd on aga Türklase wastu üks riik ülesastunud,  kes temale mõneski tükis natukene wiledamaid jalgu alla hakkab tegema. See riik on Inglismaa, Türklase seiemaalne nõndanimetatud sõber. Inglane hakkab käredaste peale käima, et Türklane nimelt Aasias oma kohust hakkaks täitma ja parandusi käsile wõtma, mis ta ammugi lubanud on. Aga Türklane on ära tunnud, et Inglismaa nüüd Türgiriigi kullest suurema tüki omale tahab saada, kui seda Wenemaa peale wõidurikast suurt sõda sai. Inglasel ei ole muud nõuu, kui Türklast niisama omale wasalliks ehk orjaks teha, nagu seda mitmed India riigid on. See Inglase ja ikka enam awalikuks tungiw püüdmine Türklase wiha nii põlema sütitanud, et ta Wenelase käest abi on hakkanud otsima. Seesugust lugu ei nähta esimene kord, sest Türklane teab wäga heaste, et üks auus waenlane enam wäärt on kui üks petis sõber. Türgimaa poliitika mehed ja ajalehed langemad sellepärast praegu kahte jakku: ühed on Wenelase,  töised Inglase poolt. Öeldakse, et Türgiriigi walitsus mitte ükst tahtmise  puuduse pärast oma kohust täitmata ei jäta, waid temal olewat see täitmine rahwa-hulga wastupanemise pärast wõimatu. Aga olgu lugu üks ehk töine, siis on ta igal korral waene küll. Üht seesugust liiget ei wõi Euroopa riigid enese seas mitte sallida, kellel niigi palju jõudu ei ole, et oma alamate üle walitseda jõuaks. Peale selle otsib aga Türgi walitsus omas nõrkuses ise märatsema rahwahulga juurest abi, neid ülesse kihutades, kellest ta aga pärast ise enam ka jagu ei saa. Neist mõlematest nõrkustest on nüüd Türklase praegune waene lugu wälja siginenud. Tuttaw on, kuidas Türgi walitsus AlbaanM ühendust ise elusse kutsus, et selle ühenduse abiga Berliini lepingu üksikuid punktisi tühjaks wõiks teha ja teda nimelt Austria ja Montenegro wasta tarwitada. Nüüd on Türgi walitsus ise omas wõrgus nii kinni, et enam kuhugi poole liikuda ei jõua, ja et ta ei tea, kuidas selle wõrgu seest lahti peaseks. Albaneeslased usuwad kindlaste, et nende wastupanemine Berliini lepingu  täitmise kohta nii wäga Türgi walitsuse ja ka Inglase meele pärast on, et need neile igal korral abiks saawad olema. Sellepärast astuwad nad ütlemata  julgusega ette, panewad Türgi walitsuse awalikult räägituid sõnu tühjaks ja teewad mis nad tahawad. Kui Montenegrolased Gussinj? ja Plaawa maid, mis neile Berliini kongres lubanud, oma katte tuliwad wõtma, langesiwad Albaneeslased sõariistadega nende peale. Montenegrolased saawad neid maid nüüd wist sõariistade abiga oma alla pidama wõitma, sest kõikide Albaania sugukondade päämehed on wälja kuulutanud, et nad MoytL^egrolastele mMd anda ei taha, kui sõariistadega  neid MUa wõtta. Ehk küll Euroopa riigid Türgi roalitsuse peale käiwad ja tema käest oma kohuste täitmist nõuawad, siiski ei wõi ta enam midagi teha, sest et Albaanialased nüüd ennema Türgi walitsuse alt lahti lööwad, kui selle tükis tema sõnu kuulda wõtawad.  Üksi Montenegrolaste tugew käsi ja suur wahwus wõib neid sõariistade abiga oma õigusele saata. Sarnane lugu on nende maadega, mis Türklane Berliini lepingu järele Kreekamaale omanduseks peab andma. Türklane põlgab Kreeklasi kõigest südamest  ja nüüd peab ta sellele omast maast heaga tähtja tüki ära andma. Türklased on üks wahwa rahwas ja nemad heidawad ennast üksi sõa otsuse alla, sest nende usu õpetuse järele annab Allah oma tahtmist sõariistade  wõidus teada. Rahwahulga silmas oleks sellepärast  see walitsus nagu uskmata, kes heaga riigi maadest  tüki põlgdud waenlastele ära annaks. Kui aga nüüd kõik Eüroopa riigid ühes nõuus seda Türgiwalitsuse käest siiski peaksiwad nõudma, mis Prantslase ettepanemise peale wist pea saab sündima, siis peaks Türgi walitsus seda nõudmist täitma, kui nende kõikidega uut sõda ei taha hakata. Sellest kõigest näeme, et Türklasel praegu õige rasked päewad käes on, mis seeläbi seda raskemaks läheb, et tema jõud raha poolest täitsa otsas on, nii et oma ametnikude palkasi wälja ei jõua maksa. Näitab,  kui tahaks tema wõimus ja elu nimelt Eüroopas pea otsa lõppeda, ehk teda küll mitmed Eüroopa riigid igapidi sellepärast elul edasi tahaksiwad hoida, et nende kadedus tema pärandust kellegile osaks ei raatsi jätta. Aga mis mäda on, see laguneb ommeti wiimaks koost ära, olgu temal nii palju tugesi ümber, kui tahes. Kui aga Türklased omas hädas nüüd Wenelase peale lootma hakkawad, et see neile õigust teeks ja neid nimelt Inglase ikka terawamaks minewa küüntest peastaks, siis ei ole ommeti loota, et Wenelane neile enne seda abi ja toetust saab andma, künni nad oma kohusi Berliini lepingu kohta niisama täielikult ära ei ole täitnud, nagu seda Wenelane teinud on. Poliitika ringwaatus. rahwale teeb praegu würsti BismarWN'rMs°Mß"WM,  Ehk küll Bismark wahel, nagu hilja aja eest tagasi, wanameelse parteide poole näitab hoidwat ja neid toetawat, siis on temal ikka terwe isamaa kasu ja auu silma ees, ning üksikud parteid ei ole temale muud ühtegi, kui tööriistad, keda ta oma kõrge eesmärgi poole tõtates tarwitab. Bismark on Saksa riigi suureks teinud, ja kui mõned Sakslased, tema poliitika tööst mitte aru saades, teda wiimasel ajal rahwa silmas halwaks katsuwad teha, üteldes, et ta ennast Roomlastest ja nende sarnastest olla ära wõita lasknud, siis ei tunnista see muud ühtegi, kui nende lühikest silmawaadet poliitika elus. Bismark näitab täna kiriklaste, homme wabameeleliste sõber olewat, aga ta ei ole kellegi iseäraline sõber sellepärast, waid on üksi oma isamaa ja terwe rahwa sõber, kelle heaks ta pea ühe pea töise partei abi tarwitab.  Seda tunneb suur rahwahulk Saksamaal wäga heaste ära ning sellepärast on ka kurbdus üleüldine, et Bismarki termis praegu wäga waene on ja tema tööd takistab. Berlini linnas on selts wanameelseid mehi kokku astunud, kes ennast „anti-semiiti ühenduseks" nimetumad,  see on Juutide wastaliste seltsiks. Nende ülem eestwedaja on Luthevuse kirikherra Stöcker. Tuttaw  asi on jo iga mehele, et Saksamaa Juudid ennast, omast usust hoolimata, Sakslasteks tunnistawad ja igas isamaa püüdmises esimesed on. Suur jagu Saksamaa kirjamehi on Juudid, ning suurem jagu ajalehta on just neist asutatud ja kirjutatud. Nemad on seal rahwaliku püüdmistes ülemad äratajad, ja ka muidu on nad igal pool ja igas seisuses ennast tähtjama  liigete sekka jõudnud tõsta. Juutide teraw mõistus ja ärk maim on aga wanameelse inimestele Saksamaal hirmuwäärt asjaks saanud, ning nad on seltsi kokku heitnud, et Juutisi auusast seisusest wälja pühkida ja mana aja wihkamise alla heita. Neist püüdmistest kirjutawad nüüd Inglismaa ajalehed nõnda: „Kui seda Juutide kallale tungimist Berliinis  tähele pannakse, mis nõndanimetatud kristlikust parteist wälja läheb, siis näitab wõeramaa rahwastele, nagu oleksiwad nad Rumäänias, kus nii kaua sarnatsed  tagakiusamised walitsesiwad, künni Cüroopa riikide saadikud Berliinis nende tagakiusamistele omal koosolekul Saksamaa päälinnas otsa tegiwad. Aga sellsamal silmapilgul, kus Saksamaa walitsus Rumäänia  Juutide õiguste eest ühes töiste riikidega wõitleb, peab imekspannes tähele panema, kuidas Bukaresti märatsema kristlaste mõtted ennast Vaimuhariduse  päälinnas meel suuremal mõedul awaldada püüawad. Nii imelik kui see asi on, siis on ta ommeti  tõsi, et nende Juudiwerd Sakslaste teud, kes Saksa kunstides ja kirjanduses, teadustes ja poliitikas Saksarahwa Vaimuharimist suurelt edendanud on, ühe jau töiste Sakslaste juures kadedust ja wihawaenu esimeste mastu on sünnitanud ja nad kõiki Juuta jälle Räbala Juutide kildu tagasi tahaksiwad lükata," n. n. e. Isegi on mõista, et need Juudi wasta- lised Sakslased üksi seesugused on, kellele Juutide teraw mõistus pahanduseks saanud, keda nad mitte