Poliitika ringwaatus. Wenemaalt. WälimiSte asjade minister von Giers on praegu wäljamaal reisimas. Selle kohta kirjutab Wene ajaleht „Uus aeg" järgmisi: „Meie wälimiste asjade minister käib juba kolmat korda Saksa riigikanzleri würst Bismark'i külaliseks. Aastal 1881 saatis v. Giers würst Bismark'i pärast keisrite koosolekut Danzigist Berliini; minewa aasta oli meie minister 7. Nowembril jälle Saksa kanzleri külaline, ning tänuwu on ta seda juba kolmat korda." Nii heaSte Wene, kui ka Saksamaa ajalehed tõendawad, et minister v. Giers tänuwu nimelt Bismarkl tungiwa  soowi peale temale Friedrichsruhe wõersile olla läinud. Minister v. Giers pidada keiser Aleksandri soowi peale Berliinis keiser Willemile, kui ka Bismark'ile  tõutama ja seletama, et Wene walitsuse suurem  soow olla, Saksamaaga rahus ja sõbruses elada, nüüd nõndasama kui enne. Minister täita seda zaari soowi rõõmuga ja hea meelega, sest et see ka tema oma mõtete ja arwamistega kõigite kokku minna. Saksamaal on meie minister igal pool wäga lahkelt waStu wõetud. Saksamaalt. Preisi maapäew on Berliinis kokku aStunnd ja oma tööd alustanud, millega ta tänawu aegsaste ja ilma suurema tülideta arwatakse walmis saawat. Bismarki terwis öeldakse wilets olewat,  millepärast teda alles uue aasta algul Berliini tagasi oodatakse, kus temal nõuu olla, tänuwu iseäraneS  elawalt riigi ja maapäewa tööst ja tegewusest osa wõtta. Suurem asi aga, millest nüüd Saksamaal räägitakse, on uende kroonprintsi teekond Hispaaniasse. Tänuwu suwel käis Hispaania kuningas Alfons Saksamaal  keiser Willemil külaliseks, ning et elatanud keiser ise pitka teekonda ette ei suuda wõtta, saadab ta oma poja wasta-külaliseks Hispaaniasse. Saksa kroonprints astuS Itaalia rannas Genua sadamas laewa peale. Siia on teda ka kaks Wene sõja laewa teretama saadetud.  Saksa ja Hispaania wahel näikse kena sõbrus siginemas olewat, mis peale Prantslased wäga pahased on ja hea meelega näeksiwad, et Saksa kroonprintsi Hispaanias nõndasama teutawalt oleks wastawõetud, nagu Pariisi rahwas kuningat Alfonso wasta wõtsiwad,  kui see Saksamaalt tulles Pariisist läbi reisis. Saksa sõjaminister on õhtupoolses riigis kindlusi üle waatamas, kuna hommiku pool riigi piirel sõjawägede  rohkendamine ja ümbermuutmine ühtelugu edasi kestab. Prantsusemaalt. Tonkini ja Madagaskari sõja asjus ei ole Prantslased ei edasi ega tagasi jõuudnud.  Nõndasama pole ka nende seisk Hiina wasta weel sugugi ilmunud. Inglise maal peetakse töise Suetsi kanaali asutamise  kallal kibeduste nõuu. Uut takistust asja edenemisele  tõi Egiptuse walitsuse nõuudmine, et temal seal juures ka sõnakene ühes olla kõnelda. Sellegipärast  loodetakse, et asi ometi korda saab minema. lirimaa sassis ja mässus oleku hulka ähwardab weel üks uuS tüli juure tulla, just nagu ei oleks õnnetu maa weel wilets küllalt. See uuS tüli on usu-riid. Katoliiklaste ja protestantlaste wahel oli küll juba ennegi sagedaste nägelemist, aga wiimasel ajal on asi juba nõnda kaugele läinud, et mõnes paigas uulitsate peal lausa kiskumist ja mässamist on ette tulnud. Inglise  walitsus katsub küll igat wiisi rahu jalale seadida, aga ei taha palju mõjuda. Jtaaliamaalt. Igal pool, kus Lutheri usulisi  asub ja elab, peeti tänuwu Lutheri 40l) aastast sündimise päewa pühalikult ja pidulikult. Lutheri töö ja tegewuse tähjus on kõigite nõnda suur, et ka töise usulised rahwaS mitmel pool seda päewa pühitsesiwad. Aga wift ei kusagil mujal pole see suuremat meelepaha ja wiha sünnitanud, kui Rooma Mttikanis. Püha isa pidi nägema, et ka just Rooma linnas, kus tema enne ainus walitseja oli, selle „päris - ketseri" auuks tema sündimise päewa pidulikult mälestati! Ja just nagu tema kiuste lehwitas sellel päewal Itaalia kuningliku lossi peal riigilipp. See polnud küll mitte Lutheri auuks üleSse tõmmatud, waid Itaalia kroonprintsi sündimise päewa pärast, aga püha-isa teab wäga heaste, et poleks omal ajal ~kangekaelset" Wittenbergi munka olnud, siis poleks nüüd ka Itaalia kroonprintsi ja weel nimelt Rooma linnas olnud. See Wittenbergi munk Luther aga peaStis hulga rahwaid paapsti meelewalla alt, kandis waimu-walguft ja mõtte-wabadust igal poole, ning nõnda siis ka seegi tuli, et paapft wiimaks oma ilmaliku walitsuse ühes oma kiriku riigiga ja Rooma linnaga kautas. Ja nüüd julgewad Ketserid"  püha-isa oma silma all „kõige suurema ketseri" sündimise päewa pühitseda! See on paapsti otsata pahandanud, ning tema ultramontaanlaste ajalehed sülitawad  tuld ja tõrwa selle üle. Serbias oli Vaheajal mässamine lahti, mis aga nüüd õnneks maha on rõhutud. Siiski saab weel mitme paiga üle mõnigi aeg sõjaseadus Valitsema, enne kui rahu kindel saab olema. Madagaskarist tulewad sõnumed, et seal need saadikud, kes hiljuti Pariisis ja Londonis käisiwad, pärast koju tagasi jõuudmist ära olla poodud. Neile aüti kodumaal süüks, et nemad, ilma et sellest kuningana  Ranavalo'le mingid kasu oleks tulnud, suured raha summad olla ära kulutanud ja mitte teatanud, et Prantslased  sõjamäega Madagaskari randa pidimad tulema. Omalt maalt. Wiljaudift. Nowembri kuu 13. päewal peeti Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi saalis kadunud C. R. Jakobson'! Vaestelaste heaks see näitemüük ära, mis suwel Kurgjas mitmesuguste takistuste pärast pidamata  jäi. Ehk küll tee lõpmata halw ja porine oli, siiski oli rahwast rohkeste osawõtmisele tulnud. Sissetulek  oli 150 rbl., kulud maha arwatud. Asjadest, mida wäga palju oli kokku toodud, jäiwad umbeS pooled üle. Näitemüügi asutajad oliwad kõigi eest waewa peale waatamata hoolt kannud, mis ettewõtet kudagi edendata Mõis. Wahede ajal mängis Holstre mängukoor, kes Viimasel ajal palju näitab juure olewat  õppinud, ning Kaarli lauljad antstwad kontserdi. Naljakas näitemäng „Tiit Tühi läheb kolmat korda kosima" tegi kauni pidule lõpetuse. Tänu olgu kõigile,  kes selle heategewa ette wõttele nõuu ja teuga abiks oliwad. Eespäew 14. Nowembril pidas Wiljandi Eesti Põllumeeste Selts oma koosoleku ja pühitses meie kõrge Niigi-Ema sündimise päewa pidulikult. Otsata palju rahmast oli osawõtmas ja kõik laks korralikult ning ilma mingi pahanduseta. Sellest kõneleme edespidi seltst protokolli järele pitkemalt. Kuda „Olewik" kuulu järele teatab, saada üks endine Tartu Eesti seminaari kaswandik H. W. oma kulu peale üht põllumeeste kooli asutama. Kooli kohaks tahta asutaja üht talu wõtta, mis Walgast 10 werZka põhja pool seisab. Peaks see plaan mitte, nagu „ Olewik" arwab, „luule" peale põhjendatud olema, siis wõiksime selleks köigite õnne soowida. Wähemalt kahtlane on ikka, kas niisugune asutus ilma kõrwalise abita läbi wõib saada ehk oma kulusid ära tasuda. Lähemad ja täielisemad sõnumed selle asja kohta oleksiwad wäga soowitawad. Kuulu järele saada mitmed Eesti koorid tulewal suwel Soome laulupidust osa wõtma. See mõte on kõigite hea ja kiiduwäärt, millepärast temale kõigest südamest õnne soowime. Soome rahwaS wõlawad  meie elust elawalt osa, meil on weel rohkem asja endid Soome wendadega tutwustata. „Otewik" hõiskab oma 43. numris wõidu rõõmus, et temal tulewal aastal kuldne põli kätte tulewat, sest rahwas saada üksnes teda lugema ja kõik töised lehed kõrwale heitma. Kas see rõõm ehk wa'est liig warane tohiks olla, selle üle saab nummer 1884 otsust andma. Kena on see, mis „Olewik" nalja üle ütleb: „Kes nalja tähele paneb, see leiab, et nali sagedaste muud ühtegi ei ole, kui läbipaistaw kahtlustus. Teda peetakse naljaks ja naerdakse ta üle. Pahandusest ei ole mõtetki, nagu seda ka Olewiku  päewajutust siit ja sealt leida." Wäga tänuwäärt  tunnistus! Seega on siis Nalja Mart ja Kalja Pärt „Olewiku" wande alt lahti mõistetud. Ega nali midagi pahandust ei tee. Kui aga Olewiku hari edespidi mõne nalja üle tulipunaseks peaks lööma, siis ei wõi meie sellest midagi muud arwata, kui seda, et naljal oma osa kibedat tõtt sees oli. „Walgusest" leiame järgmise kirja: „Grenzstein  ütleb: „Ehrlich'i isa olla Krasnogoris kõrtsmik ja tall olewat warandust." Mis tahab Olewik sellega öelda? Mispärast kisub ta mägise minu isa oma sõnumete  sisse? Ta teab jo wäga heasti, et isa sugugi selle juures süüdlane ei ole, mis mina teen. Aga ometi ei jäta Grenzstein teda rahule! Olewiku toimetajal  peab jo seesuguse wõitlemise wiisi pärast mõni põhjus olema, ja see on järgmine: Ta tahab maailmale  seega näidata, kui wäga põlgamise wäärt see on, et mina „kõrtsmiku" poeg olen. meelest on siis see wäga kõlwatu, kui üks inimene talupoja sugust sündinud on. Kes mitte Balti baron ei ole, see ärgu julgegu kübaraga Olewiku toimetaja ette astuda! Siin juures tuletan ma ainult seda meelde, kuidas minema aasta Lootuse saalis A. Grenzstein  oma wennale selga pööris, kui see teda rõõmutuhinal  teretama tuli. Olewiku toimetaja wend oli jo ainult liht soldat, kuidas julges siis seesugune mees „kuulsat" wenda teretama tulla? Mis peab aga niisugune  inimene, kes wendasid seepärast teretada häbeneb,  et nad ka mitte „kuulsad" ei ole, weel talupoja sugust sündinud wõrsi wõerastest mõtlema? Kui nüüd mulle see suureks häbiks peaks olema, et ma kõrtsmiku poeg olen, siis ei wöiks jo ka see Grenzstein'ile  mitte suureks auuks olla, et tema isa Mustlane  on, ja ta isaisa Tartus Meltsi uulitsa suures liiwaaugus telkide all elas, kust ta päewal linnas kerjamas käis. Seda sõnumet ei ole ma mitte tuulest  wõtnud, waid see on selgeste tõsi, mis kiriku raamatute järele üles on leitud ja mille tõsiduse eest ma alati malmis olen wastama. Kes seda ei peaks uskuma, see wõib M. kiriku hingede raamatust seeüle selget otsust saada. Grenzstein'i isaisa olnud wäga karval kätt waatama, inimeste elulugu ettekuulutama, kaartisid wäljapanema, suur elajate rohitseja ja wäga osaw kõiksuguste kunstide peale, mis Mustlaste juures pruugitawad on. Iseäranis libe ja nobe olnud manamees tantsima ja hüppama. Linna rahwas käinud  teda hulgana waatamas ja ta hüppamisi ja wiguritegemisi  imestamas. Hobuste wahetamine olnud siiski ta armsam amet. Minu arwates ei tee see Grenzstein'ile  ühtegi suuremat wiga, et tema hobuste parsnikkude  Mustlaste sugust on. Meie weidras Baltias,  kus kõiksugused imeasjad sünniwad, mispärast peaks siis küll ka see wõimatu olema, et Mustlased Eestlaste juhatajaks saamad! Iga prii rahwal on omad iseäralikud omandused, mis aastasajade jooksul ikka enam haritud saamad, nii et wiimaks seesugustes iseäralikkudes omandustes üks rahwas täieste kunstnikuks  saab. Ma tahtsin tõeks teha, et Grenzstein mitte Eestkane ei ole, waid päris Mustlane. Kes mähegi wõeraid rahwaid ja nende loomu tunneb, wõib kohe näu poolt öelda, kui ta A. Grenzstein'i näeb, et see selge Mustlane on. Kõige wähem ei ole mina töist Olewiku toimetaja näulist inimest Eestlaste  seas mitte näinud, aga seda enam seesugusid mehi Mustlaste seas. A. Grenzstein ütleb, et ta mind „wäga heasti" tunda. Noh, seda ei wõi ma kellegi imeasjaks nimetada,  sest ma olin minema sügisest künni tänawu kewadeni Grenzstein'i abi. See oli siis ka koguni loomulik, et meie tõinetöist „ heasti" tundma õppisime. Seesugune „wäga hää" tundmine oligi seal juures süüdlane, et ma tänawu aasta Märtsi kuus temast lahkusin. Ühe ajalehe kaastööline ei tahtnud ja ei wõinud ma mitte kauem olla, kes nii wiisi rahwast ja auusaid mehi teutama hakkas, nagu Olewik seda Aleksandri kooli asjus tegi. Peale tänawu kewadise Hurtki teutuse kirja awaldamise lahkusin ma täieste Olewikust ära. A. Grenzstein'ile tuletan ma weel lõpeks meele, et: „kuidas meie metsa hüüame, nõnda ka mets meile wastu kostab." Tallinnas, 3. Nowembril 1883. A. F. Ehrlich. Tartu maakonnast. Mustwee külast. Wäga kiiduwäärt tegu. Wõtikwere wallawanemale  Märt Sommer'ile oli õnnis C. R. Jakobson  170 rubla wõlga olnud. Sommer saatnud selle summa kwitungi Wiljandi maakohtu kätte, et see tema raha Jakobsoni pärijate käest wälja nõuaks. Wiljandi  maakohus kirjutanud nüüd Sommer'ite, et ta 2. NowembrikS nimetatud raha pärast WiljandiSse pidada tulema. Enne seda saanud aga Koppel ja K. Kolli Sommer'iga Mustmees kokku. Sommer nimetanud  seal oma Jakobsoni wõlast, ja kohe hakkanud Koppel ja Kolli selle wõla õigust omale kauplema. Sommer tahtnud 170 rubla eest aga paljalt 25 rbl. Koppel ja Kolli pakkunud 20 rubla, 5 rubla puudunud  weel. Seda nähes annud A. Leib, J. Pluk, J. Neumann igaüks 1 rubla ja Wenelane Jwan Rogow 2 rubla, nii et Jakobsoni wõlg Sommer'i käest ära osta wõidud. Sellepeale teatasiwad nad Wiljandi maakohtule, et Sommer'i wõlga mitte Jakobson': pärijate käest wälja ei pea nõuetama, sest nemad kinkida seda wõlga Jakobson'i waestelaste heaks. Sedawiifi teinud auustatud Eestlased Peipsi ranna ääres. See annab selget märku, kui agaraste sealsed Eestlased meie isamaa  paremaist ja auusamaist püüdmistest osa wõtawad.  Nemad ei tee suurt kära ega ka palju sõnu, waid ohwerdawad sadande wiisi raha Eestlaste kangelase  haua peastmiseks ja teemad seega teuga tõeks, mis mitmed muud ainult kõlama sõnadega teha püüawad.  Oleks wäga soowida, et ka muus kohtades Eestlased  neist auusaist meestest head eeskuju wõtakstwad ja nende wiisi teeksiwad. Järwa maakonnast. Kooli asjust. kuu päewal pühitseti Amblas L. ja R. walla uuesti