Tallinna Sõber « 47. Kuues aaStakSik. Tallinnas ZZ. Talve-knn smwal !884. Kleöldae aealeht Etstitahvalt «aal ja liaaades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Talli»»»» Lindfor»', pariate trittimaj,»: ,a»tal » rubla, 40 kop. pool-aaStas 1 rubla 40 k,p Koju ehk postiga saadetud: aasta» 3 rubla pvol-aaSLa» 1 rubla 70 kop. Kuulutused maksamad iga rea ehk selle aseme pealt s kop. Tellimised wöetakse »««ta» Katki»»»»: Li«df«rs'i Mriate trükimajas. ?etero«rgt»: z. S. Seekaudk, yssqsxoi:»» X 54. —Tartus: W. Just. - Aaliweres : L. Mattty. haides: K. Setdelõerg. Kapsalus: H. KslkSerg. Lihulas -A. Aüttner'i poodi». Mljaudis : K. J. Karo«'t raamatupood. Auuresaares: Hh. Lauge. Maal: kuida iseäranis kuulutakse. WaStaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Baltiskis, kirjad käiwad Baltiski sßaltischport LaiiikeM-IIoxrB.) Register: Mured ja ettemuretsemised meie weikepõllu peremeeste kohta, Omalt maalt. Tallinnast: Scisri.Praua sündimise-pääw. Täuawuse wiljasaagid, Weueriigi rahwakoolid. Riigi sissetulcmised ja wäljami- Krooiuimõifade talukohtade müümisest, Rahwalugcmisest. EttewalmiStamised lholera waSta,  Melropolit  Platooi kõned, Dr. Werucke f. ..Linda" asjust, Näitemüüki Rigolesti kiriku waestemaja healg - Pahateud. Ilmad. - Ilmad, ..Sirius". Wcikc-Maaija kihelkonnast: Küüni põleta- mine, Tartust: Emajõgi ja teised jõed kinni. Hull koer. Õnnetus raudteel. Põltsamolt: Biiblipüha. Pärnust: Lahe kinni, Kurcsaarest: PoZtid takistatud. Mast: Tuletahjn, -- Wõnnu maakonnast: Kurjategijad kinni. Peterburgist: Keisrikojast Metropoliti ametipüim, Talwe hakatus, Toropezist: Wäljarändajad. Samaarast: Kitsik elu. Nertfhinskist: Kulla kaewandustest, Wõeralk maalt: Saksamaalt. Prantsusmaalt. Egyptnsest. Jutu leht: Pärijad, Kirja wastused, Kiriku teadus ed. Mured ja ettemuretsemised meie weikepõllu peremeeste kohta. I. Kaks põlluwilja, millest efiwanemad üht ainust oma tarwituseks harisiwad, teist koguni mitte ei tunnud, on wiimaste aaska-kümnete sees Baltimaa weikepõllu peremeeste  majapidamisele wägewat mõnu annud ja meie kodumaa maapinna hinda kõrgemale tõstnud, kui wanad põlluwiljad seda teha wöifiwad. Need on linad ja kartuhwlid. Linu üle koduse tarwituse, maailma kaubaks, hariti küll nimelt Liiwimaal mitmes paikas juba waremini, aga enamiste ühel wiifil, mis maale üleüldse mitte kasuks ei olnud ja talukohtade krunditamisega ja põllutöö mõistliku edenemisega iseenesest wähenema ja kaduma  pidi. Suurem jagu linaharijatest ei külmanud linu mitte alalise põllu peale, maid nendanimetatud ,metsamaade"  peale. Need oliwad "kõrgemad paigad heinamaale ja karjamaate piiretes, kus noor mets maha raiuti, puud ja oksad paigal ära põletati, maapind natuke üleS torgiti, üle ääStati ja linn peale külwati, mis tuha ja tulimulla mõnul kauniste kaswis. Weel wõeti seesuguse maa pealt üks ehk kaks leitust suwiwilja ja jääti teda fiiS uueSte metsa kasmatama, teist maatükki linamaM tarmilateS, künni ring ümber kõige metsamaa tükkide käinud oli ja kord jälle esimese kätte tuli. Muidugi raisati sedawiisi hulk puid kõige paremal kaswu-aeal ära, mis  wähemast  meie-aegsete hindade järel, palju rohkem wäärt oliwad,  kui see üks linasaak ja paar järgmist waewalist suwiwilja saaki. Aga selle järel sel aeal palju ei päritud. Ahjupuude hind linna turu! oli weel nii madal, et meie päiwil selle-aegse neljakordse puude-hiuna eest neid keegi linna ei weaks, kui walmisraiutud puud temale ka kingitud  saaksiwad. Ligi neljakümne aasta eest ei maksetud Paide turul wahest koorma puude eest rohkem kui 40 kopikat. Kes weab nüüd 40 kopika eest koorma puid linna? Metslistel  maadel peeti puid sel aeal maa umbrohuks, mida tulega ja kirmega häwitali. See pruul pidi muidugi kaduma, nii pea kui metsamaid mitte enam määrata piiretes  rahwa käes ei olnud. Oli talukoht kord sthtide ja piirmarkide wahele muljutud, millest naaber üle ei lasknud,  fiis mõistis peremees iga tükki paremini tarwitada, kui paar kümmekond aastat söötis ja pöesastikkus seista lasta ja siis wast jälle paar leitust wötta. Laiapõllulistel maadel, nagu Tartu ja Wiljandi ümberkaudu,  ka Eestimaal Wigalas ja ülepea KaSsari jõe waidadeS, on ka juba wanemast aegadest saadik linu kaubaks  külwatud, ja kui teu-reudi häwitamisega raha tähtsus  talurahwale luttawaks sai, siis laguneõ see pruuk ka Zärwamaal ja teistes paikades laiali. Rent-peremehed tarmitastwad raha; seda sai liuast ja linaseemnest kõige kergemini ja lina külwamiue wenis laiemale ja laiemale. Ei olnud aga weel palju aega mööda läinud, kui see rahahallikas  juba kuiwama hakkas. Ühelt poolelt ei wöinud talurahwas suurel mõedul kasmatatud linu enam nii suure hoolega harida kui enne, kuS wähem linu maha tehti, ja see rusus lina hinda alamale. Lina hinda rusuflwad peale selle puumillad, wiimasel aeal juute, ja nüüd kipuwad  ka juba nõgesed maailma turul linade wasta üks tõusma. Lina-seemne hinda rusuwad kiwi-öli hallikad Ameerikas ja löunepool Wenemaal. Teiselt poolelt on aga põllud seal, kus linu üle aru külwati ja kaswatati, linast nüsinud ehk wästmas, ja nimelt ei taha pärisperemehed  linast enam palju kuulda, sest et see wili põldu ikka rohkem wälja kurnata, kui mõned teised wiljad, mis peale rent-peremeeõ muidugi nii terase silmaga ei waata, kui päriSkoha peremees. Ka ei anna linad pollupõhku, ei aita karja kaSwatada, ei anna põllule midagi tagasi, waid wiiwad aga ara. Kõigist sellest tuleb, et see hallikasoon,  mis mõne aasta eest weel nii rõõmsast linapõllult peremehe kukrusse jooksis, nüüd rohkem ja rohkem kuiwamas  on. See teeb mõne weikepõllu peremehele rasket muret, ja kes osawõtwa silmaga meie kalli kodumaa ülesõitsemist  tähele paneb ja teab, et just weikepõllu peremehed, s. o. meie talu seisuS, kodumaa ülesõitsemise wägewam  juur on, sellele teeb see ka raSket muret. Teine põlluwili, mis wiimaste aastate sees ikka rohkem  raha meie talufeisuse sekka juhtis, on kartuhwli  d. Igaüks teab, kuida sellest aeast saadik, kus Baltimaa  kubermangud wiina-aktfiist alla pandud saiwad ja suurpõlln peremehed suurendatud ja täieldatud wiinawabrikutega  selle kahju wasta wõitlema hakkafiwad, mida neil wiina-aktfiistst karta oli, wiina-põktamine siin ikka rohkemaks ja rohkemaks läks. Endised weiked wiinaköögid kadusiwad küll suurema jäu mõisade pealt ära, aga selle asemel töustwad suured wabrikud aurumashinatega ja kõrge korstnatega üles, kus üheS ainsas rohkem wiina põletaks?, kui enne aktfiifi-aega terwes maakondas. Need määratumad  ehitused, miS ööd ja pääwad huugamas on, tarwitawad  palju toitu, ja nende tähtsam toit on karluhvlid. Kartuhwlid, mida talurahwaS mõne kümne aasta eest weel ainult õue-aidas, omaks keeduwiljaks kaswatas, saiwad  korraliseks põlluwiljaks, ja mida rohkem neid maha tehti ja üles wõeti, seda kõrgemale tõusis nende hind. Wiinawabrikute asjatallitaja) sõitsiwad sügisetel mööda maad ;a pakkusiwad hinda dinna peale, et aga kaupa teise eest ära osta saaks. Nenda see tuli, et kartuhwli tünder, mis sel aeal kus seda wilja wähe kaswatati, 60 tunni 80 kopikat maksis, nüüd, kus suured põllud seda wilja kaswatastwad, künni 2 rubla 50 kopika peale tõusis. Arwame ühe Eestimaa tündremaa peale 9 tündret  kartuhwli seemet ja neljakordse saagi peale seemne, siis kannab tähendatud hinna juures üks tündremaa 90 rubla sisse. Arwame sellest ka kolmandema jäu töö- ja weukulu maha, fiis jääb ühe tündremaa peale ikka 60 rubla, ühe dessätini peale 120 rubla puhast sissetulemist üle. See on üks maarent mida enne keegi ette arwata ei usaldanud. Üks dessätin põldu, mida iga aaSta kartuhwlite  all pidada wõib, oleks selle järel 600 rubla wäärt, kuna selle hinnaga tamne Eestimaal ikka weel läbistikku 10 dessätini ostetakse. 3a kuida põllumehed teadwad, ei tarwita kartuhwlid koguni mitte kõige paremat põllumaad. See oli üks rõõmus aeg meie weikepõllu peremeeste kohta, ja osalt kestab see ka weel edasi, aga juba wõiS hakatusest saadik ette arwata, et see jäädawalt keStada ei wõi. ja juba hakkawad ka tähed ilmuma, mis Baltimaa suure wiinapõletamise ja weikepõllu peremeeste laia ja kasuliku kartuhwli-kaswatamise aea lõpetust ähwardates  ette kuulutawad. Wiina hinnad on sel "stal juba nii kangest taganemas olnud, et ka Eestimaal mitmed wiinawabrikud oma tööd seisma tahtsiwad jätta. Põletatud wiina ehk spirituse hinna taganemised tulewad mitmelt poolelt; otsekohe Baltimaa kubermangude, nimelt Eestimaa kohta on aga uus kaubaajamise lepitus Saksamaa  ja Spaania wahel, rusudes mõjunud. Kobar-wima ehk nendanimetatud joodama wiina walmistamiseks, mida nimelt, Spaaniast maailma turule saadetakse, tarwitakse palju puhastatud spiritust. Senni oli Saksamaa ja Spania wahel see kaup, et kõik Saksamaalt toodud spiritus ilma tollita üle Spaania piire sisse lastud sai. Hamburgis ja teistes paikades oliwad suured wabrikud asutatud, mis wõeralt maalt, nimelt Baltimaa kubermangudest põletatud wiina oststwad, puhastasiwad ja suure kasuga Spaaniasse wedasiwad. Mullu sai tähendatud riikide wahel uuS kaubaajamise lepitus tehtud, mille järel edaspidi ainult seda spiritust ilma tollita üle Spaania viire lastakse, mis mitte üksneS Saksamaal puhastatud et ole, waid ka Saksamaa  oma põllutöö produkt on, mis ka Saksamaal põletatud  on. Muidugi ei wõi nüüd enam sealised spirituse wabrikud wõeramaa põletatud wiina eest endist hinda maksa, waid peawad seda tolli maha arwama, mida sellest tehtud spirituse eest Spaania piirel maksa on. Aga juba on ka Ameerikast põletatud wiina suure maailma turule woolama hakanud, ja ka Venemaa seespidistes kubermangudes  hakatakse seda tööd tegema. Saawad Wene põllumehed kord kartuhwli harimises osawamaks, saab oinal aeal Siberi raudtee malmis, fiis on oodata, et sealt wäga palju wiina turule tuleb ja hinda nii madalale rusub, et selle põletamine meie kodumaal enam suuremat kasu ci saada ja et wiina-põletamüie niisama usinaste kahaneb ehk koguni kinni jääb, nagu see wiimasel aeal ettearwamata kiirusega kaswis. Muidugi saawad siis ka kartuhwli hinnad wajuma ja see raha-hallikas saab rohkem  ja rohkem kuiwama, mis kartuhwlipsllult meie weikepõllu  peremeeste kukrusse woolas. See on teine suur mure, mida meie kodumaa talurahwal ja tema ja kõige meie kodumaa kosumise osawõljatel karta on. Sedawiisi seisame meie oma weikepõllu peremeestega ü.ie teelahkumise peal ja elawalt tikub küsimine meie ette: Mis nüüd? Kuhu poole peame nüüd pöörama, et meie weikepõllu peremeeste põllutöö nende ähwardawate kahjude alla ei lange? Meil on üks tõug põllutöö- ehk agrar-politikufi, kellel selle küsimise peale küll wist waStus juba walims on: .Talukohtade rendid ja ostuhinnad peawad  mahendatud saama." Meie omalt poolelt arwame, et sellest nõuust palju wälja ei tule, kõige pealt aga mitte abi kõige maale. Ka üba tegemise juures on ikka kaks: see kes hinda pärib ja see kes hinda pakub. Ühendawad nemad ennast, fiis sigib kaup: muidu jääb kaup katki. Meie kodumaal oleksiwad  esiteks maahinnad rasked alandada, sest et rohkest talukohtade tahtjaid on. Tahakstwad oma walla peremehed maahinna alamale rusuda, fiis lukkstwad wöerad ja wõtakflwad  kohad endise ehk ka weel kõrgema hinnaga ära, nagu seda üksikutes juhtumistes ka juba nähtud on. Sellest nõuust ei tuleks fiis esimeses joones muud ühtigi, kui taluperemeeste Vintsutamist ja hulkuma saatmist, sagedast  nende esiwanemake kohtade pealt. Kui aga ka maahinnad tõeste alandatud saaksiwad, mis peale küll nii pea mõtelda ei ole, siis ei aitaks see mitte palju, ehk ei aitaks ka ühtigi. Rentijad ja ei ela mitte sellest, mida Väljarentijad ja müijad mitte ei saa, waid nemad elawad sellest, mida nemad ise saawad.  Teeme ühe weike rehnungi: Wötame põhjuseks, et õitsewal wtma-põletamise aeal üks dessätin põldu kartuhwlite  all, weikepõllu peremehele 420 rubla puhast kasu tõi, ja et seesama dessätin ühegi teise wilja all rohkem ei too, kui aga 30 rubla, ja aruldame üht korralist talukohta, mis 30 deSsätini suur on. Viinapõletamise ja kartuhwli harimise hääwitamine teeks ühe seesuguse talukohale fiis 90 rubla kahju. Nüüd maksetakse Eestimaal läbistikku ühe deSsätini pealt umbeS 4 rubla renti; ühe koha pealt miS