Sakala tv. «Viljandis, lii. Märtsikuu däetuai WZ. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobsoni pärijad. Sissekord. Poliitika leht. Meie naesterahwa haridusll. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wöiduloosid.  Wiljandimaalt:  Paar sõnakest „Sakala" sõbradele; näitemüük; metsa wargus. Pärnust: Pärnu Eesti Põlluni. Seltsi maja ehituse takistusest. Tartust: Eeeti Aleksandri reaal-kooli asjust. Walga maakonnast:  Ühte ja töist rahwa elust. Worumaalt: Hargla kihelkonnast  tulekahju. Tallinnast: Adwokaat Ermas. Kuulutused. Leina mõtted. Loorenz ja Loore. VII. Heina pressimise tähtsusest. I. Loomade meel. 11. Üksi Eestis. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Meie naesterahwa haridus. 11. Olime Mne näidata püüdnud, et ja kuda meie naiSterahwa haridus ajajooksul meesterahwa haridusest maha zon jäenud, ning seega Eesti Postimehes ja Wirulases awaldatud mõte, et meie naesterahwa haridus sellel järjel on, et. selle kohta praeguse aja tingimiste all paremat ei wöi nõuuda, eksilik on, siis wötame täna ühe töise nõndasama eksilise  mõtte käsile. Tähendatud kahes ajalehes ilmunud kirjad, mis meie tütarlaste hariduse kohta proua Johannson-Pärna  kõnele wastuseks on awaldatud, on mõlemad nimetatud kõnele süüks annud, et ta Eestirahwa,'  nimelt naesterahwa kohta laimaw olla. Waatame järele, kas see tõsi on ehk mitte. Kõne oleks küll laimaw, kui tema karedad ütelused  wahetpidamata kõige meie naesterahwa kohta käiksiwad, mis aga mitte nõnda ei ole. Ülemal tähendatud  kõne näitab selge wärwidega kahte asja, esiteks: kuda lugu seal on, kus meie naesterahwas palja küla ehk walla kooli õpetusega ülesse on kaswanud ja seega meesterahwa haridusest maha on jäenud, ning töiseks: mis sellest on wälja tulnud, kui mõned peale külakooli  õpetuse kõrgemat haridust püüdes wiltu teele on juhtunud, linnades õmbluse mamslideks ennast muutnud,  nõnda et nad ei oma rahwuse ega hariduse poolest ei kala ega liha pole, waid kadakasaksad, kes meie rahwale kadunuks lähemad. Esimene lugu on paha, töine weel pahem. Kes seda salata tahaks ehk maleks ajaks, see ei ole meie naesterahwa perekondliku elu maja puhtuse, laSte kaswatamise, söögi Valmistamise  j. n. e. poolest iial tähele pannud, ehk ta tunnistab  meelega ebatõtt. Et meil peale eeltähendatud  wiisil kaSwatatud naesterahwa, ka niisugusid on, keS kõigite praeguse aja nõuudmiste kohased oma hariduse poolest on, seda ei ole keegi salganud, ega wõigi salata. Aga neid on wähe. Meie tunneme mõndagi naesterahwast, kes, et maal seda ei leidnud, linna tütarlaste koolides kõrgemat haridust pidiwad otsima, kes seda seal olgu küll Saksa maimus ja keeles ka leidsiwad, aga hiljem koju Vanemate juure tagasi pöörsiwad, majatalitusesse jäiwad, ning kellest pärast kõigite tublid taluperenaised saiwad. Aga nagu öeldud on niisugusid wähe, ja et nad Eestirahwale  ja taluseisusele mitte kadunuks ei läinud, oli selge õnneasi. Neid kaitses see eest olgu kas enne emakeeles õigel wiisil antud õpetus ja äratus, ehk kodu wanemate majas walitsew elaw rahwuse maim. Kus need kaks puudusiwad, seal lätsiwad ja lähemad täna päew enam kui enne suurem oja neist talurahwa tütardest, kes linnades kõrgemat haridust otstsiwad, kas töistesse seyuslesse üle ehk mis meel õnnetum, nad muutsiwad endid õmbluse mamslidels, ning rähmale  ja taluseisusele oliwad nad tlta kadunud. Nõnda on praegu asja lugu. Oigel wiisil haritud naesterahwaid on meie talu seiiuses wäga mähe leida, õmbluse mamslideks muutmine tülib liiale minema ning suurem osa jäewad külakooli hariduse juure seisma ning kurwastusega peame tunnistama, et meil tõepoolest praegu peale üleüldise külakoolide  hariduse iseäralist naesterahwa haridust ei ole. Rõömustaw seal juures on üksnes see, et meil kui uuema aja nahtawus (U wili tütarlaste hariduse küsimus päewakorrale tõuseb. Juba see annab lootust paranemisele. Küsime aga nüüd: on see laimdus, kui wigasid ja puudusi, mis tõeste olemas, walge ette tuuakse ning neid nende õigel kujul näidatakse? Selle peale kostame juba kohe ette ei! Haigust wõib alles siis hakata parandama, kui tema mürgid ja nähtawused ilmuwad, tema juured teada on. Sellepärast katsub igaüks arst ennast kõige pealt nendega tutwustada. Senikaua kui neid ei tunta, neist õiele aru ei saada, ei wõi haigust- parandata ehk aga tehakse seda wõeriti wiisil, mis lugu meel halwemaks teeb. See maksab ka meie naesterahwa hariduse kohta. Et meil praegu ülepea naesterahwa hariduse küsimus on, millele kostust  ja täitmist otsime, on ka ainult selleläbi tulnud, et selle-kohasid wigasid ja puudusi hakati ülesse otsima  ja neid rahwale arusaadawaks tegema ning seda -peab weel rohkem sündima ja tehtama; asja peab tema õigel kujul näitama, wigasid ja puudusi äraseletatama  ja arusaadawaks tehtama, alles siis on loota, et rahwas puudusele paranemist hakkab muretsema.  See on esimene asi. Töiseks ei ole niisuguste puuduste ülesse otsimine ja awaldamine, mis lugu tema kurwas kujus näitab, meie rahwa ja nimelt naesterahwa kohta mitte laimdus; sellest ei pruugi rahwas ennast sugugi häbeneda; ta ei ole selle juures  mitte üksi süüdlane: teda wabandab ta kurwminewik. Et proua Johannson-Pärna seda omas kõnes selgemalt oleks tähendanud, seda oleksime ka meie küll soowinud, aga et see mitte pole sündinud,  waid auustatud kõneleja üksnes olewiku peale on waatanud, ei tee tema kõnet weel ammugi mitte laimduseks. Eeltähendatud kurwast minewikust Loodud  wabandus oleks igal ühel, kes meie rahwast, tema minewikku ja olewikku wähegi tunneb, iseenesestki teada olema, ning sellepärast ärgu arwagu ka keegi seda laimduseks, kui ütleme, et need Eesti Postimehe ja Wirulase kirjade saatjad, kes tähendatud kõnest Eestirahwa ja nimelt naesterahwa laimdust leiawad, just seega on tunnistanud, et nemad ajakohalisel hariduse järjel ei seisa. Ajalehtede toimetajad aga, kes igas tükkis, kus rahwa elukorra parandamiseks puudusid ja wigasid ülesse otsitakse ning laidetakse, mis laiduwäärt, sedamaid rahwa teutust ja laimamist leiawad, ei tea kaswatusteadujest midagi, nad ei tee seega, et rahwa kohta igas tükkis ainult kiitust awaldawad ja wead kinni katawad, mitte rahwa elukorra edendusekS, waid takistuseks tööd, ning korjawad enestele rahwast meelitades  ja pettes kõlwatumal teel lugejaid ning ajawad  üksnes oma kasu taga, ilma sellepeale waatamata, kas sellest rahwale kasu ehk kahju tuleb. Awalikku halbusi awalikult laita, et nad paraneksiwad, ja awaliku  headusi awalikult kiita, et nad järele tegemist leiaksiwad, on iga ajalehe püham kohus. Arst, keS haigele tahab ette rääkida, et temal mingit wiga pole, ei too haigele mitte kasu, waid püüab teda olgu kas rumaluse pärast ehk meelega surmata. Poliitika ringwaatus. Wenemaal on kõige rõõmsa kroonimise püha wasta walmistamise sekka mööda läinud päiwil surm omalt poolt poliitika meeste kui ka iga truu Wenclasele kurwa sõnumet walmistanud. Kõige wanem ning kõige kõrgemalt auustatud Wene riigi ametnik, würst Gortschakow on 27. Webruaril Baden-BadeniS silmad kiuni pannud. Würst Aleksander Michailow Gortjchakow, sündinud 16. Julil 1798, oli ühe köigewanema Wenemõisnikude soost, kelle esiwanemad kuni Ruurit'uni ulatawad. Kahekümne aasta manuselt  astus ta Kroonu teenistusesse, kus ta mitmeid ametid pidades järk järgult kõrgemale tõusis, kuni ta wiimaks aastal 1862 wiitse kantsleriks ja 1867 riigikantsleriks  nimetati. Jlmkahklemata oli Wenemaa temas ühe mehe leidnud, kes tema kätte usutud riigitalitusi  auusaste ja arudlase terawa mõistusega ja sagedaste wäga õnnelikult juhatas ja toimetas; kahtlasel  ja kardetawal ajal leidis tema alati paraja wahwa ja walju sõna, ning terwe Wenemaa uuem uja lugu on igapidi tema nimega ühendatud. Kui kolme Wene keisri truu teener, on ta nime ja auu igal ajal kõrgel hoidnud. JseärcnwS tähtjaS on tema poliitika seisukoht wäljamaa! nimelt Prantsuse ja Austria wasta. Sellest kuulsast Wenemaa pojast ja tema tähtsusest saame edespidi pitkemalt rääkima. Ka töise tähtja mehe on Wenemaa kautanud. Endine minister Makow on 28. Webruaril Peeterburgis  oma majas ise enese elule kuuliga otsa teinud. Mis õnnetumat meest koledale teule on sundinud,  ei tea keegi ütelda, sest et tema kõigile kui auus ja õiglane mees tuttaw oli. Donau jõe konwerents on Londonis oma tööd lõpetanud, ning nagu kuulda, on kõik Wenemaa nõuudmijed täidetud saanud. Saksamaal näitab tähtjas ministrite wahetuS tulewat. Seni aegne sõjaminister v. Kameke on ennast ametist lahti palunud. Esmalt arwati küll, et keiser seda ei saaks lubama, aga nüüd on see ometi sündinud. Tema asemikuks on keiser Bronsart von Schellendorfsi nimetanud, kes kõigile poliitika meestele täitja tundmata ööldakse olewat. Warsi