maimu tuluke wälja-paistnud, mis temale ülewelt oli jagatud; weel ilusamalt awaldas aga see jumalik tuli ennast tema sõnades ja kõnedes. Temal ei olnud mitte sügaw passi hääl nagu seda häälmeelel armutakse, waid temal oli kõrge, kaugele heliseja tenori hääl. Tema soojast lahkest meelest tulew kõne oli kerge ja woolaw, mis oma loomu poolest kõigile rahwale südame järele oli: Sääl juures oli iga sõna, mis tema suust wälja tuli, täis niisugust  usu mäge, kellest tunda oli, et see mägesid mõis paigast tõsta ja maailma asemelt liigutada. Selle wägewa usu läbi ainult on tema kõige oma suure töö korda saatnud; tema usklik süda oli kõigist inimlikkudest  arwamisrest waba ja toetas ennast  ainult ja üksi jumaliku saatmise pääle j. n. e. Luteruse kirja töö on ütlemata suur ja laialine. Ta on sääl kõik sugusid õpetusi  annud, aga kõik püha kirja ja terme mõistuse põhja paäl. Tema kirju on, pääle terme piibli raamatu, mis ta Saksa keele ümber pannud,  23 nii suurt ja paksu raamatut, kui meie täis ja terme suur piibel; pääle nende kaks wäikest katekismuse raamatut, palju laulust ja ligi 4000 kirja wöi sönumikku.  Soowin selle raamatule õige rohkeste osa wytjaid. . A—r. ja hirmus joomine. Kõrtsis käimine ja hirmus joomine on Mustjala rahwa seas nii kangeste wöimust wötnud, et üleüldse  kõik asjad kõrtsis toimetakse, sündimisest,  künni matmiseni. Wiiakse laps ristimisele, mindakse esiteks kõrtsi, kuhu waderid esmalt kokku tulewad ja kus siis tuliwett esiteks kalli Jumala sõna alla wöetakse. Tuuakse laps ristimisest, ollakse wäetimaga kuuni pimedani kõrtsis, kus see siis warakult wiina, õlle ja piibusuitsu winguga sisse soolatakse. Wanemad ega waderid ei arwa selle üle midagi ükskord aru anda olewat, kuida n'ad oma noort sugu öpetawad kõrtsis käima ja seda salliwad,  kui lapsed täies eas sagedaste joobnud  ja meriste päädega koju tulewat. On tüttar, ehk poeg leeri õpetusel olnud ja õnneks juba täie ealiseks wastuwöetud, noh, siis tunnistatakse seda rõõmu wanemate  poolt wiina korterit ühe ja teisele pakkudes, kus siis see noor hing ka sagedaste  esimist korda omas elus joobnud olekut tunneb. Tahab noormees pruuti kosida, teeb ta seda kaupa kõige enne ikka kõrtsi ahju ees nurkas; kuhu siis wanad tuttawad naescd oma purjus päädega kokku on woolanud ja kus siis wiina korteriga noort paari sisse õnnistatakse ja piserdakse. Mõtelge nüüd ise järele, mis sest asjast arwata tuleb. On keegi sest ilma kärast lahkunud ja teda siis matmise õnnistuselt ära tuuakse, seisab tema puusärk tundide kaupa kõrtsi ees ja matuslised kisawad joobnud päädega kõrtsis, kus wiin ja silma pisarad ühes koos korteri, ehk klaasi sees peawad seda lahkunud õde, ehk wenda leinama.!! Õigusega wöime meie ütelda: „Wiinas  meie sünnime, wiinas elu elame, wii- nas ükskord sureme, wiinas hauda kandakse!"  Weel hirmsam on selle pääle mõtelda ja waadata, kuida neid noori mehi ja tüdrukuid,  kes pühapäewal enne lõunat kirikus  oliwad, weel pärast päewa loojaminekut  kõrtsis trallimas leida on. Tüdrukud  ja naesed komistawad ka liig palju ja sagedaste tulimee auru pärast, mis pääs mässab ja õnn, kui jalad aga waewalt  kojuse kandwad, ehk kül teed rista ja pöigite mõõdetakse.!!! Külma wärin käib üle ihu, kui sagedaste  Esmaspäewa homiku weel mõnda kirikulist sopaste riietega koju minewat  näikse, kes heila kirikus ristis kätega  teistega kirikus palus: „Ara saada meid mitte kiusatuse sisse!" Kui siis kallid  kirikulised pühapäewa õhtu, kes weel jäksawad, koju on läinud, sagedaste hirmsa laulu ja hõiskamisega, siis tuleb kodust  jälle teine liik, kes ennast niisamuti ja weel hullemine täis lakub ja künni Esmaspäewa homikuni kõrtsis kisawad, karjuwad,  riidlewad ja taplewad ja muud kurja tööd teemad, mis rääkida ei julgegi. Kes jõuab seda kõik. kirjutada ja nimetada, mis hirmsad asjad wiimati sest liiast joomisest  wälja tulnud, aga paari sõnaga püüan sulle siin, armas Mustjala rahwas, meele tuletaja näidata, kuida sina hirmsas kõrtsi poris pöörled ja seeläbi enesele kahju teed ajalikult ja igaweste. (Jääb pooleli.) Isamaalt. Kuresaarest. Meie saime järel seisma kirja: „Täna, sel 9. küünla kuu pääwal lugesin „Saarlase" wiimast numbert 6) ja leitsin ka teiste kirjade hulgast sõnumeid Ansekülast 18. Jöulu kuu pääwast. Seda läbilugedes pannin wäga imeks, et ka meie wäikese Saaremaa kirjasaatjad  endid lasewad juttude läbi eksitada, ja seeläbi ka kodumaa sõnumeid kirja panemad, mis ometi, kui nemad õigelt kohalt ennemine järele kuulaksiwad, need sönumcd enast siis oopis teiseks oleksiwad muutnud. Ja wöimalik oleks see küll olnud, sest et mereteed wahel ei ole ja ligi kuud kirjasaatjal aega oli, enne kui tema kirja trükkida andis, öigist asjust otsust saada. Nöndapalju õiendamiseks: Minu juure, kes mina latsaretis elan, tuli, mitte kui kirjutud, homikul, maid lõunal kellu ühe ajal üks mees ja ütles et temal üks haige olle, kes teel haigeks jänud. Minu küsimise päle, mis haige njmi on, kostis tema „Karel". Siis küsisin mina, kudas õigust kas temal on möisnikude kojast wastawötmise sedel, kui seda ei ole, siis pidada tema seda muretsema,  sest see on tarwis, mis päle mees siis toreduste ütleb, et tema parem linna tohtri juure läheb. Keras ümber ja läks, ilma et meel oleks midagi lausunud. Sellepärast arwasin et haigus ni suur ei olla, ja et tohtri jure lubas minna, olin üsna rahusel mõttel, ilma et oleks wainlase päle möttelnud, kes ialgi ei maga. Oleks tema kohe õnnetuma latsareti ukse alla tonud, kuda kord ühe raske haigega oleks olnud, aga mitte wärawa jure puude wahel jätnud, ja öigeste kõnelenud, kuda lugu on, kes siis oleks weel midagi räkinud. See on ju iga ristiinimese  kord ja kohus et ligemest hädast aidata, ja et küll seadus on, et haigetel, kes tulewad, kogokonna  tunnistus peab olema, ehk kui mitte, kohe raha sisse peawad maksma, et wastuwötmise kirja samad, siiski õnnetumate wasta seda seadust ei sa pruugitud, ja saamad nemad kohe ilma sõnalausumata  latsaretis wastu wöetud. Tooja peaks aga kenaste räkima, ja mitte kohe toreduste ümber  kerama, ja mitte körtsu, maid kudas ütles, linna tohtri jure haiged wiima,' et uut õnnetust ja õiendamist selle läbi ei tulleks. Oleks kirjasaatja  enesele maewaks wötnud ja enne kirja äraandmist  Kuresaare raekoda läinud, siis oleks tema õiget  otsust sanud ja mitte kui üks püha kirja tundja kaheksandamad käsku ära unustanud. Soowijad  wöiwad ju enesele meel otsust protokollide sehest raekojast leida, kus selle asja üle kõik kirja pandi, mis selle üle ülesräägitud sai, ja saamad leidma, et asi nenda on, kudas siin kirjutud, aga mitte kui „Saarlane" pajetab. „Saarlasele" aga soowime meel lõppeks tümad  ja paremad materiali koduste asjade üle üleswötta." Meite poolt aga nii paljuMeite kirjasaatja on kindel sellepääle, et tema tõepõhja pääl kirjutanud  ja lubas meite küsimise pääle, kui tarwis peaks olema, selle eest ise seista, et t'a kiri tõtt räägib. Pääle seda on see jutt rahwa sekka nõnda laiale lagunenud, kuidas kirjasaatja kirjutab, mis meite arwamise järgi põhjuseks küll on, meite lehte seda wastu wötta, et selle läbi kätte saaks, kas keegi seda maleks teeb ehk ka tõeks jääb. Toimetus Pöidilt. Jöulu pühadest ja mõnest muust kirjutab Pöidi sõbra wennalik käsi meile nõnda: Kallid Jõulud tõid meile kahe sugust õnnistust  : waimulikku ja ilmalikku. Nagu iga Saarlane teab on sell talwel külm ja lumi meil kallid ja mõlemad wäga oodetawad Looja anded; ometigi tegi wäike külm Jöulu pühadeks teed, ja mee loigud kandsid pääl; see läbi oli wöimalik, et kõigel Jöulu pühadel õige rohkeste rahwast Jumala kojuse kokku tuli elu sõna kuulma ja Elutoojat  kummardama. Iseäralik waimustaw ja röömulik oli teise Jöulu püha õhtu pühitsemine, tus kirik Jöulu puudega, telle külges wäga palju maha küinlaid põlesid, ehitud oli. Altar, kantsel, toolid ja laulukoor olid kõik rohkel mõõdul tuledega  walgustud. Kirik tuli rahwast täis. Jumala  sõna Waimu mäes, wiis õpetaja oma koguduse  maimus Pethlema lauta sõime juure Jöulu - Lapsukest kumardama, säält wäljale inglite laulu kuulma: „Auu olgu Jumalale kõrges  !" Tulede walgusel sai ka mana aasta õhtu kirikus pühitsetud. Keskwere mereäärse rahwal on önn üsna koju ligidale tulnud. Senna on selle jääga palju ülgid tulnud. Mõndagi neist on kinni püütud, rasw müüma tarwis seisma pandud, nahad rehaluse  märana pääle wälja wenitud. Mitmes kogukonnas takistab laste koolis käimist leetri haigus, kõige tigedam see haigus siin ka ei ole ohwrid nõudma, aga oma jägu kooli aega niidab küll. Mustjala kirikkonnast kirjutakse meile kooli põllult nõnda: Sügisest saadik on meil 12 meest osalt kõik noored wastu wöetud soldatid rahwa hariduse wäljal, kooli põllul tööl. Selle ta'wise kooli aja hakatusel lisati iga nädalas üks kooli pääw kooli walitsuse poolest meel juure. Sest enne oli, nagu igaühel tuttaw 4 pääwa nädalas kool, nüüd 5. .Ka sai Wene keele õpetus walla koolmeistrile kohuseks tehtud, et sellega nende laste