Tallinna Sõber .V? 12. üheksa» aaStalßk. Tallinnas, Z?. Paastukuu pSSwal M?. UltjildNt nenleht Eesti rahmle «nnl ja linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinna» Lindfor»'i pärijate trükimajas: aaSta» S rubla, 40 kop.- pool-aastas 1 rnbla 40 kop. Koju ehk postiga saadetud: aa»ta» L rnbla pool-aaStas 1 rubla 70 kop. Kuulutused maksavad iga rea ehk selle aseme pealt ä kop. Tellimised wöetakfe waSta: TaMnuas: Lindsors'i päriate trükimajas. ReterSnrgts: .S. Seelandt, osnnspouas H S4.—-Tartus: Kaskmann. Kakweres: J. Knys.— Raides: A. Seideköerg. Kapsalus: K. Kollverg. Lihulas: A. ZSüttner'i poodis. Mljandis: G. Z. Karow'i raamatupood. Ilarwas: W. Söder. WSrus: Arana Melrose. Maikas: W. Rudolfi. Knnresaares: Hh. Lange.—Maal: kuida iseäranis kuulutakse. WaStlija redaktor W. F. Eichhorn. Elab Baltiskis, kirjad kSiwad Baltiski (Baltifchport Ua-iiSouiS-lloxik.) RegtSter: Meie kirjandusest. Liiwimaa Kubernõri kiri. Üleüldised sõnumid maailmast. Omalt maalt. Tallinnast! Kohtute ja koolide asjust. Hobuse-maksud. Hobuste hinnad ametlik lt poolelt. . Liiwimaa  Kubernõri käsk. Üks adress. Linnasaadikute-kognst, Rakwerest: Uus kohtnherra. Õnnetu surm. Woiwara kihelkonnast-Tnlekshju. Liiwimaalt: Ümbersalwitud hinged. Wiljandist: Eesti Põllumeeste Seltsist. Tartust: Siberi reisijad. Riiast. Peterburgist : Keisrikojast. Afghanistaui piire-kommission. Kindral Kanlbars. Kindral Tshernajew. - Wene ja Saksa lehtede tüli. Kronstadtist. Iseäralised ja narmad sõnumid. Meie kirjandusest. Musta mantliga mees" Eduard Wilde uudisjutt.  Tallinnas, 1686. K. Busch'i kuluga trükitud. See on ühe weike jutustuse pealkiri, mida meie kui üht katset parandamisele teretada wõime Eesti kirjanduses, kui üht upitust sellest wälja, millesse mõistmata politika tuhinad Eesti kenakirjaudust tõukama ja matma kippusiwad. Meie ütleme: „Kui üht katset kui üht upitust," sest wälja ei ole E. Wilde oma jutustusega sellest mitte saanud, kõigeist tema nähtawatcst  maimuandetest ja kõigist tema heast tahtmisest hoolimata. Meie noored kirjamehed, kes oma lugejaid ka kõrgemate seisuste tubadesse, perekondadesse ja pidusaalidesse  wtia tahawad, neis tubades, perekondades ja pidusaalides ei ole ise iialgi olnud. Oma teadust kõrgema seltskonna elu kohta wõtawad nemad ainult wõeramaa DemokratlaSte ärritavatest kirjadest, siht-jutustuStest, mis SoztaldemokratlaSte ja teiste lõhkujate erakondade kaswatamisekS  kirjutatud on, mis aga kõige wähemast meie kodumaa kõrgema seltskonna kohalised ei ole. Ja meel midagi on meie noortel kirjameestel suureks takistuseks ka nende auusameteS  püüdmistes: Meie noored kirjamehed ei ole wabad, nemad kardawad sõimatud saama ja paenutawad ennast sellepärast nende wägiwaldlaste  alla, kes ise jälle ühe teise wägiwalla sulased on ja selle wägiwalla kaitsusel rahwa maimu orjastamad. Selle umbwabaduse  tähed paiStawad ka sellest kirjast selgest mälja, mida meie siin läbirääkimise alla wstame. Rõõmuga tunnistame meie, et see jutuStuS Eesti lõbujutustuStes esimene on, kus inimese waimlikku omadust kharktrit tema enese loomusest, andetest ja elulugust otse kui wälja kooritakse, ja meie wõime niisama suure rõõmuga tunnistada, et jutustaja seda Ma maimuga ja kauni osawusega teeb, nii kaua, kui tema seda oma enese maimuga  wabaduses teeb. Niipea aga, kui tema meie aea wägiwalla-waimuga kokku põrkab, langeb tema maim eksituse sisse ja tema wabadus heidab ennast selle wägiwalla-waimu  alla, woorust saunikute ja nende laste, toorust Grafide, Baronite ja teiste kõrgemate nimede kandjate monupoliks  pärib ja süüks lükkab. Ärge eksige mitte: meie pätwil walitseb pea läbi kõige maailma demokratlik maim kange wägiwallaga. Kõrgemaid seisusi sõimata ei tarwita wähematkt  julgust, selleks ei kulu wabat ja wahwat südant. Õpetamate hulkade suureks kaswatatud ülemeel, mis kõiki ülemat ja paremat muda fisse rebida igatseb, on üheks wõimukS saanud, mille wasta wõttlemiseks julget, eksitamata  wabadust kulub, kui kõik seltskond toorusesse ei pia langema. Orjastamist ülemalt poolelt ei ole kellegil enam karta, küll aga orjastamist ärritatud ja ülemeelele kihutatud  toorede hulkade poolelt, kuida seda nimelt Prantsusmaal  nähakse, kus ka walitsus ise ikka rohkem pööraste naeõte wõimuse alla langeb ja seespidises ja wäljaspidised aSjad ikka rohkem hukka lähemad. Selle toore ülemeele waSta wõidelda, rahwast ülemale tõsta, mitte aga ülemaid  alla rebida, see on iga waba ja wahwa mehe kohus meie päiwil. Kuida juba hakatuses tähendasime, Musta mantliga meeS" on üks jutustus, mis kõrgemast maimust siginenud on, kui jutustaja ehk isegi arwab, kellel ka rohkest kõnewaimu  on. Mitmed tükid selles jutustuses on meid sügamast liigutanud. Ja seda mäge, mis meid liigutas, peame seda kõrgemaks pidama, mida rohkem juttu hakatus  meie südant jutu ja jutustaja waSta pööras. Temal piab maimu-andid olema ja temal piab ka head püüdmist ja head tahtmist olema, muidu ei oleks jutustus omas käikus seda pahandust lämmatada suutnud, mida hakatus meile tegi. Aga see maim ja see hea tahtmine on mõlemad weel selle demokratliku waimu ahelates, mis meie päiwil mõne parema  mehe paremat teadmist kamitseb. Katsugu jutustaja  ennast sellest wägiwalla-waimust wabastada, siis wõib temast esimene Eesti jutustaja saada. Waimu temal selleks  on, aga see waim on weel umbwaba, on nende orjuse all, kes wähem on, kui tema. Et see nenda on, seda wõib jutustaja kõige paremini sellest kritikast näha, mis selle jutustuse kohta A: 12 sees seisab, Seal seisab muu keskis nimelt: xWanameeliste mõisnikkude iseloomu kirjeldamine on hästi eluõige ja ladus." Meie ei leia aga selles jutustuses mitte ühe meie kodumaa mõisniku" loomu ega , iseloomu" „ kirjeldamist". Graf Palmer oma perekonnaga, niisamati ka Baron Lammerheim on jo oma eluaea pealinnas ehk reisudel elanud, ei ole siis ka oma eluwiisi ja mõttekonna poolest mitte meie kodumaa , mõisnikud." Waadake auustatud  jutustaja, kuida Teie jutustust tarvitatakse, kuida Teiest ja teie jutustusest midagi teha püütakse, mis Teie ise wist koguni olla ei taha! Meil et ole võimalik seda jutustust iseäralise arvustamise  alla võtta. Meie piaksime selleks rohkem ruumi tarvitama, kui meil käepärast on, kui oma arvustamist nenda piaksime tegema, et see poolikuks ei jää. Sellepärast  tähendame ainult üleüldiselt selle jutu waimu peale, igale Eesti kirjanduse-sõbrale nõuu andes, seda lugeda ja vabal vaimul läbi katsuda. Tähendame aga weel mõne wigaduse peale, mis just sellest umbwabadusest ja järelaudmise  politikast tulnud on, mille all jutustaja oma enese paremat tundmist wasta weel seisab. Dr. Meding, selle jutustuse pea-kuju, on auus mees, kes meie täit osawõtmist oma poole on kiskunud. Aga tema ei ole ka weel täieste waba, teda kimbutab ja teda rusub ikka weel karja-poifi tõrkuw meel. Seda neidu, keda tema armastab, sunnib tema otse kaika-löökidega tema omaks saama, nagu mõned metsrahwad seda ka teevad.  Seda ei tee üks wabameeline ja tõeste ja täieSte haritud mees. Waba ja haritud meel ei tarwita kogemata  saadud Võimust mitte maha-rusumiseks sala-löökidega,  waid käib oma paremat südame-tunnistust mööda. Dr. Mediug oleks pidanud kurjategu kohtus üles andma ehk omast mälestusest kustutama. Oige haridus ja õige wabadus põlgavad kõiki vägivalda, kui nemad selle läbi ka oma südame kõige palavamat soovimist täita wöikstwad. Baron La m merheim ou kahest vaimust wägise kokku köidetud, juft nagu selles jutustuses kaks waimu lehwiwad,  mis iialgi ühe katuse alla ei mahu. Tema on korraga paleuslik kunstnik, ou toores kimalane ja on halastamata südamega oma õnnetuma ohwri wasta. Need omadused ei mahu kokku. Ja kust teadis Baron Lammerheim, et Graf Palmer Juudi mõrtsukas oli? Grafi- preili Laura ei ole loomuslik, kõige wähemast mitte neiu-loomuslik. Üht kõrgest sugust neiu wõiwad küll karmid maja-seadused sundida ühe Lammerheimt  abikaasaks saama, aga „ armastada, palawasti, kõigest  omast noorest hingest armastada", ei wõi ühe puhta neiu süda seesugust meest mitte, pealegi weel, kui üks salaarmastus  tema südant paesutab, kui ka otse kui tema teadmata  paesutab, kuida meie seda Laurast ptame arwama. Neiu õrnal südamel on nii selge film, et ükski oma südame- toorust selle eest täitsa peita ei suuda, ja see südame-toorus ei lase armastuse ella õiekefi lahti lüia. Meie kodumaa mõisnikkude saalides ei ole iialgi üht Doctorit alamaks peetud, oli tema mis seisusest igaueS sündinud. Tema oli oma »seisust" ise omale teeninud ja seda on siin ikka seda kõrgemast auustatud,  mida alamalt tema ennast ülesse teenis. Ei siin ega kusagil mujal ei näidata selle wasta kõrgemate seisuste  pidu-saalides põlastust, keda peremees pidule kutsunud  on; meel wähem hakkawad wõerad peremehe poolt mast ust parima, miks tema üht ehk teist pidule kutsunud on. See oleks täitsa kõrgemate seisuste elukombe wasta. Kes üht ehk teist kutsutud wõerast wälja kannatada ei suuda, see läheb ise pidult ära. Omas wiletsuse-kujustuses, mis meie maarahwa keskis  olla, eksib jutustaja nii kaugele, et „wana" puujalgse Liisale kümneaastase poja toimetab. Kord räägib jutustaja  »wormirikkast kaSmust". Meie arwame, et kena kasw Ühtlane on. Kõigest sellest hoolimata kinnitame meie, et jutustajal selleks tööks maimu ja osamust on, ja et räägitaw jutustus  üks rõõmustan? täht sellest on, kuida Eesti jutustufekirjandus  ennast tõeste oma enese jalge peale tõsta püüab. Püüdku jutustaja ennast sellest politikast lahutada, wabastada,  mis kõiki rahwa ettewõtmisi, oma alla rõhuda  ja orjastada püüdis, mis mõnda neist ettevõtmistest  juba lõhkunud ja teist lohkuma kipub, mis ka Eesti kena- ja lõbu-kirjandust orjastas ja edaspidi orjastada  püüab. Waba mees wabastab ennast kõige pealt kadedusest, mis iga patuse inimese südamesse tungib ja ülemate ja jõukamate wasta wapustab, ainult sellepärast, et need ülemad ja jõukamad on. Seda wabameelt  soovime kõigest südamest räägitama jutu jutustajale ja loodame, et tema sulest weel mõnda tuleb, mis õiges tähenduses waba, lõbus ja kena on. Liiwimaa Kubernöri kiri Riia-Miitawi Greeka õigeusu Piiskopile. Juba selle aasta hakatuses kirjutasime, et Jõulu pühade aeal meie kodumaa Wene kirikutes üks kiri luetud on, mida Liiwimaa Kubernör Riia Miitawi Greeka-õigeusu Piiskopile saatnud ja milles nende kahjude peale tähendakse,  mida neil oodata on, aga pärast jälle oma wanemate  usutunnistuse poole tagasi pöörata, ehk oma lapsi Ewang. - Luth. usutunnistuses õpetada lasta katsuvad. Hiljemini seisis see kiri omas täides söna-käikus aealehtedes  ja ka meie arvame heaks, sellest kirjast seda oma lugejate ette panna. Selles kirjas seisab: ?1) Need Õigeusulased, kes Lutheruse usutunnistuse .õpetajate juures käinud on, ei wõt mingisugust koguduseametit  tallitada, sest et nende Lutheruse usutunnistust mööda tehtud ameti-wanne tühjaks mõistetud saab. Peale selle on neil karta, et nemad nuhtluse-seaduse K 188 ja 190 järel omad lapsed kautawad, kes nende käest ära wõetud ja teiste juure kaswatada antud saamad, ja et nemad ise mangi wõimad pandud saada. v 2) Weel knrwemate järgede alla annawad ennast need inimesed talusetsusest, kes, kui nemad ka Greeka-õigeusu  kombet mööda ristitud on, ennast siiski Lutheruse kirikates laulatada lasewad. Üks seesugune abielu saab seaduse-wastaseks tunnistatud. Selle järges peetakse nendest  abi-eludest tulnud lapsi kõrwalisteks. Niisamati saamad,  kui üks pool ühest seesugusest abielu-paarist ära su-