Sakala Wiliandis. 24. Oktobrikuu päeival 1881. IV. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja Väljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Awalik waStuse-kiri meie laulu-isa Vr. Kreutzwaldile.  Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandist: JSle laimduS. Wiliandi maakonnast: Mana Puratz. Pärnust: Postimees"; Reio näljahäda. Tartust: Wiimane tee; Tartu Eesti Seitungi redaktor; suurekooli rektor vr. Meykow; Soome kiri. Riiast: Liiwimaa kubernäri herra; Läti Selts. Malgast: J. Ainse s. Tallinnast: „Linda" Laewameeste Selts; uus linnawolikogu walitsc- mine; Jõhwist: Kiiduväärt töö E. Aleks, kooli heaks. Kuulutused. Lisaleht. Kullakene. (Lõpp.) Inimese - armastus. I. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Kirja mustused. Awalik wastuse-kiri meie laulu-isa Dr. Kreutzwaldi'ile. Aõige pealt pean ma Teile, auuStatud herra, tunnistama, et ma weel ilmaski nii kurblikul meelel julge kätte ei ole wõtnud, kui täna. Aga ärge kartke, st «» seejamasuguse mõeduga Teile mõetma hakkan, «agu Teie minule .. EeSti VoStimebe" 4^. olete mõetnud. MiS Teie kui EeSti taumUaEeSn rah«ale  olete, see seisab minu südames elawama tähtedega  üleSse kirjutatud, kui kellegi muu Eestlase südames.  Sellepärast wõite mind weel kurjema sõnadega sõimata, kui seda „EeSti Postimehes" teinud olete, ma saan Teie waSta ikka nagu laps olema, keda isa ülekohtusel ksmbet' ja'?maMta karistas, aga M M käele pärast siiski suud andis. Aga miWl on kui Sakala Väljaandjal ka omad kohused, mis ma mitte täitmata ei wõi jätta, kui rckhwale sellest kahju ei pea tulema. Sellepärast pean ka Teile siin awalikuS kirjas pitkemalt waStama. Teie olete rahwa eeS minu peale kaebdust tõstnud, mina pean ka rahwa eeS fiin waStama, ning rahwaS mõistku fiiS kohut meie üle. Niipalju pean siis ka kohe nimetama,  et ma ikka üksiainult auuStamisega EeSti lauluisa  Vr. Kreutzwaldi peale olen waadanud ja ka nüüd mitte tema waStaline ei ole. Teie suurt wanadust ja keha nõrkust tähele pannes saan ma ka üksi auupakkumisega  Teist ette aswma. Teie ütlete nimetatud „Postimehe" kirjas, et Teie minu «waStanikude efimeseS roodus" olete. See üteluS oli minule suur itMh minule kõik ära, mis Teie kirjas leian. Tänase päewani ei oleks minule keegi seda tohtinud ütelda, et Teie minu ,«a»tanikude efimeseS roodus" olete, kui seda Teie enese kirjas ei oleks lugenud. See Teie tunnistus trööstib mind aga ka wäga, sest temaga mõistate mind kõigest süüst lahti. Minu aun on see, et ma selle põhjusele kindkkS jäen, mis aluStuseS minu awaliku töö põhjus oli. Ka Teie olete ennast kaua aega selk Põhjuse poole tunnistayud. Nüüd olete korraga minu wastaliste „esimesse roodu" astunud. Seal ei ole siis imeks panna, kui neid sõnu, mis enne minu Vastaliste kohta tarwitafite, nüüd minu peale ümber pöörate. Teie seisate nende „ esimeses roodus" nüüd, siis peate jo ka kui esimene sõameeS seal Võitlema. Ma tahan paar sõna Teie kirjadest, mis minule Viimase paari aasta sees kirjutanud olete, meele tuletada, siis saate nägema, et nüüd neidsamu sõnu tarwitade, muud kui töise pealkirja all. Teie kirjutasite minule 13. Mil 1878 wale sõpradest nõnda: „ Jumal kaitssM mew eest. Vaenlastega loodame isegi korda saama. Ma tunnen oma põesätaguseid. Aga ärge laske sellepärast  oma hiuksid meel enneaegu halliks minna." Seda Teie sõna olen ma wiimse lauseni meeles pidanud  ja sellepärast ei ole ehk ka minu juuksed weel mitte täitja hallid. Sellesamas kirjas kirjutade „Otepää paapstist" ja lisate siis juure: unus- rõõmsalt edasi tööd! Eesti sugu, iseäranis nooremad, wõiksiwad endid õnnelikuks kiita, kui neil rohkem Sakala wäärilisi „„karjapoisikesi"" taga järele kaSwama saaks." Ka need Teie sõnad tuliwad minule meele, kui nüüd jälle „EeSti Postimehes"  Teie suust „karjapoiste" sõna leidsin, ning tahan rõõmsalt edasi tööd teha. Ma olen ikka Teie hoolas õpipoiS olnud ja tahan Teie kirjadest sellepärast weel mõned sõnad ette tuua, mis minule õige sügavalt moele on jäenud. Teie kirjutasite minule 1. Detsembril 1878: „NaljakaS  näitab siin, kui palju meie koolitud meeste inimeste kartus Jumala kartusest suurem on, et igaS koosolekus kellegi! julgust ei ole ühte sõna Sakala eest kosta; nad usuwad kes teab kui palju tulu meie lehele sellega tuua, kui kahetsema näuga õlanukkasi LõStawad ja seal juures keele liigutamata jätawad." Juba sell korral, kui neid sõnu minule kirjutasite, ei näidanud minule seesugune inimeste kartus mitte naljakas, waid hale meel oli minul lähedamal kui nali. Nüsid on Teie sõnad minule juba mitmel korral meele tulnud ning ma olen siis ka Jeesuse sõnade peale mõtelyud: „Ja ka sina, Peetrus, saad mind ära salgama." Ma olen Teie käest, auuStatud herra, wäga ilusaid kirju saanud, mille seest ka weel tulewik palju kauneid mõtteid wälja saab uurima. Nii kuulutade  ühes kirjas, et Teid nüüd, kuS juba peale 40 aastat rahwa kasuks tööd olete teinud ja „ ühe jalaga haua serwa peal" seisate, Teid weel eksitada tahetakse ja rahwauslikust teest kõrwale pöörata püütakse. Teie antud nimi nende kiusajate kohta on nii tugew, et seda siin ei wõi nimetada. Neist kirjadest paistab - tükk Teie eluloost wälja. Siis tõiseS hiljemaS kirjas kaebate, et Teie tükiks ajaks Sakala kaastöölise ametit l maha peate panema, sest muidu Võiksite oma pM- H warju ärakautada. Wiimati saatsite minule weel paar" pitkemat kirja: „Teadmifest ja uskumisest" ja „kaS inimene tohib oma mõistust tarwitada?" ning soowisite, et neid edeSpidi trükiksin, aga mitte Teie nime all, sest Teil olla, nagu jälle ütlesite, pääwarju kautamist karta. Mis see pääwari on, seda ma jö ei tea, seda asja saate ise kõige paremine tundma. Sellepärast ei ole minule ka ilmaski meele tulnud, Teid „meelega" Teie „ligemate omastega" wastastiku üleSse ässitada. Nii palju aga tean, et Teie minule 7 1880 kirjutasite, kuS meie kodumaa kewadistest tuultest rääkisite: „mida wanemaks ja nõdremaks meie lähäme, seda õrnemaks wnneme keha sähärduSte tuulte puhumiSte waSta minema." Silmapisarad tuliwad minule selle korral silma, seda Teie tunnistust lugedes, mis minule näitas, nagu oleksite suka jäedawalt omad sõariistad nurka seadnud, millega seiemaale Valguse eest Võidelnud olite. Et Teie nende sõariistadega „EeSti Postimehe" leeri saaksite minema, kellest Teie minule kord kirjutasite: „ Eesti Postimehe wana wisaks läinud liha, mis ammugi haisema läinud ja üksnes sähärduStest maitsetakse,  kelle ninad haisu ei tunne KaS ei wõiks mõnusam olla, kui niisugust mitte jutustamise Väärt ei peetaks, waid kas waikse põlgdusega ehk kui ta peale kipub, nuiaga eest kõrwale aetaks"? ma ütlen, ma ei oleks sell korral ilmaski saanud uskuma, kui keegi minule oleks ütelnud, et ka Teie kord weel selle „haisewa liha" eest saaksite oma auusat nime pandiks panema. Waadake, nüüd peate minule ommeti andeks andma, et sell korral Teie nõuu kuulda ei Võtnud, sest mõnekümne aasta eest tagasi andsite küll „PoStimehele" nuiaga pihta ja trahwisite teda fiis „waikse põlgdusega", aga „PoStimeest" jäi rahwaS lugema ja Teid unustadi ära, tunni Sakala Teie nime laiemalt jälle rahwa sekka kandis. Minu arwamine  on sellepärast see, et meie praegused waidlemised ajalehtedes just rahwa poliitika silmaringi laiendawad ja teda oma enese jalgade peal õpetawäd käima. ' Sellepärast ei tule ma ilmaski nuiaga, waid katsun asjalikult arutada. Ka Teie awaliku kirjale, mis üks nuia hoop on, waStust andes, ei wõi ma sellepärast  oma põhjusest kõrwale astuda. Teie olete ülekohtuselt walju isa olnud; ma olen Teie käele auupakkumisega suud annud, ehk kaub Teie wiha. Sellest kõigest näete nüüd ära: Sakala ja tema wäljaandja on muutmata ikka sekssamaks jäenud, mis nad alguses oliwad, aga Teie olete ennast muutnud. Teie ei saa üht ainukest tükki ülesse näidata wõima, kus mina ehk minu ajaleht ennast muutnud oleksime, olgu siis, etsTakala üleüldse mitte enam nii ei nagu esiotsa, mis ta just Teie isaliku nõ»rf peale Muu punktide poolest on ta kindlaks ja muutmata jäenud ja need punktid on kõik Teie poolt kiitust saanud, nagu ma Teie kirjadest ette wõin näidata. Mikspärast mõistate mind nüüd hukka? Teie nimetade seda nime „Sakslaste õgija". Kui Teie mõnda Harry Jannfen'i hooplewaid kirju mullu aastast läbi loete, siis wõite ehk seda nime tarwitada; Sakalas ei ole midagi, mis selle nimega wõiks tähendada.  Teie panete minule seda pahaks, et ma Kirjameeste  Seltsi prefitendi ameti waSta wõtfin. Pidin ma kolmesada liikmega seltsist wälja aStuma ja Seltsi tülitõstjate kätte jätma? Oodake ommeti andekSandlikult  enne ära, kuidas Selts uue eestseisuse juhawsel tööd saab tegema. Teie soowite rahu. Mikspärast astute nüüd siis uut riidu sünnitades ette, kus tuul waiknemas oli? Auustatud herra ja lauluisa! Ma palun andeks, et Teile seesugused küsimised ette julgen panna. Edespidi saan tõeste auupaklikum olema. Südame waluga jütan Teid Jumalaga ja soowin, et Teie tõsise kõrgusele mingisugune tolm kahju ei teeks. Wiliandis, 17. Oktobril 1881. E. R. JükobsvN. Poliitika ringwaatus. ' Keiserlikud Majesteedid on jälle Gatshinasse elama läinud, ja ministeeriumis on wiimaSteS  päewadeS tähtjad muudatused olnud: senniaegne