Sakala 28. Wttiandis, l!>. Jmliku» päewal <BBO. iil. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Eesti Postimehe Baltialasteus. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt: Wiliandist: Saksastamisest; „Revalsche Zeitungi" wale. Wiliandi maakonnast: Sinotid; õiendus. Tartust: Uus kuraator; Dr. Aspelin; katsunnsed; iseenese tapmine. Tallinnast: Sinot. Haapsalust: Keiserlikud kõrgused tagasi. Riiast: Näituse kulud; laulupidu kulud; rüütlite konwent. Peeterburgist: Keiserlik Majesteet Krooni linna sadamas; Kreeka kuningas tuleb wöerusele; ministri abi Giers surnud; professor Bunge rahaministri abiks saanud; wiitjeadmiral Lessowski laewawäe ülemaks; ministri herra Makow teekonnast tagasi; Dr. Wiedemann'i juubelipäew; kaardimäng; sõalaew Rossija. Samaarast:  Näljahäda; kurwad sõnumed. Wõeralt maalt: Saksamaalt: Kreeka kuningas Berliinis; parlament. Hiinamaalt: Owerst Gordon. Türgimaalt: Lahing; ministrite wahetus; mässamine Araabias ja Siirias; Albaania ühenduse üleskihutamine. Austriast: Serbia würst Milaan. Prantsusemaalt: Nihilistlased; wabaduse pidu; kommunardlased  wabaks lastud; Jesuiitide wälja ajamine. Inglismaalt: Prantsusemaalt  sisierändanud Jesuiitlased; uus Keiserlik sõidulaew Liwaadia. Hispaaniast: Madriidi konwerents. Kuulutused. Lisaleht. Laur Lontjalg. Raswa tulu ja tähtsus inimese keha sees 11. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Kirja wastused. » Eesti Postimehe Baltialasteus. nimega Harry Jannsen, tuli meile hilja aja eest tagasi õige tubli wahwusega wasta, oma Baltialaste küsimisega meile nagu öeldes: „Tule wälja Sakala, et ma sinuga oma noort jõudu katsun, mis alles täitsa tundmata, ja et siis korraga kuulsaks saan. Terme rahwas peab seal juures ara tundma, et mina wägewam mees olen, kui sina!" See Eesti Postimehe Sancho Pansa armas seal juures, et meie ei tea missuguste „mõistuse kõikumata seaduste" järele temaga waidlema hakkaksime. Seda meie aga ei teinud, maid näitasime paljalt rahmale, mis Don Quirote kõige oma Sancho Pansa'ga on ja mis nende Dulcinea'st, Eestikeele Baltialaseks nimetatud,  pidada tuleb. Rahwas naeris ja naerab praegugi, kui Eesti Postimeest ja Baltialast kõrwu nimetatakse. Üksi Eesti Postimehe kuulus kannupois ei ole meie ütelustest aru saanud ja on meie wastalise põlgdust nõrkuseks pidanud, ning ta ütleb sellepärast omas uues mõegakõlistawas kõnes: „Tema (Sakala) wastust lugedes  ja imeks pannes, läks mulle aeg ajalt ikka selgemaks,  et minagi selle lehe toimetajast tänini suuremat lugu olen pidanud, kui tarmis oli. Muidugi teada, käib see ütelus Jakobson'! mõtlemise ja mõistuse kohta, kelle kitsusest ja nõdrusest ma alles nüüd täieste aru saan." Sellest on siis näha, et see waene Eesti Postimehe Sancho Pansa tõeste sugugi meie seisukohast tema wasta aru ei ole saanud. Meie põlgasime ära, temaga waielda, ja tema arwab, et meie seda mõistnud ei ole. Saksakeele ajalehed on tema kirjad küll ümber pannud ja neid suure rõõmuga lugenud, aga ta ei mõtle sugugi, et ka Don Quirote kõnest suure rõõmuga loetakse. See on meie seisukoht selle maieluse kohta. Ja sellest seisukohast tahame ka paari sõnaga näidata, missuguste ime-asjadega, keda ta „õige mõtte wägewuseks"  ja „mõistuse kõikumata seadusteks" arwab, see Harry Jannsen neli nummert Eesti Postimehes täidab. Harry Jannsen kirjutab: „Kas nüüd poleks mõistliku  mehe wiis olnud, kui Jakobson, enne kui minu tundmata Baltlase üle juttu hakkas puhuma, minu mõtted selle poolest hoolega igapidi oleks pidanud tundma õppima ja minu käest seletust nõudma ja siis alles edasi kõnelema." Waata, kus Põhjatu tark mees, kelle mõtteid hoolega käsitakse tundma õppida! Ja meie ei kummardanud ennast sugugi selle suuruse ette, waid arwasime sellest küllalt olewat, et seda kuulsat meest kõige oma ajalehega naerdes tõsises pildis oma lugejate ette seadsime! Pealegi oleme omas 26. numris jällegi näidanud, mis Eesti Postimehe ja tema Sancho Pansa Baltialased wäärt on. Harry Jannsen wõib uskuda, et meie seda „meelega" oleme teinud. Oma esimest kirja, kus mõtted nagu puder ja kapsad segamine on segatud ja kus ka juba turunaist meele tuletatakse, lõpetab Harry Jannsen nende sõnadega:  „Sellepärast püüab igaüks õlge Eestlane praegust Eesti olekut muuta ja selle asemele Balti olekut panna, kus keegi enam ei tohi ütelda: sa oled igal ajal ja kõige pealt Eestlane, sellepärast on sult wahem õigust! waid kus igaüks Eestlane ütleb: ma olen küll Eesti kännust wõsunud, aga oma õiguste ja kohuste poolest  olen ma Baltlane. Ja et minu õigused ja kohused kõrgemad, tähtsamad ja inimlikumad on, kui see ast, et ma kogemata (!) kui Eestlane olen sündinud, siis olen ma ka igal ajal ja kõige pealt Baltlane!" Harry Jannsen'i esimesest kirjast leiame siis järelseiswat kaks tunnistust: Eestlane peab ennast esmalt nii pea kui wõimalik Baltlaseks muutma, et ta ka poliitika õigusele jõuaks. Et aga meie maa poliitika õigused praegu Saksa nime külles seisawad, sellepärast ei ole siis Harry Jannsen'i Baltlane muud ühtegi kui Sakslane.  Töiselt ütleb Harry Jannsen, et ta kogemata  Eestlaseks olla sündinud. Ta waene ei teadnud . kui baltiastatud Baltialane wift mitte, et Eestirahwa juures see kõige suurem teutus on, kui keegi „ kogemata"  on sündinud. Meie olime omas wastuses Harry Jannsen'ile Sakalas 16 paari näitusega -näidanud, mis üks Baltlane on. Reid näitusi katsub nüüd Harry Jannsen omas wastuse kirja töise jaus enese pealt ära weeretada.  Esmalt ei taha ta sugugi „mõisnikute wabameelelise  erakonna" lipu all wõidelda. Noh, hea kah. Siis wõitleb ta oma enese erakonna lipu all. Kui meie aga praegugi weel seda üieloeme, mis Harry Jannsen mullu aasta „Eesti Posli uehes" ja „Nevalsche  Zeitung'is" kirjutas, siis jääme ikka selle arwamise  juure, et ta „wabameeleliste mõisnikute erakonna" lipu all wõitleb. Töise!t näitab Harry Jannsen elama sõnaga, kui hirmus ütelus see on, et terwe rahwas hobuse waras olla ja tahab sellega näidata, et selle tema ehk Eesti Postimehe ütelusel oopis töine tähendus  olewat. Kes aga seda ütelust Eesti Postimehes loeb ja nimetatud lause ees kohe Eesti nime leiab, see ei wõi sugugi töist tähendust selle lausele anda.' Eesti Postimehe 38. numris mullu seisab selgeste: „ Endisel palju raskemal ajal küsiti üsna kohkudes: Kes ei ole hobuse-waras? Kuna nüüd peaaegu tarwis on küsida: Kes ei ole mitte hobuse-waras?" Nimetamata olgu weel, et sell korral, kui Eesti Postimees seda ütelust kirjutas, just igasse kihelkonda shandarmid ja sillakohtuherrad  pidiwad tulema, mis hobuste warguse lämmatamiseks  kõik ära taheti toimetada. Kas Eesti Postimehel  tõeste nii roähe poliitika tundmist oli, et ta selle üteluse tähtjust sell korral ei teadnud, siis tuleb üleüldse  kahetseda, et ta ühe Eesti ajalehe wäljaandja on. Wiimaks nimetab Harry Jannsen omas töises kirjas ka seda, mis meie Wene ajalehtedest ütlesime ja paneb oma Baltia seisukohast oma pitka arutusele järelseiswad  sõnad põhjuseks: „Arwab Jakobson, et kui üht isamaa last ehk perekonda rojaste sõnadega kõige maailma ees teutada ja kardetawaks teha püütakse, et siis töisel isamaa lapsel ehk perekonnal sellega midagi tegemist ei ole, ehk töine weel pealegi rõõmu peab tundma, kui tema kaaskodanikku häbi sisse püütakse maha matta?" Harry Jannsen ütleb, et teda seesugune „patriotismus" punetama paneb. Sellepärast pidada ta Sakslaste eest kostma, kui Wene ajalehed nende kallale tulewad. Aga kui Saksa ajalehed Eestlasi teutawad?  Mikspäraft ei kosta siis ka Eesti Postimees Eestlaste eest? Meie ei hakka siin ühtegi pitkemat seletust  tegema, muud kui nii palju nimetame weel, et kui Harry Jannsen omas esimeses kirjas üksi turunaist appi hüüdis, siis omas töises kirjas juba ka „taskukunftnikkust",  „karjapoissa" ja „uulitsapoissa" omale abiks wõtab just nagu „Tallinna Sõber". Omas kolmandamas ja neljandamas kirjas katsub Harry Jannsen ära seletada, mis tema meelest Baltlane  on. Baltlane olewat üleüldse inimene, mitte Sakslane,  Eestlane n. n. e. See Eesti rahwaus, mille eest Sakala wõitleb, olewat „natsionalismus", mis nii hea on, kui üks tujuline ja ülemäära märatsemine. Tema ütleb: „Hoidgem eemale määratumast rahwuse isetundmuseft, mis ka meie juures maad näitab wõtwat;  jätkem maha seda põlastawat isekummardamift ja rahwaliku ülbust, sest niisuguses Põhjas juurduwad kahjulikud  liikumised, pimedamad püüdmised, rahwa tulewiku  raskemad õnnetused." See on see kõige kahjulikum  unelaul, mis praegu Eestirahwale laulda wõib, kus praegu meie maa Sakslased nii kangeste oma Saksa eraõiguste ja Saksa keele eest wõitlewad. ) põhjendab ennast terwe maailma poliitika MMgu^ust/ olekutf pMltlW/ nagu teda Harry Jannsen nõuab, leiame) nüüd üksi weel Pariisi kommunardlaste ja Wene listlaste juures neil üksi ei ole, nende arwamiste v järele, ise isamaad ega ise rabwaust, waid kõik maailm / on üks inimeste koauJ Imelik on, et Harry Jannsen ennast seesuguse seisukohaga ikka weel Baltialaseks tunnistab.  Ta peaks ennast kõige wähemalt kosmopolitlaseks  nimetama. Et ta ennast aga siiski ise Sakslase UnneV°"Mwat, tunnistab tema järelseisaw lause: „Ja otse Baltlaseks" (on nad tema meelest) „sellepärast, et meie kodumaa kolm kubermangu ühte kokku selle ) nimega "Eestlastel - pooltõist kubermangu ja Lätlastel niisama palju; üksi Baltia Sakslaste kodumaal on kolm kubermangu ja Harry Jannsen'il ka. Meie peame tunnistama, et meie imekspannes kõik seda oleme lugenud, mis Harry Jannsen omas neljas kirjas kõik wäga segasel kombel läbi segamine päewa ette jampsib. Ülem õpetus, mis tema kirjast saame, on see, et ta maailma poliitika käigust mitte kõige wähemat  ei tea ja selle tüki poolest täitsa imeja laps on. Töiselt näikse ta ka meie rahwa sündmust nii isemoohu wärwitud prilli läbi tundma õppinud olewat, et meie seda sündmust tema sõnades enam sugugi ära ei wõi tunda. Nii kirjutab ta 24. numris: „Ühed kõnelesiwad  Eestimaast, töised Lätimaast, Sakslased, kui omas meeles oma rahwasugu liikmeid ühe maa nime alla tahtsiwad panna, kõnelesiwad Baltia maast zc. Nõnda ei olnud neil ühendust palju nimegi järele, -- kes fiis