pääle wajumise läbi surma saada, kui pilkamist  waewawal wiisil nälga surra. VII. Oma suure, toreda elatii majas ukse ees seisis Sandla peremees ja waatis roheliste wäljade pääle, mis mäe külgi katsiwad, kuhu hiljuti ka tema karjatsed oma karjadega läinud oliwad. Lume hangesid oli, nagu talunik rahul oldawalt tähendas, ainult mõnes kohas weel näha, mida aga päike ja soe kewadine tuul iga päewaga wähendasiwad. Üsna peremehe lahedal istus ühe laia puupingi pääl wana tädi Mari oma õmbluse tööga. Tema maade lendas aga ühtepuhku oma töö päält ära Suusi järele, kes kõik sugu maja töösid, pea vucS, pea jälle maja sees toimetas. Wana tädi kare, punane nägu näis Suusit tähele pannes rahutu ja murelik olewat. Tüdruk, kes enne elaw ja teraw oli, käis nüüd pikkamisi ühest kohast teise; ka tema ilus õitsew nägu oli oma wärskust kaotanud ja kahwatumaks jäänud. „See on nagu ma ütlen, Andrus," algas tädi poolwalju. „Suusil on midagi wiga, uskuge seda. WärSke neiu on kui ümber wahetatud. Waatke aga kord õieti tema otsa, Andrus." „Missugused kartused teil kõik Suusi pärast on," wastas talunik oma haiglast nägu naeratades tädi poole pöördes. „MiS tal siis wõiks wigaks olla, tema ise ei kaeba ju misgi üle. Teie olete igakord siis mures olnud, kui tüdruk ei ole hõiskanud ja tantsinud." (Järg tulcb), ja paari silgu eest 1S kopikat mõwud, mis jälle mitte õigus, maid ülekohus oli! Mis meil asja, tuleme aga edasi! Munaks jõudsime linna tiigi juure; sääl imestelefime jälle, kuidas sääl paari aasta eest alles pardid poegadega sees patitsesiwad, kunas nüüd kõik prügi täis aetud ja talu rahwa hobused wankritega senna aetakse. Imelik küll, kuidas kõik asjad endid ruttu muudamad! Hakist tuli mu sõbrale  meele ja ütles: Armsad weunad! Meie otsime kõige poole päewa linnast uudist, aga ei pole siiamaale weel midagi leidnud; lähme kord Peterburgi  hotelli juure, kus noored nekrutid saamad malmis tehtud, sääl näeme ju palju uudist. See nõuu oli hea ja läksime. Juba paistis kaugelt  inimeste hulk meile silmi, kes parwes hotelli ukse ceS uulitsa pääl seisiwad; sääl oli noori kui ka manu, meeste- kui ka naistcrahwast, igaüks waatis ja ooiis, mis ühestki noorest mehest pidi saama. Wana ema ja isa lootis oma poega lahti saawat, kunas neiud jälle, kellele noormees korra silma oli pääle wiskanud, neid ootasid ja waatasid. Nii oli siis nendel, kes uulitsa pääl seisid, oma keskis suur arutamine ja nõuupidamine. Inimesi läksid sisse ja tulid wäija; wiimaks hakkasime ka meie sisse poole ronima ja korraga olimegi puhweti toas. Noh nüüd oli nii paiju waatmist jälle, et ei teadnud, keda ja mis sa waatama  pidid. Akna all oli suur ilmatu pitk laud, õlle pudelid üsna täis, kunas laua ümber kaunis hulk punaste nägudega mehi tstusiwad, kes küll mitte noored nekrutid ci olnud, sest nende suured häbened naitasiwad seda. Häkkist tuli üks paks ilma juukseta mees meie juure ja küsib: Noh herrad, kus kohta soowite et pean õlut tooma, otsige aga marsi plats malmis! Olge head, linna saks, aga meie pole ju weel midagi küsinud ja ülepea ei joo meitest kedagi õlut, wastasime meie. Noh, kui teie midagi ei osta, siis ärge muidu tuba määrige! Waat kus lops! Oli seda häbi meile meel tarwiS; wälja wissatud! Suuremat uudist polnud süül ka midagi näha, kuid ühes toas paistsiwad  noored mehed särgi mäel ja teises toas oliwad mõnel linna mehel suured kepid käes sa pistsiwad ümmargusi kuulisi ühe sametise laua pääl liikuma. Noh wennad, ütlesin ma, nüüd olete siin ka see uudise näinud; lähme nüüd jälle minema. Nõnda tulime säält wälja ja jäime kord weel ukse ette nvuu pidama, kus nüüd minna; uudis! midagi linnas pole, mis nüüd peame pääle hakkama? Sääl wõtfime wiimaks nõuuks, kusagile õlle poodi minna ja ometi paar klaasi õlut ära juua, selle käimise wäsimuseks. Muud kohta siis heaks ei leidnud, kui hakkasime Wene külasse minema, sääl pidada üks ilus õlle pood olema, kus odaw ja hea kaup sees olla. Tuleme nii kaua, künni uulits senna pöörab, aga oh sa poiss! Uulits senna minna oli nii porine, et wa' talu taat oma tühise jala marjudega kesk uulitsat kui post seisma jäi. Mis nüüd teha? Selga ei wõinud meie teda ka wõtta ja klaas õlut senna kohta tuua, ka wõimata. Ei aitand muu nõuu, kui wõtsime sõbra käest kinni ja wenitasime wiimaks wälja ja pöörsime tagasi jälle puhta uulitsa pääle. Õlut jäi ikka õlleks jälle, aga imetlesime eemalt seda uulitsat waadatcs, kuidas säält elanikud ometi wälja saawad ja kuidas need mitte kinni ei jae? Rääkisime weel paar sõna ja wiimaks jätsime ühtteist südamelikult jumalaga, sest paremat uudist meie koguni kõige linna kohast sell korral ei leidnud. Nüüd jäi ka meie „Saarlase" lugeja rahule, sest ta oli ise oma silmaga kõik näinud ja ühe ringkäigu uudist otsidcS läbi linna käinud. Pühapaew, 5. Nowembril peeti Ecsti-seltfis Maske pidu, kellest aga kuulduse järele wäga wähe osawõtjaid olla olnud; kõik see pidu olnud püült näha nõnda „nutu näuline" olnud. Ka pidada niisugune pidu sellel aastal wiimseks jäema. Saaremaa rüütelkonna arukorraline maapäew  oli ühtaegu Liiwi maapäewaga koos ja ka selleks otstarbeks: mõisnikku waestclaste-kohtu liikmete walimiseks. Selleks on walitud: baron Sass Metskülast, v. Güldenstubbe Kaarmalt,  v. Moller Kaalist ja E. v. Poll. Saaremaalt oii ühe röõwlitõö üle „Walgusele" teatatud, mis 23. Septembri ööl olla sündinud. Kurcsaare Saksa keelne leht „Arensburger  Wochenblatt" tunnistab seda sõnumit nüüd täitsa waleks, millest Saaremaal keegi midagi ci teadwat. „Walguse" teataja olla wist hullus arwamiseS (Wahnvorstellung) seda kirjutanud. Üleüldse olla „Walguse" teated Saaremaalt cnamisti  puha ebatõelt kirjutatud. Baltimaa auu-rahukohtunikud esimese kolme aasta pääle 1859—92 on nimetatud. Nende armus on: knratori herra salanõuunik KavüStin, kõik kolm kuberneri, landmarshallid ja mitmed praegused kohtu ametnikud landratid. Saaremaa  jaoks on nimetatud landratid H. v. zur Mühlen, baron Stakelberg ja landmarschall v. Ekesparre. Kärlnlt. 22.-23. Oktobril põles Kaarma kihelkonna piiri pääl olew Anijala kõrts põhjani maha. Sisse jäiwad 2 hobust ja üks siga, kunas inimesed aga waewaga wälja jõudfiwad; sest kui inimesed üles ärkasiwad, oli juba katus maha põlenud. Kahju on küll maja omanikn õnnetusest, aga ometi on nüüd jälle üks „wtina koda" Saaremaal  wähcm! Uuesti ehitamist kuulukse muidugi jälle juttu olewat, mis küll soowida enam ei oleks, sest säält mitte kaugel on juba jälle niisugune koht. Wabanduseks natuke. Kuida kuulda, tahawad mõned mulle seda süüks mõista, et ma endisest Pühaja kõrtsist, mis nüüd kooli majaks asutati, mitte õigesti pole kirjutanud, waid ainult tähendanud, et see ehitus käsile oli wõetud ja ka ise Ml juures arwanud, et see ettewõte nurja läheb. Mina aga palun oma auustatud nõnda mõtlejaid meele tuletada, et nad selles tükkis täiesti eksinud on. Nagu lugejad teatawad, imestasin  ma ainult selle üle, et kõrtsist nüüd kooli maja saab, aga seda tööd auusaks kiitsin; ega see ka minu süüd ei olnud, et sisse õnnistamist seekord kirjutamata jätsin, sest see polnud sell ajal weel sündinud. Et nüüd korra jälle sellest juttu on, siis tahan ka lugejatele seda tähendada, et laupäew, 2S. Oktobril endine Pühaja kõrts Paadla walla Luteruse-usu kooli majaks kiriklikult sai sisse õnnistatud,  osawõtmine rahwa poolt oli kaunis rohke. Soowime südamest, et see kallis seeme mitte „kalju paale" külwatud ei oleks! X. ldoilesn. Jaanist kirjutab meile keegi sõber järgmiselt: Et nüüd Jaani Jaak kadunud on, seepärast ei leia meie mitte ühte sõnumid enam „Saarlase" seest ka Jaani poolt. Mõni ehk arwab ka, et Jaanis nüüd wist enam kirjameest ei olegi, kes ka mõnda uudist säält poolt saadaks. Et aga mina wa' Jaani Jaagu sõber Muhu Madis, kord juhtusin säält läbi käima, siis tahtsin kord ka oma õnne katsuda ja paar sõna sellest reisist „Saarlase" lugejatele rääkida. Ma läksin see sügise, nagu ennegi jälle Saaremaalt  lamba nähku otsima ja jõudsin 16. Oktobril  Maasi walda, Tagawere külasse, kus ma ka öömaja pidasin. Teisel homikul hakkasin jälle edasi sammuma ja nägin eemalt ühe wäikse mõisa silmi paistwat, läksin ko senna ja kuulsin nahkade pärast, aga ei polnud saada. Siis mõtlesin: Noh, ega ma siis tagasi ei pööra, läheb ikka weel edasi Pahila külade poole, ehk juhtub wahest säält saama! Aga see maantee, kust kaudu ma tulin, oli wäga harimata ja hukkas. Suured augud sees, trummid sülla päält langenud, nii et waewalt jala inimene säält wõib läbi pääseda. Mina istusin metsa ääre puu kannu otsa maha ja mõtlesin  piipu suhu pannes manu aegseid asju järele. Ennä imet! Aastat kaks tagasi, sai Pahila mehi «Saarlases" kõige oma asjade poolest kiidetud; aga nüüd näen ise oma silmaga, et need tõesti ühed hooletumad inimesed on, et nad niisugust teed kaudu kliimad, kust ma mitte jala ei taha läbi saada. Pani piibu nosu nina alla ja läksin minema. Heinamaa metsast wälja minnes, nägin ma noore kase-metla kõrwas hulga inimesi ja ka üks wa' hobuse roni wankriga sääl ligidal. Mina waatan ja silmitsen, mis see oo: mõnel raud kang, teisel labidas, kolmandal kirweS käeS; muist tulewad  terwe kask lahinal selgaS ikka hobuse poole ja laduwad koormat pääle. Mina mõtlesin et need ehk mõned wana wara otsijad pidiwad olema, nõnda kui sui kord Kärla piiris oli olnud ja sess mõttes hakkasin jälle edasi sammuma. Küla ligemale  jõudes, nägin ma ühes lagedas koplis niisama  sugust labida ja kangi mehi ja wiimaks tuliwad ka need teised koormaga senna poole. Ma astusin ligemale, nende tööd waatama; siis nägin, et säält noorest kase metsast juba mittu koormat noori kaski oli senna weetud, kõige juurikatega üles kistud ja Pisku-Pahila mehed istutasiwad omale wasikate kopli noort metsa. Mina kiitsin nende tööd heaks, et noored loomad wõiwad edespidi paremat warju puude wiluS leida, kui need üks kord kasivama hakkawad. Töö juures kuuldi mehed isegi rõõmsad olewat. Noh, mina olen siin wõeras ja hakkasin oma teed jälle edasi astuma. Külast läbi minnes, leidsin ka mõne lamba naha ja panin ka tähele, et nende majad enamiste kõik heas korras oliwad; oli ka laastu katuseid mitmes kohas'näha. Kui wiimaks külast läbi jõudsin, tuli mulle põld wastu, sääl nägin ma jälle midagi imet, mis wälja näitas nagu noka sõda. Suur hulk inimest koos, kõikidel reatsed (korwid) käes ja nopiwad põllu päält kiwa; ka oli neil üks wana halli peaga wanakcne kaasas. Ma mõtlesin: jo see ikka kindral oo! Läksin ko ligemale ja küsisin omale seletust. Järg waata era lisas.