ka oma õigus, sest mõnest Saaremaa kihelkonnast  on maga mähe, ehk ei sugugi teateid tulnud, ning sellest siis ka tuleb, et mõni Saarlase number üksueS mööra- Nlaa sõnumitega peab täidetud saama. Meie Saarlased, Sorulased, Muhulased ja Muulased kodu- ja kaugemal kodumaal!: Aitame Saarlast" oma teo- nõu- ja jõuga,  siis on ta see, mis kõik ta lugejad temast ootwad ja lootwad „tuumakas.,, Kui osawamad kirjanikud oma tegewusega  „Saarlasele" mitte abiks oi ole, mis siis ta lugejatele meel osaks jääb! ? Ei wist muud kui näkitsegu „ Sõrme pulmaliste  suurt limpi." Et sarnatseid õnnetusi „Saarlase" lugejatele  ei juhtuks, sellepärast auustatud ja armsad Saaremaa kirjanikud peame meie näga agarad olema „Saarlasele' uude, wärskete ja tuumakate sõnumite saatmises; niimmma peame ka hoolt kandma, juhtkönede,  juttude ja ka laulude eest, et Saarlasel neid ikka üks suur tagawara et kui küll Looja saadus sügisel ja kewadcl, kuida see sagedaste juhtub, ülewäinade  asjatalituses takkistuft teeb Saarlase lugejatel siiski kosutawat maimu rooga oleks. Jah armsad Saarlased! Kui meie tõeste  oma isamaale iluks, kodumaale kasuks, haridusele edenemiseks, rahwale rõõmuks, „ Saarlase" lugejatele, see on ka iseenestele  lõbuks tahame elada, siis peame Vennalikuks  armastuses, wahet pidamata, missugune  amet ehk seisus kellegi! on —üks teisele kätt andes ühentatud meeles kindlaste lubama ja tõotama: „Meie tahame  oma Saaremaa Vaimuhariduse põllul tööd teha: I) Armastusega." On meitel üksmeel ja armastus oma isamaa tööl, siis oleme meie ka tüdimata ja Väsimata; sest armastuse tegewusel ei ole otsa ega lõpetust.  2) „Meie tahame tööd teha: hooleg  a." Kus armastus on tcgcw, süül ci puudu ka mitte hool ja usinus. 3) Meie tahame tööd teha tõe põhjusel."  On meitel juhtumisi amaldada, siis seisku need ikka tõepõhjusel, et neil mitte õiendamist tarnus ei oleks; õiendust Saarlases" ilmuwate sõnumite kohta pole mitte palju olnud ja see on meitele auuks. 4) „Meie tahame tööd teha: ettewaatlikult;"  5) ja wiimaks: „Meie tahame tööd teha: rahuga." See ei läheks mitte korda, kui oma ajalehe „Saarlase" wastastiku  waidlemises tühja sõnade kõlina tallermaaks teeksime. Ka see on meite Saarlastele auuks olnud, et meitel mitte palju waidlemisi pole ette tulnud. Minu teada oli „Saarlase" esimises aastakäikis ja teine ehk tulemas. See on küll kahju, wäga kahju! kui meie, kes wennaksed ja sõbrad oleme, üksteise mõtteid hakkame ümber lükkama, aga mis teha! Siin rängalises maailmas ei taha see mitte wõimalik olla, et hulga tahtmisi ja mõtteid ühe mütsi alla wõiks panna; neid saab ikka ka hulga hulkas olema, kellel ühest asjast mitte selget tundmist ja õiget arusaamist ei ole ja kes siiski tahab tcgew  olla. Puutub niisugune kitsa-filma ringiline ebapöhjusel: isamaa- rahwa- hariduse ehk mõne muu sarnatse püha seisuse külge, siis ei wõi keegi tõsine isamaa poeg seda nähes ja kuuldes mitte wagusi jääda, ega päält waadata, maid peab tõele tunnistust andma. Niisugune teise eksituse õiendamine ei ole ühele rahu nõudjale südamele mitte kerge, päälegi meel kui eksiw üks auustu- se määrt hea sõber ja sugumend on. Aga isamaa pühalik auu ja kirja sõna: randage niisugust jälle tasase maimuga, kes eksituse teele on sattunud," teemad meitele seda kohuseks, et eksitusi õiendama peame; iseäranis meel, kuida ütlesin, niisugust,  mis ühegi „pühn seisusse" puutub. Nõnda ei wöi meie Saarlased sellega mitte leppida,  kui „Sanrlases" awaldatakse et külakoolmeistrite  eksaamid Saaremaa kihelkonna koolide toatööd ära kaaluwad, see on eksitus  koolihariduse waöta ! Ning jälle: Meie tõe armastajad Saarlased tõsised isamaa  pojad, ei wõi seda mitte wagusi pealt kuulata, kui kõnes ehk kirjas awaldatakse  : et näitemäng „Mihkel ja Liisa" „pilt meie rahwa elust olla" ning, et selles  mängus „mitte Jumala nime ei teutata." See on raske eksitus meie rahwa ja püba Jumala nime kohta! nõuab õiendust. Neist ütelustest on näha, mis tulcmik tooma saab, aga ärgu nende pärast meel keegi kaksipidi mõtelgu: nagu saaks nende läbi Saarlaste suguwendlik armastus jahutatud  rikkutud. Juhtumad mcitcl mõne tähtja asja läbirääkimises mõtted ka waStastiku põrkama, siis sündigu nende arutamine ja õiendamine ikka wennalikus armastuses asjalikult ja - arusaadawalt.  Armastuse, hoolega, tõcpõhjuscl, cttcwautlik  ja rahuline töö, siin kitsal isamaa pinnal olgu teine tähtjas magu meite maimu haridusi põllul, seda soowib südamest.  üks Saarlane. Krukm laskis omad asjad kokkupanna ning ralns arareisida. Aga tema abita  "a :.unuks oli lukkus, mng ehk küll Tiir: ük-k käsku oli kaenud, ei tahtnud ta ü-sk: üllu uu/.:.- üku luktimurda, scllepäe:  ü:.:l kallid iluasjad sisse pakkida olu:oll. s.llerl:r.:': rõlris tema oma härra  ku/:. c: 'üul juures pidi olema. .-Uks: uojju.-.uks. kui ka wastumeekt, ju-..e. ur.uu."//..: muuks sai lahti murtud.  u.uuu r euu. i'e gi oma abikaasa i/uusuulle luuk.: kuune labti aga see oli uu/.! llk.uuöjzpaljast kraami l/:i ulul: uuS K'be pilkaw naeratus uu.uu "/..:/. :r.:.".r: kuulde pääl. Kas /. u./uu su kuumade plmdus mitt.'  i.l: /.//.,,'///: ül.o kohta, et teda ta aluuu/a resnull elik Olga oli seda mõõdu ule ululurikkuja sõber olnud, kes tku rull/ ull-e raeel rcaescks teinud sli. Sulu '2 ru::us oli tema palawa, süSmNekiku  urr/üb://: rakaks laanud, selle tarre'-?  ueueus unu: nüüd omale lunnistusi T.//u o:üs :ir'ukusl-:ua 'oululi, lo.o:es, u: :u uu./. ue.l ./u./.u u/u/õu/i umg uikuu/'u ra/urukn leiaks. Ta Killis -'uu.: :u/u u//u:u//'u kirju, uus :u uu ü kskurll kull uu: llraolles palamas armu eruks 5i laule U7".uunull oli. Ae ell 11//"ll k"k ./..' /. e.." /! /. :u/.u '...//.: ///.: -j - di paelaga kokkuseutud. Kimbu pääl seisis  Olga käega kirjutud: „Minu armsa Egoni käest." Egon wiskas kurja wandega need kirjad tulesse ja oli rahul, kui ta neid põlemas nägi. Siis otsis ta edasi sääl karjatas ta järsku ja kahwatas lumi «algeks. Surmani kohkunud kargas Züri oma härrale  appi, kes koolja näuliseks leinud oli. «Ilmsüüta!" ägas tema «ilmsüüta! Mina olen teda üratapnud äratapnnd ka oma lapse äratapnnd!" õhkas ta t-mli põült ülcstõuStcs. Ta oli kaks kirja leidnud, mõlemad tema  abikaasale kirjutatud. Esimene käis nii: „ Armas Olga! Wiimaks on mulle ometi korda läinud, sind ülesleida. Ma olen terwe aasta aega sellepärast ütlemata vahu waewa näinud. Sweitsimaal leidsin ma wiimaks finn esimised jäljed ja olen neld kaudu suure sitkusega sind seicmaani taga ajanud. Sa küsid wist, miks ma seda innud olen? Mina kastan sulle, et mulle seks kõige suurem õigus on, armas laps, sest meie oleme wend ja sõsar. Reie isa pole küll ali abielus olnud, scllcgipäoleme  meie mõlemad tema lapsed, kui ka teine teisest emast. Sinust pidas isa ikka  suurt lugu, sest tema lootis, et sa kord ritale mehele abikaasaks saaksid. See lootus pole mitte tühja läinud, ja nüüd tuleb sinu waesuscs ja wiletsuses elaw wend ning palub sind ennast aidata. Räägitatlc, et nnu mees sind narrikomble armastada: sellepärast ei wöi sule rahast ega selle sarnastest asjadest puudust olla. Too mulle, mis sult on, olgu iluasjad wöi innud, niipalju kui ial woimalik, teie aja tagumisse mürama juurde: aga ära räägi oma abikaasale sellest ühtegi, sest mind otsitakse taga ja ma wöiksiin selleläbi õnnetusse langeda. Mina tahan ärapögeneda  ja sina pead mulle seks tarwis raha  muretsema. Aleksander." illil esimene kiri. See küünistas selgesti küllalt üles, mis sngustes asjas ja mikspärast  Olgale selle nurjatuma Aleksandriga tegemist oli olnud ja kui tuleleegidega räägis see kiri krahwile. „Sinu abikaasa on ilmsüüta!" Teine kiri Aleksandri käest oli lühike ja kerjas uuesti meel häbematamal kombel Olga käest raha. Temal ei olnud esimesest andest  küll, ta tahtis meel enam saada: Krahw Egou ei olnud mitte enam rumalusest,  meclcürahcitmisest ja omatapmisest  kaugel. Nüüd alles bakkaS Egou ise oma armast õnnetumat abikaasat järel onima, mis ilmasjata minu nädalat mästas.ia birmias ahastust;, pidi ta ise oniale mlcnia, et kõik nüüd hilja oli. Isamaalt. Õnnetus wälgu läbi Laupääwal, 20. heina k. p. on Kuresaare  linnas, Tori alewis üks supleja, Riiast pärilt, äkkilist halet surma mälgu läbi leidnud. Maja, kus sees õnnetu kor-