djast elanud on, ja selle tingimisega, et nad ise põlluharimise tööd teekfiwad. Nagu „Wal. Tead." kuulutab, on surmanuhtluse  alla mõistetud kurjategijatel, Poliwanow ja Nowitzki, nuhtlust kergitatud. Esimene, kellele süiks antakse, et ta töist Saratowi wangikojast peasta tahtnud ja ühe wangimaja ülewaataja Üratapnud, on eluks ajaks ja töine, Nowitzki, kes kurjast tööst osa Võtnud, 12 aastaks wangitöösse mägedes mõistetud  saanud. Kuda „GoloS" teatab, olnud 25. Oktvbril 7 -maS Peeterburgi rahukohtus unterohwitseri S. Sheltoussowi warguse asi õiendata. Keisri Majesteedi  Amtihkowi palees pandi 15. Septembril tähele, et mitmed asjad puudufiwad, nagu näituseks üks hõbe märguandmise farw, mis enne Õntsa Keiser Aleksander tl. tubades aset oli olnud, kaks hõbe Loosi ja mitmed muud hõbe asjad, mis kokku umbes 250 rubla wüärt arwati. Wargust arwati sedamaid eeltähendatud  unterohwitseri peale, keda hiljuti palee teenriks oli seatud. Kaebduse alune tunnistas ennast salgamata süüdlaseks. WaraStud asjad oli ta läbikaudu  20—30 kop. tükk Juutidele ja Tataaridele ära müünud. Et Sheltoussow oma süüdi ei salganud, Vaid kahjatsedeS üleSse tunnistas, sellepärast mõiStiS teda rahukohtunik üksnes kolmeks kuuks wangi. Serbia kuningas Milan, kes reisi peal oli, ei reisinud, nagu esiotsa plaanitud oli, mitte Doonau jõge möö oa, waid maateed üle Temeswari linna, Bukaresti tagasi. Reisiplaan sai selle pärast muudetud,  et see jutt rahwa seas maad oli wömud, kuningale  tahetawat Doonau jõel löhkekuuliga elu kallale kippuda. Kui kunmglik paar Bukarestis üritusse läks, laskis Helene MarkowitS kats rewolwri laengut kuninga peale. Esimene laeng ei läinud lahti, tõme läks oma sihist ligidalt mööda. Kunmga adjutant oli esimene keS kurjategija naisterahwa tinni rabas. Politseil ei olnud mitte kerge rahwa wiha süiatusest eemal hoida. Ühes kirjas, mis Helene Martowitst juurest leiti, töutah ta kättetasumist sellele, kes tema mehe surmanuhtlust alla kirjutanud. Sozialistide lehe „Barba" toimetaja ning mõned muud inimesed on kinni pandud. Moskwast tuleb wiimasel ajal jälle sõnumid kroonimisele ettewalmiStamiSte üle. Nõnda saamad platsi peal Lunastuse kirikut maSta seks hobuste tallid ehitatud, milles Wene ajalehe järel 500 hobusel ruumi peab olema. Nende tallide Valmissaamiseks peaks Nowembri kuu kui tärmin tähendatud olema. Mõnesugused sõnumed. Aruldase auusa meele üle kirjutatakse Londonist. Mõne aja eest saiwad Inglismaa panga direktorid ilma nimeta kirja, milles neile teaduStati, et kirja saatja ühel päewal ja tunnil, mis ta neile saada tähendama, panga Väärtasjade kambris, mis nii kindlaks peeti nagu Gibraltari kindlus, kokku tahta saada. Esiotsa ei peetud salalisest kirjutajast suurt lugu, et aga ikka uued kirjad sedasama nöudsiwad, siis wõtsiwad mõned direktorid nõuuks, tundmatule waStata ning tema pakkumist waSta wõtta. Ööse seatud tunnil aStusiwad nad kindla Varakambri  ja ei olnud nntte wäha kohkunud, kui nad enese ees üht töömehe riides inimest laterna tulega kambrist leidsiwad. See mõistatus oli pea seletatud; tundmata meeS tähendas põranda peale, milles seeS auk oli, suur küllalt, et meeS temast läbi pugeda wõiS. „See auk, mu isandad" ütles ta, „läheb ühe maa-aluse Võlwitud Virtsa koopa sisse wälja, mida ma kord parandanud olen, kuS juures ma tähele panin, et see wäga kerge oli, siia kambrisse saada, mis nii kindlaks peeti." Teada muidugi, et direktorid kõik tegiwad, et edeSpidi keegi kutSmata wõeraS niisugusel kombel enam Varakambrisse ei saaks. MeeS aga, kes neile nii kindlaks peetud panga wiga awaldanud, sai nende käest 1000 naela sterlingi palgaks (s. o. ligi 10 tuhat rubla). Õnneks oli meeS auus inimene,  sest ta oleks muidu oma saladuse hoopis kõrgema  hinna eest inimestele ära müia wõinud, ke» Vargusest ja rööwimisest elawad. Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi maja ehitamisest. Meie lubasime Wiljandi EeSti Põllumeeste Seltsi majast ja tema ehitusest laiemalt rääkida, et seda aga „WalguS" oma 18. juba on teinud, sellepärast paneme seda asja „Walgusest" oma lugejatele ette ja nimelt sellepärast, et seda tukki „ Walguse" toimetaja hra Kõrw on kirjutanud, kes Wiljandi Eesti Põllumeeste  Seltsi maja ehituse ajal õntsa C. R. Jakobsoni  kirjutaja oli ja sellepärast tähendatud asjast kõige parem ja töttelikumalt wõib kirjutada. „Walgus" kirjutab järgmist: „Juba mitme aaSta eest oli Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsis nõuu awaldatud, üht Seltsimaja ehitada. WiljandiS ei olnud Seltsil mmdu kuidagi Võimalik, oma koosolekuid korralikult pidada, ehk muud põllutöö edenduse tegewust, nagu wüljanäitust j. m. käsile wõtta. Seltsil puudus pääwari ja ruum. KokkukäimisekS ei leitud kustki saali, kuna Seltsi liigete  arw kaSwas. Wastalised naersiwad, kui põllumehed  omas koosolekutes pool psa uulitsal piblwad seisma. Aga mitte üksi see, waid ka töine tahyas põhjus oli, mikspärast Selts omale maja, platsi ja ise oma tegewufe paika tahtis. Ilma waldlemata on igal ühel meie talurahwa elu ja olu tundjal ja rahwa ja põllutöö edenduse nõuudjal selge, kui wäga tähtsad meie põllumeeste seltsid meie rahwa elu kohta on. Meie põllumeeste seltsid edendawad meie rahwa põllutööd  ja selle tundmist, selle teaduse armastust ja on ka riigi kasu ja kultuura kohta tähtsad. Seda rahwa k»su meie põlluseltsides ära tundes, wõttis õnms C. R. Jakobson Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsile majaehttust ette. See nõuu oli küll enne teda jo räägitud, aga need oliwad ainult ilusad sõnad olnud. Jakobson tundis Seltsi tarwimst, lootis rahwa peale ja tundis rahwast. Tema murdis nende wastupanemist,  teS settsis majaehituse nõuu edespidise aja peale soowisiwad lükata ja seda siis alles ette wöttu, kui Seltsi kassa liigete juure tulemisega oleks nii luureks kaswanud, et maja ehitust ette oleks woinud hakata. Jakobson tahtis rahwa abiga maja ehitada, töised neid oli kull wäga wähe ja meie ei Nimeta nende nime, sest et Selts neid isegi wäga selgeste tunneb soowisiwad puhta rahaga seda teha. Aga rahasumma kaswamine oleks wist 25 aastat tarwitanud. Maja ehituse plats sai Jakobsoni tungimise za kõikumata pindmise peale paron Ungern van Sternberg'i käest 4000 rubla eest kõige õigustega ostetud. Nüid kuulutasiwad  wastased Seltsile pankrotiks jäeuust ja ässi- Lasiwad Jakobsoni waenlasi üles, kes ka nii mehemoodi  oma tigedust ja JeesuitiSmust tarwitasiwad, et näha oli, nagu peaks Selts omast platsistki ilma jäema. Seal murdis Jakobson praeguse Seltsi eestseisuse  liigete ja Seltsi liigete healte paljusega mehisel Viisil Vastaste nõuud ja tööd. Raudkiwa hakati platsile wedama, ja Wändrast osteti ühe pärismaa peremehe Tampu käest mõla peale häid telliskiwa üle 30,000, mis ka Seltsi liigete ja sõbrade abiga enamiste  ilma kohe maksetawa raha kuluta Seltsimaja obligatsioonide wasta ära weeti. Seda elawat töö hakatust nähes, tekkis Jakobsonile ja Seltsimaja ehituse  ettewõtmisele ikka enam üksikuid wastasi. Ühed laitsiwad ühte, töised töist asja- ja materiaali ülesostmist.  Üks kõige ligem üleaedne kurtis tagaselja töistele ette, telliskiwid olla kõlbmata, sest et C. R. Jakobson neid oma naabri käest ostnud. Sellele wastaselle  tehti aga selgeks, et need kiwid just aruldased head on ja jõesawist põletatud, kus lubja jagust sees ei ole. Aga see seletamine ei kannud wilja, sest Vastaste õpetus ja tagakihutamine leidis ka muialt maad: Seltsi kassa oli puhas tühi. Jakobson on hull! Ütles wastane naaber, üeldi siin ja seal. Mis peale ta wõtab ehitust ette? Kas tema jõrmb seda waStata? Ärge Võtke seltsi obligatsioonist, kautate oma raha Jakobsoni kätte! See on see wiimane raiskaja! Need häSsitamise sõnad tuliwad meeste suust, kes nüüd noh! Jakobson laskis ustama eestseisuse liigete  läbi palgid metsast ära kuulata, muist kohe platsile wedada. Ise oma wastutamise peale laskis ta Kabala metsast suured haam- ja ristpalgid wäljawalitseda, raiuda ja tahundada, mis tööga ühtekokku mitu sada rubla maksma tuliwad. Seda kuuldes tekkis weel enam wastasi. Kust need sadanded ometi wälja tulewad?  WaStaSte ässitamine mõjus, raha ei tulnud majaehituseks enam sugugi. Kõik töö ja materiaal ähwardas raisku minna. Jakobson oli Puurmannist lupja tellinud, mis platsile weeti. Aga raha ei olnud maksta. Alalhoidjad ähwardasiwad lupja ära osta. Jakobson wõttis jälle wastutamise oma peale. Lubja toojad lubasiwad kannatada. Raudkiwide wedamise eest maksis Jakobson omast käest raha. Aga, et tal koduS ka oma maja ehitamine käsil oli, tegi seesugune puudus ja hässitamine ja rahameeste usaldamata meel temale raskusi ja takistusi nii suureks, et ka tema oma ehitus ja ajalehe Väljaandmine pidi takistama. Senni oli sume kätte jõudnud. Niiheasti Seltsimaja asjanduse- kui ka Jakobsoni enese pankrotiks jäemist kuulutasiwad wastalised ette, sest tema oli nüüd jo töö ja materjali eest hulga raha wälja maksnud. Aga ta oli seda oma enese maja ja elanme peale laenuks wõtnud, lootes, et Seltsile, kui töö hakkanud, raha saaks maja obligatsioonide wasta stsse toodud. Aga selle asemelle oliwad mitmed wölglased omad mõlad Jakobsonile üles kuulutanud. Üks suur weksel nõuuti adwokati läbi maksta. Jakobson pani oma wiimse jõuu nende wõlgade ja lubja maksmise peale, mis ühtekokku paar tuhat rubla kandsiwad. Mtmed kiusajad astusiwad Jakobsoni juure ja ütlesiwad: „MiS Teie ennast Seltsi ja tema maja eest pandite. Edasi asi enam ei lähe, müüge materjaal ära ja peastke, mis peasta "on." Seletuseks peame tähendama,  et need mitte Seltsi liikmed, maid muud targad  mehed oliwad. Jakobson wastas: „Ka oma wiimse juuksekarwa tahan ma pandiks panna, aga maja peab ehitatud saama." Kergeks ei tulnud see lubamine küll mitte/ Uueste oli üks 500 rublane weksel üleskuulutatud. See pidi maksetud saama. Sakalale kippus takistus. Aga õigel ajal tuli weel abi. C. R. Jakobson oli Peeterburgist Kõrge Riigi- Jsa pale eest tulles Tallinnas Lmda Seltsile. ette pannud, et see oma wenoa W. P. Seltsi aitaks. See palme oli kuuldud saanud. Lmda Selts laenas, kui-meie mitte ei eksi, 2500 rubla. Weel kord ütleme,  see oli abi õigel ajal. Muidu oleks pea wist wöimata olnud, weel 1881 suwel Seltsi maja ehitust  algada, Kui sellepärast Wlljandl EeSti Põllumeeste  Seltsi maja ehttuse loost ja töö hakatujest räägitakse, siis mõtelgu iga isamaa armastaja tänu ja auustusega Linda seltsi peale. Nende kahe Seltsi ajalugu on ka seega wennaUkult wäga tähtsalt kokku seutud. Seda abt kuuldes waatasiwad Mljandi Eesti Põllumeeste Seltsi lükmed ja ehttuse - komitee kmdla julgusega oma maja tulewiku peale. Materiaali mõlad salwad, mis takistust oltwad ähwardanud teha, maksetud  ja ehitus 26. Juulil alustatud. Waheajal oli Jakobson ühe tubli Eesti mehe, Bachmann'i, Pärnust kuulanud, kes Seltsiga kauba ara tegi ja maja tunni poole aknatem oma tuluga lubas üles teha. Ka nurgatiwi panemise juures oli wastaste poolt takistusi ette pandud. Töö aga läks rõömsaste edasi, ja laimajate ja laitjate suud hakkasiwad pisut häbelikumaks jäema. Seal tuli aga, kuna maja müür jo üle akente oli üles tehtud, jälle kibe raha puudus kätte. EhitusemeiSter Bachmann tegi kõigest maimust, mis tema jõuudts, aga ka tema mmm löppeS. Raha Seltsi obligatsioonide peale ei tahtnud enam kustkilt saada. Seltsi ja nimelt C. R. Jakobson': wastased oliwad jälle nüüd kõigest jõuust ette astunud ja pankrotti jäemist kuulutanud. Töö jäi seisma. Jakobson'i laimati häbematal musil. Weel puudusiwad  aga umbes 3000 rubla, et maja katukse alla oleks saanud. Talurahwal on raha, kui seda mõni kopik juhtub olema, pankades, ja laimamiste läbi tikkus ka mõistlikkudegi usaldus Seltsimaja peale kaduma. Seal heitsiwad Jakobson ja mõned teised ehituse komiteed ja Seltsi liikmed kokku, tahtsiwad Seltsi obligatsioonide peale Aleksandri kooli kassast 6"/» peale raha laenata, mis eest nad ka weel oma päriskohad pandiks lubasiwad, aga kui suurem osa Al. kooli pääkomiteede liikmeid abikomiteede otsuse, et Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi maja peale raha laenata, tagasi lükkas, sest et raha nende käes hoida oli, ütles Jakobson õhtul enne Kirjameeste Seltsi homnest koosolekut, enne woodi heitmist: „ Wõitlemisest wäsinud heidame täna kui asjata töötegijad woodisse. lialgi ei ole ma raskema südamega ja nii haawatud meelega ühest rahwa asjade koosolekust tulnud, kui täna. Hõiskama ega wõitma aga ei saa meie wastased  mitte. Natukenegi abi saame ometi kustki leidma." Ja see lootus ei läinud nurja, teisel päewal wõttis üks auus Eestimees 600 rubla eest Seltsi obligatsioonist,  ja Wtljandi poolt oli üks rikas kroonuwalla mees 3000 rubla laenata lubanud. Wiljandi Põllumeeste Seltsimaja ehitus läks jälle pisut edasi. Õnnetuseks aga ei saanud lubatud 3000 rubla Wiljandist mitte. Sellepärast ei löönud see 600 rubla, mis saadi, kuigi kaua ette, ja Oktobri kuul oli raha puudus jälle nii suur, et ehituse meister mehed ära pidi laskma. Müürid oliwad poolele. Jäiwad nad nõnda sügisese wihma ja talwe kätte, siis oli ehituse usaldus ja lugu nurjas. Et Seltsi asi nii takistuses oli, kuulutas  maa- ja platsi omanik ka oma mõla üles, Seltsi platsi ostmise wõlg oli tärminita wekslite peale wõetud. Pidi 500 rubla kohe maksetud saama, 2000 rubla hiljem. See oli Seltsimajale just nagu otse surmahoop. Mis pidi nüüd tehtama. „Oleks ometi weel sest kimbatusest peaseda ja maja katukse alla saada, muidu ostab mõlgnik." Ka siin läks see mana-