Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahvale. ..Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubauulitsas M 10. > maksab: ! Saarenmal aastas I rbl. Kv kop., postiga saadetud 2 rbl. ? j Saaremaal pooles aastas tl rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 2Z kop. l Tuleb wälja iga csmaspnamal. Kuulutuse rea elik selle ruum maksab  Ä kvp. tk 3S. Esmaspääw 12. Augustil 1885. n. aastakäik. Näitemäng „Mihkel ja Liisa." I. Näitemäng Mihkel ja Liisa on selle läbi  Saarlastele tuttaw ja tähtjas, et see paari aasta eest kaks korda, kui esimene Eestikcele näitemäng, Kuresaares mängiwd  sai, Pääle selle oli selle näitemängu sisu kohta Saarlaste hulkus nurisemist kuulda, mis niipalju arwata Saarlaste auu ja puhta südametunnistuse eest kostis, et mitte hädapärast tarvis ei olnud kirjalikult  häält tõsta. Aga nüüd, kus „ Saarlases"  avalikult selle näitemängu eest seistakse,  peab ka avalikult vasta hakkama. Sest mitte Eestlased, vaid mõned üksikud erakonnad kes Eestipinnal auusa Eestinime  all pesitavad ja kes teab, mis kõik „Eesti rahva anuks ja kasuks, heaks ja hariduse edenemiseks püüdvad valmis haududa ja munast välja nokkida  peavad  ka näitemängu Mihkel ja Liisa suure  aun sees. Nende arvates pidada see näitemäng „tõsine pilt meie rahva elust" olema ja „rahwa elu, ta kombid, tegusid, vaimu olekut õigel tõsisel viisil vaatajate silma ette tooma" jne. Tõsised isamaa -ja rahva armastajad leidvad sellest näitemängust tükkis teise värvilised pildid, ning need on: 1) Näitemäng „ Mihkel ja Liisa" ei seisa  mitte ristiusu põhjusel. 2) Näitemäng „Mihkel ja Liisa" ei ole mitte pilt Eesti rahva elust. 3) Näitemäng Mihkel ja Liisa" rikub meie rahva vaimu ja elukombeid. . Et igal ühel „Saarlase" lugejal see näitemängu raamat mitte käe pärast ei ole, millest ta ise need vead võiks näha, sellepärast tahan ma need siin kolm nimetatud  punktid läbi rääkimise alla võtta, millest siis ka avalikuks peab saama, kelle!  õigus ehk ebaõigus on. 1) Näitemäng „Mihkel ja Liisa" ei seisa mitte ristiusu põhjusel. Pühas kirjas on tuhanded tunnistused et iga üks, kes oma lootuse Jumala pääle  paneb, ei lähe mitte hukka. Tõsise palvele  on see töötus antud, et mis keegi palub seda ta saab, päälegi kes nõdruses kinnitust palub. Näitemängus paluwad Mihkel ja Liisa, põlweli maha langedes: „Meie palume „sind taewa ja maa loojat! aita meid sur„ma  tunnini töine töisele truuks jääda! „Trõosti meie kurwad südamed ja anna „meile jõudu meie praeguse äralahkumise „tunnil, sina tunned meie südamete kurbtust  ja näed, et meie wäga nõdrad ole„me;  tule ise meile tacwast oma armuga „abiks ja kinnita meie kurwad südamed. „Sina oled tõutanud kõiki wagade palmid „kuulda wõta, ka nende silmawet ära kuivatada,  kes oma lootust sinu päüle pane„wad.  Kui see wõimalik on, fiis lase „meid siin maa paäl töine töist jälle „röömsa südametega näha! Aga kõik sün„digu  sinu, waid mitte meie tahtmise jä„rele!  (Wõtab ümber Liisa kinni.) Minu „armas Liisa, peame lootust Jumala püüle, „küll tema aitab— (Ingel tuleb kõrgest „walged riided seljas tõstab õnnista„des  käed ülesse") Jututuba. Pm ja siiski mgeni. Elfried von Taura järele. 1. Noor arst. On üks Askulap'i* jünger tohtritäädust suure hoolega õppinud, ja nimelt mitte nagu ~ lüpsi lehma, kes talle piima ja wõid annab/' maid palama waimustusega tohtriameti  «astu, ja astub tema nüüd clupöllule  missuguste südameliku kujutustega  teretab ta seda kohta, mida tema omale tegcwuse paigaks walja walinud on! Kuidas näeb ta ennast juba päästja inglina rõhutute ja wiletsate majades awitawat! Ja tema rind paisub kõrgemale  kui ial enne, oma raske, auusa ameti  wastu. Paraku on aga see waimustus tema tcgewuse hakkawsel sagedaste tema wiiman? õnn, ja üks raske iaapääwane elu. töis muret, ilma asjata wacn-a ja raisku läinud ootusi ja lootusi ci jätta teile mitte ühte rõõmust silma pilku. Nõnda kais ka noore tohn Rudolf Grimmi käsi, kes umbes kümne aasta eest rõõmsast pealinnast Tonau jõe ääres, kus tema oma säädusliku cksaami järele meel tükki aega priitahllikult saalstis kuulsais kliinikutes tegew oli, oma kodumaale tagasi  jõudis, ühte suurde Põhjasaksamaa sadama- ja kauba linna, et Ml oma elukäik  tohtriametina pääle halkata. Oma tublidust ja osawust tundes, armas tema loota wõiwat, pea niipalju tööd leida, mis temale kõige wähemast kohtlast ülespidamist  annaks. Üksnes oma tääduscle elades,  oli talle ilma elu koguni wöeraks jäänud ja ei täädnud selle pärast mitte, et arstile tema osawus üksi mitte tööd küllalt ei jõua muretseda, et temale selle tarwis,  iseäranis ühes suures linnas, nii heaste sõprade ja rikaste abi kui ka häid seltslikuid kombed ja loomuse ilu poolest mitte tükkis ära unustatud nägu, ehk kõige  wähemast tujuliku Õnnejumala armu tarwis on. Rudolf oli aga waene ja omas sündimise linnas tundmata. Tema wanemad,  tundmata auusad inimesed, hingasiwad ammu külma kalmu künka all, ning tema ainus hinges sugulane, tema isa õde, oli küll rikkas, lapseta lesk, aga temaga taieste  tülis, sest ajast saadik, kus Rudolf tema tahtmise wastu õpetaja ameti õpimist maha jätnud ning tohtri Laadust uurima hakanud oli. Enne oli tema isast ja emast maha jäänud waest last puudulikult aitnud, sellest wahetusest saadik ei annud ta talle ühtegi enam- Üksnes üks wähikene  pärandus, mis ta parmud, oli tal! wõimalikuks teinud edasi studcerida; see- samma oli aga sääl juures puhas otsasaanud. Et Potisseppa-uulitsasse nr 8 üks uus tohter elama asunud, oli küll ümmarguse wase plaadikese pääl maja ukse körwas kolistamise kellu käehakkatise all lugeda ning ka seitung kuulutas seda igal pool linnas; aga kes pani seda tähele Oleks Rudolf natuke luiskamist, oleks tema nimelt oma auusa palgcnäu ja tohtri nime pääle omale ühe uhke tõlla laenanud ning sellega läbi linna põrutanud, nagu saaks tema tulemise läbi wiickümne haige elu päästetud, siis epoleks talle mitte tarwis  olnud kaua haigete järele oota, kes tema abi otsiksiwad. Aga tema oli nii wäga auusa meeleline, et ta seda üttelust, „maailma tahab pettetud saada," ka kõige ilmiüütamal kombel ei tarwitanud. Sellest see siis ka tuli, et temale terwe pool aastat  pärast tema ameti hakatust, pääle mõningate wacste, kes oma maksu tohtrile Jumala hooleks jätsiwad, nutte ühte patsienti  lhaiget) ei olnud. Sääl juures ei olnud mitte üks päinis temal raha, ja krediit otsa lõpnud, waid ta oli ka, et mitte nälga jääda, üht riide tükki teise järele pandiks pannud ja wiimaks meel oma kõige kallima wara, omad tööriistad, mis temal Viinis kolin sada kuldenit pahnu  raha maksnud, pandi Juudi juurde pidanud wiima, et oma nüri raha ära