Sakala Wiliandis, 7. Webruarikuu päewal 1881. IV. aastakäik. Poliitika, kirjandust ja Mutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja Väljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Auutundmus 11. Sõnumed sõaplatsilt. Poliitika ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandis: Sakala stipendium;  uus sillakohtu kirjutaja. Pärnust:. Pärnu Eesti Põllumeeste Selts Tartust: Ecstl Kirjameeste Selts; Aleksandri kooli abikomiteede  koosolek; üliõpilaste arm Tallinnast: Maapäewa walitsemised; auumärk; kurjategijate päewapildid. Kuuramaalt: Mere-õnnetus; uus wabrik. Narmast: Maa wärisemine. Peeterburgist: Wöidu rõõm; Keiserlikud Kõrgused teel; kohtud. Kirja wastused. Kuulutused. Lisaleht. Soome sõit. 111. Põldpüi. Kuidas maja peab ehitatama. I. Nalja Mart ja Kalja Pärt. Auutundmus ja iseeneseauustus. 11. Aga on nüüd inimene oma loomu poolest kord nn wäga kõrge ja auulik, et kõigest loodusest üle ulatad ja on ta selle kõrguse sisse pealegi ka auutundlikuks  loodüd, mis teda langemise Vasta kõrguses ülewal hoiab, on see siis üleüldse ka weel wõimalik, et. tema sellest auulikust kõrgusest tähendatud alatu olekusse alla wõib langeda? On küll. Seda tunnistawad  meile kohe need kibeda kahetsemise wäärt arutu tuhanded, keda igal pool alatu ja auuta meele järjes näeme röbelewat, häbiks ja hädaks iseenestele ning kõige inimese ilmale. Auutundmus, iseenejeauustamine on wigalise kaswatamise ja nurjas olewa ajawaimu läbi nende hinges ära lämmatatud, ilma et nad ise seda õigeSte ei teagi see'p see ongi, mis läbi langemine nende juures Võimalik oli. Ehmatades peame aga imeks panema, km mõtleme, missuguses , hinnas ja missuguse mõtte all iseenese auustamine meie EeStirahwa harimise ja lastekaswatamise juures seisab > peame imeks panema, et weel nii palju auutundmust  ja nii palju loomulist auulist elu meie rahwa juurest leida on. Tunnistus, et meie rahwas üks tugema loomuga ja wägewa maimuga rahwas on. Jseeneseauustamine see sõna saab tõeste ka mõne mõistlikule omal musil wasta kõrwä kõlama. See aga on paljalt harinemise wiga. Asi ise on ikka suur ja kallis ning tähendab umbes sedasama, mis meeleauusus  wõi auus meel tähendab. Ilma iseenese auustuseta  ei ole meeleauusus kellegi juures wõimalik, ei olegi mõteldaw: ilma iseenese auustuseta on inimene ka auusa meeleta, malmis üleüldise nurjatu ja auuta elule. Pean ma aga ennast auusaks, suureks ja kõrgeks, auustan ma iseennast kui kõrget, auulist olemust, mis ma jo muidugi kui looduse auulikum ja kõrgem jagu olen, siis ei saa mina iialgi auuta mõtetele ega auuta, nurjatu tegudele enese juures maad ega mahti andma. Ma pean jo ennast nende kohta liig kõrgeks ja auuliseks. Iseennast siis auustama, auuliseks pidama ja tundma, see on üks meie kõikide kõige suurematest kohustest. Ja alles õige iseenese auustamise  läbi wõime meie nii auutundlikud ja nii auusameelelised  olla, et ka tõisi, oma ligemisi ja oma ülemaid  auusaks peame ja auustame. Ka ligimeste õige auustamine on ilma iseenese auustamiseta wõimata. Kui ma ennastki auuliseks ei pea ega ei auusta, kuida mõin ma weel siis töist auuliseks pidada ehk auustada? Mitte maikugi! Sagedaste aga antakse iseenese auustamisele hoopis töine tähendus/miska temal midagi tegemist ei ole: teda arwatakse iseenese uhustuseks ja kõrgistuseks. Need aga on iga inimese kohta laidetawad omadused ja nad on üksnes nende päralt, kelle hinges iseenese auustus ära on lämmatud ehk köweraks, wigaliseks kaswatatud. Iseenese auustus on wankumata hädas ja õnnetuses, aga iseenese kõrgistus langeb juba häda , hirmutusel kokku. Wiimne armastab ikka ennast paljalt pealt poolt ehitada ja paista laske, aga esimene ei taha muud, kui üksnes sisemist auulist wäärtust. Uhustajad ja kõrgistajad on ikka albid, narrikesed, sagedaste ka päris kelmid, õiged iseenese auustajad aga on ikka tõsiduse armastajad ja auusameelelised kõikide kasu nõudjad. Nõnda ei ole siis auutundmus ja iseenese auustus mitte üksnes hoidjaks alatu, auuta elu eest, maid ka üheks taewalikuks ajajaks, äratajaks ja jõuu andjaks kõige jumaliku tHudeM* ning wendadele kasu saatma auulise elule. auustus, muudab ja pühitseb inimest läbi ja läbi auusa meeleliseks, nõnda et see nagu ühel jumalikul, õnnestawal waba sündmusel ikka malmis on oma jõuudu wendade, rahwa, isamaa ehk koguni maailma kasuks ära ohwerdama, saagu ta ise seal juures kui taht suurt kahju. Maailma  õnn oleks nagu tema õnn ja maailma õnnetus nagu tema õnnetus. Sellepärast ei maata ka niisugused  auusameelelised kõikide tasu nõudjad jumalikud mehed iialgi selle peale, mis maailm, kelle kasuks nad elawad, nendest arwab ja ütleb. Nõnda näeme päratu palju seesugust suuri, auusaid mehi peale raske töö ja wõitlemise töiste tuluks ka surma minewat  ja ka surmas meel õnnelise olewat. Seda suurt imet, et nad ka hirmsas surmas õnnelised wõisiwad olla, tegi auutundmus ja see teadus, et nad oma südameteadmisele ja oma suure, auulise nimele truuid ja auusad oliwad olnud ning truuiks ja auusaks ka jäänud. Sõnumed sõaplatsilt. Geok-Tepe kants on nüüd küll Turkmenide käest ära wõidetud, sellega ei ole aga sõda ise weel ammugi otsas. Skobelewi wõit Geok-Tepes on palju werewalainist  tarwitanud, kus kümme tuhat Wenelast kolmekümne  tuhande wahwa waenlase wasta sõdisiwad ja neid oma kantside seest wälja ajastwad. Aga see werewalamine  oleks peaaegu ilma asjata olnud, kui mitte Wenelased Turkmenide maad täitsa enese alla ei heidaks  ja seda rööwijat rahwast ei sunniks, rahulikku ja korrapäralist elu pidama. Töiselt tuleb sinna juure, et Inglased Afghanistaani äratvõitmise läbi nagu Weneriigi  kukile on tülnud. Jääwad Inglased Afgbanistaanis  tõeste peremeheks, siis ei ole Wene piir enam nende eest julge. Wenelane peab sellepärast omad piirid  Aasiast kindlaks tegema ja ei wõi ka ilmaski Geok- Tepe juures seisma jääda. Sellepärast ei ole Geok- Tepe langemine ja ärawõitmine weel mitte lõpetuse alustuS praeguses sõas, waid ta on, nagu mõned Wenekeele  suuremad ajalehed ütlewad, alles alustuse alustus.  Wene ajalehed näitawad, kuidas ka siis, kui Tekintsid tõeste ennast Wene alla peaksiwad lubama heita, neid mitte palju uskuda ei tohi, waid mis nüüd tegema hakatud, seda pidada taielikult walmis ja wõimaliku  otsale tehtama. Sõapidamine on seda kergem ja ja seda ennem wõimalik, et waenlase moon täielt Wenelase  katte on langenud. Et see wõit mitte Inglaste meele parast ei ole, seda on iseenesest mõista. Juba enne Geok-Tepe langemist  oli Inglismaa walitsus Peeterburgis järele pärinud,  kui kaugele Wenemaa oma piirist Aasias laiali tahta lautada. Ei tea, kes siis Inglast Aasias Weneriigi  piiride walwajaks on seadnud! Nemad sõidawad üle mitme mere Aasia maale ja heidawad seal ühe maa töise järele oma walitsuse alla, ikka enam ja enam Wenelase selga rühkides. Aga kui Wenelane oma piiride ääres waenlasi lööb, kes m 5 riisumas käiwad, siis julgeb ta küsida ja parida/?us Wenelase piiride ots saab olema. Aga see'p see südame walu on! Wenelane wõidab ühtepuhku ja igas sõas, kuna Inglased juba Afghanistaanis ja Aafrikas hästi waenlaste käest taguda on saanud. Rüüd kardab ta, et Wene wahwad söawäed ehk ka künni Jndiamaa lähedale wõiksiwad tungida ja Inglaste kulla-auk kord Aasias nende käest ära kaduda. Sellepärast on nad siis ka Kurdlasi Persias taga kihutamas, kes sõda pidades wäga kardetawad Weneriigi piiriäärsed on. Inglane tahab Wenelase tähelepanemist Kesk-Aastast Kurdlaste peale pöörda, aga Wene silm ei ole mitte sugugi nii tönts, et ta asja õigest küljest tähele ei jõua panna. Nii palju on nüüd selge ka meile, et asjad Aasias praegu alles õige kirjud on, ja et Geok- Tepe ärawõitmine weel ammugi sõalõpetuse alustuft ei tähenda, waid ennema nüüd alles alustab. Geok-Tepe ärawötmisest annab kindral Skobelew 21. Januaril järgmise täiema telegrahwi sõnume: „12. Januaril, kui tormijooksmise nõuu oli wõetud, sai meie wägi 4-jaks tormijauskonnakS seatud; esimene wäeosa sai owerst Koropatkini, töine owerst Koselkowi, kolmas owerst-leitnandi Gaidarowi, neljaS jauskond, 21. roodu ja 24 suuretükiga jäi tagawaraks. Owerst-leitnandi Gaidarowi kolpune, mis lõunapoolsete kantside wasta astus, hakkas hommiku kella 7 ajal wõitlusi. Ühtlasi hakkasiwad 36 smrrttükki  kantsi-walli maha põrutama, et owerst Koselkowi wäeosale tormijooksmiseks teed teha. Seda teed wal-- mistadi ka jo 8. Januaril ette, ja toimetM hda 11. ja 12. Januari öösel tüuamiidi (lõhkuwa tulerohnga, mis iseenesest põlema süttib) mida meie kütid kindktse müüri aluspõhja alla oliwad wiinud. Kakskümmend minutit pärast kella aga wõttis owerst-leitnant Gaidorow selle kantsi waenlase käest ära, pidchk seda kinni ja warjas ennast uute kantsidega. HMsamal ajal süttis 125 naela püssirohtu, miS waenlase hommiku poolse kantsi eeswalli alla oli pandud, põlema, Wall lendas üles ja mattis mitu sada waenlast oma rusu alla. See pahwatus oli Koropatkini ja Koselkowi waeosadele tormijooksmise märgiks. Mõlemad puruks saanud müüri kohad wõeti kümne minutiga ära, werine meesmehega wõitlemine hakkas waenlasega, kes müüri peal kõwaste wasta pani. Wõitlemine walli pea! kestis arwata tunni aega; taga wara wäest astusiwad 6 pataljooni ja 2 rootu ette ja Samaara pataljoon s tormas redelitega müüride peale üles, mis kahe puruks lastud kohtade wahele weel terweks oli jäänud. Tulise