waid kõigis (?) Euroopa riikides sell ajal maksew nähtus,  üks kaSwatamise ja karistuse kool (!!!???); kui meiemaa pärtSrahwas õpiksiwad, meiemaa minewikn haridusekäigu pää ilmutust (?) ja kõiki sündinud juhtumisi  kui iseenese (Eesti- ja Lätirahwa) ajaloolikud edenemiseks  nägema, millest (ajaloosündmustest) nemad aga ainult sellepärast nii wähä tegewalt osawõtta wõistwad, et neil sellajal otse nõnda kui kõige maade ja suguharude  alamal rahwal" (tõeste, kui see mitte „Z. s. St. «. L." ei oleks kirjutanud, siis wõiksime ütelda, et see ssnadekõlin Eesti Postimehe osawast sulest on jooksnud) „waimujõuud ja wsimine (rumaluse pärast?)  ja seisusekutsumine (hoioi!) isetegewa osawõtmisele (wlettkkudega ümberkäimisele?) weel pidi (kuulge!) puuduma)  kui neile wiimakS selgeks saaks (ja pähä jäekS), et see nõndanimetatud Eestlaste ja Lätlaste „uuS elu" muud midagi ei ole, kui kõige möödaläinud (orjaaja?) edenemise sünnitus ja mitte nagu mõni aastasadade eest katkenud ja weel täna jälle wõimalikuks tehtud uueste kokkusidumine endise kuldse ajaga; kui see arwamine kõik nõnda tuleks, siis" ütleb „Z. f. St. u. L." „ oleks seega palju (Baltlastel?) wõidetud. Kui wäga tähtjaS töö selle juures ühel mõistlikult (Saksa maimus)  kirjutatud raamatul osaks langeb, on selgeste mõista. Meie ühendame ennast sellepärast südamest krahw Keyserling'i soowimisega, et üks raamat sünnitatud  saakS, kellele kõige tõsiste isamaa sõbrade (Baltlaste?)  niihästi Saksade, Eestlaste kui Lätlaste tänu ette teadaw peaks olema." Nõnda „Z. f. St. u. L.". Meie ühendame ennast ka selle soovimisele, et üks sündsa meie kubermangude  ajaloo õpetuse raamat Eesti külakoolidele ilmuks.  Aga meie ja keegi mõistlik Eestlane ega Lätlane ega keegi truu Weneriigi alam ei saa soowima, et raamatus  „Baltia Monatschrifti" ja „Z. f. St. u. L.'i" wale mõte ilmuks, nagu oleks Saksamaalt ja Sakslastelt  meile Eüroopa kultuur (harimine ja parem käekäik)  toodud, waid Wene Keisrid ja nende inimeste armastaja helde meel on Läänemere kubermangust pimeduse  orja orust peastnud, ja see Keiserlikkude Majesteedide  arm ja oma alamate armastus on, kuidas kõige oma suure riigi, nõnda ka Läänemere kubermangude edendamise ja harimise ja parema käekäigu sünnitamiseks  wäfimata tegew, Eestlast, Lätlast, Wenelast ja Sakslast tõfiseS hariduses ja kõige Eüroopa kultuuras edafi aitama. Niisuguses mõttes peab see raamat kirjutatud saama, fiis peaksiwad kõik truud isamaa ja KeiSri armastajad, olgu nad Eestlased, Lätlased, Wenelased  ehk Sakslased seda tänuga kui meie rahvakooli ajaloo õpetuse raamatut teretama. Meie Eestlased üksikult nõuame pealegi ka igast ajaloost, et seal see lapfik ja kiusakas mõte ja arwamine,  mis Saksamaa mungad, kes maailmast ega wõeratest  maadest 700 aasta eest midagi ei teadnud, välja lautafiwad meie nõuame, et sarnane lapfik ja kiusak arwamine mitte enam uuema aja ajaloo teaduse kiuste meie isamaa ajaloos maad ei leiaks, nagu see Saksamaal  muist praegugi ja ka meie Baltia Sakslaste suus ja suleS nii armsaSte heliseb, et aga oma „ õiguse" ja jonni ajamist: .Meie oleme Läänemere kubermangud harinud ja kultiwiirinud" ikka uueSte eest otsast hakata ja sellega iga kord hoöpleda, kuS aga iial ajaloo kujus oma kasu ja edemuse pärast seda värvi tarwitawad. Ajalugu, mis mitte Saksa teadusmeeste kirjutatud ei ole, niihästi mana kui uuem ajalugu ja nõndasama ka uuS hiStoorialine keeleteadus, on selgeks teinud, et Eestlased  ja Liiwlased jo wähemalt Kristuse sündimise ajal Läänemere kubermangudes elafiwad. Wanad Roomlased teawad Eestlastest kui tublist põlluharijast, ja, hiljemine, Oftgootid kui põhjameredes wägewast meresõitjast rahvast.  see rahvas elas oma naabri Wenerahwaga sõbrusrS, keS stis Meel nii mägew ei olnud ega ise enese riigi segaduse pärast Eestlastele õigel ajal abi ei saanud anda õhtupoolsete kutsumata wõeraste salkade masta, ehk küll Eestlased jo mitu korda enne oliwad Wene Suurwürstide kaitsmist omale wasta wõtnud ja abt palunud õhtupoolsete Eürooplaste wasta, kes meie ilusat  mereäärist, rikast ja wiljakat maad oma lugemata parwedega ja laevastikuga käifiwad enese kätte püüd- » maS, kuani viimaks ka weikese Eestirahwa jõuud rauges, F mehed langefiwad ja Sakslased maa oma kätte saiMldF Saksa ajaloo mehed aga püüavad Eestirahwa eÄU haridust ja vaba elu valeks ajada kõigesuguste tühja Põhjendustega ja tahavad lapsikult näidata, et stin Eestlased  enne Sakslaste seietulemist päris metslased olla olnud, kuna ommeti need «metslased" jo ammu laevamehed,  merepurjetajad, kantstde ja kindluste mehed ja kõige pealt paremad põlluharijad olivad kui Germaanlased,  kuidas jo ammu enne vana Roomlane TaatsituS tunnistab, keS ommeti mitte Germaanlasi, nagu mõned kiusakad narrilased arvavad, Eestlasteks ei võinud pidada. On nüüd Saksa histooria kirjutajad üksi kiu- sakad oma armamistega Eesti- ja Liiwirahwa kohta, siis on meie Baltlased weel seda upsakamad ja imelikumad,  nemad sest et Nad ei Wettekeelt ega Eesti, Lätikeelt palju, Soomekeelt sugugi ei mõista ja sellepärast  uuemaid keele ega ajaloo ega mptholoogia mälestusi  ei saa kaaluda wõtawad 700 aasta eest tekkinud  arwamised üles, ehk wähemalt oma kawaluse abiks ja: «Breemeni linna laewad, õhtupoolse taewa tuule aetusel, sattuwad kogemata 700 aasta eest Düüna jõesuhu  ja leiawad ühe uue maa üles," Läänemere kubermangud  ! «Rahwas ja maa päris metslased, aga ommeti wist enam targemad ja ilmatundlikumad, kui nende ülesleidjad:  sest nemad oliwad kardetawüd meremehed ja tublid põllu- ja karjapidajad, kuna ülesleidjad neist maikugi ei olnud teadnud ja taewatuul neid aga seie hommikupoolsesse  ilma oksa «pimeda", «tundmata" rahwa maale tõi, mis nüüd „õigusega" nende omaduseks pidi saama ja kuhu nad siis kohe peremehiks ja «koolmeistriks" . hakkasiwad. Ärge naerge, ajaloo tundjad, sest need mõtted ei ilmu mitte ainult Saksamaal, waid kirjutas weel 16 aasta eest ka EestikeeleS üks Saksa-Baltlane ja nimetas raamatut: «Seitsmes jagu kooliraamat." «Baltia Monatschrist" ja ~Z. f. St. u. L." soowiwad nüüd üht iseäralist Baltia ajaloo raamatut meie rahwa - koolidele sesssamas waimus, mis ühtlasi mööda läinud wiletsat aega, kust meie maad Wene Keisrite arm on peastnud, tunnistaks: «für eine Schule der Zucht" (kaswatamise ja karistamise koolikS) (!!!). Tallinnamaalt. . Mewa TMnnamaM  järgmH"kena  lugu. Kaks wnmsepäema prohweWtuliwad ühe üksiku talumajasse, MMst iegiwad ja wiimast päewa kuulutasiwad, nagu seda nüüd Tallinnamaal  mõnel kohal järjeste sünnib. Inimesed oliwad wäga liigutatud ja et peremees üks rikkamatest meestest oli, siis pandi ka peale palwetunni kõiksugu praewd liha, keedewd mune ja muud sarnast kallist toitu prohwetitele ette. Prohwetid aga ütlesiwad: „Meie ei söö kui wiimse päewa eelkäijat seesugust toitu, waid tarwitame oma eluülespidamiseks paljalt natukene wärsket kala." Peremees wastas, et kala siin kusagilt saada ei ole ja ta sellepärast ka wärsket kala neile mitte toiduks ei wõida anda. Prohwetid waStasiwad jälle: „Uskmatad, kas Teie ei tea, et Pühakirja järele enne Viimist päewa imet tehakse l Kas dn Teil siin kusagil heinamaa peal ehk muial üks weelombikene olemas? " Peremees waStaS, et metsas ühes kohaS küll heinamaa sees üks weeauk olla, aga seal ei elawat mitte kalapoega sees. Prohwetid waStasiwad  jälle: Uskmatad, lähäme sinna weeaugu juure!" Waheajal oli aga juba õhtu pime kätte tulnud. Prohwetid  käskifiwad hobuse pääkoti kaasa wõtta, kuhu kalu sisse wõiks panna, ja nii lüksiwad nad terwe talupere saadetusel weelombi juure. Siin laulsiwad prohwetid ja palusiwad Jumalat, et ta oma wiimsepäewa  tähti teeks, siis wõttiS töine püham prohwet koti, fiputaS natukene aega kätega wee seeS, kuhu ta koti sisse wajutas, tõmbas siis koti wee seest wälja ja puistas kõik, mis koti sees oli, kaldale. Ligi kümme suurt ahwenat siplesiwad, kotist wälja kukkudes, rohu peal. Nüüd hakkas kõik rahwas prohwetit uskuma,  kes, Jumalat tema imeteu eest tänades, kalad kotti tagasi käskifiwad panna ja siis rongi astuda, mille peale lauluwiisi lauldes koju tagasi läksiwad. See lugu oli wäga peremehe meele pärast, kes prohwetite  kalu üheS maitses ja leidis, et kalad tõeste nagu muudgi wärsked kalad maitsesiwad. Tema hakkas küsima, kas prohwetid ka mitte tema karjale õnnistust ei wõiksiwad saata, ning need waStasiwad, et nad nii heaste peremehe karja kui raha ja muid asju ühe ööga kahe ja kolmekordseks wõiksiwad muuta, aga see olla kõik ilmaaegu rikkuse suurendamine, sest et wiimne päew pea kätte tulla ja sellepärast enam kellegile suurt warandust tarwis ei olla. Peremees armas aga, et parem parem on, ning palus prohwetid tema weilest rahasummat nimelt kaswatada, mille peale ta ka tõeste tahta uskuma hakata ja uude usku heita. Suure palme peale lubasiwad prohwetid seda teha, ja käskifiwad  seks peremeest oma raha sinna kambri kappi panna, kus prohwetid saaksiwad magama. Kui kõik nõnda oli tehtud, läks maja pererahwaS magama, aga kuulsiwad prohwetid weel kaua omas kambris püha salmisi laulwat. Kui peremees hommiku wara üleSse ärkas, ütleS ta oma naisele: „Ega meie nii wara oma raha (peale tuhat rubla) waatama ei wõi minna, las ta kaSwab weel natukene!" Juba hakkas keskhommik kätte tulema, seal läks peremees kambri ukse taha, koputas ja hüüdis: „4kuut morjen!" sest prohwetid oliwad enese keskel wahel ka Saksakeelt rääkinud. Ei ühtegi waStust. Peremees läks kambri akna taha, see oli natukene lohakile kinni, nii et kergelt lahti tuli. Nüüd hüüdis ta weel kord aknast sisse: „kuut morjen! " ja siis „tere hommikut sõbrad!" aga MM ei waStanUd Ühtegi. SeaÜ ei usaldanud pereMees seda wsimsepäswä märki mitte enam, waid ta kutsus pere kokku ja nemad häkkasiwav prdywetide wiimseid tegusi ja kadumist läbi uurima. Noh, mis muud, kui „prohwetid" oliwad kadunud, ja nendega ühes ka peremehe raha. Peremees ei tahtnud rahakadumist aga weel mitte uskuda, waid arwaS ikka weel mõnd uut imet sündiwat, künni üks noor tüdruk, kes praegu metsalombi juurest tuli, wiimase imeteulootuse  ärawõttis. Tema oli omas uue-aja ninatarkuses  järele läinud uurima, kuidas prohwetid oma imetm malmis oliwad saanud teha, ning oli leidnud, et mee põhja kast oli pandud, kellel auklitte plekist kaan peal oli. Üheainukese pooluimase kala oli ta weel kasti seest leidnud. Nii oli siis see imetegu osawalt kelmidest ette walmistatud, kes „prohwetite" uäul oma karutüki walmis Legiwad ja keda seiemaale weel kätte ei ole saadud. Rakwereft. Palme Mru Eestlastele. Nagu teame, peale raha ka muid andeid Aleksandri-koM heakS kokku korjatud, mis pärast kas WSljaMNmise ehk loosimise teel rahaks tehwd saiwad ja misläbi head summakesed sisse on tulnud. Selle eesmärgi järele on siis ka Rakwere abikomitee omal wiimsel koosolekul nõuuks wõtnud andeid korjata, mis selle asja heaks kingitud saaksiwad. Sellepärast palume meie kõiki ümberkaudseid Eesti õdesid ja wendi jõudu mööda selle ettewõtmisele abiks olla, ilma selle peale waatamata, kaS asi, mis ta kinkida foowib, ka paar kopikat wäärt on, sest siin kohal wõib ta palju rohkem maksta. Iseäranis wõiwad auustatud neiud oma näputöödega kõige rohkem teha. Aga ka meeSterahwal  on wõimalik midagi anda, millest tall wähem kahju on, kui puhtast rahast. Kõik anded, suuremad kui wähemad, saamad tänuga waSta Võetud. Wastawõtmise  koht on herra G. Kuhs'i raamatukaupluses. Meie loodame siis, et meie palme mitte kuulmata ei saaks jäema ja tahame, et meie Wirulased rahwalikus  püüdmises endid ka ikka töiste kõrwa seada tohiksime.  See olgu meie ülem soow ja mure. Rakweres, 7. Juunil 1881. Rakwere abikomitee nimel: P. Jakobson, abikomitee kirjutaja. Soomemaalt. Weel Suwiste pühade ümber jeä-tükkide läbi ukkunud. Põhja-õhtu tuul pani 7. Mail jeä liikuma, nii et aurulaew „Gefle" oma teed edasi katsus käia. Tema järele läkfiwad arwata 100 laewa teele, keS seiemaani Botni lahes oliwad kokku kogunuo. Öösel aga pööris tuul jälle põhja, muutis pea tormiks  ja tõi hulgana jeäd tagasi. Selle läbi jäiwad nimetatud laewad jeä murrudesse kibeda häda kätte. 12 nendest jäiwad „Õregrund'i" madaluse peale kinni, muist jälle ajas jeä Rootsi randa; mõned wajusiwad põhja ja palju saiwad puhas Vigastatud. Inimeste elu poolest ei ole küll mitte kahju sündinud. Peastjad aurulaewad „Neptun" ja „HerkuleS" tegiwad jeä-lõhkumises  wahwaste tööd, nõndasama ka üks Rootsi suuretüki laew. Peeterburgist. Montenegro würsti proua on oma lastega Peeterburgist ära reisinud. Tema kaasas olewa adjutandile Palmenanzile on üks Montenegrolane,  kes mõnest aastast saadik Wene alamaks oli heitnud, PeeterburgiS mõrtsuka wiisil elu kallale kippunud.  Kurjategijal oli wistist würsti adjutandi peale mõnd endist wihawaenu. Tema ilmus adjutandi Palmenanzi  kambrisse jutule, ja kui see temale lahkeSte tooli' andis, tõmbas külaline mõega ja lõi tooliandja pää peale. See axja lõi käe ette ja sellega sai ta raske haawa käesse. Sellsamal silmapilgul aga tõmbas  haawatud Palmenanz rewolwri puusa pealt ja laskis mõrtsukale wasta. Nüüd kargas ka Palmenanzi  wend, üks Moskwa üliõppija, mõrtsuka peale ja andis temale tubli mõega hoobi, mis peale see langes ja rewolwri ja mõegaga saadud haawade kätte jo 10 minuti pärast suri. Mõrtsuka nimi oli DshuraSkowitsh. Ta oli jo enne Montenegros endise würSti Danilo wasta mässanud, oma naise ära tapnud ja sellepeale Wenemaale põgenenud, siit aga 1876 aaStal kodumaale  tagasi läinud ja pärast seda, kui talle endised süüd andeks anti, möödaläinud Türgi sõas oma wahwuse  eest Georgiuse auutähe saanud. Odessast. Mässajaid, kes oma kurja nõu selles awaldawad, et Juute maha hakkasiwad lõhkuma, mõistab nüüd kohus järgeste teenitud trahwi alla. Töiste seas mõisteti ka Saksariigi alam P. Kraft ühe kuu peale wangi, et ta rahulisi töömehi ülesse oli ärsitanud, Juutide wasta wälja astudes, hüüdis: „ Häbenege ennast seistes, kus Juute peaksite vemmeldama!"  Harkowist. Selle linna suure aastalaada . peal maksab tänawu puud lamba willu 11 rubla 80 !