Omalt maalt. WililMdist. Meile kirjutatakse: «Seega palun Teid et Teie mitte pahaks ei pane, kui mõnda sõna Wiliandi linna rahwa ülelugemisest pajatan ja Teie lehes mõne reakesele ruumi palun. Mulle jutustas kuwernante J. L. oma haledat südame kurwastust järgmisel wiisil. Mind ja minu lähemaid omaksid on see rahwa ülelugemine  Väga raSkeSLe haawanud ja nimelt seeläbi et meid kõiki ülelugeja tahtmata SakSlasteks on kirjutanud. Ülelugeja ei küsinud meie käest sugugi rahwust, waid kriipsutas meie terwet perekonda SakSlasteks. Kui mina äramineku peal julgesin küsida, kelleks ta meid on kirjutanud? Ei wastanud  ta sõnagi, waid aStus uksest wälja. Nimetud loetawad on isa poolt Eestlased, ema on Läti wanematest  sündinud, ning Eestimaal suureks kaswanud. Isa on surnud ning ema on omad lapsed WiliandiS üleSkaSwatanud,  ja sellepärast, et meist keegi upnal ei ole elanud kui Eestimaal, sellepärast arwame endid õigusega  Eestlaseks. Nõnda oli Baltia lugeja jälle oma V- tosinad Eestlasi SakSlasteks ümber walanud." Wiliandi maakonnast. Järelseisaw kiri on sõna sõnast Saksakeelest, milles teda wälja anti, ümber pandud: „ Kihelkonna koolmeistrile M. K. kirikumõisa W. maa peal, W. kirikherrast. Praeguse aja oleku läbi äratud, mis ässitamiste läbi Jumala ja inimeste waSta ja tapmise ja põletamise läbi wälja paistab, tuletan ma, mitte üksi kui kohaliku kooliwalitsuse liige waid ka kui selle kirikumõisa praegune herra, kelle maa peal W. kihelkonna kool seisab, meele, et Teie herra K. kui ülem koolmeister selles koolis, mis oma iseäralise oleku pärast päewal ja ööl järelewalwamist tarwitab, selle kõige eest peate waStama, mis seal sünnib. Nimelt kirjutan ma Teile ette: 1) et W. kihelkonna koolis, mis rahwakool täisaruta noore soole on, mingisugust poliitika ajaleht ei peeta ja ei loeta, ning et laste südametest kõik paha ja nende kõrwade eest iga sõna eemal saab hoiwd, mille läbi auukartuS ja lugupidamine Jumala ja Vanemate ja ülemate ja sõnakuulmine kõhtude waSta wigaStatud saawad. 2) Et iga koolmeister ja koolmeistri abi aegsaSte kirikherrale kui kohaliku kooliwalitsusele teada peab andma, kui ta üks päew ehk ka üks tund, olgu ta ka seadusliku põhjuse pärast sunnitud, õpetust ära wiidab, ja et ta seda üksi siis teha wyib, kui ta selleks kirjalikult luba on saanud. 3) Et nimetatud koolis ka töised kui koölilapsed laulu õppimas tohiwad käia, siis peab igal korral, kui seesugtme laulu koosolek  ära peetakse, enne kirikherra käest ehk tema kodust äraolemisel kiriku wöörmündri herra käest kirjalikult luba küsitama, kus lauluõppimise päew ja tund nimetatud  on. Ka saab kohuseks tehtud, et laulud, mida õppida tahetakse, nimetatud ja ette näidatud saawad. 4) Peawad kihelkonna koolmeistrid selle kirja kirjutajale siinse lauluseltsi põhjused ja lauljate nimed nagu ka seda, kus iga laulja elab ja mis ametit ta peab, kirja teel oma nimede allkirjadega künni 10. Oktobrini s. a. sisse andma; niisama on minule ka. igal päewal peale koosolekut teada anda, missugused lauljad koosolekust  osa wõtsiwad. Tähendus. Kui keegi muu kihelkonna koolmeister ehk laulujuhataja lubaga koosolekust  osa wõtab, siis peab tema nime, elukohta ja ametit iseäranis nimetatama ja igal korral tähendus juure lisatud olema, kas midagi iseäralist asja enne koosolekut, koosoleku ajal ehk peale selle kihelkonna  koolimajas on juhtunud ehk mitte. Kirikherra A. D., kui kooliwalitsuse liige W. kirikumõisas, 8. Oktobril 1881. 508." Uus õigeusu koolimaja. Kärstnas oli 15. Detsembril õigeusu kihelkonna koolimaja pühitsemine. Juba kaugelt paistis riigi wärwidega lipp maja katuksel  waataja silmi. Maja oli seestpoolt ilusa wannikutega ehitud, ning kõne-tooli kohal, seina peal pärjadest seatud sõnad: ~Aleksanderlll." Maja kirikliku õnnistamist  tallitas meie oma Suislepi koguduse peestri herra W. PolistowSkij. Armsaid ja wäga ilusaid pühitsemise kõnesi pidasiwad meie oma preestri herra, nii kui ka pidule palutud: Asuma preestri herra Pasharski ja Tuhalane preestri herra Küpper. Pühitsemise kõne lõpetusel tuletas preestri herra PolistowSkij Jumalas hingawa wagat Keisri herrat meelde, kes meie Aleksandri  kooli asutamiseks luba annud ning rääkis meie praegusest Kõrgest Keisri Majesteedist, kes ka meie Eestirahwa kui ka Aleksandri kooli eest armulikult hoolt kannab; töiseks palus ta rahwa poolt Eesti Aleksandri koolile mõnd kopikat anda. Korjamise lõpetusel  ott raha üle 17 rubla sisse tulnud. Selle peale lasti Keisri Majesteeti ja tema Kõrget suguseltsi elada ja lauleti elawalt KeiSri laulu; siis lasti kõrget Piiskopi herrat FilareN elada ning joodi tema terwist. Pühitsemise  kõnede järele pidasiwad weel kõnet koolmeister T. ja koolmeister R. Õhtuks walmistadi pidu i söök; kus weel pidu laual elada lasti: rahwuslikka ! Eesti ajalehti, Sakalast ja Tartu Eesti Seitungi; Kreeka õigeusu preestri herrafi: PoliStowskij, Pasharski  ja Küppert; siis Eesti seltsist ja nimelt Eesti Kirjameeste  seltsi; A. Reinwald'i; siis Eesti perenaist ja Eesti neiusi ning weel palju muid. Pidu kestis üle poole öö, siis läksiwad rõõmus rahwas kodu. I. k. Pilistwere kihelkonna Aleksandri kooli abikomitee  pidas 9. Weebruaril Kõomõisa saalis selle kooli heaks ühe näitemüügi (basaari), mis kell 1 lõuna aeg algaS ja künni kella 2 öösi kestis, kus see pidu waimustawa Keisri lauluga lõppes. Et küll tee ja ilm wäga waene oli, oli siiski osawõtmine rahwa poolt elaw. Põltsamaa Põllumeeste Seltsi muusikakoor  ja Jmawere walla Jerawere küla näitemängijad kauniStasiwad pidu ja rõõmustasiwad osawõtjaid. Sisse tuli 98 rbl. 80 kop., kulud oliwad 11 rbl. 5 kop., puhtaks sissewlekuks jäeb 87 rbl. 75 kop. Tänu olgu kõige osawõtjatele ja waewanägijatele ja nimelt meie Eesti neiudele ja noorikutele, kes oma rohke andedega pidu wõimalikuks teinud. Iseäralik tänu on meil ka Kõomõisa rendiherra Rebasele awaldada,  keS nn lahkel wiisil oma saali pidu tarwis andis ja ka muidu teu ja nõuuga abiks oli. Põltsamaa  Põllumeeste Seltsi muusikakoorile ja Jerawere küla näitemängijatele, kes oma näitemängudega pidu kauniStasiwad ja osawõtjaid rõõmustasiwad, on asi ka rohket tänu wõlgu. Hale parwe õnnetus. 16. Weebruaril tuliwad Rannu kihelkonna mehed Wiliandi laadalt kodu poole ja läksiwad Oiju parwest üleminema, kolme hobuse ja wankrega, aga wee hoog ja jeä plankas - murdis parwe tulbad katki, nüüd kukkusiwad kolm hobust ja inimest jõkke, kaks hobust ja wankert saadi wälja aidata, üks hobune wankrega ja mees upusiwad ära. MeeS kes Rannu kihelkonnas elas ja Wiliandi kihelkonna Päri walla rewisionis olla, jätnud lese ja 5 wäeti last järele. Selle rahaga, mis parwe omanik ülekäijate ja waldade poolt makstud saab, oleks wõinud Tennasilma jõe üle ammugi juba kas rauast sild ehitatud saada. 11. Tartust. MudameeSte tööst. Meile kirjutatakse  Tartust: „ Reede, 29. Januaril hommiku, oli Tartus Jaani uulitsas ühe maja alumise korra eeskoja  ukse külge järgmine kin-Mndud: kivat ÄaWson aus äie kelliu! Ler lebe ood! Lreüts. Loeme meie seda kirja pealiskaudu läbi, siis näitab  ta mõnest Eesti mehest kirjutatud olewat, kes mitte õieti Saksakeeli ei oska, ja siiski Saksakeele kirja kirjutada tahtis. Waatame meie aga natukene lähemalt  kirja sisse, ja loeme terawa silmaga tema sõnad, siis jõuame koguni töise otsusele, ja on meil selge, et kirjutaja mitte Eestimees ei ole, waid wastaliste laagris teda leida wõime. Katsume siis oma ütelust põhjendada ja tõendada. Mvat" on Ladinakeele sõna, ja tähendab: Ta elagu; kes aga ülepea teab kuidas Ta elagu Ladinakeelde tõlkida tuleb, see teab ka, et Ta elagu Ladinakeele Vivat on, mitte aga „?ivat", ja ei saa Vivat Ladinakeeles iialgi mitte f-ga kirjutama.  Mikspärast aga kirjutaja meelega Vivat f-ga kirjutas, oli põhjuseks see, et ta meelega wiga tahtis teha ja kirja kirjutamist mõne koolitamata Eestimehe süüks anda tahtis. See hoop on aga kirjutaja enese pihta tagasi põrkanud, sest et Eestikeeles „f" tähte koguni olemaski ei ole, ja koolitamata Eestimees, kes ehk paljalt kuulmise järele teab, mis Vivat Eestikeeles tähendab, seda tähte ka mitte ei tunne. Eestimees räägib küll, kui ta tubliste Saksakeele tähe „f" Väljarääkimisele  ennast harjutanud on, Ladinakeele v ja Saksakeele w mõnikord kui f wälja, mis aga üksi siis sünnib, kui sõna f-ga lõpetab, ja järgmine sõna w-ga hakkab. Näituseks ütleb Eestimees: gieb mir einen Stos Fasser asemel Wasser, ilmaski ei ütle aga ta mitte farum aseinel warum, küll äga Wellin asemel Fellin, olgu sest küllalt. Eestimees ei pruugi sõnade juures elu paika ehk kohta tähendades Saksakeeli porssides iialgi mitte aus waid in. Aus pruukimine niisugustes lausedes on Saksakeele elu ja olu tunnistus. On meil küll juba selge, et kirjutaja mitte Eestimees ei ole, siis annab meile weel selgemgt tunnistust Saksakeele sugusõna „die" pruukimine. Eestikeeles niisuguse sugusõna, nagu Saksakeeles der, die, das, ei ole, ja ka õpetatud  Eestimehelgi on raske ennast Saksakeele sugusõnade  der, die, das pruukimisele harjutada, ta räägib  suure armastusega ilma sugusõna peasõnade juu- reS pruukimata Selle» kirjas sugusõna di« pruukimine  on selge tunnistus, et kirjutaja Saksakeele sugusõna  pruukimisega wäga tuttaw on, nii et ta teda kogunigi ka seal pruugib, kus Saksakeeles teda e: pruugita; omasõnade nimetamise juures jääb Saksakeeles  sugusõna pruukimata. Mkspärast aga kirjutaja  selle koha peal sugusõna pruukis, oli põhjuseks see, et ta näidata tahtis, et kirjutaja mitte Saksakeele Grammatikat ei ole õpinud, sest „ aus" järel oleks pidanud dativ, mitte aga acusativ Saksakeeles pruugitud  saama. Mis mull „Her", „och" ja „Brents" ütelda tuleks, on see, et Eestlane „y" sõna hakatusel, ilmaski Välja ei räägi; näituseks: „ommiku", kirjutakse aga hommiku, kuidas wõis üks Testimees, keda kirjas nii rumalaks tehakse, et ta er mitte õieti kirjutada ei oska, h hoch juurest ara Võtta ja ilmaaegu er ette panna; ta oleks Väljarääkimise  ja kuulmise järele Eestikeele sõna ta Saksakeeles  äär ehk eer, ilmaski aga mitte „her kirjutanud.  Ka ei kirjutada Eestikeeles nn iialgi mitte n, waid see on üksi Saksakeeles leida, mida meie Saksa laiskuseks nimetame. Kirjutaja on harjunud Saksakeeli ikka õieti rääkima, sellepärast teeb ta Saksakeele  lausest „es brent" „BrentS", et ometegi Saksakeele wõeriti kirjutamise läbi EeStimeest kirjutajaks  wabritseerida. Neist näitustest ja seletustest paistab selgeste wälja, et kirjutaja Saksakeele oluga wäga tuttaw ja Saksakeele seadustes wäga kinni seowd on. Selle kirja kirjutaja ei ole siis ilm kahtluseta mitte EeSti mees, waid töistes laagrites leida. Ka tunnistab see kiri ühtlasi, et kirjutaja Eestikeele oluga wäega mähe tuttaw on, ning et ta kogunegi ei tea, kuidas Eesti mees Eesti- ja Saksakeelt räägib. Juba enne on niisuguseid plaani järele walmiStatuid kirju uulitsa nurkade pealt leitud, ikka tunnistab aga keel, olgu kiri Saksa- ehk Eestikeeles kirjutud, et kirjutaja Eestikeelt mitte selgeste ei tunne. Sest näeme meie nüüd jälle, kuidas meie rahmast üles ässitada ja rahutumaks teha ning riigiwalitsuse ees EeSti rahwast ja rahwamehi kardetawaks teha püütakse. Meie näeme sellest kirjast, et ükski asi meie wastalistel enam püha ei ole, kui nad aga oma otstarbele jõuda Võiksid. Niisuguste kirjade walmistajaid palume aga, laske meid elada ja jätke meid rahule, et meie rahus, meie suure Wene riigi kasuks ja Eestirahwa edenemiseks tööd teha wõiksime. Lõpeks peame meie weel nimetama, et marssi peale selle kirja mitu weiksed ja üks suur tulekahju Tartus oli." EeSti õpetatud Seltsist. Töine kiri Tartust on nõnda: „ 18. Januaril pidas õpetatud EeSti selts oma aasta päewa, manal tutwal wiisil pidas ka täna seltsi president professor vr. L. Meyer aastapäewa pühitsemiseks ühe pitkema kõne. Kõne eeskõnes rääkis tema nimetatud seltsi seestpidisest ja siis wälisest elust üleüldse. Wäline seltslik elu olla wäga kardetaw, sest meie ei teada mitte, millas meile meie naabri ehk meie sugulase maja põlema pistetakse ja tule roaks saada, see wõida igal silmapilgul sündida.  Mõrtsuka tööd olla igal pool leida, ka meie maa kõige auusamate meeste elu kallale olla juba kiputud, olla ülekohus neid nurjatuid töösi terwe Eestirahwa süüks anda, süüdlased olla üksi häbematad ja autumad rahwamehed (gemeine estnische Agitatore). Niisuguste üteluste peale wõime meie ütelda, et mitte Eesti rahwamehed niisuguste kurjategude süüdlased ja hallikad ei ole, waid neid meie Vastaliste hulgas leiame, nagu ülemal nimetatud kiri ja Tartu herra v. S. sala seltskond meile selgeste tunnistab. Lõpeks peame meie küsima, mis puudub niisugune kõne õpetatud Eesti seltsisse? Kui meie oma armast ja kallist riigilaulu yma Eesti seltsides laulame, siis kisendawad Saksa ajalehed, meie ajada Eesti seltsides poliitikat taga, minna omast eesmärgist kõrwale ja astuda üle seltsi põhjuSkirjade; Saksa ajalehtedele paneme meie aga omalt poolt 18. Januaril õpetatud Eesti seltsis peetud pidukõne kohta küsimise ette: Kas puutus see õpetatud Eesti seltsisse, kas ei olnud see mitte poliitika taga ajamine?" Tartust kirjutatakse „Heimath'ile", et Dr. Hermann olla ühe Ladinakeeli ilma nimeta kirja saanud mis'õieti peenikeses Ladinakeeles olla kirjutud ja niisuguseid sõimu sõnu täis, mis aga weel Ladinakeelest wõis leida. Kirjategija ähwardab vr. Hermann': õieti kurjasti, kui see mitte „Eesti tee pealt" ära ei pööra Kirja tähed tunnistada, et harjund mehe töö olla - " kirjutatakse Otepääst .,2s, Januaril s. a. ohtu kella 9-sa azal ol: „Tartu" ja , Wõru" sillakohtu poolt, uue Otepää kaupmehe V 5. Müller': paberide kui ka maja läbiotsimine. Otsimise juures mis umbes 4 tundi wältas, ei ole kõrged herrad muud arwanud heaks ühes wõtta kui üks rahwa laul: