Saarlane Teisipäewal, 31. Mail 1888. V. aastakäik. maksab i Saaremad "sStaS. . . . I rbl. 30 kp. l ,lcs aastas 1 „ „ -. >id aastas . 3 „ „ k . l t „ AS „ L s Ilmub igal Kurrsaares, kaubauulitsas Nr.IS. Jaani kihelkonda. Saaremaal. Kuulutuse rida ehk selle ruum maksab 2 kop. -H UW Ultiildiiit poiitiko ajaleht maa- ja lianarahmale. UU Lühikene juhatus lina harijatele. Saaremaa põllumeeste seltsis sai üks õpetlik kõne peetud lina tegemisest ja harimisest.  SeS kõnes näidati asjalikult ja felgestc, et lina harimine kõige rohkem põllumehe raha jõudu kosutab. Kes Saaremaal  kartuhwli tegemist on katsunud, teadwad ,et see rohkem kasu annab, kui rugi ja odra tegemine, aga lina pidajad on ka ära tunnud, et läbistik raha sisse tulek linadest weel suurem on, kui kartuhwlitest. Ülemal nimetatud kõnes ette pandud rehnung  näitas, et lina wakamaa läbisegi pääle 20 rubla rohkem sisse toob, kui kartuhwli wakamaa. Sest et wilja hinnad ülimaga on alanenud ja wilja kauplemine ajuti tükkis seismaõ on, siis on loota, et suuremad põllumehed ka Saaremaal lina harimist ette wõtawad. Põllumeeste seltsi eestseisuse poolest soowiti, et ka wäikesed  põllumehed ühes iseäralises kõnes lina harimisega saaks tutwamaks tehtud. Ma olen siis seda kõnet enese pääle wõtnud. Kui see mõnest kohast puudulik on, siis palun mind seega wabandada, et ma põlluharimist  ei ole õppinud ja see minu amet ega kutse ei ole. Osawaid põllumehi palun wigasid asjalikult parandada, et kõne põllumeestele  äratust ja kasuliku õpetust tooks. SeS kõnes tahan ma siis laiemalt rääkida lina tegemisest, harimisest ja miimaks lühi- delt oma nõuandmist sell põllutöö ettewõtmiseks  ilmutada. Linama a. Lina armastab liiwasegast saue ja mullasegast liiwamaad, põlgab aga kuiwa liiwamaad, lubja ja sitket sauemaad. Maa loomulik nõrkus peab keskmine olema, mitte wesialuse põhjaga, mis maa külmaks teeb, lina tahab küll hästi palju niiskust, aga mitte seda, mis maa põhjast üles keeb, waid mis õhust udu ehk wihma kombel maha tuleb, sellepärast kaSwab ta ka wihmase ajaga kerge liiwamaa pääl kaunis hästi. Sest et linal mitte sügawat juurt ei ole ja seemes sügawaSse ei saa sisse käärda, ei tarwita tema mitte sügawat mulda, waid leplb juba õige õhukese maa pinnaga. Põllu pääle, mis juba ruggid, otri ning kartuhwlid 5—6 seemet annab wõib julgeSte linu teha ja wõib hääd saaki loota. Sellepärast  ei wõi mina seda arwamist, et Saaremaal maa kehwuse pärast lina tegu mitte ei kõlba, mitte tõeks tunnistada. Sest Saaremaal on niisugused maakohti küllalt, mis talwe kui sui wilja 7 künni 10 seemet  annawad, mispärast ei saaks siis need maad linu kaSwatama! Pääle selle on weel Saaremaa õhus palju rohkem niiskust, rohkem udusid ilmu, wähem kanget palawat  päewa paistet, kui Wiljandi, Tartu ja Wõru pool, kus linu suurel möödul tehakse. Saaremaa sui soojus on ühtlane, tuuled enamiste pehmed, homikud sage- daste udused ja niisugused ilmad on lina kaSwamisele wäga meelepärast. Linamaa harimist peab põllumees  mõistuse ja suure hoolega ette wõtma. Linamaa peab niisama sula olema kui tuhwli ehk nisu maa, muidu ei wõi hääd kasu loota. Sellepärast peab maa juba sügise nii hästi küntud saama, et umbrohu juured paigalt ära kistud ja maa pinnale tõstetud on. Sügisene kündi jäägu äestamata. Üleüldse arwan ma sügise künni äestamise tühja töö olewat. Sest talwe külmad ja niiskused on põllumehe kallid sõbrad ja tugewad abimehed. Külm rikub Umbrohu seemed ära ja teeb mulla ja saue lommid nii pehmeks ja murusaks, et nemad kewade äge ees kergesti ära lammuwad. Külm ja niiskus wöib aga äestamata jäänud künni maa sisse palju kergemine läbi tungida  ja mõjusamalt oma äestamise ja lahutamise tööd teha, kui tiheks äestatud maa sees. Sellepärast jäägu sügisene künd ikka äestamata. Kewade kui umbrohi ennast näitab, saab maa raud ehk tugewa puu ägedega äestud, selle järge küntud ja jälle äeStud, siis peab maa malmis olema, Kahe kördist kündi ei wõi kewade mitte kiita, sest see kuiwatab maa wäga ära, mis seemne edenemisele ja tõusmisele suurt kahju wõib tuua. On maa, kuhu linad tulewad teha, umbrohune ja kõwa, siis peab teda juba sügise nii kaugele harima, et Ühe katuse all. 6 (Ots). Ja õues wäljapool akent seisis Kaarel. Ümardaja  oli talle ütlenud, et wend nähja nõnda imeline wälja, nagu ei oleks tema pea sees mitte kõik üsna õige. See ajas temale jälestuse pääle. Hindriku tuppa minna ja sääl tema järele waadata, seda ei tahtnud ta mitte, seepärast seadis ta ennast õue akna kohta ja luuris säält wenda. Ta mõis wacwalt seda weel omale meele tuletada, millal ta wiimaks wenna otsa waatanud oli ja nüüd, kus ta seda kaua aja järele tegi, tuli wend talle korraga nii teisite ja segane ette. Ja temaga sündis niisamuti kui Hindrikuga: ta meele tuli mööda läinud aeg, kus nad nii õnnelikult teine teisega elanud oliwad ja ta teadis, et ta ei olnud sest silma pilgust saadik, kus nad esimist korda wennaga tülisse läinud, mitte enam õnnelik olnud. Ja nüüd pidi tema ka õhkama, nüüd tuli temale ka kahetsus kätte, ta arwaS, ta annaks kakfiktalu selle eest ära kui jälle rahu ja armastus nende «ahel wõiks aset leida. Ja teda sai mägise senna poole tõmmatud, temal oli nagu peaks ta wcnnale lepimiseks kätt pakuma, et kord tema süda jälle rahu saaks ja üks rõõmus tundmus sääl sees elaks. See oli juba üsna hilja õhtul, talu õue püül oli kõik wait jäänud, juba kaks korda oli perenaine ukse pääl Kaarlit hüüdnud, aga Kaare! Kuunert ei kuulnud midagi, ta seisis ikka weel wenna Hindriku elu toa akna all ja wahtis sisse. Selle aja sees, kui ta sääl seisnud ja sisse waatanud,  ei olnud Hindrik ennast mitte liigutanud, nüüd ühe korraga põöris ta ennast järsku ja Kaarel nägi läbi akna wennal pisarad mööda palet maha weerewat. Hindrik Kuunert nuttis. See oli Kaarel Kuunertile liig. Ilma midagi mõtlemata, rutas ta majasse tagasi, kiskus wenna toa ukse lahti ja hüüdis: „Hindrik, mis on sündinud?" Kohkudes kargas Hindrik kohe püsti, wahtis suurte silmadega Kaarli otsa, nagu ei teaks ta mitte, mis ta mõtlema pidi. Ja kui wennad teine teisele silmi waatafiwad, mis nad kaual ajal mitte ei teinud, taganes kade wiha, riid ja uinbusaldus, ja ainult mana armastus jäi, nad mmstafiwad kõik mõrudat wihawaenu ja tundsiwad endid jälle wennad olewat. Ja üks pakus teisele kätt ja wastakute oli mõlemate suust kuulda, et asi pidada teiseks saama. „Hindrik," palus Kaarel, „wõtta sa kaksiktalli  omale, mina tahan enesele üht teist kohta otsida. Isa on küll oma testamendiga hästi mõtlenud,  aga nii ei lähe see ialgi mitte." Hindrik raputas pead: „Sina oled wanem ja kui sind ka mitte ei oleks, fiisgi ei jääks ma ialgi siia. . Ja sa pead teada saama mikspärast." Hindrik jutustas wemiale, mis talunik Kleinert talle ütlenud ja kuidas need sõnad tema südant trehwannd ja pisarad silma sundinud. Ka Kaarli südamest käis see läbi, kui ta kuulis kuidas üks auuwäärt talunik kaksiktalli ja tema omanikude üle otsustas. „Kaarel!" hüüdis nüüd perenaine jälle õues ja poolteed kartlikult, sest ta ei teadnud mitte, mis ta sest asjast arwama pidi. Siis läks Kaarel oma naise juure, ja see waatas iineks pannes tema otsa, sest ta filmist paistis ühe hulga aja pärast jälle rööm wälja. „Mis sul on juhtunud Kaarel?" „Liisa,ma olenpraegus Hindrikuga äralepinud. Jumalale olgu tänu, see oli mu südant küll waewanud, ja nüüd peab rahus ja lahus olema, ehk see küll teisiti on kui õnnis isa seda armas." Ja perenaisel näis see ka õige olewat, et rahu tehtud oli, sest eflmisest riiust saadik ei olnud ju mitte ühte rahulist tundi enam kaksiktalus. Ja efimist korda kaua aja järele istus Hindrik Kuunert jälle wenna toas. Wenna naine oli talle ka sõbralikult kätt pakunud ja nüüd istusiwad nad kolmekesta kaua koos ja mõtlefiwad järele, kuidas endid kõige parem ühendada. Teisel päewal sõitfiwad mõlemad Kuunertid seltsis linna adwokaadi juure. Imeks pannes waatasiwad Riigioja küla inimesed' neile järele. „Waljud sõnad leiawad wahest head maad," mõtles wana Kleinert, „ja kui kaksikud jälle rahuS elawad, siis ci taha ma oma tüttart mitte hoopis Kuunertile ära keelda." „Juba jälle midagi ?" hüüdis linnas adwokaat neile wastn. Ta elas M teiste inimeste riiust.