Saarlane H 83. Esmaspäew 18. Augustil 1886. lil. aastakäik. maksab: poolcS anstaS . . . . I „ 2K „ --H Tuleb igal esmaspäewal wälja. Knresaarcs, kanbauulits/Nr. 10. Kirjad kai ivad: Jaani kihelkonda, Saaremaal, K u ulatus e rida ehk selle ruum maksab 2 kop. UU Ulciiidine pnlitikn njnleht maa- ja linna rahwale. UM Rahwas ja ajalehed. 11. (Järg.) Kui ajalehed rahwale täielikku kasu peawad saatma, siis peawad need käes olema  aja, rahwa iseloomu ja ta hariduse kohaliselt toimetatud saama. Tahawad ajalehed rahwaga hariduse teel suuremaid sammusid astuda, kui aeg ja tema loomus seda lubab, siis sünnib temaga seesamma äpardus, kui wäikese nõdra lapsega, kes rutulise jooksuga komistab ja mudalompi maha kukub. Mida madalama maimu haridusega üks rahwas on, seda suurema osawusega peawad ajalehed tema äratamiseks  tööd tegema. Wäikesest Eesti rahwast wõib palju, wäga palju õppida ja meie praegune põli on nii õnnelik, et ta seda kõik näeb, kuidas üks rahwas, kui lapsuke kaswab ja tugewamaks saab ja kuidas ajalehtede tegewus seda wäetikest on kosutanud,  aga ka kestanud! Läheme kord minewiku tagasi ja waatame seda lugu lähemalt: Eesti rahwa kõigewanem ajaleht „Postimees"  (endine ..Pärnu Postimees") saab tänaniu aasta 30 aastat manaks. Kui üks praeguse aja laps selle, kui ka 7 aastat noorema „Eesti Postimehe" alguse  aastade käikisi maatab, see paneb imeks ja ütleb: (nagu seda ka öeldakse) „Mis ajaleht niisugune ka on! mitte ühtegi rahuli- ku küsimust! „Sannumed ommalt maalt mõne tähtsa päewa ja pühade aja kohta on mõni waimulik salm ja muud sarnast ajalehe sisu; ei nende lehtede wüljaandjal olnud sugugi politika tundmist rahwa äratamiseks"  j. n. e. Kellel aga rahwa elu kohta enam küpsem tundmine on ja oma rahwast armastab see tänab Jumalat, et Ta ühe uiisuguse mehe") Eesti rahwa waimu elu uue sündimise ajaks on walmistanud,  kes teda (Eesti rahwast) ta waimu ja iseloomust mööda mõistis edasi lammutada.  Sel ajal kui nimmetatud esimesed ajalehed ilmusiwad, ei olnud Eesti rahwas politika tarwis weel küps. Rahwas oli weel waewalt orjaikest pääsnud; orjus oli kõik tema paremad püüdmised ja tahtmised  maha rõhunud-ja kõik tundmused kõrgema  eesmärgi poole pstumiseks nüriks teinud. Rahwa waimu oli stl ajal nii tünts, et wüike „Pärnu Postimees" mis aastas ilma postirahata lrub. 25 kop. ja poStirahaga  1 rub. 35 kop. maksis, waewalt wöis ilmuda ei olnud tellijad. Kuida näha, ei saadetud „Pärnu Postimehe" toimetusele sel aja aastas mitte sadantgi kirja., selle järele mõib siis igaüks Eesti rahwa maimu elu olekut ja seisu kohta ära tunda Sest on arwata et sellel mehel julgust, kannatust, aga ka osawust pidi olema, niisugusest rahwast üht rahivast Scc mccZ on J. W. Janscnn. walmistada, mis edespidi oma jalge pääl wõiks käia ja ära tunda et ta rahtvas on. Kuida algas ja tegi selle aegne „rahwa mees" oma tööd? Ei mitte oma kiitusega, et ta iga wiirga „mina" ehk „meie"ga oleks alganud ; ei mitte sellega, et ta oleks näitanud kuidas üks seisus teist rõhub, ehk üks teisele liiga teeb, mis sel ajal juhtumise korral enam päewa korral oli, kud praegusel  ajal; ei mitte! Wäsinud ja uinunud  rahwa waim tahtis paremate, see on loomulikumate abinõudega äratatud saada ja seda mõistis tema magusate jutudega ja oma kui wõeramaa uudistega korda saata. Pääliskaudu waadata, näitas see tee, mida mööda nimetatud „rahwamees" Eesti rahwast ärksama elule tahtis wiia wäga pitk ja igaw olewat, aga see oli lühem, kud keegi wöis ette arwata. Rahwas astus ajakohalikult oma waimu rammu järele loomuliku rahurada oma eesmärgi poole ja näitas ka peagi oma edasiastnmise wilja. „Wanemuine" lauluselts ja „Eesti Kirjameeste selts" oliwad esimised rahwa ärkanud waimu tundemärgid. Püäle nende sündisiwad weel mõned seltsid. 180 V. aastal (13 aastat pääle esimise ajalehe ilmumist) oli Eesti rahwas juba ka nii waimustatud ja äratatud et ta juba 50. aastase priiuse mälestuseks esimise üleüldise laulupidu  wöis ära pidada. Tähtsam ja kenam õieke, mida rahwa ärkanud waimu Jututuba. (Järg.) Ma aga olen seda poisikest armastanud ja kõige parema tahtmise ja südame innustuse  järele üles kaswatanud ja loodan üks kord ivõiwat rõõmuga selle üle arutcha." Zlleksander muljus palawalt icma kätt ja õpetaja jutustas edasi: „ Marie elas pärast wmkseZti oma isaga edasi ja tal ei puudunud mitte troosti rikkam svmu mitest oma lapse üle. ühe aasta parast jäi isa haigemaks ja koguni iseäralikul ivinsi; tema mana iaam oli uuesti pahaks läinud ja ta reisis Kersini, et sääl ühe kuulsa arsti Kest nõu küsida. Siin õpis Naris krahw Schlettendorfi tundma, kes Marie iluduse, wooruse ja armastuse rikkusest ära lvõidctud talle kohe oma kätt ja südant pakkus. Ka Marie tundis ennast tema poole tõmmatud, tema ausa, ilma kõrvaluseta  mehise olemise läbi, mis täiesti teist moodi oli, kui tema endisel eksitajal ja ta öpiS madet tegema armastuse ja meelte erutuse tuju mahelc. Aga ta lükkas tema käe lacasi; sest ta tundis, et ta ei julgenud  mirte ome silmi enam üles tõsta ühe «U»WM s»sa pakumise poode, ja ta laskis  osa pea sügamas alanduses oma süüd tundes maha wajuda. Aga Schlettendors ei jätnud mitte järele, ta laskis oma lapse tulla ja kus ta isa palwetele kindlasti wastu pani, sääl wankus  ta süda, kui maike palus : „M nl ei ole mitte ema, oh m a pal u n , saa sina seks!" Marie mõtles ja tundis ära, kui maga wäiksele ühe emaliku naesterahwa hoolt tarwis on: ta mõtles ise oma lapse pääle, kellele Jumal ju ka armaStawad südamed äratanud on, ja ta wötis nõuks mainele tüdrukule seda head teha, mis meie kl-.-karil.' teinud oleme. Teie ise teate paremim. kui das ta oma kohut on täitnud. Tema isa palwed, temale tema ära lahkumist uil maailmast selle rõõmsa teaduse läbi kergitada,  et ta kui ühe ausa mebe abikaasa  järele jääks, saatsiwad seda asja täiesti korda ja ta sai krahw Schlettendorsi abikaasaks.  Marie isa suri enne kui nad tuulatud  saiwad. ja Marie andis oma isast päritud  osa minu kätte, et ma seda oma tahtmise järele lapse heaks pruukima pidin. Mõne aasta eest otsis Kielski mind üles; ta oli suures raha puuduses. Ts päris Marie elu koha järele, ta teadis, et Marie oma isa kautanud oli ja et ta isalt kaks kuni kolm tuhat rubla pärida mõis. Ma kohkusin, sest ma teadsin et ta, kui ta tema üles leiaks, tema piinaja, tema rabaja  wcre imeja kõige elu aja oleks: ma olin seda inimest läbi ja läbi tundma õpinud. Ms andsin lapse päranduse ta kätte, et seega ema päästa ; ta wvtis ivastu  ja ei otsinud mitte enam Marie järele; ta armas, et ma tahta seega Mariet uue häda ohu eest kaitsta." „Ons see wõimalik?" hüüdis Aleksander ehmatades, „ja kas niisugune kelm peaks maailmas ilma kätte maksmata läbi saama  ?" „Mina ise tarwitan nii mähe, mu palk ulatab nii kaugele, et poissi wiisakasti üles kaswatada möin," ütles õpetaja; „aga seitsme wõi kaheksa kuu eest sain ma krahm Schlcttendorsi käest kirja, mis mulle tema abikaasa surma teada andis ja mulle ütles, et abikaas talle tunnistanud,  et üks laps temast minu marju all elada. Tema lubas selle lapsele kuni tema kahekümnekaheksa aastani Frankfurdi linna pankast IVO rubla ja palus mind ka edaspidi lapsele nõuks ja abiks olla. „Mina suren wist pea," kirjutas ta, „muidu astuksin ise oma kalli, igawesti armastatud naese lapsele isa asemele ja püüaksin ära tasuda, mis ta minu tütrele on head teinud." „Ma pean küll ütlema et see ausa, andeks andma südame tunnistus mind sügawasti liigutas." Aleksandri silmad läikisiwad uhkusega. „OH, teie ei tea aimatagi, mis sugune hea süda see oli; ma tean, kui Mariel oleks usaldust olnud, siis oleks kõik ivccl wõinud heaks saada. Umbusaldus, oh, ms olen seda tunnlld , ta