minule maha on jätnud, see on see pärandus, mis ma enesele olen wõtnud mina wihkan Teid selle surrnu pärast! " (Järg jäeb tulema.) Lembitu imelikud juhtumised. 11. Kui Lembit üles ärkas, hõeruS ta silmi, et ehk hakakS nägema, aga marsi sai ta aru, et see ei aitanud,  sest öö oli. Ta tundis kõhu tühja olewat, sellepärast  tuli talle meelde katsuda, kaS rahapung alles on. Rahapung oli küll alles, aga suureks õnnetuseks tundis ta paljalt kaks metallist raha selle sees olewat, mis umbeS kahekopikalise suurused oliwad. Ta wõttis nad kotist peusse; aga kuida imestelles ta, kui mitukorda kaks raha kotist peusse oli wõtnud, aga ikka kaks raha kotis oliwad. Nüid tuli talle meele, mis Maanala mees temale ütelnud oli, et kord aeg on, millas tal raha pungast ei pia lõppema. Ta wõttis nüid kotist nõnda kaua rahasid, künni tal kõik taSkud täis saiwad, siis hakkas ta edasi reisima. Ta oli rõõmus, et tal niisugune pung oli. Ta mõtles, kuidas ta nüid kaSsat asutab, milledest waesed inimesed ilusal wiisil ülespeetud saawad; mõtles, kuidas oma rahwast aitab mitmesugustd suuri, kasulikuid ehitusi  ehitada ja koolisid asutada. Nõnda mõteldes sammus ta edasi. Aga kuidas imestelleS ta, kui mitme inimesega,  kes temal tee peal wasta tuliwad, rääkida püidis ja need teda ei mõistnud. Ta arwas ennast wõeral maal olewat. Tema jalad oliwad mudast teed käies wäsinud, sellepärast  katsus ühe hobusa mehega, kes temale järele tuli, rääkida, aga seegi ei mõistnud tema keelt; see lõi hoobi tema pihta ja töise hobuse pihta ning tahtis edast sõita, Lembitul läks aga õnneks tema hobust kinni pidada ning temale raha anda. Wõeras meeS tõmbas tikuga tule üles, waataS raha ja käskis siis, näituse abil, Lembitut  wankrisse istu. Lembit istus tänades wankrisse ja panni Pungast jälle karmani raha täis. Koit tekkis, Lembit sai uniseks ja jäi ikka raskemine magama, mida woorimees tähelegi ei pannud. Woorimees jõuudis ühe linna juurde, seal katsus ta näituse abil arusaadawaks teha, et kuhu maja juurde Lembit sõita tahab lasta, aga ta nägi teda magawat. Ta liigutas teda peast, palus teda üles tõnSta ja pealt maha minna ehk ütelda, missuguse maja juurde ta teda sõidatab; Lembit aga ei ärkanud, waid norskas seda kõwemine. Voorimehel ei jäenud muud nõuu üle, kui et ta läks haige majasse ja palus, et Lembit senna waStuwõetud  saaks. See läks talle korda ja Lembit wõeti waSta, sest et tal raha küllalt kaasas oli, millega teda oma põetamise wõlgasid loodeti makswat. Lembit kanti haige majasse. Natukese aja järele tuli tobter ja katsus ta läbi, aga ei leidnud kõige wähemat  wiga, sellepärast ütles ta: Joobnud see mees ei ole, weri ei jookse ka soonte sees, kui terwel inimesel; ma arwan, ta on üks wiguri tegija, määrige teda plaastriga, siis saab ta kõige rutem terweks. Proow sai tehtud, aga haige ei ärkanud üles. Ohtu jõuudis kätte, ikka magaS ta. Päike läks looja ja iha oli juba lõpnud,  kui Lembit üles ärkas. Tema sai aru, et ta haige majas oli. Ta tundis ennast ka haige olewat, sest ta nahk walutas. Aga ta ei teadnud, kuida tal niisugune haigus juurde *oli saanud. Ta tänas haige maja inimesi,  kes teda wigast senna wasta oliwad wõtnud. Ta andis ühel haigede hoolitsejale raha, et see salamahti temale piiritust tooks, millega ta oma haawad määriks, et need nõnda ei walutaks. Suure waewaga läks Lembitul  korda, oma tahtmist palutawale awaldada. Kui ta rohu oli saanud ja rohu-toojale tubliõte maksnud, hakkas ta ennast määrima. Peagi oli tal suur walu kadunud. Ta pani riided selga ja lahkus haige majast. Ta lihis kui waraS metsaS ja otsit ühte kõrwalifi kohta, kus ta wõiks päewal olla. Koit hakkas, kui ta ühe maantee äärde juhtus ja ta uinus senna magama. Ta magas künni lõunani, ilma et keegi teda tähele oleks pannud. Lõuna ajal sõitis üks kohtunik seda teed. Kui ta Lembitu kuhale jõuudis ja tema hobused Lembitut nägiwad, hakkasiwad  nad jooksma. Kohtunik sai selleläbi kahju. Sellepärast  saatis ta mehi Lembitut kohtu ette tooma; aga need oliwad ilma hobuseta tulnud ja ei wõinud käsku täita, sest Lembit magaS ja ei ärkanud üles, ehk nad küll wõimalikku tegid, ja nad ci jaksanud teda ka kanda. Nad läksiwad kohtuniku juurde tagasi ja rääkistwad,  et kui ta tahta, et tema käsk täidetud saaks, siis paluks nemad ühte hobust, sest see mees olewat wifl haige, ta magawat raskelt, et teda ei olewat wõimalik äratada. Kohtunik muretses neile hobuse ja käskis Lembitut seniseks wangi majasse wiia, künni ta üles ärkab ja siis omale käsku tuua. Ta mõtles Lembitu joobnud olewat. Ohtu oli juba ligi, ikka magas weel Lembit. Natuke soola, kruusi täis wett ja nael hagana-leiba, mis tal lõuna söögiks oli toodud, seisid ilma liigutamata mangi koja akna peal. Ohtu wiidi kohtunikule käsku, et hobuste hirmntaja alles magawat. Töisel päewal tuli kohtunik tohtriga Lembitu juurde Mangi majasse ja laskis teda läbi katsu; aga tema juurest ei leitud wiga, sellepärast käsksiwad tohter ja kohtunik teda plaastriga määrida. See käsk sai täidetud, aga Lembit magaS edasi. Teenrid teadustasiwad kohtunikule, et roht ilma mäeta oli ja mees ei ärkanud üles. Kohtunik käskis neid nõnda kaua oodata, kui Lembit üles ärkab ja siis teda minema ajada. Lembit ärkaS üles ja tundis ennast haige olewat. Ta tõmmas tikust tule üleSse ja waatas, kas ta ehk haige majas on, aga ta sai aru,*et ta mangi majas oli. „Miks piakS need mõerad inimesed mind piinama! Mikspärast  piaks nad mind siia toonud olema? ma ei tea mingisugust süidi teinud olewat. Ta nägi ukse poekil olemat, aga inimest ei näinud ta. Ta tundis, et tal riided seljast ära vliwad olnud ja tema kuub, mille karmanid  kulda täis oliwad, oli koguni ära kadunud. Kaua otsimise järel leidis ta kuue saside seest kätte, aga ta karmanid oliwad kullast tühjad ja ka rahapung oli ära mõetud. „Nüid", rääkis ta, „olen ma õnnetum, kui õnnetu." Minu ainus lootus oli mu rahapung, aga nüid on seegi kadunud! Oh Taara, peasta mind mu õnnetusest! Ta hakkas jälle otsima ning leidis ka rahapuuga  kätte. Nüid hoidis ta, et ta sugugi inimestega kokku ei puutunud. Ta toit oli taime riigist, kaera sasid, mis karud naabrite põllul üle oliwad jätnud, ja elaja riigist, mis kiskjad metsalised üle oliwad jätnud. Ükskord istus Lembit kännu otsaS ja waatas enese ette maha. Kui ta ülesse waatas, nägi ta tutwat katetud  näuga naeSterahwast enese ees seiswat; see hoidis üht raamatut Lembitu poole wälja sirutatud käes. Lembit oli esite nagu ehmatanud, wiimaks astuS ta naesterahwale ligemale ja rääkis: „Kas ehk pakute mulle seda raamatut?"  Naesterahwas jaatas kumardades ja Lembit wõttis raamatu tema peust ära. Raamatu kesk kaane peal oli üks nelja kandiline paberi tükk, selle peal oli suurte healikutega kirjutatud: „Suur rahu põlw on ta ema all. Kõik waen on otsa saanud." „Mis piaks need riad ehk sõnad tähendama?" hüidis Lembit. Ta pidi naesterahwa ette põlwili langema ja omale rahu põlwe paluma, aga see oli kadunud. Kuidas ehmatas Lembit, et päew juba ülewel oli ja ta ei olnud uninegi. Nüid istus ta uuest kännu otsa ja mõtles palju, aga mähe, mis oli. Ta kõndis metsast lagedale ja nägi, et ta kodumaal oli; aga ta oli mist kaua reisinud,  sest kodumaa kuked lauisiwad koguni töist wiisi, kui enne reisi peale minekut. Lembitu raamatus, mis tema naesterahwalt sai, on see lugu täielikult ära seletatud;  oleks soowi, et seda sealt luetakse. 5. Mõnesugused sõnumed. Rahwaste pühapäewad. Nagu teada, ei pühitse mitte kõik rahwad üht ja sedasama päewa nädalis, waid üks ühte ja töine töift päewa. Kristlased pühitsewad  nädali seitsmendamat paewa (pühapäewa); eömaspäewa  pühitsesiwad wanad Greeklased; tõisipäewa Pärnalased;  kolmapäewa Assiirialased; neljapäewa Egiptlased) reedid Türklased ja muud muhamedi usulised rahwad ja laupäew on Juutide pühapäew. Hiina rahwa arwu üle on „Now. Wrem." teadust saanud, kust ka ühtlast naha on, et Hiina rahwa arw wiimase neljakümne aaSta sees wähenenud on. Nimelt olnud seal 1842 aastal 413 miljoni elanikku, aga 1882 aastal ainult 382 milj., nõnda et nimetatud 40 aasta sees 31 milj. inimest wähemaks on jäenud. Elanikude wähenemise põhjuseks wõiks küll kodused kodanikude sõad ja mässamised, mis mõne aastakümne eest seal loitasiwad,  olla peale selle aga ka ikalduse aastad, kes senna nälga tõid ja lõpeks külge hakawad haigused. Ehk küll tubaka suitsetamine terwisele kahjuks on, siiski, et ta wähem kahjuline oleks, pangu suitsetajad järgmist tähele: 1) Ilmaski ei ole tarwis suitsu stsse hingata ehk alla neelata. 2) Ei tohi kinniseis ruumides ehk kitsais tubades suitsetada, et mitte suitsus olewat nikotini sisse ei peaks hingama, mis terwisele wäga kahjuks on. 3) Wda pitkem piibu wars, seda wähem on suitsetamine  terwise rikkuja. Sigarid ei tohi ilma pitsita suitsetada;  paberossil olgu puuwillad tubaka ette pistetud. 4) Suitsetatagu ainult niisugust lubatut, kelle sees wähem nikotini on (mis mitte liiga „kõwa" ei ole) ja sedagi ainult kuiwalt. Inimesed, kellel haiged rinnad, kes kõik- sugu kopsu, kurgu ehk kaela haigustega põewad, ei piaks sugugi suitsetama, sest neid wiib suitsetamine õigemat teed mööda hauale. Kurwalt ja aegamööda sammub waene T. üle Tartu kiwisitta muretsedes, et nii wähe raha taskuS. Sitta otsa jõuudes, näeb ta wanapoissi ist seal seiswat. „Sa näitad õige kurwas tuj»»s olewat, kas ipa Sind mitte aidata ei wõi?" küsib sarwiline. „Mul on raha wähe,- ütleb T. lihtsalt. ..NiisugusiS asjuS olen mina just see õige aitaja," wastaS kurat; ma rvhkendan Su raha, aga selle tingimisega: Iga kord, kui kiwisillast üle lähed, kaswatan Su raha kaks kord suuremaks, aga iga kord, kui raha olen kakskorda suuremaks kaswatanud, piad 1 rbl. Ema-jõkke wiskama." Esimest korda läheb T. üle.kiwisilla,  sarwiline rohkendab ta raha kakskorda ja T. wiskab 1 rbl. jõkke; tõistkorda jälle niisama. Kolmat korda üle silla minnes kaswatab kurat jällegi kakskorda ta raha ja T. wiskab wiimase rubla jõkke, sest kolmat korda kaõwatades oli ainult 1 rbl. wälja tulnud. Mõtteterakesed. Kokkukorjanud J. Õnneleid. Muusika. Muusika on, õhu luule. J. Paul. Muusika on palwe; olgu et laps teda lullitab, olgu et toores inimene toores keeles teda piab, ehk haritud mees tulise, waimustud sõnades taewas kuuleb neid ühesuguse armastusega ja annab iga ühele ta tundmuste wastuköla troostiks tagasi. Börne. Ah, toonikunst! kes sa minewikku ja tulewikku oma lendawa leegidega nii lähedale meie haawadele tood, oled sa selle elu õhtu, õhk ehk töise ilma koidu kuma? O, sinu healed on kajad, keda inglid töise ilma rõõmuhealteft  wõtawad, et meie koleda öösse meist kaugel lendawa taewaste kewade heali jaata. J. Paul. Muusika on nagu waimnliue, taewalik ujumine; haige hing lähab, ennast kautades kuldse healte meresse ja tuleb kosutud ja seletud jälle wällja. Zschokke. Muusika on naeSterahwa südame wöit. Seume. On inimesi, aga taewale olgu tänu, õige wäha, kes muusikat wihkawad; mina ei usalda ühtegi niisugust inimest, sest ma mõtlen ikka, ta on ka minu wihamees. Karl v B. Ilma kõrgema tundmuseta inimesega sureb ka ta kiitus. Sina taewalik kannad neid, kes sind armastawad, keda sina armastad sülesse. Schiller. Muusikaks nimetatakse üleüldse kunsti, mis ilusate, armsate healte ehk toonide läbi inimese südant ja meelt kaunil wiisil piab liigutama, tema sees armsaid, haledaid,  rõõmulisi ja wägewaid tundmusi äratama, tema mõistust ja waimu lõbusasse tegemusse panema, teda tema igapäewasteft tallitustest, muretsemistest ja kannatamisest,  mis talle ta waewarikkas elus ette tulewad, trööstlikul, elustawa! ja waimustawal kombel wälja tõstma, temast kõiki paha mõtteid ja himusid kaugele peletama ja selle asemel teda kõrgemate ja kallimate mõtetega ja soowimistega  täitma ja selle läbi teda, nõnda ütelda töise kallimasse ja ilusamasse ilma ülendama jne. K. A. Hermann. Waewab walu minu waimu, Warjab teda udukate, Otsib troosti ohkamisel, Ilma et see ilmuks kätte Muusika! siis sinu süleS Julgusele ärkan üles. Sadab rõõm mu südamesse, Süitab teda nagu säde Põlema, kes pia kustuks, Ei ka seletaks kus tõde Muusika! mind jälle wõtad, Oige teele mu'ga tõttad. Lähen ma kord siit maailmast, Mulla ihust lahkudeösa, Tõttan üles Taadi juure, Taewast rahu otsidessa Muusika! su õndsad healed Kuulen siis, kuS taewa keeled. Sina suure Taadi tütar, Taewast ilma' ilmund neiu, Kes sa mind mu elu-eas Saadad, kui üht saadud peiu' Muusika! mu elu laewa Juhid läbi maa ja taewa. C A Linnutaia. 5) Kunstide ja teaduste, nimelt muusika ja luuletamise kunsti jumalana. *"°) Mä'estuse jumalana. ZH 47. S a k a la. 1884 Wastutaja: J. kõrw