Wampir ehk wereimeja. Jutt Bulgariamaa elust. Hans Wachenhusen'i järele ümber pannud M. Põdder. 11. 2. Gospodin Jowan. Rajah ehk Türgi riigi ristiusuliste alamate keskel, keS selle sõa ajal kõige raskemat koormatust ja werisemat wiletsuft pidi kannatama, elas ka rikas Jowan Silowitsh, sündinud Serbiamaa meeS, kellel wäljas Tirnowa linna eeS oru Põhjas, rohilise aasa peal, kelle üle põhja pool päratu magi tasase otsaga ulatas, kelle peal ülemal nimetatud  munga klooster seisis, lõune pool aga kõrged kaljusein  >d püsti tõusiwad, oma asutus oli, üks koht lihtsa elumajaga, aga ruumikate aitade ja magaskitega. Jowan oli wana halli habemega eht Serbia tõuugu mees, kes tüll oma kuus jalga plkk wõis olla, laiade, nagu kangelase Sladega, paksu härja turjaga, nagu mõni wägilane, pikkade kihwadega moka peal, mis tema tõmmu, päewatanud nägu nagu tahte jakku jagas, suurte silmadega,  nagu nad Lõune poolsete Slaawlaste juures leida on, ja tugewate lõua luudega. Temal oliwad ilmatu suured rusikad, aga keegi ei wöinud selle üle kaebada, et nemad talle mingi wiisi Liiga oleksiwad teinud, sest Jowan oli rajah, see on üks wailne, waga kannataja, nagu kõik töised ristiusu liikmed seal maal, keS ühte puhku ennast mudiri wõi kubernööri wäewalla eest pidiwad hoidma. Jowan Stlowitsh kandis oma juukstest paljaks jäenud  paälael weikese Bulgaria mütsikese, mille ääre alt pärja kombel tema nagu lamba willa sarnased käharad juuksed wälja tikkusiwad; tema kandis, ka siis, kui ta koduS oli, kõige armsamalt lihtsat halli Bulgaria särki, mis puusade peal wööga sai kinnitatud, hallid, lühikesed, aga laiad Bulgaria püksid oliwad temal jalas, mille juurde weel põlwist saadik ulatawad suured saapad tuliwad. Tema oli ühe waese Serbia kaupmehe poeg, Negotini  linnast pärit, oli noorel põlwe! piiri peal sala tubaka kaubaga ja hobuse parisniku ametiga omale weikese waranduse  kogunud, pärast siis Ungria- ja Austriamaaga kuni sügawa Saksamaani Serbia elajatega kaubelnud, millest ta head kasu sai, ja wiimaks Tirnowa linnast ühe auusa Burgarlase tütre omale naiseks wõtnud. Terwe tnimese põli ajas tema silu juba oma laialist kauplemist. Tema oli igal pool tuttaw ja tema kaup läks kuni Wiini linnani ja ulatas töisele poole üle Balkani mägeStiku kuni Konstantinopoli ja Kaiiro linna. Tema pää-kauplemine oli esiotsa roosi õliga, mis talupojad otsata Balkani aasade, roostwäljade pealt koguwad. Tema ise mõistis teda osawaste geraniumi õliga solkida ja segada, ja mis Türgi walitsuS sellest kaubast mitte oma kätte ei saanud kiskuda, see jooksis kõik salaja ehk awalikult lowani käte wahele. Tema magaskid oliwad ikka kukurustga (Türgi nisudega),  nisudega ja muu wiljaga täidetud; Donau jõe luhtade peal oli temal karja kaupa hobusid ja nuumhärg!,  temal oliwad Bulgarias Donau jõe äärsetes linnades ja Wallahias suured kauba-asutused, ja asja-toimetajad Bukarestis, Galatsis, Wiinis ja Stambulis. lowani wara arwati mitme miljoni tukati peale; aga tema naeratas arglikult, kui see ehk töine seda kord nimetaS, ja sügas oma suure käpaga käharate juukstega kaetud kukla tagust, kui mõni nii hooletu ehk tige oli, et ta teda rikkaks meheks sõimas. Keelt nälpsates ajas tema seda paljalt tühjaks loriks ja häbemata waleks, kellega tema wihamched ja kadedad kullid üksnes mudiri maksude kruuwi temale tahtwat kaela soowida. Tema olewat waene mehikene ja kõik kohad olla ta! wõlga tais, ja kui temal üks ainukene kaup aga. äpardaks, siis olla tema ka walmiS ja otsas. Aga sellest hoolimata jõuudis ta siiski sagedaste käredale kubernööri härrale suuri raha summasid salaja laenata, mida haua labidas talle jälle kätte maksis, ja siiski ei tõstnud Jowan sellepärast kunagi kisa ega kaebduft.  Tema meelest oli lugu ikka parem, kui pasha tema sõber oli, kui et tal tema täitmata riigimaksude kruuw alati oleks kuklas olnud. Gospodin*) Jowanil oli umbes arwata miiSkümment  Bulgaria hulast, kes tema põldusid hariflwad, pool tosinat Mustlasi, kes tema magaskite üle walwasiwad; aga peaaegu kõik elasiwad ja magasiwad waljaS põldude peal ehk oliwad wiletsate seloodesse wõi küladesse wälja jaotatud. Tema ülem kubjas ja ustawam ülewaataja oli wana halli habemega Mustlane Marko, kelle hooles kõik maja walitsus seisis, kui peremees ise reisimas oli, kuna tema laps, sõstrasilmiline Selwa, wile ja wale, nagu sisalik, kawal ja kärmas, nagu kõik Mustlased, oma noore preili, Jowani tütre, juukseid palmis, kuld rahad ja pärlid nende sisse punus ja temale ka oma murelikka laulusid lõksutas, miS tema oma rahwa suo suust oli õppinud, kui nemad all aru aasade peal telkides istustwad  ja oma mameligat ehk oma nisu karaskid küpsetasiwad. lowani majas oli eluwiis koguni lihtlabane, nagu kõikide rajahde juures, sest igaüks wälimine rikkuse ehk jõukause märk arvate!eS pääraha korjajaid majasse. Hommikumaa pruugi järele oli tuas kolme seina ääreS madal, puhaste waipadega wälja löödud pink ehk diiwan leida. Lauda ega tooli tuas ei olnud; aknad oliwad ilma klaasita ja paljalt puu liistudest risti marjuks ette löödud, lagi seifis tugewaje palkide peal ja jalgade alust kaunistas neljanurgaUstest lauakestest kokku seatud puu wärk. Must kapp seisis suure kamina kõrwal, seinas rippusiwad pika raualine Arnautide püss, paar pika kaelset püstoli ja üks jatagan ehk mõõga larnane nuga; sõariistu  aga ei tohtinud ükski rajah sell ajal Türgimaal enese juures pidada, ja oli Jowan üksneS oma reiside peal käimise pärast kubernööri ehk mudiri käest sõbra poolest seda iseäralikku luba saanud. Alumise korra suures kambris, miS maa pinnaga ühetasane oli, wõttis Jowan oma kaubasõpru wasta, kuulas ka oma teendrite aruannet üle, kui nemad alt orgudest ülesse tuliwad, mõni kord õige kauge maa tagalt, siia temale oma rehnungisi ette panema. Siin kirjutas tema ka hommikumaa wiisi järel töntsi otsaga pilliroosulega  oma kirju põlwe peal ja pidas oma raamatuid korral. Siin, selles ruumikas kojas, oli igawene ämarik ehk pimedus walitsemas. Tshardak, see puust ehitatud kallerei, mis ringi maja ümber käib, warjas kaks akent ja paar puruwana tamme laotasiwad telgi kombel oma haljad oksad maja esise üle. Ülemates kambrites, mis niisamati ilma silma puutuma  uhkuseta ehitatud oliwad, elas lowani tütar Marinka,  kelle ümber Selwa ja üks Bulgaria sugu ümmardaja  sekeldafiwad. Woodi asemel oli temal oma diiwan, mis kalliste waipadega üle oli kaetud; oma pääd aga toetas ta pehmete siidi patjade peale, ühe paari walge elewandi luuga wälja löödud kappides seisiwad tema riided, ehted ja kribu-krabu kraam, mis isa talle ligi tõi, kui tema Wiini ehk Stambuli linnast tagasi tuli, ja siin sellessamas tuas mängis tema Selwa seltsis, kes temast ei lahkunud, nende kenade kannikestega; siin elasiwad ka mõlemad tüdrukud waikest elu, kui nad suuremaks oliwad kaswanud, ja ei saanud isegi sellest aru, missugune igatsus mõnikord, nagu unes, nende südameid liigutas. Jowan wõttis barwaste oma tütart enesega linna kaasa, ainult Greekausu pühadel. Kui tema juba oli neiuks sirgunud, pidi tema koguni koju jäema. Nende juurde majasse tuliwad ükspäinis isale tuttawad kaubasõbrad,  enamiste halli habemelised kaupmehed ehk wana Greekausu papp, kes hea meelega oma jalgu rikkamehe laua alla pistis ja tema juures musta shumla-wiina jõi mõnikord ka liiaste kes suurte summadega lowani wõla kirja oli üles pandud, aga tagasi maksmise peale ilmaski ei mõtelnud ja nüid mõne nädalast saadik oma jalgu põdedes kodus pidi istuma, enese asemel aga oma abi saatis, keda hiljuti eemal elaw piiskop temale tueks oli saatnud, sest et kiriku teenistus wana mehele juba raskeks läinud oli. Marinka oli seitsmetõistkümne aastases wanaduses aegsaste keha ja waimu poolest walminud, nagu kõik tema rahwa sugu tütred, ja tal pöleS tuline leek südames, ehk ta küll pealt näha wäga tasase waimu ja wiisakate kombedega  näis olewat. Temal oliwad ülitõsised silmad, mis järele mõtlemist  awaldasiwad ja nagu sala tules särasiwad; warjatud oliwad nemad tihedatest, nina kohal wähe kokku kaswanud  kulmudest ja pikkadest ripsme karwadest, tema nägu oli just nagu wana Greeklaste marmori kujude järele wälja nikerdatud, ta mokad oliwad punased ja ülemine huul wähe kummis ülesse pöördud, ja tema finimuStad juuksed tegiwad tema hele kollakat ihukarwa pia-aegu Mustlase näo sarnaseks tumedaks, kui nad lahtiselt tema slade ümbcr lehwisiwad, ja ta palgeid kattis kena jume, kui weri tema südamest korraga ülesse woolas. Tema ei olnud mitte oma isa ülemäärilist keha suurust pärinud, waid oli rohkem oma waraselt hauda läinud Bulgaria ema loomuse järele loodud, sirge ja wiisakas, ja juba warakult tähcndasiwad pehmed jooned tema neitsilikku  olu. Tema oli enamiste waikne, ja murelik tõsidus walitseS tema wagaS olekus, aga järsku, nagu wedru, kargas tema suure elamusega üleSse, uiipia, kui mõni liigutaw tundmus tema südamesse puutus. Tema heal oli kõlan? ja sügaw, kui tema Bulgaria lihtlabase kandle ehk gusla mängu juurde laulis, ja keset murelikku isamaa laulu wiskas tema mõnikord küll tüdimusega oma kerget mänguriista diiwani peale, kargas walja tshardaki peale ja waatas rahutult lõkendawate silmadega ülesse mägede poole. Ta tormas küll ka wälja aasade ja arude peale, heitis rohu sisse pikali maha, kattis oma nägu mõlemate kätega ja kohkuS ülesse, kui wana Marko teda siit leidis ja teda ta isa nimel jälle mõistlikule elule äratas ja koju kutsus. Paljalt pühapäiwiti näis tema ehteid armaStawat, ja siis pidi Selwa tundide kaupa tema ümber talitama; Selwa, keS niisugusel korral millaski ei wäsinud, oma preili ilu ja kenadust kiitmast, ja niisugustel päewadel kutsusiwad mõlemad wahest paar Mustlase poisikest majaSse, kellega Selwa kolot tantsis, künna töine neist roogpilli healega jalgu kergitas. Marinka kandis oma südames ühte mälestust, mis teda sagedaste ilmrahuta olemisega täitis, kui ta suuremaks  kaswis. Tema isa oli teda lapsepõlwes enesega ühes Wiini linna wötnud ja teda sinna mõneks aastaks kooli pannud, kui ema ära oli surnud. Marinka oli sellepärast koguni töist elu ja ilma tundma õppinud, kui see oli, mis ta kodust leidis, ja mõistis alleS siis täieste mõlemate wahet ära tunda, km ta juba ka ifienese elust ja olust selgemat  aru sai. Mõnikord tuliwad ka ta isa kaubasõbrad Pesti ja Bukaresti linnast, Galatsist ja Odessast, kes mitmest asjast jutustada teadsiwad, mis koguni töist laadi oliwad, kui need, mis siin nende weikese mäelinnakese unustusse jäenud nurgas juhtusiwad ette tulema, ja ta südames uueste selle aja mälestust ja tagaigatsemist aratasiwad, kus ta seda elu maitses ja oma sarnaste keskel mängis. Marinka oli juba mitmel puhul oma isat palunud, et see teda enesega kaasa wõtaks, kui ta reisi peale laheks, lowan aga oli selle peale paljalt keelt nälpanud ja silma kulmud kortsu tõmbanud. Sellepärast ei olnud siis nende wahel sellest ka enam juttugi ja noor neiu katsus nüid sellega oma aega wiita, et tema weikese Mustlase tüdrukule  oma lapse põlistest mälestustest jutustas mis tema töisel pool Donau jõge Frankide juures oli näinud. Laps wõis niisuguse aja wiitega tüll mõneks päewaks  oma igatsust töise eluwiifi järele ära unustada, aga neiu südame igatsuse kohta ei mõjunud see ammust ajast saadik enam. Tema oma meelest oli ta tihti nagu wangiStatud ja waatas tshardaki peal seistes lindude lennu peale, kes töiselt poolt Donau jõge temast igatsetud ilmast tuliwad ja temale siiski ühtegi sõnumit ühes ei toonud. Nõnda oliwad luod läinud, kuni sõda Wenemaaga lahti peasts. See ei olnud sell korral mitte usuasjade pärast peetaw sõda, ja siiski sünnitas tema wiha ja wainu islami ja ristiusu tunnistajate wahel. Rajahdelle saiwad põhjatu suured sõamaksud peale pantud; iga ühte neist peeti pealegi weel wainlase salakuulajateks ehk piionikS, wõi kõige wähemalt nende sala nõuumeheks. lowan wärises. Tema, kui kõige rikkam rajah Tirnowas ehk ta küll ise sellest midagit teada ei tahtnud pidi iga kord kõige kurjema nõuu wasta walmis olema, kui kawass ehk pasha politsei soldat tema juure tuli; teda konakisse kutsuma, ja muidugi oli iga niisuguse wõõrsil käimise wiimane otsus, et tema warale riigiwalitsuse poolt jällegi tubliste aadert lasti. Tema juures tehti suuri tellimisi, aga hinna kättemaksmisest  ei olnud juttugi. Kubernöör andis temale weel pealegi alt käe teada, et tema magaskid tühjaks tehtakse, et teda wägise sunnitakse tarwitatud asju kohale nõutama, kui tema seda mitte wabatahtlikult ja waStapanemata  ei teeks, ja lowan pidi ikka uueSte jälle omast ilma jäema. Selle juurde tuli weel see, et mudeSsariw sõa hakatusest  saadik ka oma enese nime peale Jowani käest raha wõlgu nõuudis, et papp tema juurest sõas paljaks riisutud ja hädaliste usuwendadelle abi otsis, ja lowan pidi ikka jälle aitama. Peale selle tuli weel kauba mudiri poolt ähwardus, et tema majasse soldatid korterisse pannakse, kui tema ennast mitte Vabatahtlikult antud ohwritega sellest koormatusest  ei lunasta, ja lowan pidi oma lapse elu ja auu kaitsmiseks jällegi nende werekaanide kukkurt täitma. Wiimaks tuli teda ühel päewal kubernöör weel ise waatama, alles noor mees, kes Euroopamaa sõakoolideS üleS kaswatatud ja wäljaspidi peenikeste kombetega meeS oli, aga waeseid rajahsid seda rohkem taga sundis ja kiusas. lowan sügas sellepärast oma halli pääd, kui ta ratsameeste salka nägi oma hobusid tema tua poole juhtiwat,  sest see lugu ei wõinud head asja tähendada. Tema wõttis kubernööri kõige alandlikumal ja auupaklikumal  wiisil waSta; tema ise hoidis ta sadula jalust, andis ta kuue palistusele suud, wiis teda oma tuppa ja pakkuS temale kohwi ja sherbeti keha karastuseks. Ghaleb pasha, kes kui kawal ja tige mees igal pool tuttaw oli, kõneles wäga lahkeste ja sõbralikult. Ta juhtis oma juttu wiimaks ka maja peremehe koduse õnne peale ja soowis tema tütart näha saada. Kawal Bulgarlane sai kohe aru, et kubernöör, nii lahke, kui tema ka wäljaSpidi näis olewat, siiski ühte sala nõuu tema wasta walmistas. Tema la st tahtis see *) Serbia keeli: härra. 9. Sakala. 1885