Wenemaal ja teiste riikides meest wälja pint takse. Odessa kohtu ees seisis min emal kuul juut Dcitsh, kes aastal 1876 ühe mehe hirmsal musil oli tahtnud ärratappa. Juuni kuul aastal 1876 leiti ühel õhtul üht poolsurnud meest raudtee ligidal  maast. Teda wiidi hospidali ja tohtrid ütlefiwad  et tema silmanäusse oli wünwlihaput walatud.  mis te,na silmad, suu ja nina üsna ärapõletanud  oli. Püäle selle oliwad temal meel mitu haawa ja ta oli üleüldse merine. Ta ei saanud mitte sõnakest rääkida, aga parast tunti ära, et ta Äijewi linna kodanik Goriuowitsh oli. Kui ta mähe rääkima hakkas, siis ta ütles, et ta olla nooremehe  Dcitshiga Kijewist Odessa reisinud ja et nad tee pääl meel ühe studentiga oliwad kokku saanud, keda Dcitsh tundis. Kui nemad Odessas jala maksalist linna läksid, oli sindcnt ühe rauaga tema pähe löönud ja Deitsh siis seda põlctamat wedelat  tema silma walanud. Gorinowitih jäigi ühe silma pM pimedaks, nina, pool suu ja üks kõrw mädanesimad ära ja parem käsi on kange. Aastal  1877 sai mõrtsukas Dcitsh kinmwõetnd, aga ta põgenes wangikojast. Tünawu aastal wõeti teda wõcralt maalt kinni ja toodi Wenemaale tagasi ja pandi kohtu alla. Ta tunnistas oma kurjatcgu ülesse ja ütles et ta Gorinowitshi waStu oli mihane olnud ja et ta sellepärast teda tahtnud äratappa. Kohus mõistis Deitshile 13 aastat rasket wangitöõd sellepärast, et ta meel täicealinc ci olnud, kui ta seda kurjatcgu tegi; teine mõrtsukas,  studcnt Molinka, sai juba aastal 1879 üleõsepoodud. Warshawis wõeti neil pääwil üks postiammetnik  kinni, kes kinnitanud kirjad ja külmapakkide  lõhkumises päris meister oli ja keda ta pärast tähendamist ikka nõnda osawasti kinni panna mõistis, et kunagi teda -vastutamise alla ei saanud nwtta. Selle kelmi kinnnvõtmisc läbi, kes Wsrshazvi kaupmeestele ja nendega ühenduses vlcwa asja tallitajatclc, suurt kahju on sünnitanud,  on ka üks ilmsüüta inimene, oma püäl koormamast kahtlusest lahti saanud. Odessa uuritegija  Barjanski oli nimelt möödaläinud Juuli kuul soomisimc päälc ühe Warshawi pangaammetnikulc  kalli kiividega ehitud Allase käcrõnga, 223 rbl. wäart, poStikaudu ära saatnud. Kui ta kaks nädalat asjata kättesaamise tunnistust ja oma raha omanud, saab ta kirja, et saadetus wcel mitte kohale ei ole jõudnud. Mõne pääma pärast tuleb pangaammetniku kest uus kiri, et pakk küll senna jõudnud, aga kullase Kcwaru asemel walge-waSkeve  rõngas söäl sees olnud, mille üle säälse läbiotsija kolnzznikvlc töödust anti. Auna nüüd ühtlast ka Odessas läbiotsimist ettewõeti, tuii Warshawis  et oisitawa Kcwaru, postiammct«U  kvhaliÄe panka oli paigale pannud. Wäljamaalt SaM- jg Prantsusmaa käiwad nüüd Aafrika  LSius üsna KWäes. Sakslased on Longu jõikeaaaõ ema kaebalaewadcle wada woli muret'-eeel  -e meeieee imeks ei räägi Prantslane mitte ksjaste We »astv. Ainult Portugaalia, kellel iõäl rnaid on, ei waata selle Sakslaste mas--abnmc vaale mitte nii W meelega. Nüüd tahab EsUsiWS SouW maade parsst kom«rcMsi pKsds, «iNeft lootuse järele Prantslane ka osa saad mõiwa. Pariisis on hiljuti üks paras Lrsw« «Aga öra surnud. Hmmgs on Prantslastel  zvda mittu wõitliist ette tulnud ja mAen  ':'r veel: mehi langenud. Vclgiamaalt leotakse nüüd, et sek prac- WÄmS selged jesuitid olla za ncid iicvde 'elvsimetled wäga kanalateks ««steks anvata. Sellest sclgnwad siis ka mitmed segased asjad ja laidumäärt poliitikalised püüdmised, mis mi maga ivabameeleseid ära wihastamid on, et ka juba merist  mõitlcmist ette on tulnud ja kes teab mis meel cdespidi sündima saab. Pariisi linnas olewad  palju Belgiamaa inimesi. Need hoiawad kõik wabamcelscte poole ja on nende eeskaivaga täiste rahul. Itaaliast. Mõne aca eest awaldas endine Jesuit Kurtsi mitines acalehes õieti käredaid kurju paapsti, tema õiguste ja saaduste wastu. Tema kirjutas oma arwamiste üle ka mitmad weiksemad ja suuremad raamatud. Kõigis neis kirjades sõdis  ta kangcste paapsti wastu. Sääl pani teda paapst hiljuti wande alla. Jesuit näeb, et tall asjad meel wiimnks õieti kirjaks wõiwad minna ja tunnistab seepärast ruttu jälle kõik omad kirjad tühjaks ja walelikuks ja heidab alandlikult paapsti wande alla, mis eest paapst teda jälle kui oma kadunud ja uucste leitud lammast rõõmuga wastu wõtab ja Jcsuitide seltskonda tagasi lubab astuda, sest Kurtsi sai oma kirjade pärast Jcsuitide seast omal aeal wälja heidetud. Inglased on Kapmaal oma naabritega, Transwaali wabatriigi talupoegadega nurinasse saanud. Hollandi talupojad ei taha enam oma kitsa piirtesse mahtuga, ja otsiwad enestele seepärast  uusi asutuse paiku Tlnulu kahwrite maalt, mis Inglis ülcwaatamise all seisab. Inglane oleks sellega küll rahul, kui uued asunikud Tsuulu maal Inglase walitsust wastuwötaksid. Aga talupojad tahmad oma eneste wolisse jääda ja süül üht uut wabatriiki, Transwaali wabatriigi Moe järele saada.  Kui Inglasel Kapmaal oleks löawaga töidiwal,  küll ta siis wist tõestaks sõda Transwaali wastu. Aga sõawäe puudus teeb temale seda puhku takistust. Mõnesugust. Saare Tõnu une nägu. Sõrme Onu: Tere isi ko Saare Tõnu! ma arwan enesele õnneks, kui sind iganes aga näha saan, päälcgi wcel siis, kui see nii arwa ette tuleb,  teeb mulle iseäranis suurt rõõmu. Saare Tõnu: Tere, tere, armas Onu! eks ole ikka tõsi: „armastus peab armastama, heldus helde olema," et see küll meie juures alati ennast puudulikult ilmutab. „Lahke meel teeb laulu häält, kade kaub ilma päült." ..Armastus ajab ahnust anujast perest, kadedus kantab kalad merest." Seega, olgu meil ikka armastus ja lahke meel Lks töist nähes. Onu: Tõnu! oleme hulk aega töine töisest eemal elanud, külap oled wist selle aea sees mõnda kuulnud, näinud ja tähele pannud, räägi mulle jälle midagi uudist, et mull oleks siis midagi uudist Sõrme Tiidrikute ja Prcdikutcle ette kanda; nemad  mehed on ifigi ko matjad uudise järele. Tõnu: Mõnda on küll kuuldud ja nähtud. Kiki ci maksa rääkidagi; aga, mis pidin küsima: Onu, mis sa unc-nägudcst ka arwad? Onu: Mis ma neist ko arwan, muud midagi,  kui neist arwata sünnib. Mõni neist on nii halb, et ci sünni rääkidagi, mõned jälle üsna ilusad  ja nagu peaksid midagi tähendama, minu arwamiseks  jääb ikka see: „Kes unenägude pääle loodab ja neist õnne oodab, see peksab tuult ja ajab marju taga," muud midagi. Tõnu: WSga õige aimamine, aga ega sa ometi pahaks ei pane kui ma sulle täna üht unenägu  üles räägin, pärast nõid jo SLlda, mis sa sest arwad. Saarlaste mitme kümne aastane  «mm sõna ütleb: .««Mi» uni ja sügisene  jahu roog on ikka pakMpärsscd." Paigute on see nõnda; aga minu uncnäuga on lugu scdl wiisi: Mööda läinud kewade poolt talwet magasin ma ühel öösel raskemini, kui ikka ja nägin siis unenäns nõuda: Mina seisin ühel kenal kewadisel pänwal ühe madala metsa salgakese ääres, kust ma ühe suure lagendiku püüle ivöisin wälja maata, kõik Saaremaad  mõistu ma üle waata, see seisis mo ees nagu kaarti püül. Ja ma nägin ühe korraga kõik Saaremaa  lambrised oma lammastega, üks siin ja töine sääl wäljas olcwat, lambad noppisid tiitseste noort rohtu, iga karjane oli püsti oma karja juures  ; mõnel neist, oli wiiul käe püül, misga kena laulu wiisi löksutas, mõni nähti lahti tehtud raamatud  käes pidawat. Sääl nägin ma korraga metsa widcrikust üht noort meest wälja tulcmat ja minu juure seisma jääwat. Päült waates ci wöinnd temast midagi hääd ega paha wälja luuletada, muud kui, et uhkus  ta silmist wälja paistis. Tall oli midagi käes, mis rätiku sees sõrmede otsas rippus. Warsi algas  ta juttu, mis iseenese kiitusest lehkas, nõnda: „Pange tähele, mis mees mina olen, mina olen palju koolis käinud ja eksamid teinud, ma olen wäga tark mees. Kas näätc, ma olen juba uut kuntsi üles leidnud, mina ise olen üht uut seltsi pikksilma omast püüst wälja uurinud, mina ise olen seda uut asja oma enese kätega malmis teinud; mull on waimu andi, mis mitmel mehel mitte ei ole." Nüüd wõttis ta ette waatlikült seda uut leidust rätiku seest wälja, mis muud kedagi  olnud, kui üks kcrwcga tahutud kuuse puu tükk, kelle ots ühe wana lapse ratta rummu otsa sisse oli toimetud ja töise ratta rumu otsa ette oli midagi klaasist süütud; kas see oli üks wana pudeli põhi, woi muu suitsund klaasi tük, seda ma aru ei saanud. Mina küsisin auupaklikült: Kas niisugust riista wõib ka pitksilma asemel pruutlda, et teie teda seks nimetasite? „Oi wennik wcm tas ta toredusega, „ega mina mees santi aega er salli, olen jo teda ise wälja mõtelnud ja ükp ije teda ka, kas saad aru, ma olen üsna ise seda uut riista nõnda kokku säädnud, tüida siin teda näüte. Mina olen ka selle uue riistale ise ühe uue nime annud: „ ..silma palk,"" eks teeme proowi!" hüüdis ta waimuStatult. Nüüd süüdis ta oma uut „filmo palki" oma kõige pahema silma ette ja pööris seda ümber waatmiseks üle lambristc. Siis ütles ta pääd rapputadcs ja „silma palki" peus ümber keerdes: „Kui teie selle riistaga waatmise kuntsi tunneksite, siis saaksite minuga üsna waljustc hüüdma (ja nüüd kisendas ta kurgu põhjast:) „Lambrised! kohmctand tohmid ! pimedad ! Saage aru, et teil silmad pindu täis on, kas seda wiisi pcawad lambad  rammusaks minema, kui teie neid lüwa küngaste  pääl nätgatc? kas teie oma pindas silmadega  wõitc ka näha kui walewõsandiknst, kuhu te' ise oma ulu-acawiitekL palju põõsaid olete istutanud.  hunt wälja tuleb ja kõige karjaga pahanduse padriku läheb? kas teie ka lambrise ametist midagi  teate, et te' küll selle ealised olete, kust te' lollikesed seda ka olete õppinud ? Kas jõuate seda pahandust oma „südamc tunnistuse kohtu ees wastada  ?" Viimast sõna kisendas ta wäga waljustc. mis pääle mina unest üles ärkasin. Kui ma jälle uinusin, siis nägin sestsamast asjast  edasi: Kõik lambrised olid neid ..silma palkniku"  sõnu möga pahaks pannud, et ta neid kõiki ühtlast ilma wahet tegemata oli lärmanud ja teatanud.  Lõik lambrised '.võtsid pcud penikesi hülga wmd kima täis ja Kiiskasid laimaja poole, kui need tema pääle oleksid ulatanud, siis oleks laimaja  mist kiivi munku alla maetud saanud; ühel ainsal «llzjas tema pcu-tSiS laimaja pihta ja pu