„OH sa kuri, hea tädi." Ja nüid kaeluStaS ja muisutas ta teda tugewaste. „Rüid otsime Emma üles," hüidiS tädi südame rõõmuga.  „Ta on wist wõeraSte maja aias. Seal wõid sa ka Dianaga, mida ma alleS hilja aja eest ostsin, ligemalt  tutwust teha. ApropoS, kuidas on lugu „wiimse saapaga?" „MõnuS. Nagu sa näed, läigib ta üSna toredaste, wist küll rõõmu pärast, selle üle, et tal enam kauemine waja ei ole „wiimse" saapa rulli mängida." KeS pulmadest teada tahab, oleks parem ise wõinud waatama minna. Oma silm on kuningas. Päikesewarju-sipelgad. Kirjutanud: K. Pikkat. Üks kõige imelikum tõug sipelgaid on päikesewarjusipelgad,  MaeeMalotöS) oma kodumaal Brasiilias Sauba  nime all tuntud ja kartetud. Wäga ilus on waadata,  kui nad oma saagikäigult korterisse tagasi tulewad; iga sipelgas peab siis ühe ringümarguse lehetüki, umbes wiiekopikulise suurus, lõugade wahel. Loomakesed ei tarwita  neid lehetükkisi siiski mitte päikesewarjuks, nagu endisel ajal arwati, waid oma elukorterite katmiseks. Et wiimsed  ligi 58 eentimeetert kõrged ja ümbermõetes mõnikord 12 meetert ulatawad, siis tarwitawad loomad määratud hulga lehti ja teewad haritud puudele, mida nad kõige enam armastawad, lõpmata kahju. Lund jutustab, et ta ükskord ühest õige tiheda lehtedega puust mööda minnes kahinat olla kuulnud, nagu sajaks wihma, ehk küll taewaS selge olnud. Ta läinud ligemale ja leidnud maapinna kui ka puu päikesewarju-fipelgatest kaetud olewat. Puu otsaS olijad loomad lõikasiwad oma terawa hammastega lehewarred läbi, nii et nad maha kukkusiwad, kus nad seal olijatest üleswõetud, tükkideks näritud ja ära kantud saiwad. Ühe tunni aja seeS oli puu lehtedest täielikult puhtaks rööwitud. Konsul Dr. Ellendorf pani loomakeisi Costa-Rika juureS tähele ja annab meile neist järgmise kirjelduse: „Jlma wihmata ajaga on troopiku päikese kiired rohu warsst ärakuiwatanud ja siis algab loomakeste rändamine  kohwi puude juure. Missugune töö ja tallitus, oma tarwituste nõuutamiseks! Saaks neil küll wõimatu olema, koormaga pea peal tundide kauaselt läbi rohu ronida, kui ka see rohi üsna lühikene oleks. Sellepärast hammustawad nad kõik rohu kõrred maapinnast arwata wiie tolli laiuselt ära ja wiskawad kõrwale. Selleläbi saab tee, mis miljonide loomakeste ühtepuhkuse, ööd kui päewa edasi ja tagasi jooksmise läbi üSna siledaks ja tasaseks. Niipea kui nad kohwipuude juure jõuawad,  lähemad nad mööda puid üleS ja iga sipelgas hammustab  omale arwata weerand tunni aja sees umbeS poole tolli pitkuse poolkuu sarnatse tüki lehest wälja, hoiab teda hammastega kinni ja tõttab tuldud teed tagasi. Waadatakse  mõne kõrgustiku pealt nende tee peale, mida mööda need miljonid tihis hulgas ja kõigil rohilised lipukesed pea peal, edasi rändawad, siis näitab see, nagu roomaks rohiline hiiglamad» aeglaselt edasi) ja see pilt kollase halli kuiwanud rohu raamide wahel on weel seda ilusam, kui kõik need lipukesed wankuwal liikumisel on." Imestamise wäärilised on ka nende weikeste sipelgate tööd, mis sagedaSte wäga tähtsad suured on. Nii teadustab  Rev Hamlet Clark, et päikesewarju-sipelgad Rio de Ja neiro ligidase jõe Parahyba sängi alla tuneli oliwad  kaewanud, et mõlemille poole kaldalle saada, ehk küll jõgi tähendatud koha peal niisama lai on, kui ThemS Londoni linna juures. Loomakesed tallitawad seda tähtsat tööd suure osawuse ja usinusega. Dr. Ellendorf pani ühe lehetükkidega koormatud rongile jämeda puuoksa tee peale ette. Sipelgad ei tahtnud oma koormatega mitte üle ronima hakata ja terwe rong jäi seisma. Wähe aegse edasi ja tagasi jooksmise järele paniwad esimesed oma lehed ära ja hakkasiwad tunelit kaewama. Poole tunni pärast oli ta walmiS) lehed saiwad jälle üleS wõetud ja terwe sipelgate hulk marssis läbi tuneli kõige paremas korras edasi. Joann Hirmus ja uulitsa lauljad. Wene keelest J. Tarkpea. Graf Tolstoi, tuttaw Wene dramatiku ja romani kirjanik, jutustab omaS ajalu'ulikus romaniS „würst Serebränm"  järgmise tüki. Zar oli oma wahwa ja rahwast kui sõjamäest ühetasa  armastatud wäepealiku, würsti Serebränni, kelle seisupaik ja üleliigne julgus temale kardetawaks oli saanud, Kremli keldri-wangikvtta wisata lasknud. Wangi üle walwamise, kelle wabastamiseks juba mitmed katseid oliwad teinud, oli ta oma elu ja surma peale truuide ihuwahtide wõi opritschnikude hooleks annud. Et aga ka nende hulgas mitmed wahwa würsti Serebränni poole hoidjad oliwad, stis pidas ta wangikoja wõtmed oma woodis peapadja all, ja mitte ilma põhjuseta, sest mõned nendest „opritschnikudest" oliwad juba, kui ka ilma asjata katseid teinud, wangi wabastada. Zari magamise tuba sai aga hoolega ja järele jätmata wahitud, wahtidest, keda zar täieste usaldada wõis. Kaks aastat oli würst Serebränni wangi hoones, kõik katsed tema wabastamiseks oliwad nurja läinud ja pahandatud zar ei mõtelnudki selle peale, et oma waepealikule  priiust anda. Serebränni kurblikust juhtumisest oliwad kaks kuulsat rööwlipealikut, Korschun ja Persten, kuulnud. Würst Serebränni oli neid ükskord oma meelewalla  alla saanud ja neile suuremeeleliselt priiust kinkinud,  selle tingimise all, et nad oma hirmust tööd maha jätma, ja wahwaks sõjameesteks saama pidiwad. Nemad teadsiwad, et zar Kremli-wangihovne wõtme oma woodis peapadja all pidas ja pealeselle teadsiwad nemad, et zar wäga himulik rändawaid rahwalaulituid ja muinasjutuwestjaid  kuulama oli, kes Wenemaal harilikul wiisil ainult kerjajad, jalutud, ja pimedad on, et ta neid tihti enne magama jäemist oma tuppa lasta, ja nad wõtsiwad kindla nõuu, oma ühekordist peastjat wangist wabastada. Pimeda kerjaja riietesse saetud ja ühest noorest poisist, kes saladusega tuimaks sai tehtud, tallutatud, mõistsiwad nad aSja nõnda seada, et nad zarile, kes metsas oma ihuwahtidega ümberkihutas, teepeale wastujuhtusiroad.  Hiilgamas rongi liginemisel jäi tallutaja ammuli suuga seisma; Körschun tegi nüid, nagu oleks ta häkilise seismajäemise läbi puu juurte üle komistanud ja kukkus siis, oma seltsimeest Persteni järeltõmmates, porilompi maha. Poriga kaetult tõusiwad mõlemad seltsimehed  ülesse ja hakkasiwad oma tallutajat koledal wiisil teutama ja sõimama. Parajaste möödamineja zar naeris selle weidra näitemäng! üle ja küsis mõlemilt pimedalt: „Kes T'e olete, kust T'e tulete, kuhu T'e lähete?" „Kes palju küsib, läheb ruttu manaks!" mastas Persten, ilma mütsi maha mõtmata. ..Jahupea!" kisendas sellepeale üks opritschnik, „kas Sa ei näe, kellega Sa räägid!" „Sina oled tõeste suurem jahupea kui mina," mastas Persten ja sirutas zari kaassõitjale oma kepi ähmardades wastu, „Sinul on kaks silma ja ei näe mitte, et minul ühtegi ei ole, ja kedagi tunda ei mõi. Mina aga, kellel ühtegi silma ei ole, tunnen ommeti kohe, et Sina jahupea oled!" Zar naeris veel kõvemine, kui enne ja andis ennast nüid mõlemile tunda. Kui ta kuulis, et nad jutuvestjad olla ja Moskva minna, käskis ta neid, täna õhtu, kui ta puhkuselr minna, oma magamise kambri tulla ja temale endi tarkust awaldada. Korschun ja Persten on nüid oma tallutaja saadetusel  zari magamise kambri lastud saanud. Usaldamata zar aga on, enne kui pitkali heidab, oma munga kuue alla rauudriide selga tõmbanud ja paremasse kätte terawa mõega võtnud. Nii kuulab ta mõlemi pimeda laulust, naljatuisi ja jutustuisi, künni tema nähtavalt une sülle langeb. Pimedad toimetavad oma tööd edasi ja kuulatavad seal juures hoolega magava zari hingetõmbamist. Wiimaks näitab neile paras aeg tulnud olevat. Persten pomiseb hoolsuste laulu „ suurtest pattudest, mis rasket nuhtlust nöuuawad" ja Korschun roomab põlvili maaS voodi peatse juure ning tahab wöttit võtma hakata, kui zar üleskargab ja PerSteni pomisemist järgmise sõnadega takistab: „Aga kõige suurem patt on see, zari petta ja see nõuuab kõige raskemat nuhtlust" ja selle juures torkab ta oma mõegaga põlvitava Korschunile rindu. Zari hüidmise peale tungivad nüid ihuvahid magamise  tuppa. Ka noor tallutaja sai kinni võetud ja ära hukatud, aga Persten'il läks korda läbi akna aeda karata ja Moskvast välja põgeneda. Nii läks viimne katse, vürsti Serebränni vabastada,  tühja. Persten põgenes Kasakade maale ja heitis Kasakate hetmani Jermaki, Siberimaa ärawõitjaga ühte. lermaki sõjakäikudel, kelle söjaoberStiks ta sai, kandis ta nime Kolez ja kui Jermak oma sõjakäiku lõpetanud, Siberi allaheitnud ja viimaks ühel öösisel pealeminemisel barbari ordu läbi langenud oli, sai ta hetmaniks valitud. Hetmanina tuli ta siis Moskva ja võis oma zarile võidetud Siberimaa kinkida. Joann HirmuS tundis kohe vahvat Kasaka pealikut endise pimedana, viis teda oma magamise kambri ja andis temale nüid, tema kangelase tegude eest palgaks, meel ikka peapadja all olewa wangthoone  wõtme, ja nõnda sai würst Serebränni oma wabaduse  jälle kätte. Mõnesugused sõnumed. Proua Mary Stillwell Edison kuulsa telegrahwi ülesleidja abikaasa on hiljuti omas päriskohas New-Uorki linna lähedal surnud. Ameerika ajalehed jutuötawad mälestuseks seda lugu, kuida wiisi kuulus Edison naisemeheks  sai. Edison oli parajaste keemia telegrahwi ülesleidnud  ja tarwitas mitmesuguste tööde juure ka naesterahwaid,  kelle hulgas preili Mary Stillwell'gi oli. Ühel päewal seisis Edison parajaste mõeldud naeSterahwa tooli taga ja katsuS oma riistu läbi. Häkitselt pöörab neiu ennast ümber ja ütleb lapselikus tooniS: „Härra Edison, mina wõin Teile ikka ütelda, kui Teie minu taga ehk kõrwa! seisate, kui ma Teid ka mitte ise ei näe." „Mis põhjus Teil siis selleks on," küsis Edison neiu käest ja waatas aga ikka edasi oma asju läbi. „Mina ei ole kunagi weel selle üle pitkemalt järele mõtelnud, aga ma tunnen seda omas luies ära, kui Teie minu lähedal olete," kostis neiu. „Preili Stillwell" ütles Edison ja waataS ise neiu otsa, „mina aga olen Teie üle tubliste järele mõtelnud ja kui Teie tahate, siis wõtaksin ma Teid omale abikaasaks." „Teie ehmatate mind üsna ära," kõneles neiu edasi, „mina ei ole kunagi —." „Mina tean," wastas Edison, „et Teie senniajani selle peale ei mõtelnud,  mõtelge aga nüid minu plaani üle järele ja könelge ka oma emaga) kui ema ka lubab, siis piab tulewal neljapäewal meie pulmapäew olema." Neiukene ruttaS töökojast minema, ema andis juure rõõmuga selleks luba ja kaheksama päewa pärast oli pullm. Pulma õhtul tegi Edison nagu muulgi ajal aga kibedaste oma töötuaS tööd aga ei pannud päewa tähtsusest suuremat midagi tähele. Ehk küll see kosimine ja pulmapidamine kendsak oli ja häkiste tulli, siiski elasiwad nemad kõige terwe abielu aja kõige õnnelikumalt, nagu oleksiwad ükStõisele päris loodud olnud. Inglismaa saadik Berliinis lord Ampthiel, keS hiljuti ära surri, olnud maga julge mees. Järelseisam näitus tõendab ka seda juttu tubliste. Tema pidaS omal suurt Boa-madu tuas puuris, kui tema Roomas saadikuks oli. Uks kord oli aga kole koduloom puurist mällja peasenud  ja rõngastas ennast kiireste oma peremehe keha ümber ja hakkas ennast juba aega mööda kokku tõmbama. Lordil tulli häkitselt meele, et ma'u kaela luu katki murdmisega  tema käest wõimalik peaseda on. Täie julgusega katsus ta ma'u kaela luu läbi ja murdis seda puruks, millega oma elu selle kole looma käest peastis. Üks kelm Hans von Unverth (Midagiwäärt) on Münheni pangast 18,000 marka ära varastanud. Seda käsitööd on tema juba ka enne mitu korda katsunud ja seepärast wangiSki olnud. Igas seisuses on umbrohtu! Otsekohene kostus. Emand: „See rohi teeb mulle palju waewa, tohtri härra. Waadake ommeti, kui vanaks ma juba olen läinud." Arst: „Jaa, auus emand, selle tarbeks olete mind ju ka oma tohtriks roõtnud, et Teie õige manaks wõiksite saada ja selle eest tahan ma võimalikult  hoolt kanda, aga nooreks teha ei wõi ma Teid enam mitte." Wirgu! Wirgu üles keS sa magad, Juba koidik kumendab; Kes sa unenäudes ägad Tõuuse päev find teretab! Ära vaibu vaimu vangis Ära kiida une ööd! Küllalt kaua une rangis Une ikkeS tegid tööd. Waata, valmis wirgund väli Ootab tööle tegijaid! . Suurel leegil priiuS tuli Walmib nurmel viljapäid. Wirgu siiS ja kasva, kosu Higil väetud püha pind! Wabadusel wõrsu võsu Juba tuksub iga rind! Lä. 1.. Wokirmauu. 3B. Sakala. 1 884 Wastutaja: J. Körw.