Saarlane Kitiiidisk pslijike sjsieht «»->- j> lissorglusalk. w S 9. Teisipäewal, 19. Juulil 1888. V. aastakäik. maksab: » / ..... t „ ZI „ / . -^- Ilmub igal Ltilresaiires.kailbauiilitsnS Nr. L». Kirzad käiwad: Jaani kihelkonda. Saaremaal. Ä u ulut u chk sclle ruuin Kaarmalt. RöömuS aruanne ja tänu. Kes Kaarma kirikust mööda minnes kiriku ukse ette astub ja ukse kõrwale, paremat kätt torni seina pääle üles waatab, see nääb, et see kirik enam lapse eas ei ole; sest sääl on lugeda: „See kirik on malmis saanud Peetri päewal 1407. „Nvnda on iga inimesel awalik, et meie armas püha koda tänawu aaSta Peetri päewal juba 481 aastat on ära elanud. Ses kõrges wanaduses seisab ta (oma mõnusa wäljaS poolse plaani, 23 sülla pitkuse, 3 sülla laiuse, 8 sülla kõrguse ja 24 sülla pitkuse torniga ja oma seestpidise kootis (gothisch) wõlwidega ometi meel täna päew liikumata kindel, otsegu keskealine mees täielikus tugewuscS ja lubab suure armuga kõiki neid oma ruumides koos käia, kei tahawad õppida, kuis kitsas tee wiib taewasse, igawese isamaale; kus hingede sõber kõiki wasinud teekäijaid taewa templis igawese armastusega sülle wõtab, elupuu wiljaga söödab, cluhallika meega joodab, kosutab ja karastab. Rõõmuga peab ka seda tunnistama et suurem hulk meie koguduse liikmed oinas pühas kojas truuiSte koos käiwad ja teda ka eneste rõõmuks ja Jumala auuks ehitawad,, iluStawad ja kaunistawad, otsegu armastaja pruut oma elatand  peigmeest, kellest ta palju rõõmu, aun, kasu ja kõik head kindlaste loodab. 1) Hilja aja eest puudus meie kirikus armas koguduse laulu toetaja ja Jumala teenistuse  ilustaja orel. Nüüd on meil kaunis tubli orel kiriku». Kuidas saime teda? Ta maksis oma kooridega kokku ligi 1000 rubla. Kes andis meile selle suure summa, sest kirik ise on wara poolest waene otsegu need 20 santi, kes meie kirikus iga pühapäewal koguduse käest armuandid  tarmitawad? Mõistlikumad koguduse liikmed pidasiwad uõuud kokku: „Oreli ostmiseks korjame armuandeid." Korjamine sai truuisti ette wõetud ja taewa Isa, kes kõik head ettewõtmised õnnistab, õnnistas ja kroonis ka meie korjamise tööd rohkema mõõduga, kui meie julgesime loota. Ta tegi inimeste südamed ja käed oma püha Waimu läbi meie hea asja edenemiseks nõnda lahti, et meil nüüd oma oreli eest kellegile enam muud mõlgu maksa ei ole, kui tänu anda Jumalale ja hea inimestele, kelle armust meie ja meie järeltulijad  teda kui kingitust on pärinud. 2) Unustamata hingama läinud Kaali mõisa päris omanik ja prohweSsor, herra von Moller maalis ja kinkis meie kiriku ehteks suure ja kalli öliwärmi pildi, Õnnistegija Jeesuse Kristuse kujuga, (12 jalga kõrge jalga lai.) Pildi ülesseadmine tarwitaS uut altari märki. Jälle oli raha tormis. Jälle peeti nõuud kokku ka selle ehituse tarwis raha korjamist ette wõtta. Jälle oli Jumala õnnistus suur; sest koguduse priitahtlikult  armu anded kaSwafiwad nii suureks, et nendega kingitud pildile 1883 Pohlamaa tammepuust  möga tore ja ilus altari märk lootis (gothisch) Kõllni plaane järele, (27 jalga kõrge jalga lai 12 apostli kujuga ümber ehitud sai. Raha, mis selle kalli ja jäädama kindla töö tarwis priitahtlikuist armuandidest ära puudus, kinkifiwad, meel pääle enne kingitud armuandide meie koguduse auuStatud, armsad mõisa herrad oma ühemeeleliscl koosolekul oma laskudest juure. Nõnda oleme kauni ja kalli altari Jumala ja heade inimeste armu kingituste läbi saanud, kelle pääle meie oma usu ohwrid rõõmuga wõime kanda ja kelle päält meile ja meie järeltulijatele  Õnnistegija ihu ja merd leiwa ja wiina all meie nõdra usu kinnitamiseks ja waimu elu kosutamiseks wälja jagatakse. 3) Ikka mee! oli meil oma kiriku iluks ja Jumala auuks asju puudu, mis jällegi raha tarwitaS ja need oliivad kroonlühtrid, mille poolest mõni meie usu kirik kaunis rikas ja õnnelik on, aga meie kirikus ei ole ühte ainustgi kroonlühtrit. Parajad kroonlühtrid meie suure kiriku kohta maksamad suure summa raha, ja kui meel seda mõtleme, et meie kirikus kolm suurt wõlwialust on ja iga wõlwialune ühe kroonlühtri tarwitab, siis wõeti küll suures kartuses otsuseks jälle armuandid korjama hakata, sest meie armas kogudus oli juba lühikese aja sees kaks iseäraliku  suurt ohwrit oma kiriku heaks ohwerdanud ja iseäranis nüüdsel ajal, null meie rahwa raha teenistus ja saak wäga nap on, pidime õigusega kartina, et andjaid mähe saab olema. Ometi lootuses Jumala pääle, alustas meie armas õpetaja, herra Fr. Ederberg selle tarwis korjamist esmalt kiriku pelidega. Jälle sai awalikuks,  et meie kogudus oma kiriku ilustamisest meelgi tüdinud ei olnud, sest lühikese aja järele oli kiriku pelide pääle niipalju raha pandud, et meie kiriku mana katki läinud kroonlühter sai o Rahu maa all. Et see just Peeter oli, kellele ta kõige rohkem südame Ivalu oli teinud, kellel nüüd tema üle kõige rohkem hale meel on, see pani teda imetlema. Pilkamise läks Peeter koju. Liisa pääle mõtlemine tegi ta südame raskeks. Maja eeS istus mana Tiiu Mariega, et ilust sooja suise õhtu õhku sisse hingata. „Tule Peeter ütles wanake, „istu meie juure ja jutusta meiega. Marie wõib ka meel jääda, sest Anna kast käib hästi ja mäike lüttar on maga kui lammas." „Jah, nii head last ei ole ma ilmasgi näinud," tõendas Marie. „Peaks ta aga pärast ristimist ka niisuguseks jääma," ütles wanake rõõmsal tujul, ja sina, Peeter, pead ka waderiks olema." „OH ivana ema, seda tahtis Jaagup ise Peetrile ütelda," ütles Marie hele naeratamisega wahsle. „OH sa kallis aeg, tõsi küll!" wastas Tiiu „ja jah, wanad naised ei wõi ilmasgi oma suud pidada, noh Peeter, ära sa sest midagi wälja tee, et ma sulle seda rääkinud olen, nii sama ka sina Marie! Muidu ei jutusta ma sulle ilmasgi enam muinasjutte." Oh mana emake, ma wõin waikida kui haud," kinnitas Marie ja Peeter naeris, ta süda oli korraga nii rõõmus. Ta ei tundnud ennast mitte enam nii üksi, sest wanake hoolitses tema eest kui oma enese poja eest. Ainult lühikeseks ajaks oli, ta esimiSteS päewadeS temast taganenud ja oma laste juure läinud, sest sääl oli tal ahastus poja ja mure poja naise pärast, keda need õnnetuse püewad ka üsna surma suhu oliwad wiinud, nii et ta enne aegu maha sai. Lühikese aja oliwad kõik kolm wait. Marie algas jälle: „Jaagup tahab kohe pärast ristmist jälle kacwanduse minna." „Mina lähen ka jälle," ütlcS Peeter, „ja teised tulewad ka kõik enamiste seltsi. „Peeter, kus sa natukese aja eest käisid?" küsis ema Tiiu järsku. „Ma ma olin Liisa juure», ema Tiiu Ma waatasii! läbi akna ja see wüetsus, mis sääl näha oli, ci annud mulle mitte rahu ja et Liisal kedagi ei ole abiks ega nõuks olen ma temale ütlenud, et ma teda heal meelel aidata tahan. „See on õige sinust, Peeter, sellepärast saab Jumal sind õnnistama." „Häda peab Liisale küll südamesse tunginud olema, ema Tiiu, ma olen näinud teda paluwat." ~Jah, Peeter häda läbi õpetab Issand Jumal paluma. Ta õpetab neid seda tegema, kes seda ci mõista ja ka neid, keS seda on maha jätnud ehk ära unustanud. Sa tead seda omast käest, ja ei ela wtst nüüd mitte ilma „Jssameie" palumata edasi." „Wana ema ma pean küll koju minema," ütles Marie, „Anna ootab mind juba." „Sul on õigus, Marie, wii lastele palju terwisid ja et sa mind mitte ei laima mu nobe suu pärast, et sa Jaagubi ennast Home Peetri juure tulla lased ja temale midagi ei ütle!" „Ei, wana ema, seda ei tee ma mitte. Aga wana ema, kui mul tulewikuS midagi uudist on, ei räägi ma teile ka mitte. Head ööd!" Ja walju naeruga rutas ta edasi. „See on üks tuline tüdruk!" ütles manale „ja Peeter," ütles ta Peetri poole pöördes, „see olgu sulle teada, ma mõtlen nüüd teisite sinust ja mul oleks hea meel kui waderitest pruut paar saaks ja Jaagupile ja Annale oleks see ka hea. Kas Marie ka ses nõus on, seda pead sa ise tema käest küsima. Head ööd Peeter! Aeg "on käes, kus wanake oma loru lõpetama peab. V. Ristmine oli möödas, Peeter ja Marie oliwad waderiks olnud ja ka wana ema oli sääl. Joodu päewal oli see küll wälja tulnud, et wana ema Tiiu seda juba ennemine Peetrile rääkinud oli ja see oli talle sant: kes seda üles rääkinud oli, ei olnud tüäda, Marie ajas tagasi ja Peeter weel enam. . „AH wana ema!" naeris Marie. Teie olete küll ise oma saladuse üles annud, sest teie ei wõi ilmaSgi saladust pidada!" Wanakene naeris üsna südamest teistega selle üle, ähwardas prisket, naljakat tüdrukut ja ütles: „Mul on aga ometi üks saladus, ja hoian seda päriselt ise omale, kui sa mind ka, kes teab kuidas paluksid, ei taha ma sulle seda ialgi rääkida." „Pai wana ema," meelitas Marie, „ütelge mulle ikka seda." „Ei nüüd, ega ialgi."