ligemise peale tungiwad, temast eemale jää vad. Teinepool  seesuguste rahupaikade pureid on paraku teisiti. Küll ei ole Europas seadusi äralangemise waska selle poole, siiski on seal wõimuseid, miS palju sügawamale ja laiemale  ulatawad, mis täis täidetud on umbkannatusest teiste usutunnistuste, iseäranis Õigeusu wasta. Wõimuseid, mille wasta appihüüdmine nende seaduste mitte-olemise poole, kirikliku äralangemise kohta, ühtigi ei ole, kui tühi kõla. Rooma mälestustes üles kaswataknd läänepooline haridus pöörab ennast Õigeusu kiriku poolt, keda tema ei tunne ega ära mõista, alandab teda, teda ühe alamaseisma  tõuu, ühe kosutamata, metslise hariduse tundemärgiks,  tuunistates. Pshjusmõttes kuulutatakse wabaduse kõige usutunnistuste ja rahwaste kohta, kui selle põhjusmvtte  täitmisest oga jutt on siis saawad õigeusulised Helotiascd (WanmGreeklaste orjad) läänepoolisest harida, sest wälja tõugatud. . . . Mina ei taha siin mitte eemal selle läänepoolise Europa hariduse pärandusest rääkida ega nendest wauaist weristest usu-sõdadest, tahan aga ainult Nõue näituse peale tähendada: Katholiigi ilmast  Dobrjanski  ja Naumowttschi protsessi peale Austrias; Lutheruse  ilmast Gustaw Adolfi-ühenduse seisupaiga peale selle kohta, kui Slawlased Austrias Slawi-keelist liturgiat soowisiwad. Kõige paremini lõpetan mina seda kirja kuulsa Erneft Naville sõnadega, mida tema oma kirja lõpuks igawese elu üle, tarwitanud on: .Nüüdsed asjad kutsnwad Khristlasi tõsisemaks wõitlemiseks,  kui wvitlemiseks üksteise wasta. Meie päiwil on kergem kui iialgi, usu-wabaduse mõnul, Ewaugeliumi põhjuseid  ära mõista. Need kõigeist usutunnsstutest õigeks peetud põhjused ou nüüd aeawaimu wooluste pealetungimise  eesmärgid. Khristlaste ülem kohus, arwan mina, piakS kohus olema, üheskoos seista ja ühist uSku kaitseda Jumala-salgamise- ja materialismuse pealetungimise eest. Nüüdse aea suur waimlik wõitlemine on igawese elu uskujate  wvitlemiue nende wasta, kes seda salgawad." Wõtke heaks zc. St. Peterburgis, Näärikuu 31. päämul 1888 Üks Juhataja Senati käsk. .Eestimaa Kubermangu Zeitung" kuulutab üht Juhataja  Senati käsku Näärikuu 28. pääwast, ühe Liiwimaa Hofkohtu otsuse kohta kaebtuse asjus Aksi kirikuõpetaja  Emil Wegeneri üle. Kubermangu-Prokurör on oma kaebtust selle otsuse wasta selle peale põhjustanud: ,et Juhataja Senat omas käskus Liiwimaa Hoowkohtule 23. Küünlakuu pääwast 1887, kirikuõpetajate Lipp, Kärg ja teiste asjus tähendanud on, et õigeusuliste inimeste laskmine püha-lauale teiste khristliku  usutunnisiuste kirikuõpetajate poolt nende usu-kombet mööda, ja ühe õigeusnlife inimese laulatamine ühe inimesega  teisest khristlikust usutunnistusest enne nende laulatamist  Greeka-õigeusu preestri poolest, üks kurja tegu on: esiteks usu wasta, teiseks aga perekonna-õiguõte wasta, mis eest nuhtluse-seaduses (Z 193 ja § 1576) mitte määratud  ei ole, süüaluseid nende waimulikkude ülemate arwamist mööda waStatamise alla panna, ja et, Swod Sakonowi IX. raamatu I. jäu Z 390 järel Lutheruse kirikuõpetajad  seesuguste kurjategude eest nuhtluste alla panna tulewad, mis nuhtlnse-seaduse Z 293 ja Z 1576 määratud  on, ilma et selle nuhtluse mõistmine waimulikkude kohtute hooleks antud saaks." Siiski on Liiwimaa Hoowkohus,  sellest Juhataja Senati seletusest hoolimata, kohturaamatus  ülespandud otsust mööda Leikusekuu 31. pääwast 1887, kaebtuse-aSja kirikuõpetaja Wegeneri wasta nuhtlnseseaduse  F 1576 järel kui mitte ilmaliku kohtu all seiswal,  waid saatmiseks Liiwimaa Ewang.-Luth. usutunnistuse  Konsistoriumi ette on mõistnud. Ühe seesuguse Hoowkohtu  otsuse wasta waieldes ja selle peale waadates, et nüüd Liiwimaa piiretes, nuhtluse-seaduse tähendatud paragrafide  põhjusel kuuskümmendwiis kirikuõpetajat ülekuulamise alla antud on, kelle kohta Hoowkohus kahtlemata  otsuseid mõistma saab, mis niisama-sugused olema, kui otsus 31. Leikusekuu pääwast 1887, ja selle läbi wiiwitust  nende asjade käitus tegema saawad, awaldab Liiwimaa  Kubermangu - Prokurör oma arwamist sennapoole, et tahenhatud järgesi sedawiifl takistada wöiks, kui Juhataja  wõimalikuks plaks, Hoowkohtule ette kirjutada, et see ennast igas kaebtnse-asjas Lutheruse kirikuõpetajate wasta walitseja Õigeusu kiriku õiguSte waSta ekfimise pärast,  ueudest seletustest juhatada laseks, mis käskus wiimase aasta Küünlakuu 23. pääwast seisawad. Edasi üteldakse selle asja enese kohta selles käskus: .Liiwimaa Hoowkohtu aruandest Jõulukuu 1. pääwast 1887 Zlkst kirikuõpetaja Wegeneri asjuS, kes nuhtlnseseaduse  Z 1576 järel kaebtuse alla pandud on on näha, et pärast lõpetatud eeskuulamifl, Tartu Sillakohus seda asja korraliseks arutamiseks Tartu Maakohtu ette saatnud oli. Se: M...Kohus sn leidnud: 1) et kirikuõpetaja Wegener  ühe eksituse parast kaebtuse alla pandud on, mis tema waimulikkude tallituste külge puudub; 2) et seesugustes asjades kirikuõpetajad Ewang.-Luth. usutmmistese kiriku seaduse § 359 järel Konsistoriumi kohtukonna all seisawad  ; 3) et peale selle kõrgem nuhtlus ühe eksituse eest, miS § 1576 sees tähendatud, äraheitmiue ametist on ja 4) et, sellesama seaduse § 69. tähenduse järel, äraheitmine ametist mitte kohtumõistmise-kohtu poolest ei saa kästud, waid walitsnse poolest, ja nende arwamiste põhjusel on Maakohus kohtu-raamatus ülespandud otsust mööda 24. Jürikuu pääwast 1887 mõistnud: selleS asjas, mis mitte Maakohtu wõimuskonna all ei seisa, mingisugust ülekuulamist pidada. Selle otsuse wasta on 4. ringkonna Prokuröri-abiline kaebtust tõstnud, milleS tema arutab, et Juhataja Senati käskus 23. Küünlakuu pääwast 1887 teiste asjade keskis ka on seletatud, et eksimised nuhtlnseseaduse  Z 1576 wasta teiste usuliste usutunnistuste waimulikkude  ametnikkude käbi, üleüldiste kohtute all seisawad, mis kaebtuse poole ennast ka Liiwimaa Kubermangu-Prokurör  tunnistanud on. Pärast selle asja läbikatsumist on Liiwimaa Hoowkohus leidnud: 1) et seletused, mis Juhataja Senati poolest ühes aSjaS, mille kohta käsk antud on, mitte seadusteks ei wõi arwatud saada, mis teise asja kohta piawad mõjuma, mille kohta see käsk mitte antud ei ole; 2) et abielu-paaride sisseõnnistamine kahtlemata  üks Lutheruse usutunnistuse kirikuõpetajate ametlik tallitus ou ja sellepärast eesolewas asjas kaebtus kirikuõpetaja  Wegeneri peale ameti-ekfituste sekka langeb; 3) et, tähendus nuhtlusseaduse § 69 juure ameti-eksituste kohta, ameti-nuhtluste mõistmine, peale ametist äraheitmise, ligemate  ülemate, s. o. selles asjas Ewang.-Luth. usutunnistuse  Konsistoriumi otsustamise alla anda tuleb; 4) et Swod Sakonowi XI. raamatu Z 359 sees aastast 1857 määratud on. et Ewang.-Luth. usutunnistuse kirikuõpetajad ameti-tallituse asjades Konsistoriumi kohtukonna all seisawad,  Z 1576 sees määratud nuhtlused aga, nimelt rahatrahw  mitte peale 50 rubla ja aegline äraheitmine ametist,  tähendatud seaduse Z 390 järel, mitte Konfistoriumi wõimuskonna (Competenz) üle ei käi. Nende arwamiste juhatusel on Liiwimaa Hoowkohus, oma otsust mööda Mihklikuu 18. pääwast 1887, mõistnud: selles asjas tõstetud  Liiwimaa Kubermangu-Prokuröri kaebtust tagasi lükata,  Tartu Maakohtu otsust Jürikuu 24. pääwast 1887 seaduslikuks tunnistada ja asja Liiwimaa Ewang.-Luth. usutunnistuse Konsistoriumi otsnstegemise alla anda." Selle otsusega ei ole Liiwimaa Kubermangu-Prokurör mitte üheSse nõuuSse heitnud ja on Juhataja Senati ülemat  otsust nõudnud. Juhataja Senati poolest on nüüd endise, 23, Küünlakuu  pääwal 1887 antud kasu peale täheudates mõistetud: 1) Liiwimaa Hoowkohtu otsust 18, Mihklikuu pääwast 1887 maha kustutada, selle kohtule käsu läbi ette kirjutada,  et see kirikuõpetaja Wegeneri asja läbikatsumiseks määratud korral nõuu wõtaks ja siis seda asja Swod Sakonowi aastal 1857 wäljaantud XV raamatu F 576 punkt 2 juhatuse järel arutamise alla wõtaks ja selle üle kohtu asjakorrast iseäranis (s. o. õige ruttu) otsust teeks; 2) Liiwimaa Hoowkohtule ette kirjutada, et see edaspidi otsustamise juures seesugustes asjades, kõrwale minemata Juhataja Senati käSkus 23. Küünlakuu pääwast 1887 antud tähendusi juhtnööriks wõtaks; 3) sellest tarwiliseks juhtnööriks teatust anda: Kuuramaa Ülem-Hoowkohkule, Eestimaa Landstua-kohtule, Riia ja Tallinna Rae-kohtutele  kui ka Valtimaa maakondade Knbernõridele, iseäraliste  käskude saatmise läbi." Meie palume seda tähelepanemisega ja mõistliku arutamisega lugeda, et rahwas ära mõistaks, kuida Ewang.-Luthernse usutunnistuse kiriku-õpetajate seisukord meie kodumaal on, nimelt selleks, et, kuida meie juba enne kohalises paikas iseäralise rõhuga tähendanud  oleme, keegi neid meie kirikuõpetajaid palwetega  waewama ei lähe, mida nemad raske wastutamise sunnil mitte täita ei wõi. Jmekspannes ja otsekohkudes lugesime meie seesuguste asjade kohta .Wirmalise" selle aastakäigu Nr. 1 sees: .Puhjast kirjutakse meie, et 22. Nowembril seal kirikus leeri tütarlaste sisse õnnistamine on olnud. Lapsi olnud 47, aga ainult 45 saanud püha shtu söömaaja osaliseks ja risti koguduse õigeks liikmeks. Kahel lapsel pöluud pulma kuube seljas nad olnud Kreeka õiget Mu. Õpetaja olla õppusele sundinud tulema, ehk küll nende wanemad praeguse usu seaduse peale tuetateS wasta tõrkunud ja mõlemate kirikute wahel wahet palunud teha. Sellest hoolimata wõtnud õpetaja nad ometi neljaks nädaliks  õppusele ja seletanud, et sellel seadusel makSwust ei olla. Nimetud pühapärwa homikul lapsi rongi seades ütelnud õpetaja neile kahele: teid ei tohi ma mitte ühes teistega lauale wõtta. Teid õnnistan mina teine kord. Nüüd olid õpetaja silmad alleS lahti läinud ja arwaõ seaduse wõimn omast tugewama olewat. Iga üks wõib laste ahastust ma arwata. Jõena woolasid pisarad nende palet mööda maha. Iga nägija südant pidi see : ag lõhestama. Pölastaw tegu!" Siin on meil silmanähtavalt ühe niisamasuguse jutnga tegemist, nagu üümeste-rööwimise jutt Kallama kihelkonnast .Olewikkus" oli, ainult selle wahega, et siin rahwast m 'e, kodumaa maimuliku, seal ilmaliku ülemate peale ärritati. Kas wöib.Wirmalise" kirjasaatja seletada, missuguse wõimus-nõuga Puhja kirikuõpetaja neid tütarlapsi .õppusele"  .sundiS" ja mis kasu temal sellest .sundimisest" oli? Kui nemad aga priitahtlikult Jumala-sõna õpetusele  läksimad, mida ükski seadus ei keela, mis pidi kirikuõpetaja  siis tegema? Kas pidi tema neid wälja ajama wõi kas pidi tema neid pärast teistega ühes oma kiriku kombet mööda pühalauale wütma ja sedawiisi midagi tegema,  millest neil kasu ei olnud ja mis eest teda raske waStutamise  alla oleks kutsutud? Miks . woolasiwad" nende tütarlaste pisarad .jõena" ja miS .löhestaS" nägijate südant. Lugejad saawad wist ära mõistma, miks meie oma palwet korratame, neid mitte palwetega waewata, mille täitmine neid raske waStatamise alla saadab ja mis üle kaebama just seesuguste nutu-laulude lauljad kõige esimesed oleksiwad. Üleüldised sõnumid maailmast. BaltiSü», Küünlakuu 27. pääwal Üks wägew wõlw Europa rahukojas on langenud, teine kõigub ja kipub järele langema. Saksamaa wana Keiser, Wilhelm 1., on Küünlakuu 26. pääwa homikul kell B'/, ära surnud. Saksamaa Kronprinz, ehk kuida nüüd kirjutada tuleb, Keiser Friedrich 111., on kangel San Remos, inimeste ettearwamist mööda, lootuseta surmawoodi  peal maas. Juba mõne pääwa eest euue seda tuliwad sõnumid, et mana Keiser ennast natuke külmetanud sn ja tuas hoidma piab, ühes aga kuulutati ka lootust, et see weike haigus pea jälle mööda minna, kuida see juba sagedast mööda läinud oli. Pea tuliwad aga sõnumid tõsisema ja tõsisema  näuga ja rõhusiwad wiimaks maailma lootuse maha, nagu nimelt Küünlakuu 25. pääwast: .Keiser Wilhelmil oli rahutu öö. Majestät tunneb ennast wäga nõder olema."  .Riigi Teadaandja" kuulutab Keisri käekirja Talwekuu 17. (5.) pääwast 1887, mis järel Prinz Wilhelm  Keisri ja Kuninga asemikuks jookswates walitsusetallitusteS  nimetatud saab." .Kuningliku koja Prinzid on Keisri palees. Ka Würst Bismark on mitu korda seal olnud." .Lõime aeal kell 1 oli Keisrikoja kirikuõpetaja  Dr. Kögel Keisri juures." Neist telegrammidest  wõis arwata. mis oodata oli ja mis ka õige ruttu tuli. Juba Küünlakuu 26. pääwa homikul oli Tallinnasse  üks era-telegramm tulnud, et Keiser Wilhelm õhta hilja ära surnud olla, aga see oli weel ja Saksamaa Konsul ei lasknud lippu weel mitte poolmasli tõmmata. Lõune aeal kell 1 tuli aga juba kindel sõnum. Pittemat elu-aega ou Jumal selle Würstile annud, kui seda meie teades enne teda ühegil aealugulikul Würsttt on olnud, ligi 91 aastat, ja see eln-aeg oli omal hakatusel  ja omal lõpetusel täis ahastust, muret ja rasket koormat, mehe-igal ja manuduses täis hoolsat ja ülitähtsat tööd, nii palju kui meie ühe sureliku inimese tööd ülepea tähtsaks nimetada wõime. Tema kohta ja iseäralise rõhuga tema kohta maksab püha-kirja sõna Laul. 90, 10: .Meie aastate päiwi on seitsekümmend aastat ja kui keegi wäga tngew on, siis on neid kaheksakümmend aastat, ja nende ülem asi on waewaliue ja wilets." Tema päin i oli weel rohkem ja tema tööd ja waewa oli ka rohkem. Juba omas lapfe-põlwes pidi tema oma wauematega Napoleon I. wägiwalla eest põgenema, oma põrmu sisse tallatud isamaa wiimasesse otsa, pidi nägema, kuida tema ema lõhkenud südamega suri ja Preussi riigi riismed, kaks jagu oli Napoleon ära wõtnnd, ikka rohkem Prantslastest wälja rööwitud ja raske ikke alla muljutud sai ivad. Weue sõeawäe keõkiS algas siis 17aastane Prinz Wilhelm oma sseamehe käiku, wõitles wahwusega Prantsusmaalt tulnud orjastajate wasta ja teenis omale juba selleõ nooruses Wenemaa kõige ülema sõeamehe auntähe, St. Eeorgiristi,  niisamati ka oma isamaa raud-risti. Pärast, nimelt oma weniia, Kuningas Friedrich Wilhelm IV. wal-isuseaeal  on Preussi sõeawäe korraldamine tema töö olnud ja tema kaitsusel on mehed nagn Graf Moltke aset Preussi sõeawäe keskis leidnud ja oma tulusat tööd teha wõinud, kadedusestsihoolimata, niida ka temale, kui .wõerale" takistuseks  ette pandi. Kui aastal 1848 Prantsusmaalt toorestatud  ja hulluseni üles puhutud .wabaduse"- tuhin ka Preussi maale puhus, siis seisis Prinz Wilhelm kui kõikumata  tugi oma wenua kõrivas, kelle ihulik ja waimlik termis juba sel aeal enam kindlad ei olnud, katsus kohuwat  tuju lämmatada ja wõtkis, Prantslaste lõhtumifewaimu  wasta «võideldes, rahwa paremaks kasuks rahwa wihawaenu tõrkumata oma peale. Tema tegudest ja hoolekandmisest kui Preussi Prinz-walitseja oma wenua