Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubaulitsas M 10. „Saarlanc" maksab: Saaremaal aastas 1 rbl. 5O kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremal pooles aastas 1 rbl. kop., postiga saadetud ll rbl. 2 » kop. s Tuleb wälia iga pühapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruum mak<  sab A kov. iv. Pühapääw 4. Märtsil 1884. I. aastakäik Isamaalt. Sörweft. (Kole sõit.) 13. Detsembril 1883 tuli J. K. mind kuulma, ja jutustas minule ühte lugu, mida kuuldes mina üsna kohkusin, ja seda iga üks kes seda kuuleb kohkuma saab. Köne oli nõuda: „Õhtul pimes kuulsin mina oma wärawa  taga tee pääl ühte suurt mandumise, prassimise  ja peksmise kärinad, kus seas ka üks alandlik  palumise hääl kuulda oli, mis ägades ütles: Pai kulla herrad, ärge tapke mind mitte ära! Mina astusin tee pääle selle kogu juure, kus ma kohe märkasin et üks mees hobuse saani aisa külge kinni pandud, ja tema käed selja pääle kinni seutud  olid. Saanis istusid kolm meest kes kõik näitasid  rohkeste wiinastud ja õlestud olewad, ja häästi seda kinniseutud meest aisa külges piitsaga lisasid. Kui mina järge pärisin, mis niisugune müra peaks tähendama, siis anti mulle wastuseks „Wargal on marga palk, siin tema ramp juba heitis maha, kuidas jõuame siis õigeks ajaks Säärele." Selle juttuaiamise sees oli see wangistud  mees ka juba ennast jalale ajanud, ja kolm kutsarid kihutasiwad jälle mees ja hobu. paaris ette rakcndut uue jõuga Sääre poole. Aga kauaks see ei kestis? Ei olnud meel pool wcrsta sõidetud jälle langes mees aisa körwas maha ja paljalt oli kuulda: Anna t'ale, anna t'ale, ja üks tume appihüüdmine. Pärast olen ma täädust saanud, et sõit on Torgu kõrtsist "ai- ganud ja Sääre talitaja juures lõpnud kus ometi käige wähemalt wiis wersta wahet on. Kui sõitjat  oliwad Ellama kõrtsi jõudnud, siis läinud kaks meest kõrtsi sisse ja kolmas mees (üks soldat)  jäänud tee pääle hobust ja mangi hoidma, sääl palunud wang omale ometi ühte tilka külma mett, ja lubanud, et taewas seda tõesti tasuma saab. Kõrtsi naene seda kuuldes oort raand kätte ja temale wiima, aga mine anna, tonger püssiga ees, ei lase lisigi, kaua piirab tema saani ümber, kahju ka taewa tasumisest, ilma jääda, aga wöta näpust. Kahjatsedes pidi kõrtsi naene nõndasama täie raandega jälle tagasi minema kuida tema tulnud oli. Labaru küla tänamas, kus suured sügamad laku ja mee augud on, sääl kukkunud mees jälle aisa körwalt läku auku, kus läk temal üle terme keha olnud, ja pea oleks wöinud ära lemmatada, kui tema koon mitte õnne juhtumisel ühe kõma koha püüle ei oleks sattunud, muidugi tääda, kui käed selja pääle kinni seutud, siis ka maast üles tõusmine peaaegu wöimata on. Kui need sõitjad  kolme naesterahwa wastu tulid, siis rääkisid need emased isekeskis, et niisuguste sõitjatele  ei lainaks mina oma hobust mitte terme hobuse hinna eest. Lugu on aga sellest alganud: Mincwal suil meie Kõrgesti auustatud riigi pääde kroonimise pühal kautanud. Lahetaguse walla kirjutaja oma ühe wiiekümne rublase raha wcksli ära, pärast saanud kuulda et Oriküla Pardi poeg ühe niisugust  Mäcba kõrtsis olla näitnud ja toobi õlle eest pandiks pakkunud. Tema sõitnud Säärele ja kuulanud, kus pool Oriküla Pärdi poeg elab ja jutustanud oma eri. Säält wötnud tema omale need mehed abiks seltsi ja läinud Oriküla Pärdi poega otsima. Otsides kuulsid nemad, et tema on Torgo poodi läinud, poodis ööldi et tema on Torgo kõrtsi läinud. Kõrtsis ööldi tema olla Jamajale läinud, aga omad poest ostetud asjad seia jätnud, mis pärast ka tema otsiad teda ootma jäänud, künni tema õhtul sönna jöuudis, kinni wöeti ja wcksel peucst leiti, mille pääle warsti kole sõit alustas. Säälsamas Torgu kõrtsis ütelnud  Oriküla Pärdi poeg et tema seda mitte ei ole warastanud, maid leidnud. Sedasama tõendanud  ka Lahetaguse kirjutaja, et tema mitte tõesti ei tea, kas tema weksel kadunud wõi warastud  on, sest tema ollä sell pühal ennast natuke wäsimiseks teinud ja maha jäänud. Oriküla Pärdi poeg on Säärelt walla kuudiga  linna saadetud aga ei tea kas tema laatsarettrs wõi wangi koias on, muidugi tääda saab kohus seda asja ikka omal aial üle kuulama.  Jamajast. (Kiriklikud sömimed.) Mööda läinud aastal 1883 on Jamaja koguduses lugu nõnda olnud' Poeglapse on sündinud 57 ja tütarlapsi  50, koku 107. Nende" seas on ilma abieluta sündinud 2 poega ja 1 tütarlaps. Sur- Jututuba. Armastage oma wihamehi. Jutustus Saksa keelest ümber pannud 0. ät X. (Järg.) „Peaks küll," wastas Natti ohates, „aga." „No mis aga," küsis Augustin? Su tl on midagi südame pääl ning tõeste, kui sind mõni mure waewab, siis pead seda minule, oma käige parema sõbrale nimetama. Natti pühkis käega silmi ja ütles: „Waata, Augustin, mull on küll õige suur rõõm, sest et ma kodumad jälle näha saan, aga mis suurt kasu ma sest leian? Töiselt poolt tuleb mulle selleläbi nii suur kahju, et mu süda oige kurb on." „Mis kahju se on," küsis Augustin nobeste? „Kui see peaks minu jöuus olema, tahaks ma sinu kahju sulle häämeelega ära tasuda. Seda teeks ma juba tänu pärast selle waewa eest, mis sa nägid mulle Indiani keelt õpetades. Ma palun sind Natti, ütle mulle, mis sind waewab ja kurwastab?" „AH, kulla Augustin, mis siis muud kui Jumalaga jätmine ja lahkumine sinust," hüüdis Natti walusaste. „Sa oled mulle wäga armsaks läinud, mull ei ole ühtegi sugulast, ei isa, ei ema, ei sõsaraid, ei wendi, ma olen üsna üksi laia mailma pääl. Ja nüüd pean ka sest ainsast sõbrast, kes mind enam armastab, kui kõik töised inimesed, lahkuma.  Kas see ei ole kurb küll, Augustin? Waata, kui ma mitte üks paljas waene madrus ei oleks, waid rikas ja prii mees, ma ei lahkuks ilmaski sinust ära." „Aga Natti," ütles Augustin ja ta pale hiilgas rõõmust, „kes sunnib siud lahkuma, see on mull nõndasama raske kui sinul? Jää minu juure, Natti. Sa tunned minu soowimifi, lootusi ja ootusi. Ühenda ennast  minuga ja wötame üheskoos elada ja loota, tööd teha ja õnne katsuda." „Kudas wöin ma seda," wastas Natti murelikult ja raputas pääd. „Sina oled rikas, mina waene, sina tark, kooli- tud noormees, mina paljas jäme madrus, waese wabadniku poeg. Ei, Augustin, sa ajaksid mind warsti enese juurest ära." Augustini põsed läksiwad punetama ja silmad särama. „Ei iialgi Natti, mitte ilmaski!"  ütles tema. ~Nii alatu inimene ei ole ma mitte, et ma ära unustaksin, mis hääd sa mulle oled teinud. Oh Natti, rudas roöio sa minust seda uskuda, et ma ühte niisugust sõpra, kell hää nõu minuga on olnud, peaks maha jätma ! Ja päälegi meel, olen ma siis rikkam kui sina? Wöib olla ehk siis, kui minu lootused täide lähäwad. Ja siis, ehk meie ei saa siis kõik töine töisega jagama, mis meil on, ja ehk sina ei saa mulle siis oma nöuuga abiks olema, mis mull siin wööral maal kallim on, kui mõni sada wakaalla maad. Oh Natti, kuis tänulik oleksin ma, kui sa õnne ning õnnetust, nöndagu Jumal tahab anda, minuga sägaks. Natti jäi kuulama. See e? asiv d sugugi meele tulnud, m . 'en-mle. likku tööd wöiks teha, uu.ud sui m