tunnistatud. Nüüd küsiwad Wenemaa ajalehed: Mikspärast  katsuwad Saksamaa tähtjamad ajakirjad seesuguste  male juttudega Sakslasi Wenemaa wastu wihale kihutada? Selle asja üle on palju arutamist olnud, mis meie lähemalt tähele ei hakka panema. Üht imeliku asja, mis „Nowaja Wremja" üles arwab leidnud olewat, peame aga siin nimetama, sest et ta meie Balti kubermangude kohta puudub. Need kaks suurt ajaleht, kes eesnimetatud jutu wälja tegiwad, et Wene pealikud Kaliishis Saksa pealikuid enese juure wõerusele palunud, siis neile aga toorel kombel meelehaiget  teinud, oliwad „ Hamburger Corresspondent" ja „Augsburger Allgemeine Zeitung." Nüüd pidada aga, nagu „Nowaja Wremja" ütleb, nende esimese ajalehe redaktor Julius Eckardt olema ja töise ajalehe  kaastööline professor Schirren, mõlemad meie maalt Saksamaale rändanud Sakslased. Mõlemad pidanud siit ära minema, et nad oma kirjadega liig käredaste Weneriigi wastu ülesse olla astunud, ning Julius Eckardt olla alles hilja aja eest tagasi ühe raamatu  Weneriigi teutamiseks wälja annud: „ Wenemaa enne ja pärast Hommikumaa sõda." Selle „Nowaja Wremja" tunnistuse üle on meie Baltimaa Saksakeele  ajalehed õigusega wäga pahased. Prantsusemaa uue kooliseaduse põhjused, mis >koslide"Minister Ferry malmis on teinud, on järgmised: Iga laps, pois ehk tüdruk, peab 6 künni 13 aastani koolis käima. Igas kogukonnas walwab koolikomisjon selle üle, et seda seadust täielikult täidetakse.  Selle komisjoni liikmed on: wallawanem, kooli inspektor, koolmeister ja kolm laste isa Kui mõni koolilaps enam kui neli korda kuus koolist wälja jääb, ilma et ta ennast wabandada wõiks, siis kutsutakse  tema isa ehk wöörmünder komisjoni ette, kus temale tema kohused ära seletakse. Juhtub seda töisel korral ette tulema, siis lüüakse.tema nimi ja seisus wallawalitsuse maja ukse külge üles. Kui see ka ei aita, siis antakse teda kohtu alla ja kohus trahwib teda. Wanemate palme peale wõib koolikomisjon lapsi kuni kaheks kuuks koolist ära lubada. Neid lapsi, keda kodu kaswatatakse ja koolitakse, katsutakse awalikult läbi. Tuleb aga seal juures awalikuks, et nende õpews täieline ei ole olnud, siis trahwitakse nende wanemaid niisama, nagu tõisa. tulewad nüüd jälle sõnumed, et seal piiri õiendamist Türklasega nii pea mitte loota ei ole. Türgi walitsus wenitab seda asja ikka edasi ja edasi, kus juures Kreeka saadikuid nagu narrisi ninatpidi weetakse. Kreeka riik saab wist omad saadikud,  kes seda asja pidiwad seletama, koju kutsuma, ehk küll suurte riikide poolt mitte selles nõuus ei olda. Belgia maal kestab sõda kiriklaste ja riigi walitsuse wahel edasi. Et seal waeste hoolekandmine enamiste kiriku käes on, kelle kätte waeste-anded tuakse, sellepärast on nüüd kiriklased wälja kuulutanud, et waeSte wanematele ja lastele, kes kroonu koolide poole hoiawad, mingisugust abi enam ei anta. Sell kombel tahetakse nüüd waeste lapsi sundida, kiriklaste koolides käia. Et kõik maailm seesugust jõledat sundimist laidab,  on iseenesest mõista. Kuidas piiskopid laste wanemaid riigi seaduste wasta ülesse kihutawad, tunnistab  ka järgmine lugu: Ühes ülemas kiriku koolis mängisiwad koolipoisid oma wanematele näitemängu ette. Esimeses etenduses astus koolipois müürisepa riides ette, kes surnuaia peal hauku kaemas, kuhu kirst sisse pidi lastama, kelle peale kirjutatud oli „katoliigi kirik". Teda aitas selle töö juures koolide minister, kes kuradi riides oli. Töine etendus mängis koolis. Surnumatja on siin koolmeister. Sisse astub isa nelja pojaga, kes küsib, kui palju ta maksu saab, kui omad lapsed selle kooli paneb. Kaup tehakse malmis, koolmeister maksab ja isa pistab raha tasku. Sellsamal  kombel wõetakse töised lapsed wasta. Siis alustab kooli õpetus. Üht koolipoissi lastakse seina tahwli peale kirjutada: „Jumalat ei ole!" Jälle tuleb manamees oma pojaga kooli, aga ka ingel nende seltsis. Kurat pistab neli sätendawat tuld põlema, aga ingel laulab: „Ei nad pea mitte saama, selle lapse kaunist hinge!" Seal põgeneb kurat ja lapsed on peastetud. Seesuguste narri tempudega katsuwad  auusad piiskopid ja preestrid nüüd Belgiamaal oma wõimust koolide üle tagasi saada! Hispaania maale on Aafrikast saadikud tulnud,  keS 20,000 Kabiilide ja nende wanemate nimel ennast Hispaania walitsuse alla selle tingimisega annawad,  et nende usk ja nende kodune walitsus puutumata  jääksiwad. Kabiilid olla seeläbi seda nõuu wõtma hakanud, et Marokko sultan neile liig rasket sõawäe teenistust peale pannud. Hispaania walitsusel oli juba ammugi himu oma wõimust Marokkos laiendada,  miS aga mitte Inglaste meele pärast ei ole, kes hea meelega terwet Aafrika maad oma woli alla tahaksiwad saada. Inglismaa parlament saab nüüd pea kokku astuma, kus praegusel ministeeriumil rasked päewad saamad olema. Asghanistaani asjad on wäga kardetumad,  Aafrikas ei ole ka meel täitsa rahu käes, ning lirimaal läheb rahwa häda ikka suuremaks ja seal on meel suuuremat mässamist karta, kui seiemaale oli. Nimelt lirimaa asju ei wõi praegune ministeerium muuta, sest kui ta sealse talupoegade seisust parandada ja sellega häda lõpetada tahaks, siis heidaksiwad wanameelsed  parlamendi liikmed tema poolt ära, ja temal ei oleks enam parlamendis healte paljust. Seda kõik tahab nüüd wabameeleliste partei tarwitada ja praegust  ministeeriumi puki pealt maha katsuda lükata. Tüli Türgi ja Montenegro wahel seisab mana järje sees. Mõlemad on kaebduse kirju suurte riikide walitsustele saatnud, üks kaebab ühe, töine töise peale. Montenegro ütleb, et Türgi walitsus Plaawa ja Gussinje kätte andmiseks midagi ei tee, maid seda asja ennema takistab. Türklane aga ütleb, et ta enam teha ei mõida, kui ta juba teinud on, ja et Montenegro oma kärsitu pealetungimisega ise kõik ära olla rikkunud. Wahe ajal on aga Albaania ühendusel suur rõõm selle üle, et keelmata oma sõawäge ikka enam ja enam koguda wõib, sest ta toutab, et omast maast mitte üht wakamaad heaga Montenegro kätte ei taha anda. Wist saab sõda pea wiimast otsust andma. Omalt maalt. Wiliandis. Kmdgs tühjad wtud suureks Wist om"sõ sellest jutust kuulnud, et Wiliandis Juudid ühe Juudi tüdruku, kes ristiusku tahtnud minna, kiwidega surnuks wisanud. Wiliandis ja ümberkaudu räägiti Januari esimese kuu poole sees hirmsaid asju sellest loost. Ühed inimesed oliwad kuulnud, kuidas Juudi tüdruk kaupmehe R. juures, kus Juudid kõik koos olnud, hirmsaste kisendanud, töised aga näinud, kuidas teda kotis walge hobuse peal Juudi surnuaida wiidud, aga tüdruk tee peal koti sees weel inisenud. Sarnatseid ja weel hirmsamaid jutte räägiti nimelt ka linnas kodanikude seas,' ja palju oli neid, kes kõik tõeste uskusiwad, mis räägiti, sest linna kodanikude seas oli tüdruku ülesotsimiseks kaunis suur summa raha kokku pandud. Asi anti kohtu kuulamise alla, ning alamat rahwast ässitadi nende juttudega jo nii kihisema, et mässamist Juutide wastu kardeti tulewat. Ühel pühapäewal  oligi juba suur tugew mees, kes ennast Kristlaseks  nimetas, Juudi majasse tunginud ja oli seal nende sõnadega: „teie olete tüdruku tapnud, mina tahan teid tappa!" kõik inimesed wigaseks ja asjad puru peksnud. Saksa laada ajal pidi suur Juudi jaht alustama. Seal ei olnud siis Juutidel enam sugugi naljapõlwe, ning kaupmees R. sõitis ise Riiga, kuhu tüdruk oli wiidud, teda sealt tagasi tooma, et sell kombel kõige paremine juttude tühjust awalikuks teha. Nüüd on tüdruk jälle Wiliandis, ning tühja jutu tegijate silmad häbi täis. Tõsine lugu õli aga nii: Kaupmees R. (Juut) oli omale Riiast ühe Juudi tüdruku kaasa toonud, kes aga jo mõne kuu pärast teenistusest ära läks ja paar nädalat linna lähedal ühe talupoja juures korteris elas. Selle aja sees oli Juudi tüdruk talu teenijatega ühes ka Lutheruse kirikus  paar korda käinud. Et nüüd kaupmees R. kartis, noor 17 aastane tüdruk wõiks oma käe peal elades liiderlikuks minna, andis ta temale soojad riided selga ja saatis ta woorimehega Riiga sugulaste juure tagasi. Nagu öeldud, tüdruk on nüüd jälle Wiliandi linnas kaupmehe R. juures, ja ei jõua inimeste küsimiste  peale küllalt wastust anda, kuidas kõik inimeste jutud tema piinamisest ja muidugi ka tapmisest täitsa waled on ja temale töised Juudid muud ei ole teinud, kui head. Nii on siis ka Wiliandis tõeks saanud, et rahwa seas ka weiksest sädemest ruttu suur tulekahju wõib tõusta, kui rahwauslik wihawaen ja kadedus ligi aitawad. Et seesugused jutud meie maal weel nii palju uskujaid leiawad, see ei ole meie waimuharimisele  mitte auuks. TMuft, Kirikherrade koosolek. Nagu igal aastal Januari kuus, nii on ka tänawu Tartus suur Lutheruse kirikherrade koosolek olnud, kellest 60 kirikherrat  osa wõtsiwad, nende seas ka kindral-superindentent  Laaland Peeterburgist Esimene koosolek on professor Al. von Oettingeni juures 17. Januaril ennelõunat olnud, ja töine koosolek õhtu Eesti õp. Eisenschmidti juures. Tartu hullude majas on mullu aasta 21 haiget parandamise all olnud, kellest 6 Tartust, 12 maakogudustest ja 3 ülema seisustest olnud. Neist on 8 terweks saanud, 7 anti omakstele tagasi, surnud ja 4 jäiwad tänawu aastaks parandamise aua. Wirumaalt. Tüdruk hulluks lärnud. Jõulu wiimasel pühal läks Kiltsi mõisas noor teenija tüdruk hulluks, keda enne üks weikene hull koer ou weikse sõrme sisse hammustanud. Tüdruk oli toytn abi otsimata jätnud ja ei olnud omast haawast ühtegi lugu pidanud, künni korraga hulluhaigus peale tuli ja noor inimene hirmsa ivaewa kätte pidi langema za hinge heitma. . Kõrtside nurjatu elu. Mõnes kohas et ihunuhtlus, keda „urwaplaastriks" ja muu naljakaks peetud nimedega  nimetatakse, ära on kadunud, ning katsutakse tema asemele kõiksugu politsei seadlusi ja muid asutusi sünnitada,  kellega neid mehi taltsaks teha tahetakse, kes oma üleannetusega ülemäära lähemad. Selle kohta oleks meil ütelda, et esmalt ihunuhtlus meel sugugi meie maalt kadunud ei ole, maid suurel mõedul edasi walitseb, ehk temaga küll parem lugu sugugi ei ole, kui „ tuletikudega laste käes." Töiselt ei aita kõik waljud  politsei seadlused ja soldatid n. n. e. ühtegi, kui mitte kõige paha ja kurjuse juure kallale ei minda ja neid muhkusi parandama ei hakata, kes meie maa rahwa elu nüüd täitsa nurja kipuwad ajama, see on: künni meie kõrtside elu mitte waljuma seaduste alla ei panda. Suures jaus meie kõrtsides kosuwad need juured, kust kõik need inetumad teud wälja kasuwad, keda meie põlastusega näeme ja kuuleme, aga iga uue wälja rentimise ajal ei küsita mitte selle järele, kas uus kõrtsmik  auus mees on, waid: mida suurem rent seda parem. Sellest siis tuleb, et nüüd meie kõrtsides mõnes kohas tükka näha saame, nagu neid ehk terwest Eüroopast üksi weel omal kallil kodumaal näeme. Seal ei ole mingisugust määra ehk keeldust, waid iga joodik teeb, mis ta tahab. Näituseks wõiksime rääkida, kuidas alles mullu aasta kaks meest kõrtsides ära tapeti, ilma et kõrtsmikud oma kohust oleksiwad täitnud, see on seesugust kohust, nagu teda haritud maades muidu kõrtsmikude käest päritakse. Aga meie jätame seda töiseks korraks ja tahame jutustada, mis meile meie kaastööline Wirumaalt kirjutab. Selles kirjas loeme: „ Hilja aja eest tagasi tuli W. M. kihelkonnas P. wallas talumees K. kõrtsi ja kui mõne kibeda lonksu ära oli wõtnud, nii et püä juba tubliste kihas, hakkas ta õuues töisega hobust wahetama, mis ka korda läks. Kui liigud ära oliwad joodud, hakkas mees koju poole tõttama, aga seal tuli korraga takistus wahele. Ühele mehele ei olnud ta mitte kibedat keele peale annud, see mees aga oli oma kibeda abiga suure ameti peale saanud ning pidi seal walla käest oma kulu jälle intressidega aegamööda tagasi saama. See mees oli selle walla „tallitaja" ehk, nagu teda Riiamaal  nimetatakse, wallawanem. See „ tallitaja", kelle päü ka juba liiast kibedast kihas, laskis hobuse wahetaja  korraga õuest kõrtsi tagasi wedada ja käratas temale peale: „Maksa kohe oma pääraha wälja!" Et tallitaja nii hirmsa healega pääraha päris, wõttis mees ruttu rahakoti wälja ja maksis raha ära, ehk ta küll teadis, et pääraha wõtmine kõrtsis seadust wasta on. Aga kui mees raha maksnud oli ja jälle minema hakkas, ilma et tallitajale kibedat keele peale oleks annud, seal kisendas see „tallitaja" nime kandja lakkekoer: „Sa pead witsu saama!" ning saatis üksikuid  mehi, kes teda ka kartsiwad, witsu tooma. Ka teerahwale lubas ta seda rohtu anda, kes oma imekspanemist  awaldasiwad. Ja seal sündis tõeste, mis raske uskuda, see on: ilmasüüta mees wõeti kõrtsi leti ees maha ja „tallitaja" laskis temale nagu kõige suurema  kurjategijale witsu anda." Nõnda saadetud kiri. Kuidas see wõimalik on, et mehed, nagu see „ tallitaja",  wallawanema ametisse saawad, kes seda terwet seisust rüwetawad, sellest saame pea ühes iseäralises pitkemas juhtkirjas seletust tegema. Nüüd tahame weel ühe töise kirja Wirumaalt oma lugejate ette panna, kust ka meie kõrtsi elu wili wälja paistab. Kiri on nõnda: „ Jõulu Laupüewal tuliwad K a mõisa mehed Kiltsi raudtee jaamast koju ja hakkasiwad  oma sooja päädega W...e mõisa kohal ükstõisest  mööda ajama. Aga omas joonud olekus ei pannud nad sugugi tähele, et nende ees naisterahwas ja weikene  8 aastane tütarlaps tee peal käisiwad, kelle peale nad, kolme hobust kõrwu edasi ajades, nii ruttu kihutasiwad,  et naine ja tüdruk mõlemad hobuste alla jäiwad, ja last kahe hobuse ja ree all weel kümme sammu edasi weeti. Aga ajajad, ühtekokku wiis künni kuus meest, ei hoolinud sellest ühtegi, waid ajasiwad nagu metsalised ja paganad kisendades edasi, pool surnud lapse tee peale maha jättes, kust teda külamees Jaan T. ülestõstis ja ema kätte wiis. Praegu on see asi kohtu kuulamise all ja otsus selle jõleda teu