kida, aga km palju on neid, kes seda möistwad, on küllküsitaw. Nüüdsel wabal ajal ei ole peremeestel ja meistritel mitte seda woli ja mõju ome teenijaid kokkuhoidmisele  sundida, ja paraku on töölised iseenesest nii nõrgad, et nad eneste üle walitseda ei suuda. WSga laialt on see mõte teenijate seas, kud üles wöetud, et see üks auu asi olla kõrtsmikust ja ölleisandaid  rikastada. „Kcs seesuguses auuasjaS  oma waewaga teenitud kopika püüle wöib waadata inimene peab ligemist kust kõrtsmik oma kõrge rendi saab, kui meie seda ei teeni." KeS sarnaseid mõtteid awaldawad, näitawad täiesti üles, et ninna ja õlle müüad neile lähemad on kui oma naine ja lapsed (kelledel neid on), keS siis täiesti puuduses peawad elama, kui ülemal nimetatud isandaid niisuguse õigusega rikastatakse. Sowida on, et ajalehed «väsimata hoolega rahwa meelt ja mõistust arusaamisele töö ja teenistuse tähtsuse pääle püüaksiwad äratada ja juhatada. Igaüks, kes auusaSti  teenib ja mõistlikult elab, on õnnelik ja rikas. X. Wannutamise päewa! olimad mitmest wallast SL aut kohtumeest ja talitajad kihelkonna kohtu Csu pääl kiriku juures koo», ja kohtu härra ise wiis neid kiriku ja seadis waldade kaupa altari ette. Nooremat kui Kaasiku Peeter, ei olnud nende seas mitte näha. Sellegipärast mõis igamees, kes tahtis näha, tema näust lugeda, et ta küll teadis, kus ja kelle »S ta nüüd seisis. Õpetaja kõnet ja maanitsust ei kuulnud tema mitte nagu lammas karjatse lulli, maid kui ristiinimene Jumala sõna. Ta hüüdis Issandat oma ametisse abiks ja mandus oma Issandale. Nõnda peaks see kõikide juures olema, keda avaliku ameti pääke pannakse. Pärast wannutamist anti uue kohtumeestc ja talitajatele  ameti rahad kätte ja siis oliwod nemad õiguse mõistjad malmis. Peeter sai just sellesamma raha kaela, mis dr õnnis isa oli kannud, kuid uus lint anti taha. Et Peeter meel hilja aja eest ameti pääle haLa», ja praegu vms ametit edasi peab, siis peame meel ära ootama, missugust tunnistust tema kogukond tema kiituseks edespidi annab. Niipalju tean juba ette ära õõlda. et ta truuisti oma õasa isa jälgedes kõnnib ja tema walla hingedel uneski meele ei tule ühte teist tema asemele peakohtumeheks seada; sest, kaks aega on ta juba seda ametit järgemööda ära pidanud ja tänaniu aasta sai ta jälle walla poolt kui ühe häälega uueste «Ärtud ja nõnda algab temal kolmas aeg. Jumal aidaku edasi ja kinkizu tmui majapidamisele  jäädawat õnnistust! Isamaalt. Uudist. Nii kuida Kuresaare  elanikud mäletamsd, jättis mmewal sügisel meie poolt palju kiitust ja auuStust teeninud politsei ük« herra Hollmann oma siinse koha maha, et Rüga ühe suurema koha pääle asuda ja sellepärast  oli siis ka siitne politsei ülema ameti koht künni tänawuse kewadini ilma kohalise ülemata. Rüüd aga, nagu Luresaare saksakeelne nädalaleht oma 19. numbris teadustas onracherrade poolest selle koha päüle baron Pilar Pilchau walitud. Ka see auustatud herra saab wist üks tubli hoolekandja  mees olema ja meie linnakese head kordust silmas pidama. 11. lü—soliu. Kaarmalt. Kuritegu. Lehekuu 20. päewal toodi Kaarma kihelkonnast üks noormees ivahi all, käed selja päälc seotud linna. Tema süüd järele pärides seletati minule järgmiselt: See noormees on üks R- malla talu peremehe poeg, ta käis R. mõisas teenistuses, kus ta enam wedeleda, kud tööd teha tahtis, ei kuulnud oma isa sõna, ja läks nõnda oma tegudega ülekäte. Isa tahtis poega kohtumccste abil liuna karistuse alla tuua, aga poiss lippannd öösel enneminc metsa. Homikui uahti metsas üht Heina küüni põlewat, mis tema süüks arwetakse, ta saadi kätte ja toodi linna ülekuulamise alla. Ta salgab kõwasti, et tema mitte küüni põletaja ei ole. 11. X—Lolln. Sõrweft. Paks paha lindude selts. Mõned aastad tagasi tulnud L. külasse J, talusse ühel suisel päewal üks päratu suur seltskond tundmata tiibulisi elukaid, need urisenud ja pirisenud sääl pere ümber juba mõned päemad ja teinud pereemale suurt ahastust ja hirmu, nii et naabri juurest nõuu ja abi läinud paluma. Naabruses olnud aga need loomad naise seletamist mööda ka tundmata, aga ometi maga kardetawateks armetud ja antud nõuu nii pea kui wõimalik neist katsuda lahti saada, kui mitte muud wiist, siis ometi katsuda ära põletada. Naabri nõuu ja seletus teinud perenaise meel aramaks neist lindudest paha kartma. Mehi ei olnud kodu, need olnud kaugemal raha teenistuses, seepärast vinud perenaisel, kud maja ja perekonna juhil imclikude loomade pärast mure ja õnnetuse kartus meel seda suurem. Kui naine kodusse tagasi läinud, leidnud tema need toomad kõik ennast tema kambrisse ühe tühja kala keha sisse kogunud ja nõnda olnud naisel wõimalik tule wõimul nende kaotamiseks katset teha, mis hästi korda läinud. Hiljem tulnud üks nende loomade tundja mees senna peresse, knS naine umbest neid põletud  elukaid kala kehast wälja wõtmas olnud; surnud loomi olnud arwata ligi paar külimetu. WõeraS pannud seda nähes kahjatsedes käed kokku ja ütlenud : Oleks teie need loomad elusalt minule annud, siis oleksin teile tõesti paar wakka wilja nende eest kätte mõetnild; sest need on ju kodu mesilinnud, kelledele sina niisugust kurba surma oled teinud. Nõnda oli lugu nende pahade lindudega.  Raamatus, „Saaremaa Suur Tõll" on ööldud,  et „wanapoiss" olla Sõrwemaalt mesilased ära neednud, üteldes: „Salme süllast Sõrme poole ei pea teie mitte enam elustada wõima." Selle üteluse wõim näitab mööda läinud kirjelduse järele meel kuuni siia ajani mõjunud olewat. Aga ometi sellest hoolimata on mõned auusad ja tublid Sõrulased ja Sõrwemaalased kindla nõuu mõtnud tulewikus mesilaste pidamisega katset teha ja sellega „mana sarwiku" üteluse mõju katsuda ära kaotada. Sõrulane. Poidel. Enamiste kõik mere äärsed elanikud püüdwad ka meel pääle põllutöö kalu, nii ka siin Pöidi linnapoolses randaS. Tänawu aasta on kuidas kuulub, kala saakigal pool kehwa, nõnda on ta ka siin meie pool, et ei tasu püüdjale  oma töö waewa, meel wähem püüste kulu ära. Kuulu järele pidada põhja pool Pöide randades ja ka osalt Jaani kihelkonnas räime wõrgu püüd esimise astme pääl, ja lootuse järele saab ta ka ikka esimijeks jääma. Mõrrad on üksi soomkalade tarwis, räimid saab nendega wäiksei mõõdul. Minemal aastal katsusiwad paar Muhulast meie juures räime mõrdadega oma õnne; pidiwad aga selle tarkusega kodu Rahu maa all. 1 oli ühel maiksel, soojal lehe kuu õhtul. Punasel, kulla karmal läks päike looja, ja paistis meel tumedalt puu latwade, maja harjade ja kõrge tornide pääle. Andruse kiwi söö kaewanduscst läks üks liik endid sügama maa aluse töö järele päält ilma eluga jälle uuesti harjutama. Kui keegi ivõeras seda teed tuli, jäi ta tahtmata seisma ja waatas mustas riides, halja nööpidega meeste pääle, keZ wasaraid. lõhkumise waiju ja kerweid õlal kandsiwad ja kellede huultelt mäe meeste teretus wastu Elas. Imelikult walgustasiwad wiimted looja minema päikese kiired neid musti kogusid, kes osalt noored, osalt manad, aga ühtlasi kõik kahmata nägudega oliwad. Mõned Vanemad mäemehed jäiwad küla ligidal seisatama, et üht otsemat jalgrada mõõda minna, põõrsiwad endid oma seltsimeeste poole, hüüdsiwad neile „head õnne !" waStu ja sammusimad siis edasi. „Peeter ei ole mulle mitte enam meelt mööda," ütles nüüd üks nendest, „ta oli enne üsna lõbus ja lahke poiss ja nüüd jääb ta päew päeivalt ikka wagummats ja nukramaks. Kaewanduses töö juures ei räägi ts mitte sõnagi, kuna ta ikka laulis ja tuleb ta säält wälja, siis näeb, nagu oleks kõik temaga möödas." „Öõidakse," wastai teine, „sest pöewast saadik, kus ta Tehwe Liisaga kihlatud, olla mäe iva im ennast mittu korda talle ilmutanud, aga ikka kaetud näoga ja see ei tuua ilmasgi õnne. Ma ei saa ka mitte aru, kuidas see wõimalik oli, et see tubli Peeter just seda kerge meelelist Liisat armastama hakkas ja teda enesele wõtta tahab. Sest ei wõi ju midagi head wäija tustg." „Ei, ma ei usu seda ka mitte," waitas kolmas, „Liisa ei passi mitte meie sekka, ta on just oma ema moodi. Tehwe ei oleks omale pidanud mitte linnast naist matma, on ju seda ka sagedasti kahetsenud; ja ehk küll ta abikaas juba kaua surnud on, siisgi pesitab ema olemine ikka tüdruku sees ja isa, kes mitte enam toast wälja ei wõi, peab kõigega rahul olema. „Wbib olla ehk oleks," ütles jälle esimine „Peeter Liisa üsna heaks muutnud, kui kui mitte Toomas meie jaoskonnasse ei oleks tulnud. Üks hakkaja tööline on ta, esimees pidi seda hiljuti wastu tahtmist tunnistama ja ilus on tema ka, aga tema on ka üks „kuradim«s." Minu wanamoor ütleb ikka, et temal olla kawalad silmad. Naised ütlewad endid ikka terawamad nägema olewat kui meie ja nemad ütlewad, et Toomas Peetri ja Liisa wahele ennast saada Mehed jäiwad seisma, ütlesiwad üksteisele kätt andes.- „head õnne!" ja sammusimad siis igaüks oma majakese poole. Selle aja sees oliwad ka teine jagu mäe meestest oma teed edasi läinud, kõige ees üks sirge noormees, särama musta silmadega. See oli see „kuraöimees," milleks manad mehed teda nimetafiwad, see oli Toomas. Tema lahkus õige pea teistest, sest tema elas küla eesotsas. Üks kahwatanud näo ja siniste silmadega noormees waatas temale järele. Tema ei olnud Toomale mitte „heod õhtut" wastu hüüdnud, kui see jumalaga jättis. Pea läks tema üksi oma teed edasi, tema elas küta teises otsas «limases majakeses  ühe mana naisterahwa juures. See «tui temale lahke näoga ukse pääl wastu ja HSWS, „head õnne Peeter! Minul on ikka hea meel. kui teie mehed terwelt kojuSse tulete. Sest ajast saadik kui mäe maim ennast Jüri kaewanduses näita», ei looda mina sellest kaewandusest ühtegi head."