ega ka kasu pärast teinud, «vaid HMgawaS lootuses, et tema nimi selle laht Inglismaal tuttawaks saaks. Nenda on aurulaew mille peale Inglismaal kõrgeid lootusi ehitati, wiimakS pandiks ühe weike kaupmehe kätte Jeniseiskts langenud." Iseäralised ja uuemad sõnumid. Berlinist, Lehekuu 13. pääwal: Tööliste Wanuduseja  Wigaduse-kassade seadus on Riigipääwal 185 healega 165 heale wasta wasta «võetud. Riigipääwa koosolek on lõpetatud. Parisist, Lehekuu tk. pääwal: ,Gaulois" tunnistab seda tühjaks jutuks, et Prinz Ferdinand von Koburg Herzog von Chartres'i tütrega kihlatud saada. Peterburgist, Lehekuu 14. pääwal: Irkutski Kindral- Kubernör, Graf Jgnatjew, on Seespidiste asjade Wnistrt abiljseks nimetatud. Jutu leht. Sõea marus. (Järg.) Mõne aeru-tõmmamisega oli Gertrud «venet kraami keskele saatnud. ,Leenake, Leena !" hüüdis emand Katharina  tasase healega. WaStust ei tulnud. Weel kolm kord hüüdis tema, ühtigi ei olnud kuulda, kui ümberpiirajate pusfi-paukufi. pTulge tagasi!" hüüdis wahinaene, »see ei ole muud, kui Prantslaste kamalus ja meie anname linna ära, omaks igaweseks teutusekõ! Nutake, emand Katharina, Teie lubasite kümne minuti pärast tagasi olla!" ,Andke weel wiis minutid aega," palus Katharina. ,Magdalena,  laps, kub Sina oled?" Jälle läksiwad pilkad minutid mööda. Järsku kostfiwad rutulised sammud. ,KaS Teie olete seal, emand Katharina?" kostis läbi öö. ,See on ju mehe heal, ärge wastake, ruttu tagasi, emand Katharina!" käskis waht. ,OH, kui Teie seal olete, fiiS tulge ruttu üle ja aidake, Jumala pärast!" koStiS teiselt poolelt. »Mõtelge oma sõna peale, rohkem kui weeraud tund on juba möödas!" hüüdis waht. ,Mina ei ole ühtigi lubanud!"  ütleS Gertrud, ,kas ennast ka pahandate, wahiemand,  see ei ole Prantslase heal, see ei waleta!" ja msne aeru löögiga oli wene teine pool kaldal, sai seal tugewast käest kaldale tõmmatud ja enne kui Gertrud ja tema ema kõigist weel õiete aru saiwad, oliwad kaks inimest  rohkem sees. , Emand Katharina, Teie olete minule minu kohuse täitmist raskeks teinud," ütles waht, ,mina aga wist Teile ka," lisas tema pehmemalt juure, kui latorni  tule kiir ikka weel nõrkenud Magdalena kahwatanud näu peale langeS. Kolme naeSterahwa tallitused jõudsiwad teda wiimaks nii kaugelt toibutada, et tädi korterisse minna suutis. Kui emand Katharina kodu oma mehele oma öökäigu otstarbel ja kordaminemist jutustanud ja uueste üleS ärkanud  poisikest solgutanud ja magama saatnud oli, siis tahtis  tema Magdalena kaasalase ja peastja järel «vaadata, keda sellekssammakS ära tundma arwaS, kellega Khristofi taluS juba tuttawaks saanud. See oli küll toitu «võtnud, mida Gertrud rohkest ette pannud, fiiS aga tasakesti kadunud.  ,Linnast tema wälja ei pease, küll meie teda leiame", tähendas emand Katharina. Otsimiseks ei olnud järgmistel  pääwadel palju aega; Gertrud pidi kõik oma hoolekandmist  Magdalena peale heitma, kelle käe-haaw, wäsimuS  ja hirm temale raSket palawikku toonud oliwad. Kui see natuke jahtus, fiiS tuli waluS mure isa pärast, keda tema raskest haawatud hobuse seljast oli langema näinud, keda tema abita «vaenlikkude inimeSte keSkis olema arwas, ja kellele appi minema teda tema süda seda rohkem sundis, mida imelikumalt tema ise peastetud oli. Aga emand Katharina ei tahtnud oma leitud kanapojukest tiiwadc alt wälja lasta ja seifis iga seesuguse mõtte wasta. Gertrudi  läbi sai Magdalena wiimaks kinnitust. Paksu-palgetega  kaheksa-aastane Bernhard oli õele kllpsetud õunade eest tunnistanud, et ,«võeras", kuida Diez nende poolest nimetatud sai, igal õhtal hoowt-wärawa ette tulla ja Leena terwise järel pärida, mis eest tema neile fiiS üht nikerdatud  asja anda ehk üht naljakat juttu rääkida. Mõned maiused, mida Gertrud poisikestele andis, tegiwad «võimalikeks,  et teda kord ,wõera" juure tulla lasti. See tuli hea meelega Gertrudiga tuppa, kui kuulis, et emand Katharina  mitte kodu ei olla. RaSkem oli teda appi kutsuda, kui Magdalena uueste karvetawale teele minna tahtis, kui tema ka teadma arwas, et Luithart StuttgartiSse põgenenud.  Et tema kergest linnast arwaS wälja saada wõima, siis lubaS tema Magdalena asemel isat otsima minna. Sellega ei arwanud Magdalena oma lapse-kohust täidetud olema ja «vaidlemises selle üle ei märkanud nemad aea lendu, kuuni emand Katharina järsku sisse astus ja nende ees seisis. Pitk noormees läks weri-puuaseks ja «värises perenaese tõsise, läbiwaataiva silma all. Tema näis rasket «võitlemist  wõitlema ja hüüdis wiimakS: ,Nüüd, ehk ei iialgi! Rtsti-ema, Teie aimate seda muidugi, sellepärast tahan ennemini ise tunnistada: mina olen Diepold, Teie õe poeg, keS wõeralt maalt ja «viletsusest tagast tulnud on! Nüüd teate, miks ennast Tele eest pritsin. Mina teadsin ju, et mind enesest tõukuksite, kui mind ära tunneksite!" Ühe silmapilgu seisis emand Katharina nagu tarretanud, siis aga pani tema oma käe noore mehe musta juuksele peale ja ütleS pehmest, kui ka suure tõsidusega: .Diepold, 'müra ei taha Sinule seda knrwastust meele tuletada, mida Siua oma wanematele ja meile kõigile teinud oled, tahan aga küsida: kuida '«võisid Sina nii kana oma «vanemate ligidal  hulkuda, ilma nende ahastusele otsa tegemata ja nende juure tagasi minemata?" Maha «vaadates seifis Diepold tema eeS: .Tädi, oma raSket pattu olen mina juba ammu ära tunnud ja Teie ei usu, kui suur minu igatsus «vanemate  koja järel oli, nenda cl rõõmus olin. kui ainult selle maja ligidal hingata wõifin. Aga nende ette astuda, kerja-waesusel, kuida mina olin, armastuse, sõbrade, riiete ja toidu poolest, seda ei oleks «nina ka siis usaldanud, kui rikaS ja suur tagasi tulnud oleksin, kuida kord arwafiu, kui ülemeeles ja pimeduses isakojafi ära läksin. Siis kuulsin  weel, et wanemad üht last minu asemele «võtnud ja kuulsin igal poolel Leena kiitust, kui hoolas, «vaga ja sõnakuulelik  tema wanemate waSta olla; seal arwafiu, et teisiti  olla ei wõiks, kui et tema mind wanemate südamest wälja tunginud on. El see tema tahtmine ei olnud, seda märkasin pea, sest tema oli nii hea ja helde wõera kerjaja  waSta, aga ikka rohkem häbenesin ennast sedawiifi tagasi tulla, ka Leena eest, ja ««enda mõtlesin, et kui neile aga üht õige suurt teenistust leha «võiksin, siis saaksin ennemini südant; ja el selleks aeg tuleks, seda olen Jumala  poolt pääivad ja ööd palunud, kuida mind «viimased aastad ja see raamat õpelastwad, mida Leena «uinute kinkis.  Nüüd teate, miks nii wäga Leena peastmise eest hoolt kandsin. Ütelge seda wanematele, tädi, sest nende ette aStuda, kuida seda küll tahaksin, ei julge «nina mitte; ehk läheb minul aga ometigi korda, maailmas natuke edasi saada. Siis lähen koju. Ka Teile ei oleks mina ennast tunda annud, kui asi mitte nii järsku tulnud ei olekS." Wana wiifi järel tahtis tema ruttu ära minna, aga emand Katharina pidaS teda käewarrest kinni. , Seda mina usun, tulipea," ütleS tema, ,ja mina ei unusta mitte silmapilguks, et peale Jumala Sind Leena peasimise eest tänada on; siiski pian Sinule aga ütlema, et wana ülemeele ja kergemeeluse maim, mis Siud kord ifakojast wälja on ajanud, Sinu sees ikka weel õige wägewasi elab. Sina tunned oma wanemakd ja tead, et nemad kahjetsejat poega kätega ja südamega wasta wõtawad, aga ennemini lased neid ahaStust kannatada, kui et waefnsrs ja wiletsuseS  tagasi läheksid. Diepold. Diepold! Kui ehk ka mõnda weel meele tuletad, mida ema Sinule õpetanud, ära kadunud poja lugu ei ole Sina wist südamega tähele pannud I" ,Ema, Sina oled jälle kord õige walt," ütles Gertrud, kes senni sisse tulnud, ja ka Magdalena oli oma kätt tädi käewarre peale pannud. Pehmemalt iisaS emand Katharina juure: ,Mina olen ainult ütelnud, mis mägise südamest wälja tungis. El minu eestkostmisest Sinu «vanemate  juures puudust ei saa olema, kui seda tarwis piakS minema, selle peale wöid julge olla. Aga nüüd anna minule ka oma sõna, waene pois, et Sina mitte jälle salaja  meie juurest ära ei lähe. Nüüd, Gertrud, nüüd pane ükS ase rohkem lauale, ja pärast shtasööma, Diepold, jutusta meile oma elu lugu!" ,Tädi, seda jätke pärimata, selleS ei ole suuremat auu, mida mina Teile jutustada wöiksin, aru tahan aga Teile omast elust anda, aga ka Teile üksi. kellegile muule." ,Noh, lepime. Sinu onu läheb täna üheSfe kodanikkude-kogusfe, Gertrudele tahan luba anda, wöerusele minna." Leena mingu temaga", palus Diepold, kui Gertrud tuast wälja läinud oli. ,Piab minu aruanne õige olema, siis ei tohi tema oma isa pärast kõiki kuulda, fee teeks temale ahaStust." ,Ka selles tahan järel anda, aga minu poisid peawad kuulma. Neil hakkab Sinu jutustuste peale ka juba seesugune himu tulema, nagu onu Luithart seda ükskord  Sinu seeS ärataS. Juba see natuke, mida nemad Sinu käikudest kuulnud, on teinud, et sedasama näha tahaksiwad.  Mina loodan, et Sinu tänise elu-käigu täieline aruanne nende himu jahutab." 7. Ara kadunud poeg. Kui wekke seltskond, kuida emand Katharina seda soowinud,  kooS istuS, fiiS algaS Diepold: ,Teie teate ju, tädi, kuida aSjad meie majaS on olnud, kuida mind igalt poolelt hellitatud on, sest et rõõmuS poistke olin, kes rühmale  nalja tegi ja kellegile waskust «võlga ei jäänud, ja kui wasta meelt see minule oli, kui asi isale wiimaks liiga kirjuks läks ja tema karmimalt minu «vasta üles astus. Kui üksteistkümmend aastat wana olin, seletas isa tõsiselt, minul et minna tarwis, oma rammu ja suurust rumalateks tempudeks tarwitada ja ennast teiste halplaseks teha. Mina pidada oma mõistust tarwitama. Olla minul himu ja head tahtmist, siis wõida mina Ladina kooli minna ja õpetatud meheks saada; kui mina seda aga mitte el tahta, siis «võiksin küll weel Saksa koolis käia, aga logernnine pidada nüüd lõppema; wahe-aegadel pidada mina, nagu «vanem poeg, isale mqjas, lautas ja põllul tubliste abiks olema. Seda el tahtnud «nina ühegil «viisil. Wauema weiiua peale ei olnud inina tema löö pärast iialgi kade olnud, olin teda sagedast ka pilkanud. Sellepärast ütlesin, et Ladina kooli minna tahaksin, sest kord nenda elada, nagu ülem kohttcherra, tõldas sõita ja kohut mõista, seda pidasin oina kohta õigeks küll. Aga asi oli igaw ja waewaline."  ,Jsa oli koolmeistrit palunud," jutustas Diepold edasi, ,minu waõta mitte pehme olla; see ei olnud koguni mitte minu meele jäeel, pealegi weel, kui onu Luithart wöerusele tuli ja nagu enne ka, sellest wabast elust jutustas, mida tema elada. Õöselcl et saanud mina silma kinni, mina olin nii suur ja nii osaw, kuida igal poolel üteldi, miks ei wõida mind ka seal wäljas maailmas tarwitada! Ja peale selle oli sel aeal kõik segamini. Teie teate ju, tädi, see oli selle suure saba-tähe aasta, kus kõik arwasiwad, maailma otS olla söeaga ja katkuga tulemas. Teie olete minule sel aeal seda tähe-lhalrit kinkinud, et mina koolis heaste oim õppinud, aga see oli nüüd möödas. Mis nüüd enam õppimisest kasu, kui maailm nii lühikese aea pärast lõpeb, mõtlesin uina. Ja asjad minna eh? ka teisiti,  saba-täht tähendada sõda ja nenda oleks parem, mina oleksin wapper soldat, siis wöiksin ka «vanemaid kaitseda ja kõiki ahastust tasuda, mida oma äraminemisega neile teeksin. Kui onu Luithart ühel homikul ratsa ära sõitis, siis läksin salaja, tema järel. Minu elu onu juures ei kestanud kaua ja minu head pääwad oliwad otsas, nn pea kui tema juure jõudsin. Tema tarwitas mind taieste omaks Minu enese tarwituste ja lõbu peale ei tohtinud urina enam mõtelda ja pidin rõömuS olema, kui waewalt kõhtu täita ja tarwilisett magada «võisin. Seda ei kannatanud mina kaua «välja ja tegin Baieri-maal sedasama, mida kodu tegin, jooksin onu juurest ära. See oli ühel kenal sügise-homikul, kus jälle nii palju «vabadust sain. kui omale ikka soowinud olin. Janu kustutasin ühest selgest metsa-hallikast, kõhtu täitsin sellest weikest tagawarast,  mida onu juurest kaasa «võtnud; õhtal tegin on,ale aseme samlatest ja kuiwaist lehtedest, ja meksalinnud waatasiwad  pealt. Samlate ja lehtede seeS ei tunnud mina sügisese öö külmast palju, künni kole hulgumine mind ärataS  ja huntide karja pölewad silmad minu peale wahtisiwad.  Kodu olin ennast ikka rõõmustanud, kui üks sulane ehk naaber metsaliStest jutuStaS, ehk kui isa koguni sulasega  püssiga «välja läks, lammakarja kurja «vaenlaste eest kaitsema. Õnnelik olin olnud, kui isa mind kaasa minna lubaS ja mina metsaliSte nahka «võtta aidata «võisin. Ja nüüd olin abita nende kiskjale kätte antud! Looduse wöimu sunnil ronisin männi otsa, aga hirm oli mind nii kohmetumaks  teinud, et libedat kändu mööda nii kaugele ronida ei suutnud, kus oksast oleksin kinni hakata «võinud, ja igal silmapilgul pidin kartma, et maha ja kiskjate suhu libiseksin.  Tädi, seda «võite uSkuda, et minul sel korral teist igatsust ei olnud, kui et pakwetegemifl nenda õppinud oleksin,  kuida ema seda paremail päiwil soowinud; nüüd, surmahirmus, ei tulnud minule ühtigi meele. Noh, halaStaja  Jumal kuulis ka minu sõnata õhkamist, sest kui enam ennast puu kaunu külgeS pidada ei jõudnud, paukufiwad  püssid, mõned kiskjad langesiwad ja mina kukkusin ühe surnud hundi peale. Sealt kisti mind kohe üles ja tormakale paiõtel seisis onu «vihane nägu minu ees. „Soo, poisike, oled minu käeS!" uriseS tema. ,Ärajooksmise eest teeniksid hea nahatäie, aga kuida näha, oled Sina o«na karistust juba kätte saanud. Aga nüüd tõuse ruttu üles. Seal kõrtsis seisab miuu hobune; täna maid miim taha hobuse selga iStuda. Tahtsid küll koju eide juure lipata; aga seesugused poisikesed ei jookse mitte üksi maailmas  ümber. MiS sellest wälja tuleb, seda oled täna ööse näinud." (Pooleli.) Kiriku teatused. Jaan, kirikus. Ristitud: Rudols Bruchlin. Roman Randwcre. Heleene Pmdcr. Eduard Reining. Woldemar Päsuke. öaulatud: Johann Paldrok, tlemen tai kooli õpetaja ja Pauline Wil. Maetud Mari KäSper, Nigula n. 40 a. Anton Pariis, räisepp, Mo. Aliide Katlap, 2 a. Andres Rink, endine madrus, 67 a. Ariftlan Mrwan, tasuperemees 78 a. PSHa-Waimu-kirikus on ristitud: August Soonik. Kaarte kiriku» on ristitud: Eduard Tilk-nann. Amalie Skemmer. August Greulich. Marie Klaudkus. Theodor Praks. Albert LeeSmann. Richard Gutdorff. Johannes Sits. Luise Makki. Laulatud: Mart Srtcl ja Anna Rasalowski, lesk. Maetud: Juhan Weisjerik, S 3 a.