Sakala 12. MliandiS, 21. Märtfitm paewa! 1881. IV. aastakäil Poliitika, kirjanduse ja MuW ajaleht. Vastutaja toimendaja ja wälmndja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Esimene Põllutöö kongress Riias. 111.  Poliitika  ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandis: Jälle natukene „Eesti Postimehest"; mõisnikude saadikud. Tartu maakonnast: Otepää  kirikherra Valitsemisest. Malgast: Eesti näitemäng. Peeterburg  ist: Peeterburgi Eesti heategew selts; äraneedmise wäärt hirmsast teust ja sarnatseste puutuwad sõnumed; Keiserliku Majesteedi manifest Soomemaale; Õndsa Keisri Majesteedi põrmu puusärgiga kirikusse Viimisest.  Kuulutused. Lisaleht. Kullakene. 111. - Jesidlased. 111. - Nalja Mart ja Kalja Pärt. Esimene põllutöö kongress Riias. Äagu meie wiimati nimetasime, oli kongressi töine üleüldine istumine 11. Webruaril. Esimesest küsimisest, mis seal otsuse alla heideti, rääkisime ka j«b<r njjncwal, karral. Tõin? küsim ne selle! istumisc! oli bobuste Et meie oma juhtkirjades siin asju nimetame, sellepärast peawad meie lugejad täie nõuupidamise kohta nii kaua ootama, künni omas põllutöö lisalehes kongressi protokolli  taielikult awaldame. Hobuste kaswatamise nõuupidamises  oli see ksige tähtjam, mis meie Eesti hobuste kohta räägiti. Tuttaw asi on jo, et meie Eesti hobused  üks kuulus hobuste tõug on, keda ka alles hiljemal  ajal Wenemaa hobuste parandamiseks (nagu wanal ajalgi) on tarwitatud. Ka suured põllumehed nähti Eesti hobuse headusest palju lugu pidawat, sest komisjoni  istumises soowiti mitmelt poolt, et riigiwalitsus Tori hobuste koolile nii paljuOülespidamist annaks, et sealt terwes 11. kongressi jauskonnas hobuste parandamist  käsile wõiks wötta. Meie lugejad ei tea ehk weel, et Kroonu juba kahekümne wiie aasta eest kaks Kroonu mõisat, Tori ja Awinurme mõisa, Liiwimaa rüütlikogule  Tori hobuste kooli ülespidamiseks kätte on annud. Reed mõisad toowad aastas 17,000 rubla sisse, nii et kroonu 25 aasta sees 425,000 rubla meie maa hobuste kaswatamiseks ja edenemiseks on annud, ja nimelt selle tingimisega, et selle rahaga talurahwa hobuste kaswatamist ja talurahwa hobuseid edendatakse ju parandatakse. Meie maa hobuste kaswatamine keerutab ennast sell kombel Tori hobuste kooli ümber, ning sellepärast ei ole imeks panna, kui meie Eesti saadikud kongressi tähelepanemist  nimelt selle Tori kooli peale püüdsiwad pöörata. Wiliandi Eesti Põllumeeste saadik C. R. Jakobson pidas järelseiswa kõne kongressi ees: „Minu herrad! Tori hobuste koolil oli esiotsa see otstarbeks, meie Eesti hobuse tõugu alal hoida ja edasi harida) Seda otstarbet wõiS üksi sell kombel täita, et selle tõugu kõige paremad hobused, keda maal ülesse jõueti leida, ülesosteti, ja sus seda kogu, kuhu üksi kõige paremad loomad kõlblikud oliwad, aeg ajalt suurendadi, sell kombel, et näitustel ja laatadel kõige paremad hobused, nimelt märad, wälja otsiti ja hobuste koolile ära osteti. Seda ei ole Tori hobuste kooli juures mitte tehtud. Kooli asutamisel aastal 1855 osteti wähema kui ühe kuu sees, Detsembri kuus, kohe 27 mära rutuga kokku, ning Märtsi kuus 1856 oliwad  juba 50 Eesti koos ja käes. Kui meie meele tuletame, et talupoeg mitte naljalt oma head mara ära ei taha müüa, ja ühtlasi ka sellepeale mõtleme, et Tori hobuste kooli märad läbikaudu 65 rubla 50 kopiku eest tükk ülesosteti, siis on selge ja arusaadaw, et Tori hobuste 100 l oma tööd wäga keskmise  materjaliga tegema hauas ja edasi on teinud. Sellepärast ei wõi siis ka Horis kaswatatud hobused meie Eesti hobuste tõuu kohtul mitte näituseks ja headuse  mõeduks olla. Siiski ?n Tori hobuste kool esimesel  töö ajal õige tähtjaid hobuseid sünnitanud. Toris kaswatatud Eesti täkk Wapsikas on näituseks Riia näitusel  358 puuda ära wedanud ja sai Pariisi maailma näitusel hõbe auuraha. Araabia- Soome täkku Oro'tki peame kõige paremate hobuste sekka akwama, ning teda tarwitatakse praegugi weel Toris õige suurel mõedul sugutamiseks. Et talupoeg nfid Tori täkkusi wähe tarwitas, ei tulnud mitte sellH, et ta suuremaid hobuseid soowis, waid sellest, La Tori hobuste koolist ja tema otstarbest midagi ei teadnud. Tori hobuste kool öli oma esimestel elüaäsidtel kuidas pean ma ütlema nagu meie Liiwimaa mõisnikule maapäewa saladus, sest Tori kool tõusis aastal 1855 elusse, esimene sõnum temast tungis aga alles aastal 1863, see on 8 aastat hiljem, Baltia Saksakeele ajalehtedes ilmsile, ja nimelt neis lehtedes „Livländische Jahrbücher"  ja „Baltische Wochenschrift" aastast 1863. Kui juba lugu Saksakeele ajalehtedes nii waene oli, kusi pidi siis liht talupoeg selles asjas õpetust ehk juhatust saama! Alles siis, kui Eesti Põllumeeste Seltsid kümne aasta eest tagasi oma tööd alustasiwad, õppis Eesti talupoeg Tori hobuste kooli.tähtjust tundma ja seda kasu, mis temale sealt pakuti, tarwitama. Aastal 1862 astus Tori hobuste kool uue siginemise järgu sisse. Herra salanõuunikul A. von Middendorsfil  oli korda läinud, rüütlite maapäewale, kelle liigetest jo suurem osa Eesti hobuse headust sugugi ei tunnud, selgeste ette näidata ja rehkendada, kuidas Prantsusemaa (Ardenni) hobuste sisse toomisega meie maa hobuste üleüldine hind mõne aasta sees mitu miljoni suuremaks saaks tõusnud olema. Rüütlite maapäewa otsuse järele a. 1862 toodi siis 2 Prantsuse  täkku ja 16 mära Tori hobuste kooli. Nende hobuste heaks hakati ühtlast ajalehtedes kangeste tööd tegema, kuna seiemaale Tori hobuste koolist ajalehtedes midagi kuulda ei olnud. Mina olen küll kõik selleaegsed  ajalehed läbi otsinud, kas kusagilt sõnumeid ei leiaks, aga olen paljalt Peeterburgi põllutöö ajakirjas „Mittheilungen der Kaiserlichen freien öconomischen Gesellschast zu St. Petersburg" aastast 1861 selle Jegor von Sivers'ist kirjutatud sõna leidnud, kus ta Tori hobuste koolile Inglismaa suurt ja rasket tööhobust  soowitab ja siis sõna sõnalt juure lisab: „Emb kumba, meie peame omad lõikuse ja wiljapeksu masinad,  et nad meie hobuse tõuu wäärilised oleksiwad, weilsemaks tegema, ehk meie peame omale hobuseid  muretsema ja kaswatama, kes neid Inglismaa masinaid käima jõuawad panna." Minu herrad, see katse, Prantsuse hobuseid meie maal kaswatada, oli arusaadaw, tema ei ole aga katsujate lootusi mitte täitnud. Ma jätan siin täitsa nimetamata, missuguse otsusele meie Eesti seltsid selle asja läbirääkimises on jõuudnud, üksi nii palju tahan ütelda, et ükski mõistlik talupoeg meie juures enam omi märast Prantsuse täkkude juure ei wii, sest et wiimafe aasta tähelepanemisel» kahju kartma on õpetanud. Aga ka suured põllumehed on aru saanud, et Prantsuse hobused meile ei.kõlba. Ajalehes „Baltische Wochenschrist" aastast 1876 on herra von Brasch-Ahjaft, ennast ametliku sõnuu.ete peale toetades, mõjuwalt ette näidanud, kuidas meie hobuste juures seeläbi, et neid Prantsuse werega segati, keharaskus  läbikaudu 166 naela suuremaks on tõusnud, Eesti hobuste kcha-jõuud aga ametliku proowimistel läbikaudu 16 puuda 29 naela suurem on olnud, kui Prantsuse segawerd hobuste juures. Need ja töised näitused tunnistawad, nagu herra von Brasch õigeste ütleb, „ „et Eesti hobune oma jõuu, kärmuse ja püsimuse  poolest Prantsuse segawerd hobusest üle käib ja et sisse toodud Prantsuse hobused meie oma maa hobuse tõugu tema töö wõimu poolest mitte üksi sugugi ülendanud  ei ole, waid nad on tema tööwõimu järeltulewates  põlwedes wähendanud ja tema tarwitust mitmes tuks kitsanbanud." - Tartu kodulooarade näitusest aastal 1876 rääkides, kirjutab Tartu Saksakeele aja-, leht „Neue Dörptsche Zeitung": „ „Saiwad wiimastes aastates hobuste näitustel nimelt Prantsuse hobused auuhindasi, siis kukkusnvad need hobused tänawuse üäituse peal töiste tõuude wasta täitsa tühja: Prantsuse  hobuste mood on otsa lõppenud ja selle asja peale waadatakse nüüd hoopis tõife silmaga." " Siis näitab „Reue Dörptsche Zeitung", kuidas mitme aastane Prantsuse hobuste mood üks kunstlikult tehtud mood olnud ja kuidas ta nagu wiirastus põllumehe rinna peal rusunud, „ „sest et mõjuwa meeste wasta mitte ülesse ei tahetud tõusta" ", künni herra von Brasch temale otsa peale on teinud. Minu herrad! kuhu oleme nüüd oma hobuste kaswatamisega Toris /Ludnud? Ma arwan, meie oleksime omad päa's weel enam ära kautanud, kui mitte Tori hobuste kooli direktor ja ainus kandja, herra von Stae!-Taalist mitte ikka ja ikka jälle uueste sinna poole ei oleks tähendanud, et see meid ainult peaZtab, kui Eest/ hobuseid kaswatame. Aga herra von Stael on seda Tori hobuste kooli juba peale 26 aastat juhtinud ja ta on üks wana herra. Rüütlikogust  komisjonis,  kes Tori hobuste kooli peab juhatama, on küll peale direktori ka weel kaks liiget; aga A. von Middendorff  kirjutab omas raamatus „Das Landesgestü t" nende liigete tegewusest Tori hobuste kooli tööde juuras: „ „Kui Tori kooli aktid läbi waatame, siis langeb meile pea silma, et alustuseft saadik, mitme keelduse läbi, nimelt liigete ära olemise pärast wõeral maal, arwa kõik liikmed täieste koos on olnud, mõneb walitsetud  liikmed sugugi ametisse ei ole astunud, jah mitmel korral president pealegi sunnitud on olnud, et töised komisjoni liikmed täitsa tulemata jäiwad, muid mehi rüütlite seast abiks ja nõuupidamiseks kokku kutsuda."" Minu herrad! Seesuguse asutuse juures, kellel nii suur tähtjus meie terwe maa kohta on ja kelle heaks Riigiwalitsus nii suured summad on ohwerdanud, oleks küll elusamat juhatust selle asutuse tööde juures soowida. Meie kongressi esimeses komisjonis on mitmed suured põllumehed, kui hobuste kaswatamisest nõuu pidasime, ette näitanud, kui tähtjas meie Eesti hobune mitte üksi Liiwi- ja Eestimaale ei ole, waid kui tähtjas ta ka töiste kubermangudele 11. Kongressi jauskonnas hobuste parandamises wõiks saada. Meile ei jää nüüd muud teed järele, meie peame kõik oma maa nurgad ja urkad läbi otsima, sealt aeg ajalt ülesotsitud head