maa ära ja sest ajast saadik on ka Eestlased  Wene walitsuse all. Sõja Viletsuste läbi ja pärast seda raske pärisorjuse läbi oliwad Eestlased kaua aega omas waimulikuS  ja ilmalikus edenemises rõhutud, künni auusameeleline keiser Aleksanderl, mõisnikkude palwe pääle Eestlaste pärisorjuse  ära kaukas ja neile aasta! 1819 priiust kinkis. Pärisorjuse kautamisega algab Eestlastel uus edenemise aeg. Auusameelelised mõisnikud  maal ja usinad õpetajad muretsefiwad tännwaärilisel wiijil sooja südamega rahwa Vaimuliku ja ihuliku edenemise eest, rahwa koolid saiwad asutatud ja rahwa kirjast antiwälja. Auuwäärt, unustamata praust Otto Wilhelm Masing, Äksist Tartu ligidalt, andis esimese Eesti ajalehe wälja. See tuumakas rahwa nädalaleht ilmus neli aastat järgemööda 1821 —1824. Iseäranis jõudsasti kosuS Ecstikooli asija Eesti rahwa kirjandus keisri Aleksander 11. walitsuse ajal. Nimelt töötas sell ajal suure õnnistusega kui rahwa kirjanik kaua aastane ajalehe wäljaandja Johann Woldemar Jann s e n, kes praegu auuwäärt hallpea on. Oma kirjanduse töö kõrwas on see anus mees ka muul wiisil Eestlaste keskel tänuwäärilist ja käsulist tööd teinud. Nõndasamuti ärkas scllsamal ajal ka kiriklik elu uue elule ja tcgewusele. Waimuliku ja kirikliku elu edenemise kõrwas saiwad sell ajal ka Eesti rahWa eluS kasulikud uuendused koduses ja kodanlikus eluS ette wõetud, mis walitsuse  poolt korda saiwad saadetud. Kõige tähtsam on talurahwa teoorjuse ära kauta- Tlve ja raha rendi seadmine. Selle läbi wõis talupoeg kõik oma jõuudu oma enese põllupidamise tarwis pruukida ja rendiandja  mõisniku ning talupoja rentniku wahcle asus armsam olek. Warsti astuti põllupidamise aSjus meel tähtsam samm edasi. Mõistlikud ja auusad suure põllupidajad  ja kõrge riigi malitsus kuulutasiwod talumaade müümist, et talupojad maa omanikkudeks wõiksiwad saada. Praegu on juba suur osa talumaast talurahwa omanduseks saanud, iseäranis Liiwimaal enam kui pool kõigest talumaadest. Selleläbi  on Eesti talupoja seisusele hea waranduslik  alus pandud, nõnda et mitmed õige silmanähtawalt jõukaks on saanud. Endisest sulasest ja pärisorjast on waba põllumees saanud, kes nüüd palju suurema armastusega  ja kasuga tööd teeb. Suurt waranduslist  kosumist möib igal pool näha, see paistab wälja hästi haritud põldudest ja aasadest, elumajadest, tööristadcst, niitest, kõigest olemisest ja elamisest. Waranduse kaSwatamisega on ka maimu haridus kaswanud.  Suurema rikkuse läbi on ka koolielu paremale järjele tõstetud. Eesti ajalehtede hulk on hästi kaswanud ja igal ühel oma jägn lugejaid. Iseäralise armastusega edendakse rahwa seas laulu ja musikat. Peaaegu igas kihelkonnas on oma tubli laulu ja mängu koor, kes aeg ajalt laulupidust  pühitscwad, kui palju koorist koos käiwad. Mitmes kohas on ka rahwa raamatu kogud. Linnades on lõbu seltsid, maa rahwa tarwis põllumeeste seltsid asutatud.  Kiriku armastust awaldawad õige röemustawal wiisil mitmed Jumalakodade ümberehitamised ja nende kaunistamised, ka mitu uut kirikut on ehitatud. Rahwas käib peaaegu igal pool sagedaste kirikus, sest kirikud on enamiste ikka rahwast täis. Ühe sõnaga, Eesti rahwa elu on uuemal ajal õige jõudsaSte ja armsuste edenenud. Aga ei saaks enesele õiget pilti Eesti rahwast, kui meie temale ainult nende walguse külge näitame. Walguse kõrwaS on ka pimedust, osalt õige musta warju leida. Uue aja haridusega on ka uue aja uskmata meel maad leidnud. Lihahimu patud on kahtlemata kaswanud. Mitmele maakonnale toob liig joomine suurt ihu ja hinge kahju, teistes kohtades on jälle hirmus hobusewargus nii wõimust wõtnud, et kõhtude korralik abi enani ei aita ja rahwas ise wargaid nuhtleb. Noore rahwa seas tuleb palju pillamist ja priiskamist ette. Ärkanud rahwuse tundmine pole mitte ainult head toonud, waid ka wiha Sakslaste waStu. Omakasu otsijate ässitajate ja tõewastaliste ajalehesõnumite läbi on kahjulikud tülid ja lõhed rahwa enese sekka tekkinud. Hoolimatud asjaajajad ja asutajad on palju kahju saatnud ja waStatikust usaldust wähendanud. Kui ka need praegu nimetatud asjad kurwastawad on, siiski peame meie tänuga Jumala wastu tunnistama, et suurem rahwa hulk, tema tubli tuum, terwe ja wägew, usukindel ja Ewangeliumi waimuline on. Jumala põld Eesti rahwa seaS on on siiski hea ja wõib wilja kanda. Seda enam on meis kohus seda maad hästi harida ja head seemet külmata. Seda tööd wõib iga usuwend ka abikaSsa läbi edendada  aidata." See näris Hindnku südames, et La seda kuulma pidi, ja kui ta üksi istus, tuliwad ikka jälle uuesti need sõnad ta kõrwade eeS kuuldawale; sääl wõttiS ta wiimaks seda nõu, mitte enam üksi olla, waid omale ka naise matta. Kui tal paari päewa pärast taluniku Klemerti juure midagi eri oli ja seda juba rääkinud oli, jäi ta weel wiiwitadcS seisma. .Ons sul weel midagi, Kuunertküsis Kleinert. Sääl wõttiS Hindrik südame rindu ja küsis, kas ta eh! oma noorema tütre talle abikaasaks annaks, sest ta olla teda ikka armastanud. Wana talunik Kleinert lumiwalgc juukZtsga  seisis Kuuncrii ees, pani talle raskesti oma käe õla paale ja mastis talle nii ainiti silmade fisse, et Kuunert omad silmad maha lõi: .Kuunert," ütles ta pitkamise, nagu ei oleks see rääkimine talle mitte kerge, .enne oleksin ma seda auuks ja rõõmuks pidanud et oma tütrat ühe Kuunertile naiseks anda, nüüd näitab see aga pett olewat." Hindrik tahtis ma hele rääkida. .Wait, Kuunert/ ütlcS mana, .lase mind efite rääkida. Teie lvöilc küsima minna ühest talust teise, kus tütreid on, siin RiigiojaS  ja ümberkaudses külades, üksgi ausS talunik ei ausa Hindrik Kuunertile oma Sttart asiseks. Kaksiktalli on laimdusi all nagu põrgu, sille nime all sn häbimärk, kes peaks sellele mehele oma Wtart usaldama, kes oma wevsoga ühe katuse all elab ja siisgi kõige õelamas «iha waenuS on? Teie wana õnsa isale oleme meie kõik Menud, et ta plaan ja ta wiimane tahtmine mitte mõistlik töö ei olnud, aga ta ei pannud seda mitte tähele, waid oli uhke ja suureline see pääle, et ta kaksikud kuni hauani armastuses kokku jääwad. Ja nüüd saamad kaksikud hirmutumaks eesmärgiks pruugitud. KuS wennad ja sõsarad riidlewad, sääl saab ööldud: „Teie pole sugugi paremad kui Kuunerti kaksikud! Seda olen ma ise oma kõrwaga kuulnud." Wana jäi mait- Niipalju ei olnud ta mõnel ajal mitte ühte järgi rääkinud ja see näis talle peaaegu raskem olemat, kui oleks ta päewa läbi rehte rabanud. Noormees maiks ka. Temal oli, nagu oleks wälk teda trehwanud ja hingetumaks teinud, pealaest kuni jalatallani. Üksgi auuwäärt talunik ei anna oma tüttart Kuuncrtile naiseks, kaksiktalu on laimdusi  all nagu põrgu, Kuunerti nime kulges on häbi märk, kaksikud on hirmutawaks eesmärgiks. Need laused tormasiwad tema peas segamine. Ja wiimaks pööris ta ennast mait olles minema, aga ta liikmed oliwad rasked kui tina täis, ainult waewalt ronis ta edasi. Km ta jälle kaksiktalusse tagasi jõudis, roomas wäile poiss maja ees ümber, naeris temale wastu ja sirutas omad käed ta poole. Kartlikult maalis Hindrik oma ümber, kas keegi teda näeb. Keegi ei olnud sääl ligidal, ruttu wõttis ta poisi oma süle, musutaS teda, pani teda siis jälle Maha ja läks oma tuppa. Tal ei olnud täna enam midagi teha ja ci oleks ka midagi teinud, sest seks oli ta wäga maha rõhutud, Ta iStus laua ääre ja toetas oma pea käe pääle ja Ms õues sündis oli talle üks kõik, sulane hüüdis teda, aga ta ei kuulnud midagi, pime oli seespool, pime oli wäljaspool tema ei hoolinud millestgi, ümardaja tõi tuld ja pani söögi lauale tema ei kiputanudgi. Ikka ja ikka kuulis ta uuesti jälle neid sõnu, mis Kleinert temale ütlenud oli ja wiimaks kogusiwad kõik mõtted ennast selle ühe mõtte alla kokku, et kaksikud on jõleduseks saanud Jumala ja kõige teiste inimeste ees. Ja see raputas Hindrikut nõnda, et ta wiimaks kõigest kihast wärises. Ta meele tuli, kuidas ta enne oma wenda, Kaarlit, wäga armastanud ja wend niisama ka teda, et kusgil pole kaks inimest südamelikumalt  teine teise poole hoidnud, kui nemad. Ja nüüd wõis jälle waewalt kaks inimest leida, kes koledamine teine teist wihkasiwad kui nemad. Kuidas oliwad  nad enne õnnelikud ja rahul olnud! Üks oli teisele igat röömu soowinud ja ennast temaga ka ühtlasi rõõmustanud, — ja nüüd ei soowinud keegi teisele midagi head, waid ainult paha. „Ja seda kõik selle wa ära neetud raha pärast!" Nii mõtles Hindrik kibedas meele erutusis, pidi aga ka siisgi tunnistama, et wiha meel iga ühe kaugemale ajanud kui tarwis oli. KaS ei olnud mitte õpetaja ja naabrid neile nõu aunud jälle ära leppida, et rahu saaks. Aga nemad ei olnud ju ise rahu mitte tahtnud. Hindrik Kuunert oli korraga seesugusest elust nii ära tüdinud, et ta südame põhjast õhkaS, sest kadedus ja riid ja armastuseta Üksik olemine rõhusiwad nii rängaSte teda, et ta silmad niiskeks läkfiwad. (Ots tuleb.)