näikse nüüd jälle hea põli olewat. Oma kawalusega on ta asja nii mõistnud pöörata, et Eüroopa suuredriigid temaga praegu õige kitsikuses on. Türklane on töise Berliini komverentst nõudmise tagasi lükanud ja on otsuseks annud, et ta paljalt selle üle nõuu tahab pidada, kuidas piirist tema ja Kreekamaa wahel õiendada wõiks. Seesugust nõuupidamifi  wõib jo mitu aastat edasi wedada, ilma et neist wiimati ka midagi paremat wälja tuleks. Kreekamaaga  ei taha siis Türklane omi piirist sugugi Berliini  konwerentsi otsuse järel õiendada, ja Montenegro piiride õiendamise kohta, mis ta ise lubanud on, ütleb ta, et ta seda Albaanialaste pärast teha ei wõi, kelle üle temal enam mingisugust wõimust ei olla. Nüüd peaksiwad õiguse pärast suured riigid, kui nad oma otsustega häbisse ei taha jääda, Türklast sundima. Aga kuidas? Se'ep see asi on. Selle poolest ei ole kõik üheS nõuuS ja raske on neid ka ühe mütsi alla saada. Seda teab ka Türklane ära ja selle peale loodab ta, kui nii julgeSte wasta julgeb panna. Külap saame näha, kas wiimati Eüroopa riikide auu ehk Türgi kawalus wõitma jääb. Austrias oleks muidu hea elu, kui mitte Sakslased  rahwaid oma alla ei püüaks rusuda. Uuemal ajal on Austria walitsus enam ennast õiguse põhja peale seadnud ja ka töiste rahwaste wasta armu hakanud ülesnäitama. Aga Sakslased teewad nüüd nii palju selle üle kara, nagu oleks maailm hukka minemas. Ja mis siis need õigused on, mis näituseks Böömialastele osaks on saanud? Muud ühtegi, kui et nad omal enese maal oma kaebdusi kohtudes Böömia keeles ette wõiwad tuua. Nii sünnib nüüd sagedaste Böömia maal alama kohtudes, kus Sakslased  kohtumehed on, et Böömia keeles nagu seadus lubab kaebdusi sisse antakse, aga neid selleparast tagasi lükatakse,  et mitte Saksakeeles kirjutatud ei ole. Niisugused  teud sünnitawad Böömialaste juures ütlemata paksu werd, aga Sakslased kisendawad oma ajalehtedes edasi, nagu oleks terwe maailma waimuharimine kaalu peal, et Böömia keelele ka seadusliku õigust antud. Nad põletaksiwad hea meelega Böömialaste hirmutuseks Johan Hussi weel kord ära, kes oma Böömia keele ja usu eest wõideldes Sakslaste tuleriida peal oma elu kautas, kui see meie ajal wõimalik oleks. Tõeste, Böömia Sakslast ei wõi nende waenluse pärast Böömia keele kohta keegi kiita. Prantsusemaa suur rahwauslik pidu on ilma ja mässuta mööda läinud, et küll praeguse walitsuse waenlased tüli ja mässu ette oliwad kuulutanud. Kord oli sellest Prantsnsemaal juttu, et kindral Thomässin kuuekümne pealikuga Ateene linna pidiwad minema ja Kreeka sõawäe seadmise juures abiks olema, aga et Prantsusemaa ajalehed suurelt jault selle wasta oliwad, pidada need pealikud esiotsa weel koju jääma. Prantsusemaa ajalehed seletawad ära, kuidas Prantsusemaa ja töised suuredriigid kolmes punktis mitte praeguse Inglismaa poliitikaga ühte ei wõida minna. Need punktid Gladstone programmis olla järgmised: 1) Türklane pidada Eüroopast wälja saama aetud; 2) Balkani poolesaare rahwad peawad ise riikideks heitma, kes töine töisega ühenduses elawad; 3) Gladftone  põlew wihawaen Austria wasta. Praegu olla Inglane Wenelase poolt, aga Austria wasta, kuna Saksamaa jälle Austria ja Türklase poolt olla. Seesugusel  100 l annawad Prantsuse ajalehed nõu, et Prantslased  ennast kõikidest tülidest, kus need riigid wastastiku  kokku puuduwad, eemal hoiaks ja täitsa ilma parteita oleku sisse astuks. parlamendis on seadus läbi läinud, kellega rentnikutele seda õigust antakse, et neid mõisnikud  mitte ilma ülema kohtu otsuseta kohast wälja ei wõi wisata, ja kui seda kohtu lubaga sünnib, siis ka rentnikule kahjutasumist peab antama. Ka neid rentnikust  ei tohita ilma kohtuda wälja wisata, kes oma renti õigel ajal ära ei jõua maksa, nagu seda wahel nälja-ajal sünnib. Need õigused on rentnikutele. osaks saanud, kelle aasta rent mitte 30 naelsterlingist (ligi 200 rublast) üle ei käi. Inglismaal on kõik maad suurte mõisnikule käes, kette rentnikutel mõnes tükis seiemaale õige waesed õigused oliwad. l on praegu kiriklastel ja wanameeleliste  parteidel paradiisi põli käes. Kiriklasid rõõmustawad ennast ikka weel sellest, et Bismark Kanossasse  olla läinud, ja nad katsnwad oma parteid iga pidi suurendada ja kindlaks seisma liita. Wanameelelised  aga ligistawad ennast nendega, ning igal pool peetakse koosolekuid ja nõuu selle üle, kuidas Saksamaal  terwet wõimust enese kätte saada. Nii on Baierimaal  näituseks suur wanameeleliste ja kiriklaste ühendatud  partei kokku astunud, kus ka juba nõuupidamistel seltsid koos on olnud. Preisi kiriklasid on ühe uue seltsi asutanud: „Kristliku nooresou kaitsmise selts." Selle seltsi eesmärk on see, noort sugu „pagaua koolidest"  peasta, see on seesuguste koolidest, kes riigiwalitsuse  all seisawad. Palju mõisnikust ou selle seltft liigeteks heitnud. Nimelt tahab see selts tulusa kirjade ja kõnede teel ja muul kombel kõige pealt lastevanemate  silmad lahti teha, kui kahjulikud seesugused koolid olla, kes mitte kiriku all ei seisa, waid riigivalitsuse all. Kui lastewauemate silmad sell kombel lahti on saanud, siis pidada kõik korraga ülestõusma ja nõudma, et rahwas neift antikristlaste koolidest saaks peastetud ja kõik koolid jälle perekonna ja kiriku woli alla langcksiwad.  Saksamaa wabameelelised parteid on suuremalt  jault nii oma wahel tülisse läinud, et nad praegu midagi ei tähenda. Kui häbematuks kiriklasid oma poliitika nõudmistes wõiwad minna, tunnistawad Belgia kiriklasid. Nagu meie lugejad teadwad, kutsus Belgia walitsns oma saadiku Rooma paapsti juurest ära, sest et paapst kaht keelt oli rääkinud, awalikult Belgia riigiwalitsusi poolt aga sala mässaja preestrite poolt, mis Belgia walitsuse auu ei kannatanud. Seal wõtsiwad Belgia katoliigi seltsid nõuuks, omalt poolt üht saadikut paapsti juure paigaljäämiseks saata, kes Belgia maa ja paapsti wahel pidi wahemees olema. Sell kombel tahtsiwad siis Belgia kiriklaste seltsid nagu isi riik Belgia riigis olla. Rüüd näitawad aga Itaalia ajalehed, et Itaalia walitsus  oma lepingu järele küll seda sallib, kui Belgia walitsus nagu tõisedgi riigid ühe saadiku paapsti juures hoiab, aga kui seda Belgia katoliigi seltsid tahaksiwad teha, siis saaks Itaalia walitsus seesugust saadikut niisama  pidama, nagu üht poliitika ässitajat ja ei saaks teda mitte saadikuks tunnistama. Paapstlased saawad seesuguse tunnistuse üle küll sõimama ja silmapisaraid seeüle ära walama, et kiriku wanne enam maailma ees ei maksa, et kõiki neid wastapanejaid kohe wand.e alla ja tuleriida peale wõiks panna, aga seesugused ajad on lõppenud. Lisboa linnast tulewad sõnumed, et Portogalia walitsus ennast ka sõale ette walmistada. See walmistamine  ei lähe aga kellegi muu wasta, kui Hiinlase pihta, kes oma lepinguid Portogaliaga murdnud ja Portogalia koloniides omale õigust pärinud, millega see riik mitte rahul ei wõjda olla. Kesk-Ameerikas saab Nikaraagua walitsus ühe suure kanaali ühest merest töise tegema, kust ka suured laewad läbi peasewad. Kõikide riikide laewadel pidada ühesugune sõitmisi õigus selle kanaali peal olema. Omalt maalt. Mi IaIUW idu st s ja suure kiituse ja wennaliku osawõtmisega. Nii kirjutab näituseks „Golos": „ Minemast Pühapäewast saadik tungiwad  ühe kauni, kõlama, waimustawa laulu healed meie juure. Üks iseäraline noorus ja priskus woolab meile sellest laulust wasta, mis meile kaugelt Neewa kallastele kõlab. Arusaamata on meile laulu keel, tundmata meile healte kõla, aga tuttaw ja meie südamele  ligiseisaw on laulu põhjus Lätlased ja Eestlased  pühitsewad kõrget hõbepulma pidu, millega Wene Zaar Wenemaaga kihlatud sai. Kes tunneb meie juures Eestlasi ja Lätlasi, meie wõerakeele lähemaid naabrist? Kellel on nende keel tuttaw, kes muretseb nende häda ja lootuste eest, hoolib nende rõõmust ja kurbdusest? Terwed elu-iad läbi hoidsime omad kõrwad neile lahti, kelle sobistamine Baltiamaade pärisrahwa wasta käis, keda meie juba harjunud olime saksaks pidama ja keda meie alles uuemal ajal oma tõsise Eesti-Läti nimega nimetame. Meie oleme Eesti- ja Lätirahwa mõlas. Meie oleme liig kaua nende kasu hooletuse sisse jätnud ja ära unustanud, et nemad meie pää tugi Balti rannamaades on. Nemad on üks terme, tööarmastaja, tugew rahwas. Nemad on Poola, Rootsi ja Saksa ma litsust läbiteinud ja kõikumata oma keele ja tundmiste  iseäralist olemist alal hoidnud; nemad on ikka oma kodumaad armastanud ja oma walitsejate käest ikka üht asja palunud, see on seda õigust, et oma wanemate pinna peal Eestlasteks ja Liitlasteks jääda wõiksiwad. Oli kord aeg, kus neilt ka seda õigust wõtta taheti. See oli üks raske aeg, see aeg on meel wäga nende mälestuses ja on neile sügawaid haawu löönud, mis meel mitte täitsa paranenud ei ole. Aga see aeg on kadunud ehk on kadumas, ja waewalt läigib  Eestlastele ja Lätlastele uus koidupuna, seal koguwad  nad ennast rahwausliku pidudele ja alustawad neid kõige pealt Wene Keisrilauluga." Nõnda kirjutab  Wenekeele ajaleht „Golos" Peeterburgis. Wiliandi maakonnast. Õnnetus. Wana Tennasilmast kirjutatakse meile, et sealt kolm meest 17. Juunil wenega üle Wirtsjärwe nurga sõitnud, aga tee peal tuulehoog korraga wene ümber wisanud, nii et mehed kõik wette kukkunud. Mehed wõidelnud mitu tundi weega, künni üks Rõika wabriku lodi Telistest tulles nende appi hüüdmist kuulnud ja ligi tulnud. Seal olnud aga weel üks mees elus, kaks meest, Jaan Keerd Soosaarest ja soldat Jaak Tehane Tennasilmast, olnud juba wee põhja wajunud. Soldat  jätnud naise ja kaks last leinama ja Soosaare mees kuuekümne aastase ema, kelle ainus poeg ta oli. Mõlemate meeste surnukehad on hiljem ülesleitud ja maha maetud. Pärnust. Kiriku keeldusest leinajale kirjutasime  Et meie kirjasaatja sula tõtt on rääkinud, tunnistab ka „Pärnu Postimees" omas 25. numris, kus järelseiswa  tüki seest leiame: „Kõikide truu alamate südameid  ruttas ootamata meie üliarmsa Riigi Ema, kõrge Keiserina, surmasõnum raskeste rõhuma ja lõi haawu, mille parandamiseks aega, kaua aega tarwis saab olema. Seesugune kohkumine ja sügaw südamete  kurbdus paistis wist" kohe iga õige riigi alama palgelt, kelle kõrwu see nimetatud surmasõnum oli ulatanud ja seda oli ka meie linnalastest, reedil 23. Mail, selgeste näha, kui nemad kuulsiwad, et juba päew enne Taewa-Jsa hääks oli arwanud, meie haiget Keiserinat siit wiletsusest sinna paremasse maailmasse kutsuda. Rahwas rändasid kurblikult ja waikselt, iga usuline oma kirikusse, et seal oma kõige kõrgema taewase walitseja ette kumardada ja Temalt rahulikku  puhkamist ja otsatumat õndsust oma Keiserina hingele paluda. Seda tegiwad Kreeka õige-usulised  oma hingekarjastega oma kirikus ja Saksad jälle Saksa kirikus, aga kuida pidi see meid Eestlasi ehmatama,  meid meie kurbduses weel enam kurwastama, kui ka oma armsasse kirikusse sisse tahtsime, aga sisse ei saanud, sest uks oli lukus ja jäetigi lukku! Kui ootamine midagi ei awitanud, siis läksid mõned õpetaja palwele, et nõnda hää oleks ja ometi ka nendega kirikusse tuleks, õndsa Keiserina eest palwetama. Nende õpetaja kirikusse palujate hulgas ei olnud kirjasaatja mitte, aga kuulda olnud, et õpetaja leerilastele õpetuse  tunni andmise pärast aja puudust ütelnud olewat,  aga ei tulnud. Töised ütlewad, õpetaja ei tulnud  seepärast kirikuse, et temal seks ülemalt kohalt käsku polnud. Olgu aga kuida õpetaja wabandus oli, mina kirjasaatja arwasin küll, et häämeelega ka leerilapsed oma Riigi-Ema eest oleks tahtnud palwetada,  ja et seesugusel loul palwetamist kuhugil wist mitte ei keelda. Sellel korral pidime aga meie Pürnlased  raskelt rõhutud südametega kiriku juurest ilma sisse saamata tagasi pöörma ja mina mõtlesin iseeneses,  mida siin ka awalikult ütlen: kas see on õigus ja kohus, et kirikut seesuguste tähtsa palwetamiseks keeldakse?" Hooletumad piibumehed. Mõne nädala eest tagasi tõiwad woorimehed linu maalt Pärnu linna. Tee peal istunud kaks meest ühe koorma otsa magu sat juttu westma, ja et jutt paremine woolaks, pannud  mehed seal koorma otsas ka piibud suitsema. Aga korraga jäänud sõnad meeste kurku kinni: koorem põlenud. Koorma peremees wõtnud oma kuue, kus 20 rubla taskus olnud, ja tahtnud sellega tuld lämmatada.  Aga hobune hakanud tuld kartma, pannud tuhat nelja jooksma ja wisanud mehed koorma otsast maha. Hobune jooksnud pealegi onm koormaga töise linakoorma külge, pistnud selle ka põlema ja tõukanud  ta ühes hobusega kraami. Seda kraami kukkunud  hobust teinud põlewad linad wigaseks, ja linadest olnud aga mõni kubu peale kustutamist weel terwe. Esimene hobune aga jooksnud nii kaua edasi, künni üks jaamaherra teda oma poistega kinni wõtnud. Koorem põlenud aga nii ära, et muud järele ei ole jäänud, kui neli wankri ratast. Mehed tuliwad oma töiste koormatega linna ja räakisiwad, kui omad linad kaalu peale andsiwad, oma õnnetust. Korraga oli lina-ait täis tuld. Tuli oli paar päewa linakoorma sees seisnud, aga ta sai aidas osawa meeste läbi pea lämmatud. Kahju, mis selle läbi sündis, on 200 rubla. Muidugi pidiwad seda woorimehed kandma. Mõnigi mees on juba oma piibusuitsutamise eest nii palju õpetuse raha maksnud, et pärast kirudes oma piibu põrgu põhja on soowinud. Pärnu maakonnast. Oodatud Kõrged Külalised.  Uulust kirjutatakse meile, et Juulikuu lõpetusel  ehk Augustikuu alustusel Keiserlik Kõrgus Suurwürst  Troonipärija oma Kõrge Abikaasaga Haapsalust Uulu mõisa pidada tulema, nns tulekut kümme päewa enne teada antakse. Kõrged Külalised pidada kolmeks päewaks sinna paigale jääma, mille aja sees Suur-