et ta Jakobsonile mõnes tükis ülekohut oli teinud, ta hakkas ennast wabandama, et ta mitte kõigis asjus Jakobsoni wastane pole olnud. See wabandamine oli aga nii keerulik, Grenzsteini taganemine sõna wasfinguga nii ärakaetud, et tunda oli, ta tegi seda hapu meelega. Sellest kunstlikust taganemise-manööwrift  olen aga ülemal juba pikemalt rääkinud. Kuda näha, oli Jakobsoni terawus Grenzsteini iseenese laiutamist tagasi hoidnud, sest pärast tema surma näitab see ennast suuremal mõedul. Kõigel Grenzsteini  püüdmistel näitas see peawedru ajajaks olewat. Jakobsoni aset, s. 0., esimist Eesti poliitika-lehe tähtsust omale pärida ja Sakala lugijaid oma ümber koguda. Sellest tuli kunstlik taganemise-manööwer, kompliment Sakala seiemaalse lugijatele; settest tuli kõik hooplemine ja »reelum6«, näituseks: Grenzstein tõutas tuli uue trüki masina Pariisist kõige uuema kirja-tähtedega tuua, noota ja oma pildi tehasest  pilta lubas ta ilmutada. Olewik pidi suurem olema, kui keegi töine Eesti ajaleht j. n. e. Oma trükimaja kimbatuse kruuwis ta ka selleks samaks otstarbeks  kunstlikult kõrgesse. Aga jällegi ei täitnud Olewik, mis ta lubas. Pariis kõige oma kuulsa masinaga, mis rumalate kõrwu iseäranis pidi kobistama,  on tänapäewani kadunud. („Versunken und vergessen, in ew'ge Nacht getaucht.") Olewiku trüki tähtedest ei leia ma ka midagi imestamise wäärt uudist, ja pildi tehasest ei ole sciemaale peale mõne pilge pildi (karikaturi) midagi ilmunud; niisama on ka noodid unustatud, ehk küll Olewikul iga numbri ees otsas seisab: „piltidega ja nootidega." Sakalast ei teadnud Grenzstein muud rääkida, kui seda, et ta hilja tuleb. Ta tahtis selle lehe surnuks waikida. Ta kohendas ka korra pea kõik Eesti lehed oma lipu alla, selle ettewaatliku tooniga, et need „Olewikuga ühes nõuus olla." (Sakalat ja Walgnst mitte.) Ma arwan, et nüüd küllalt juba Grenzsteini „peawedrut"  seletanud ja põhjendanud olen. Sellest peawedrust tuleb ka, et ta nii südakalt Dr. Weske peale tormab, kes temal tee peal ees on. Siin tuleme Grenzsteini wõitlemise peale Dr. Weske wastu ja üksiku rahwaliikmete kui ka kõige rahwa kahtlaseks  tegemise peale, milles ta nüüd kõik oma jõuudu kokku wõtab ja mida ma kahjuliseks pean nimetama. Oma wõitlemift Weske wastu põhjendab Grenzstein  seega: Dr. Weske püüda kõiki tähtsamate Eesti asjade juhatust oma woli alla saada, see olla aga kahjulik, sest Dr. WeSke olewat seda loomu mees, mitte wisalt omast eesmärgist  kinni ei pidawat. Kõige nende üteluste kohta toob Grenzstein põhjuseid. Katsume, kas need põhjused ka tõeste oma nime wäärilised on. Kas püüab Dr. Weske kõiki tähtsamate Eesti asjade juhatust oma woli alla? Grenzstein ütleb: „tema on mitmes Eesti seltsides auuliige ja pidudel auuwõeras. See ei põhjenda muud midagi, kui seda, et Dr. Weske rahwa seas armastust ja lugupidamist  leidnud, mille üle Grenzsteini! kade meel näitab olewat. Alles siis oleks ta Grenzsteinile sündlik  põhjus, kui ta näidata wõiks, et Dr. Weske ennast kuskile auuliikmeks ehk auuwõeraks oleks pakkunud.  Et Dr. Weskel igas Eesti seltsis sõbru on, see tunnistab minu aru järele tema kohta ainult head. See „põhjus" ei ole siis sugugi Põhjus, waid päris põhjuste puudusel tutti pidi ligi kistud. Kirjameeste Seltsi juhatust pole Weske iial omale püüdnud; Jakobson'i eluajal soowis Dr. Weske presidendi ametid temale, aga mitte omale. Seltsi juhatus oli kaua töiste käes, ehk see juhatus Eesti keele lektorile küll kõige loomulikum on. Miks Grenzstein  sest seltsist lahkus? Wahest oleks juhatus nüüd tema käes olnud. Mis wõib Dr. Weske selle eest, kui Pärnu ja Wiljandi Põllumeeste Seltsid tema sõpru oma juhatajateks waliwad? Seltsid ei ole seeläbi  ka sugugi Dr. Weske woli all. Weske sõbrad, kui ka Põllumeeste seltside liikmed on priid mehed, kes ise mõtelda mõistawad ja asju ajawad. Kui presidendgi peaksiwad wiltu minema, siis käib seltsi healte enamus neist üle. Rahwas ei lase ennast mitte presidendist, kes teab kuhu talutada, waid käib kindlaste seadusest ette määratud sihtide järele. Rahwas ei ole mitte mõistmata masin, waid mõtleja inimese kogu, seda peab Grenzstein meele tuletama. Aleksandri  kooli juhatust pole Dr. Weske ka mitte oma woli alla püüda kiskunud, seda tunnistab asjalugu selgeste. Rahwas andis oma heale Hurti wasta, aga Dr. Wesket pole üksainuski heal presidendiks walinud. Olewiku põhjused on sellepärast kõik tühised.  Linda seltsi agendi ametit ei kiida ka mina heaks, aga seda wõW ma tõeudata, et Weske mitte sellepärast seda ametit wasta ei wõtnud, et seltsile kahju teha. Kui Dr. Weskel ka see wiga on, et ta liig palju ette wõtab, teenib see siis niisugust üleüldist  tormi Olewiku poolt? Siin on aga tarwis paljalt sõbralikult seletada, tagasi hoida. Ülepea paneb Grenzftein Dr. Weskele rohkem, seda süüks, mis ta tegemata jätnud, kui seda, mis ta wiltu teinud. Ta ütleb näituseks: «Oleks meie Weske osaw mees olnud, ta oleks sellest lehest (Neue Dörpt. Ztg.) tubli «Heimathi" wõinud teha. Mina ütlen sellesama õigusega: Oleks meie Grenzftein osaw mees olnud, ta oleks siis, kui ta Hollmann'i seminaris koolitaja oli, sellest seminarist tubli Eesti seminari wõinud teha ja rahwale suurt kasu saata. Aga oleks'itega ei laa meie kuigi kaugele. Ma wõiksin palju Olewikus Dr. Weskele antud süüdist tühjaks teha, seal juures hra Grenzfteinil oma silmas palki näidata, nagu näituseks järgmist. Grenzftein kaebab, et wiisid alles „laulud wiisidega" juure puuduwat. Kus jäewad siis hra Grenzsteini „Looduse jõuud ja nõüud'e" töised anded, mille üle hakatuses suurt kära tehti? Aga olgu sellest. Grenzsteini alus, et Weske oma woli taga ajada,' on tühjaks tehtud, selle peale langeb tema teAe palehigis ehitatud «kaitse kiri," Dr. Weske kohta, maha. . Oma üksikute rahwaliikmete laimduse kohta ütleb Olewik U 15 põhjufld: «Mitte see ei ole rahwa elurammu  märk, et ta oma üksikute liikmete wigasid ja eksitust püüab ilustada ja häästada, waid see, et ta neid läites enesest wälja tõukab.... Need juhtmõtted sunniwad meid mõnikord üht ehk tõift suguwenda laitma, nagu see näituseks hiljuti A. Sõrdiga sündis. Kes seda heaks ei arwa, see tehku enne meie juhtmõtted tühjaks. Wes siis on tal luba (?) meie tegewust ses asjas laita. Muidu on tema räägitawas tükis alles alaealine (!), kellel ei sõnaõigust (!!) ega tähtsust pole, ehk olgu siis kahjutegew tähtsus." Ülemal nimetatud juhtmõtteid pole mitte A. Grenzftein  ülesse leidnud, ega leita neid ka üksi Olewikuft, waid nad olgu iga rahwalehe põhjusmõtted. Olewik ajab suure sophistlase kavalusega mõtlemata immest neid tühjaks tegema, mis sugugi wõimalik pole, ja loodab ise siis rahuliste edasi määrida wõiwat. Enne nende mõtete tühjaks tegemist ei „luba" Olewik kellegile  «sõnaõigust". Selle lausega tunnistab ta iseennast  «alaealiseks" mõtlemises, kes küll parem teeks, kui ta suu wäbem täis.wõtaks. Aga kuida nõnda? Wastus: Grenzftein unustab ära, ehk ta ei mõistagi  seda mõtelda et weel sugugi kindlaks 'pole tehtud, kas tema laimamise tegewuse üksikud tükid ka üleüldise juhtmõttega kokku käiwad. Seda läbikatsuda ei luba meid üksnes mitte loogika, waid ta nõuab seda tungiwalt. Siin wõib igaüks omale sõnaõigust wõtta, ilma et ta õigeid juhtmõtteid  meeletumalt läheb tühjaks tegema, ehk Grenzsteini  herra käest luba küsima. Pealeselle on rahwast  «wäljatõukamine" kurja töö, aga mitte „wigaduste"  ja «eksituste" palk, mida parandatakse. Seda peaks Grenzftein ometi pädagogikast teadma! Muidu, kui meie wigade ja eksituste eest kohe «wäljatõukame", siis tõukaks iga inimene töist wälja ma palun Grenzsteini ütelda, kust wälja? Siis oleks ka Olewiku toimetus nii palju tõugata ja winsutada saanud, et mõnigi kahjuline kiri oleks sepitsemata jäenud. Nooma paapft ehk katsuks üksi «tõukamise" wastu siis «protesteerida"  . Olewik tahab rahwa liikmete wigasid laita. Siin küsime: Kas on õige, kõiki wigasid awalikult laita? Ei! Üksi wigasid, mis awalikusse elusse, rahwa asjadesse puutuwad, tohime awalikult laita (üksikute inimeste juures nimepidi). Üksikute inimeste era-elust piltisi awaldada, nimelt halbu ja nimepidi, ei sünni. Siis läheb laitmine külanaeste keelepeksmiseks,  mille wastu ka kaheksas käsk käib. Olewik  ise kirjutab selle kohta üsna õigeste: „Mis puutub see Al. koolile, kuida üks õpetaja oma rentnikkudega kontrahtisi teeb?!" Selle peale kostan ja küsin niisama:  „Mis puutub see Olewikusse ja Al. koolisse, kuida üks keeleuurija oma trükkisaga kontrahtisi teeb ja raha ette wõtab?!" Pind ja palk! Kui lugija Olewiku kätte wõtab, leiab ta seesugust laitusi weel. Nüüd waatame, kuda Olewik ka pea terwet rahwast kahtlaseks teeb, niisama tema selt sa. Nahwa healte enamus on Al. kooli asjas Dr. Weske poolt ja Hurt'i wastu. Mis teeb sellest Grenzstein?  Ta weab Al. kooli poliitika sisse, wõtab Dido, keda ka „Weskelased" põlgdusega oma seltsist wälja heitsiwad ja ütleb, et „tuisulased", s. o. enam pool rahwast Did oga sugulased olla. Niisama ütleb ta, et Pintmann Kirjam. Seltsis tähtjas Eestlane  olnud, kuna ta seal ühe ainsama korra kõnelenud.  Siin on Olewik täitsa Tall. Sõbra ametis. Ta püüab kõik, mis üksikute inimeste juurest leiab seltside ja rahwa süüks ajada. Kõigist neist arukustest näeme, et Olewlk ja A. Grenzstein palju patustanud. Ma ei suuda seda nutte uskuda, et ta seda kõik külma rehuungi järele on teinud, waid pean ütlema: Andke tale andeks, ta ei tea mis ta teeb. Olewikult nõuab aga Eesti poliitika  parandust, kui ta mitte kõik ei taha rikkuda, mis ta ise head teinud. Olewikul wõlb ju käesolewal waielusel ka oma jagu õigust olla' seda õigust pole tal aga mitte, töist maha rusuda ja ennast ainsaks rahwa õnnestajaks pidada. Ma pean sellepärast Ole wiku, kui ka liialt tormajaid töisest parteist paluma: Waielge, kui teie muidu elada ei arwa wõiwat, külma werega ja asjalikult, aga mitte ühte töist ära häwitades, mille juures palju kahju sünnib. läege alati aiste wahele, ega lööge sealt mitte wälja. Kiskuge  enne palgid oma silmast, enne kui pinda töise silmast lähäte tõmbama. Siis tuleb kallis rahu, mida meie igamees rahwa seas igatseme, iseenesest. —x- Omalt maalt. Wiljcmdist. „Norvosti" toob jälle sõnume, et rahukohtud õiete pea meie maal jalale saada seatud. Ka teab see leht kõnelda, et nüüd «uinumata selle üle nõuupidamine käsile saada wõetud, kudas kõik Balti kubermangude kohtute olu üleüldse Wenemaa kohtute wiisi järele ümber wõiks muudetud saada. Jo ta ükskord ikka tuleb! Wiljandimaalt. Ühte ja töist. Meie K. wallas ei olnud hulgal ajal enam tulekahju, aga nüüd peale Jaani, kui inimesed kodust ära heinamaal viitvad,  põles üks tuuleweske ja üks tühi pood ära. Mõlemad olimad tulekassas ülewel, weske 2500 rbl. ja pood 1000 rubla eest. Poodi taheti alles kewade 400 rubla eest ära müüa. Kust tuli märja ööga tühja majade külge on hakkanud, on muidugi teadmata.  Kõrtsi wilja oleme meie ka jällegi näha saanud. Suwiste keskmise püha öösel läksiwad K. küla poiss- ja naesemehed K kõrtsis tülli, kus juures ühele nuaga hauk kuklasse löödi, mitmed karmust kiskuda saiwad ning mõnelgi kuue lakad lõhki ja küllest ära rebiti. Ühel kaklejal oli 80 rubla raha ära kadunud wõi ära warastatud. Üks tublimatest kiskujatest oli kiriku wöörmünder, kuue lakad lahingu platsile jättis. Kõrtsimees oli uksed õigel ajal kinni pannud. Nüüd teatan midagi rõõmusta mat. Jaani päewal ja järgmisel pühal andis Tallinna Kungla neiu-koor Põltsamaa põllumeeste Seltsi saalis hra Sommer'i juhatusel kaks kontserti. Laulud oliwad ilusad, läksiwad  heaste ja rõõmustasiwad kuuljaid. Kõige suuremat  rõõmu sünnitas see, et neiud, kes peenikseis kleitides käisiwad, kontserdil rahwa riides ilmusiwad, mis küll Põltsamaa peenemaid neiusi imestama pani. Soowida oleks wäga, et Tallinna neiud meel mõnikord  Põltsamaa õdesid äratama tuleksiwad, nimelt niisugusel ajal, kus talurahwal wõimalik on kontserdist  osa wõtta, mis praegu heina ajal mitmelgi täitsa wõimata oli. Pillistwere kihelkonnas on tänawu wäga palju elajate jala haigust kuulda. Põltsamaal on küll õpetatud elaja arst, aga tema abi ja nõuu tarwitatakse wäga wähe, kuna üks K. walla K. küla mees loomast seega arstib, et neile aadert laseb, mis aga suuremalt jault haigust weel õelamaks teeb. Helme kihelkonnas on, nagu „Felliner Anzeiger4le" kirjutatakse, hiljuti jarelseisaw lõbus lugu sündinud. Ühel Helme kihelkonna taluperemehel oli laadal hobune ära warastatud. Kõik järele kuulamine ja taga otsimine oli asjata, ning ei jäenud õnnetumal peremehel wiimaks muud nõuu üle, kui õhtu pimeduses  koju minna; hobune oli läinud. Ööse magades  on mehe meelest, nagu kuuleks ta oma hobuse hirnumist. „Oli wist muidu unes," mõtleb mees ülesse ärgates, aga waatab siiski haknast wälja. Omaks suureks rõõmuks näeb ta oma ära warastatud  hobuse akna all seiswat. Peremees ruttab tuast wälja, leiab weel suuremaks imekspanemiseks kaks meest wankrest, kes kui kotid magawad. Kui hobuse raua leidjad magama oliwad uinunud, ning hobusel kutsar puudus, oli see wagusi koju tulnud ja magajad  wargad ilma nende hinge teadmata kaasa toonud. Missugused näud wargad tegiwad, kui nad ülesse ärkasiwad ja endid kinni wõetud leidsiwad, wõib igaüks isegi arwata. Pärnumaalt. Toris ja Wändras on muhutõbi  liikumas, mis hobuseid ja elajaid surmab. Et see tõbi mitte elajate külgi ei hakkaks, antakse loomadele  soolahapnikku (Salzsäure) sisse; üks lusika