Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wnljaaudmine, Kuresaares, küubaulitsas 10. „Saarlane" maksab: ! i Saaremaal aastas I rbl. TO kop., postiga saadetud 2 rbl. s s Saaremal pooles aastas I rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 23 kop. > Tuleb wälja iga pühapäeival. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  S kop. PühaMUi 27. Mail 1884. !. asstttkiiik Põllu töö on meite rahwa esimene ja pea töö. (Mis poolele jäi.) Ma näen juba ette ära, kuidas küla onu keel kipitseb selle pääle kosta, ega minagit  seda ei, keela: ehk leian aga sinu jutu sust ka mõne terakese, mis omale körwa taha wõin kirjuta. Sest kallis kewadine aeg on jo üsna saadawas, kus jälle adrad  ja äged pean marju alt ära wiima põllu tööle. Noh, kui lust on hakka pääle?" Küla onu wastab kohe: noh nina tark! nüüd oled sa pidka laulu mule ette laulnud,  et ma oma põldusi ei mäeta ega haki, aga kes teab kuidas sulll omal on? ehk, kes teab kas oled ise põllu töö meesgi? tuleta seda ka meele, kui sa meite Saaremaa  elu wähegid tunned, mis asi meite põllu rammutamist takistab? waesus on selle külalise nimi, maad on suuremast osast kiwised,  ja oleks neidgid laialt käes olewat, et wöiksin peret pidada, naesega kahekesta pean ma homikust õhtuni rakkes olema, saab juba ükski laps nii wanaks et hakkab jalgu taga wedaina, siis saada see muiale kohta teenistust otsima, et jälle saad oma wähemaid ülal pidada. Mill aeal mull seda aega on mõistusega põllu harimist öpida. Nüüd lase oma nutu lugu edasi minna. Tõsi küll: küla onu mis saa rääkisid, aga, olen ka seda tähele pannud, et meil, tänu Jumalale, neid on kes ka omaga läbi saamad, ja wõiwad suuremat peret pidada. Wana Saaremaa sõna on jo: „Mehine pere ja härgine kari, wõtwad Jumala  käest mägise leiba." Ja see peremees,  kes omal peret peab, selle põllu arimine  on ka teise järje püäl näha, kui sellel  kes naesega kahekesta rakentab. Nüüd oleme wastastiku omad mõtted teine teisega  wahetanud, ja wõime wana järje pääle jälle minna. Tänu Jumalale, neid mehi on juba Saaremaal leida, kelle juure põllutööd wõiks õppima minna, ja kelle silma ring laie- Nt alt ulatab wadata. Saarlane on terawa maimuga mees, ta ei ole mitte üksi pöllutöömees,  maid pruugib meel mitmed muud ametid sääl körmas, aruline asi wõi tööriist  on midas Saaremaa peremees ise malmis  ei tee. Sellepärast wõib ta ennast selle kitsa ja kiwise maa tüki pääl ülal pidada, ja oma peret toita. Peust suhe, sellega on juba Saarlane enast lapsest saadik  õppinud nurisemata läbi ajama. Õpetuse  ja hariduse kiired on ka mõne meie paremate poegade silmaringi seletanud, kes on hää eesmärgiga oma rahwast juhatanud,  ja meelgi seda teemad. Annaks Jumal,  et Kooli õppetus ikka enam ja enam maad wötaks, sellega ühes hakkas ka põllu harimine, tääduse teel juurduma, mis meite rahwale ühe kindla põhja alla paneks. See oleks mo südamelik soow olewat, et põllu harimine ja karja kaswatamine käsi käes peaks käima. Seks oleks jällegit põllu meeste selts sowitaw olewat sest selle läbi saaks ühendud jõuga suuremat loomade Jututuba. Armastage oma wihamehi. Jutustus Saksa keelest ümber pannud 0. X. (Järg.) AuguStin taganes nüüd sest lootusest täitsaste ära, et ta metsmeeste südame rangust jõuaks murda. Uks töine nöuu hakkas tema mõttes liikuma. Ehk aitaks ühivardamine. Ma tõotan kui nõid ja tark lausuja neile kurja haigusi selga saata, Indiaanlased oleksiwad seda ilma kaksipidi mõtlemata uskunud. Sest n'ad pidasiwad Augustini nõnda wägewaks nõiaks, kes kõik asjad maa pääl wõib üra teha. Aga Augustini puhas süda ei lubanud mitte waletada. Sellepärast katsus tema töist nöuu. Tema läks Matoree juurest ära ja astus Wenonda körma, wöttis kahe käega tema ümbert kinni ja wahtis kurja näuga Indiaanlaste poole, kes seda suurt imcstellemisega  tähele paniwad. „Nobehunt on minu!" -hüüdis ta wihafelt  Peköodlastc wasta. Enne kui sõamchcd  teda surmawad, peawad n'ad mind tapma. Tehku Pekoodlased seda! Nende nimi saab haisema igal pool. Kõik mustad  mehed saamad ütlema: „Pekoodlased on rumalamad, kui koerad. Koer mõistab tünada oma hüätegijat, ta lakub selle kätt, kes teda silitab. Aga kui Pekoodlased mind ära tapawad, siis tapamad nemad oma sõbra, kes kõiki nende snguwõsa wiletsusest on peästnud ja nendele palju hääd teinud!" Nende sõnade üle sündis üleüldine pahandus  ja lärm. Kirmed tõsteti üles ja Angustin armas, et tema elu wiimne tunnike  tulnud oli. Matoore aga ähwardas käega ja mässamine jäi nõndasama ruttu wagusi, kui ta tõusnud oli. „Minu walgenäuline wend on tõtt rääkinud!"  ütles ta nõnda et ta hääl selgeste ja mõnusaste söameeste körwu kõlas. „Nobehunt  on tema oma ja Pekoodlaste nimi ei ei tohi mitte haisemaks saada igal pool." Röömupaiste hiilgas neid sõnu kuuldes Augustini silmist, Pekoodlased wiskasiwad omad sõariistad kõrwale ja wahtisiwad nukra meelega maha. Ehk ei oleks n'ad ka oma pääliku sõna mitte kuulda wötnud, kui häbi kartus mitte suurem ei oleks olnud,  kui toores himu seda piina näha, mis wangile oli osaks arwatud. AuguStin oli omas mures Wenonda elu pärast just seda kohta puutunud, kust uhke-meelsed söamehed  kõige hellikamad oliwad. Mis ükski meelitus, ega rääkimine ci oleks jõudnud teha, seda tegi paljalt kartus, et naabri rahwas neid minnaks hakaks nende kõlwatu teu pärast põlgama ning teutama. Ja see oleks ka sündinud, kui n'ad kuulsa rohutarga  olcksiwad ära tapnud, kelle nime kõik metsmehed tundsiwad. Augustin ei wiitnud  nüüd aega, waid pidas seda silma pilku kalliks; pcätis paelad Wenouda kullest  lahti ja pööris ennast röömsa näuga sõameeste poole. „Pekoodlased on aunsad mehed ja õiglased."  ütles tema. Manito, see suur Waim, kes pilwede pääl elab, waatab heldeste  oma laste pääle maha ja tasuh nende hääd teud ära. Pruunid kui walgcd mehed  saamad ütlema: „Peroodlaste kiitus on suur. Nemad on waprad ja tänulikud. Sõber wõib nende pääle loota. Nemad tahtfiwad oma malgenäulist sõpra kaitseda, sest n'ad armastasiwad teda. Aga sest et ta mangi eest palus, jätsiwad n'ad teda elusse. Pekoodlased on üks kiituse wäärt rahwas; ükski töine ei ole nende sarnane wapruse ja auusnse poolest. Walgenägu saab ikka malmis olema nende haigid söamchi  termeks tegema l" Need meelitamad sõnad ja tema tõotus haigid termeks teha, waigistasimad Indiaanlaste  südameid ja nende wiha muuns ennast korraga rõõmuks ja ilu pilliks. N'agu lapsed, kes oma tahtmist oliwad saanud, tandsisimad ja hüppasimad nemad suure hõlbuga nõnda et mets kõlas ja kajas röömnhõiskamisest,  mis hää tukikiue aga kearis. Wenouda seista piiua-posti juures, pää norus ja ei liigutanud kätt ega jalga. ,üni kõik magnsi jäi, ürles Augustin kah-