3. Jannaril s ci. Tressner awas koosolekut ja seletas, et koosolejad ainult tema pärast ja tema kutsumise pääle oliivad kokku tulnud. Need sõuad, miZ liiga iseenese austamist ja iugupidamist  tunnistafiwad, jünnitasimad ka kooSolejate seas paha nurinat. Ja igal ühel oli ju asja niisuguse põhjata ütlemise üle küllalt nuriseda. Keegi mnt ehk mõni Treffneri südame sõber ci olnud Trcssucri parast koosolekule iuluud, waid oma südame sunnil, et-oma häält Eesti rahiva ainukese Kirjanduse seliti presidendi walimiseks anda. Valimine ise sünnitas suurt võnewust, sest neilt liikmetelt, kes IKB6. a. eest aastamaksu ära oliivad maksnud, ja keda ISO. hinge oli, mõeti h ääleöigusära ja lubati ainult nendele, kes järgimööda aastamaksu on maksnud; ehk küll kuulutatud oli, et ka need, kes 1886. aastamaksu ära maksawad, hääleõiguse saamad. Aga seda ei tehtud. Selle kohta on Kirjameeste Seltsi liikmete ja rshma seas suur nurin. Presidendiks waliti H. Tressner, kcö ka ise malimist juhatas. Nii oli see juba ette armata, sest selle eest tehti iga miisi tööd, et aga Tressner presidendiks saaks. Mina ei taha sellest koosolekust  pikemaid sõnumeid tuua, sest need ei olcksiwad ilusad, maid tähendada, missugune tulcwik nüüd Kirjameeste seltsil oodata on. Igal ühel on teada, et H. Tressneril sugugi kirjamehe ivaimuaud ci ole. Aga ometi tahab H. Tressner Kirjameeste Seltsi presidendina Eesti Kirjandust juhatada! ? H. Tressener et ole ühtegi raamatut kirjutanud. Missugune president see wõib olla, arivatu lugejad.  H. Trffener on ennast mitu korda abiprefidendi  ametist lahti palunud, aga miimane koosolek näitas, et see paljas tembutamine on. Oleks Tressner lahti saada tahtnud, siis oleks ta ise ka kõrwalc astuma pidanud. Aga seda Tressner ei teinud. Tressner tahtis selle läbi aga presidendiks  saada. Mis inimene kõigest jõust tahab, seda ta ka saab, aga kas ta sellega ka, mis kätte saanud on, innbcrkäia mõistab, silo iga ühele ise armuta. Suurem hulk õpeuuul Omi kirjamehi  vn H. Treffneri üle pahasid -.i siia, uü valju, rui ma kindlaste tean. Treffneri juhatusel mingu, lusiuöõd tegema. Nii on siis see õnnelik  nuue. ee Kirjameeste selts oma eesmargi pcesie .ig-.r.ek;. Jumalaga Wetud. Kui ma Seltsi Win.n'.".:n ri.äle mammi, miil kõik õpetatud mehed ühet meelel kirjandusi edendasNvad. siis pean seda aega lagast igaisema. Iga tõsine isamaa vseg ei iWAa S. Treffneri Mle mitte hää silmaga, sest Trcffucri juhatusel ei ole üksgi selts edeneuud, meel wähemalt Kirjameeste selts ja see annab kurba tunnistust. Treffuer ci tunne ju EeSti kirjandust ega mõista ka (tema enese ütlemise järele) Eesti keeltki hästi, kuidas wõib ta siis seda seltsi, kus just kirjandus ja keel pea asi ou, edendada? Parandust oleks liia hädasü maja. Loodan, et auusad isamaa sõbrad ja suguwennad ühisel meele sellee asjale nõu leiamad ja edaspidi oma kirjanduse seltsile esimehe walnvad, kes wähemalt nende keelt ja kirjaudustgi tunneb! —ta — heaks leba rabaga minu auu jälle tagan  anda mõimat!" hüüdis Anna uuesti iüiiraNd mibaas. ..Mis 'a nis nõuad mu kaen k enesele ei tvõi ma und mitte enam noma sa oled mäaa bilja tulnud ja üht nii rasmcd Mu täi: kui Lilla Tarkom on, ei umm ma muu. i e.uu.a. õuma mumm ulas Mll ei ole juba raua küllad? ua. aõ m mi"., ma r.üll.a e i.mll mind euu.uuu: aas amm ja oll.uu e. uastusi mu ...ue. ma: e mi., llm.m. m ..Ara riiaa mind mine kauem," süüdis Kerõ-in. kauantumal:. Zee vn hilja, ja .... ll .Mi Me ci ole mine hilja I" büüdis Ar.ua kindlal iooni! n? abcle. .üll.M on rä-urad ja õõd nurnud. e: aa sinu vaeseks neaõ Mama : jõua seda asja jä:cle ja mms mind siis mõi? meel kõik teaks minnal" ,Ma nõuad ühe korraga maga Paljul" maõaas aeiue Pilgates. mu kullake, Me oleks üks ilus ki'M ja lärm kulas olcwat, kui ma ?ar- Mmill üalekfin : ~Ma pean teie tütre järele jätma üks weriwaene tüdruk, kellest ms kard enne seda lugu sl» uidanud, sunnib mind seks! Ei, hea Anna sest ei wõi midagi wälja tulla. Ütle mulle, kui palju ma sulle andma pean et la mind rahule jätad, ma ei taha see juures mitte ihnus olla ega tingida!" See käis kui oda mahajäetud- ja põlgdud  nem südamest läbi, siisgi aga kogus ts ennast ja küsis pigistatud häälel; „Ons see sinu -viimane sõna?" ~lav, iee on mu wiimcme sõna, lvastaZ Wcrbin keums rahulikult. „Kui sa minu ps kuusi st was:n ei wöta, siis ei saa sina midagi mitte aga midagi!" Ük nsioast mcelcärahcitwst pilku heitis weel kord önncm sina nurjatuma petja päSle ja hundis niinema hakkates ähwardaws häälega  : Täna kestad sa naerdes ja pilkades mu ees cga km su kiwist ei ole, siis saav ra kord piinast ja kahetsemisest Wcriscks iis:ud! Sest esimest naest oled sa surnuks piinanud mina suren ka pea siis sssWsd sulle kaks kssljat, ütlemata Wglust ja ahastusest ära piinatud Mgudcga iga! poo', nii hästi päise päems ajal kui ks pimedsl ööl silmade ccS olema ja sind igawese kshtumöistja ette kutsuma! Mõtle selle pääle!" „Nii rääkis ta ja läks toast wälja, mida tumedasti põlen? lamp aga waewalt ival gustas. Wcrbin naeratas kord põlgdawalt aga ta südame põhjas pesitas wiha, häbi ja sala hirm rulewa aja pärast. Mõte ärakustunud küünla pärast langes kahe kordse raskusega tema südame pääle ja Anna nnimased sõnad kõlasiwad kui prohweetlik  kuulutus ika ja ika tema õrwaees.  „Nii pole meel üksgi minu wastu üles astunud!" vonliseS ta nukralt oma ette waadates, kui ta erutud toas tükk a-ga edasi tagasi käinud oli. Ja siisgi vean ma kõik ta kibedad sõnad rahuga waseu ivötma ta wõib mulle weel, kes teab kui pahast takistades ette tulla! Tõesti õnn on see, ct ta ema mu mcelcwallaS on!" Et seda paha juh ust ja küünla kustumist  ära unustada, läks ta söögimajasse kus ta juba enne mitu korda oma südame tunnistuse häält niisuguste asjade parast märgistanud oli. (Järg jääb tulema.) Isamaalt. Jaani kihelkonnast soowitaksc mitmete poolt üht juhtumist awaldada. Et selles ka oma jägu õpetust ja maeuitsust ou: „Siua ci pea mitte warastama!" siis awaldan seda juhtumist soowimist urööda. muutmata. „Sina ei pea mitte warastaina!" maeuitseb meid seitsmes käsk, ciga siiSgi sellest hoolimata on ikka weel pitkauäpu mehi, kes nagu rahwa sõna ütleb: „stas tulest tükki ara kisuwad." Aga kui Issanda käsi iga pitka näpu nii näpistaks, kui siin järgmises juhtumises, küll siis iga mehe oinadus puutmata jääks. 27. aasta eest põles nimetatud kihelkonnas M. wallas W. külas wabadilü maja ära. Waene  mehike ehitas suure mure ja waewaga uue maja Mc ülcS. Zlüüd mööda läinud sügisel 1386 põles see maja jälle ära, millesse kõik kraam sisse jäi. Et mees ammugi mulla põues puhkamas ou, hakkas waene õnnetu lesk poja ja tütrega jälle uut maja muretsema. Ümbert kauda halastajad  ligemiscd kiukisiwad nii palju materjali ja õnnetumad korjasiwad ka oma nõuga et uue maja ehitus wõis käsile wõetud saada. Õnnetuma lese üks tütar oli säät lähedal külas mehel ja kui sellel mehel püti laua puust puudu olnud, ukutauud  ta naine ta tema ema maja ehituse  puudest peab oma tarwituscks tooma. Mees läheb öösel, wõtab ühe hea juusaka puud selga ja j ruttab kodusse. Arwata wiis sülda oma maja i lahedal kukub ta selle puuga maha ja purustab ' -- oma jala luu, nii et ta nüüd waluga woodis wiugerdama peab. Audru kõigewägcwam, et see õunetus talle õnneks oleks; see on, et ta etiewõte ja töö kõige ülema kohtumõistja wõlla raamatust j saaks maha kustutatud. j Püha kihelkonnast. Õnnelik kalasaak. Kolme kunniitgapnewa laupa laksuvad neli Katkuta  kala meest pool nalja Pärast jää uoota tõmbama.  Kahe csimise looma weost ei saanud nad midagi, mille läbi nende himmu kadus ja tahtsiwad  kodusse minna. Wasta tahtmist ivedasiivad wcel kolmaudama looma ja saiwad sellest kaheksa makka kalu. Ncljaudnma loomr wedamise ajal vliwad hirm ja rõõm käsi käes, sest nad saiwad jälle kaheksa wakka ahnwnaid, aga jää hakkas selle raske koorma all wajuma. Ometegi wõisiwad nad kõik ilusasti ära toimetada,  nii et kasu ja rõõm neile osaks sai. J. W. Kärlalt. Hõbe pulmad. Paadla walla talurentnik (endine HMul köster) C. Brück pidas näärikuu 14. hõbe pulmi, kuhu tema lähemad sugulased ja sõbrad kokku oliwad tulnud, minewiku tarwis õnne sooivima. Koosolek oli lõbus. Pärnumaalt. Ilmad on nii imelikud ja tähelpanemise wäärt, kuid et seda wanad inimesedki  ci määleta näinud olema. Mihkli päcwasi kuni siia maale on iga päew ise ilm olnud; üks päew külmetab ja sajab lund, teine päew jälle sulatab ja sajab wihma. Sügisel oli kõigil kartus, et talwe suur wccpuuduS saab olema; sest ilmad oliwad enne Mihklipüewa liig põdscd ja päike kuimatas weel iviimse weetilga ioppa lombist ära; sood ja rabud, kui ka wäiksemad ojad oliwad suutumaks  weest kuiwaks auranud. Oras põllul kuiwas, kiduues ja jäi põduraks, mõnes kohas' kadus ta koguni ära. Loomad leidsiwad sügise wähe warakult mahalangenud puulehtede mahelt sööki; heinamaad pidiwad jälle selle eest head olema. Karja kaswatajad arwasiwad weel manast tähele pandud ja neist ära seletud aja märkide järele, et sügise Mihklrpäewa järele kohe saada talwe tulema, ja mis tahame siis talwcl, sell pitkal wangi ajal loomadele ette anda. Ruttu ivõeti kalender ehk ilmatark kätte ja waadcti, kus küljes jälle laat tuleb; nii pea ka pandi kohe „punikule" lõeg sarwi, sõideti laada peale, kus teda poole hinnaga wale arwamise pärast ära müüdi. Kui loom kogemata! wiisil laadalt tagasi toodi, noh, siis sasivad kõik teada mis nad enne kuulnud ep ole; „tark" tõreles esitcS müüaga, siis kaupameestega, et raha hoida ja mitte nende raSwast looma osta ei taha j. n. e. kullapai eidekesed, kas teie ei näe aja arutajad, et teie nõuu ja ettearwamiue kõik maleks on läind! Karl loomad  käsivad juba ligi zõuluni metsas; ehk tahaks küll kodu pidada, mis tahad neile ette anda?