Sakala .4- 2. Wiliandis, 9. Januarituu Päetval 1882. V. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja wäljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitikaleht. Ikka edasi. Poliitika.ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandist: Rahwa ülelugemine.. Pärnust: Pärnu Eesti Põllumeeste Selts. Pärnu maakonnast: Ilmad. Tartust: Eesti Postimees: Olewik; meel kord Hurt; Aleks, kooli asjadest. Riiast: Zeitung für Stadt und Land. Tallinnast: Naisterahwa abikomitee; linna wolikogu saadikud. Peeterburgist: Pidu; koolid ministeeriumi alla; padronadi õiguse kautamine. Kuulutused. Lisaleht. Rüütlitest. I. Mõni sõna Eesti muiste-juttudest. I. Põllutöö ministeeriumi kiri. Nalja Mart ja Kalja Pärt. , Ikka edasi. Täna ott meil ka Tartust midagi jutustada, Mis edasi läheb, aga see edasi ei ole paraku mitte edasi heale, Maid on üks edasi kurjuse ja jälchuse poole. Tartu Saksakeele ajaleht „Neue Dörptsche Zeitung" on meister siis, kui omi lugejaid Eestlaste waSta üleSse ässitab; aga et ta seesuguse tüki walmiS saaks tegema, nagu omaS 295-maS numris, seda ei oleks keegi wõimalikuks arwanud: siin on see ajaleht omale krooni pähä pannud. Selle pealkirja all: „Wie man Geister beschwõrt!"  on „Neue Dõrptsche Zeitung" ühe uue tulewngla maasse Virutanud, millest meil hale meel oleks, kui ta mitte liiga jäledust ja kurja püüdmist ei awaldakS. Seekord on M. T õnnis on'i „Rahwa tähtraamat" seesinane, millest kõige hirmsamat NihiliSmust  wälja arutatakse ja kõige koledamat wihawaenu  Sakslaste waSta. Seda teeb see ajaleht kõik meisterlikult seeläbi walmiS, et osalt Eestikeele sõnad malest ümber tõlgib, ja osalt ennast rumalaks teeb, nagu ei teaks ta mitte, kuhu kalendri pilkamised lähemad. Sell kombel on siis kõik rikkad, kellest kalender räägib, nimetatud Saksa ajalehe seletamise järele Sakslased, ja kõik waesed talupojad. Akid pidada  kirikherrasi tähendama, n. n. e. Siis jutustab see leht kalendri „Ilmade kuulutajast" mõned tükid, nagu et Peeterburgi Eestlased „Tõpra" Neewa jõkke ära uputawad (Tõpras ei ole mitte õigeste „Rind" ümber tõlgitud, mis ta tähendab, maid waleste „Stier" see on sõnn); et püssid pauguwad ja kassid praewad; et Sakala  jahiõigust talupidajatele nõuab ja kasulikumad linnud  julgemine mõiksimad elada n. n. e. ja siis küsib Saksa ajaleht (kuulge!): „MiS tähendab see ette kuulutatud „püssi paukumine", see „kassi praadimine" n. n. e.? KaS ei ole üks neist „ tulusamatest lindudest"  mitte juba KanapääS selle ärritama ettekuulutusest  elamaks tehtud õpetust wõtnud?" Saksakeele ajaleht arwab siis, et kõik neid asju lugedes iga sotfial-demokratlase süda seeS rõõmu pärast saqda hüppama. Wist hüppas seda kirjutades „Neue Dõrptsche Zeitung'i" wäljaandja süda sees, aga meie ei ole kellegi sotfial-demokratlase ega sarnatse-lase sõber ja peame sellepärast ka seda Saksa ajaleht tema uneS nähtud taewast maha kiskuma. „Neue Dõrptsche Zeitung" oli seda oma taewast oma male ja lugejate eksitamise peale põhjendanud ja sellepärast ei wõi seesugusel taewal mitte kestust olla. Igamees, kes meie maa kirjandust ja elu wähegi tunneb, teab kohe ära, et M. Tönnisson'i kalendris midagi Sakslaste ehk pealegi Saksa kirikherrade kohta ei ole üteldud, maid kõik need nimed: akid, kahepaiksed,  kadakasaksad, untShansakad ja Baltlased tähendawad  üksikuid nurja läinud mehi ja maimu «Valdusi  meie enese rahwa seas/ M. Tõnnisson on pilkamise teel just oma enese rahwast sugenud, mis jo muidu „Neue Dörptsche Zeitung" ikka ka rahwasliku  ajalehtede käest nõuab. Kõiki „Neue Dörptsche Zeitung'is" kõweraks käändusi ei jõua meie õiendada. Ka saab paarist näitusest küllalt olema, et igamees ära näeb, kuidas kõlmetumalt see ajaleht oma woli tarwitab ja kui jäledal kombel ilma põhjuseta omi tulekirjast rahwa keskele wiskab. : Need, kes Eesti ajalehta on lugenud, teadwad ära, et kõik pilkamised MsnWsvn'L kalendri „Jlmade kuulutajas" minewiku juhtumiste kohta lähemad.  Näituseks: „Peeterburgi Eestlased topiwad kahjuliku tõpra kotti, köidawad kotile suure kiwi külge ja uputawad Neewa jõkke ära." Mis see tähendab? Et üht EeSti keeles wälja Lulewat ajaleht rahwa suuS läbikaudu „tõpraks" nimetatakse, seda teab iga laps meie maal. Kui see ajaleht kord liig häbematal kombel Eesti rahwuse püüdmiste masta kirjutas, oliwad mõned Peeterburgi Eestlased nii wihaseks selle üle läinud, et kõik selle ajalehe numrid kotti paniwad ja kiwiga Neewa põhja lasksiwad, mis nad ka ajalehe  wäljaandjale teada andsiwad, ja teda palusiwad, mitte enam oma ajaleht neile saata See juhtumine. seisis mullu aasta ka ühes Tartu Eesti ajakirjas. Töine näitus: Ilmade kuulutajas seisab: „ Püsside  paukumine ja kasside praadimine. Sakala nõuab jahiõigust talupidajatele kätte, et kasulikumad linnud julgemine wõiksiwad elada. Mõned kohkuwad kõhust lahti. Lund sadab." Mis need sõnad tähendawad? Igamees, kes ajalehta loeb, mäletab, kuidas enam kui aasta eest tagasi üks Saksamaa metsaülewaataja Pärnumaal  talupoegade maa pealt kassid ühes töiste aetama lindudega maha laskis, millest talupojad arwasiwad, et ta neid kassa omale praeks tarwitaks. Selle järele tuli Sakalas ja töistes ajalehtedes waidlemine jahiõiguse  kohta talumaade peal, ning Sakalas näitas üks talupoeg selge sõnaga ette, kuidas tulusad jahiloomad  just siis enam saaksiwad siginema, kui talupoegadel  nende maade peal ise jahiõigus oleks. Seda jutustab nüüd M. Tõnnisson oma Ilmade kuulutajas ja temast juure lisatud pilkamise sõna on paljalt see, kui ta ütleb: „Mõned kohkuwad kõhust lahti!" Mis on nüüd neil asjadel sotsial-demokratlaste ja Kanapää mõrtsukatööga tegemist? Sell kombel, nagu seda „Neue Dörptsche Zeitung" siin M. Tõnnisson'i Kalendriga teeb, wõiksime sellesama ajalehe seest iga külje pealt kõige koledamaid sotsial-demokratlaste mõtteid  wälja arutada. Näitawad need näitused juba, kuidas „Neue Dörptsche Zeitung" jõledal kombel omi lugejaid eksitab,  siis tunneme tema kurja ässitamise tahtmist järgmisest  tõlgist selgeSte ära. M. TõnniSson'i kalendris on lühikene rahwa laul äratrükitud: „Wanaaegne palju." See laul lõpetab nende lihtlabaste sõnadega: „Pere parsil peerga palju, Kamre otsas kassa palju." „Neue Dörptsche Zeitungil" oli oma ässitamise  kirja lõpetusel üht tükki Tõnnisson'i kalendrist tarwis, kus rahwast nagu mässamisele juba üleS kutsutakse,  ning ta teeb selle meistritükk malmis ja tõlgib  need laulusõnad järgmisel walel kombel ümber: „Zu viel Pergel bei den Bauern, Und im Hinterstübchen stecken Allzuviel der reichen Schätze." Sinna juure lisab siis nimetatud ajaleht weel selle seletuse, kuidas see laulu lõpetus nagu tähendada, et tants wõida alustada. Et siin Saksa ajaleht sõariiStade tantsu arwab, paistab igamehe silma. Aga kuidas on see Võimalik? küsib meie lugeja, kes Saksakeelt ei mõista ja sellepärast laulu tõlgist aru ei saa. Esmalt ei ole Saksa ajaleht EeSti laulu sõna „palju" mitte „viel" ümber tõlkinud, waid „zu viel" (see on: „liig palju"), mille läbi laulul oopis tõme tähendus on. TöisÄt õtt med .. „Kamre otsas kassa palju", mis: „An dem Hausend' viele Katzen" ümber «õiks tõlkida, Saksa tõlgis „Neue Dörptsche Zeitung'iS" nõnda ümber muudetud: „TagakambriS aga peidul On liig palju rikast wara." Iga lugeja näeb ära, et siin „Neue Dörptsche Zeitung" ühe tüki walmis on teinud, mille sarnast temale kergelt keegi järele ei saa tegema. See „Neue Dörptsche Zeitung'i" tuletungal on nüüd jo kõikides, ka Peeterburgi Saksa ajalehtedes seisnud, nende lugejad on wist käed ringutades pää peal kokku löönud, ja wiimane ots on uued tagakiusamised  ja segadused. Seda näikse mõned Saksa ajalehed tahtwat. Rahuline töö ja edenemine ei ole mitte nende meele järele, seal nad kautawad järjeSte maad. Sellepärast katsutakse wihawaenu, tagakiusamist  ja mis nende jälgedel käiwad elusse sünnitada, sest sogasel weel on mõnel mehel üksi weel seda wõimalik  kätte saada, mis ta omale poliitika-elu ülemaks eesmärgiks on seadnud. Nii läheb see metsline jaht järjeSte edasi, kuS üks leht alustab ja töine lõpetab, nagu oleks suur masin palju ratastega töös, millest üks töist käima kihutawad. Suure wäntratta peal aga, kes kõik töised  liikuma paneb, loeme neid sõnu: Saksastamine. KeS meie rahwa saksastamise waSta räägiwad ja kirjutawad,  need astuwad meie maa „Autoritätide" wasta üles, need on „sotsial-demokratlased". Seda teeb ka M. Tõnnisson omas kalendris, kuS ta käredaSte „untsantsakaid", „kadakasaksu" ja sarnatseid pilkab, mille nimedega meie maal poolsaksaStatud Eestlasi nimetatakse, ja tema on „sotsial-demokratlane". Selle ikka edasi minemas tuhinas ja waleS näitab, nagu usuks mõni mees ise juba, mis ta töistele ette waletab.  Aga igal asjal ka walel on oma piir, millest ilma trahwita mitte üle ei tohita astuda. Waadaku sellepärast need osawad kirjamehed ette, et nende seiemaalne  „ikka edasi" asemel nende tööle „ikka tagasi" ajad kätte ei hakka tulema, mis ka nende saksastamise wänt-ratast natuke pitkalisemalt liikuma wõiks panna!