Tartust. Rõugehaigus Tartus on wiimasel ajal weel suuremaks läinud, nii et 1. künni 8. Nowembrini  74 uut haiget juure tuli, kellest 7 ära iuriwad. / —J. W. Jannsen haige. ..Eesti Vostimees"  kirjukab ' Mas' 46^'üuinns:' Meie anname rahwale teada, et J. W. Jannsen äkitselt raskeste halwatud saanud ja haigeks jäänud, weel laua ääres istudes ja selle lehe eest muretsedes. Tema raske haigus keelab teda koguni edasi tööd tegemast ja ei tohita temale ka midagi kõnelda, mis kõige lihtlabasema  ja igapäewase asjade ringist üle käib, niipalju sedagi Võimalik on. Nõnda on see mees oma rahwaga  jumalaga jätnud, maha murtud omast suurest tööst ja murest rahwa pärast." J. W. Jannsen on mõnikümmend aastat otsa meie rahwa seas tööd teinud, nii palju kui tema jõud seda kandis. ajal oli tema jõud ka palju wäärt, ning selle töö üle saab edeSpidine aeg muidugi otsust tegema. Praegu on meil aga selle kurwa sõnumega tegemist, et see mees, kes wiimast paarkümmend aastat üksiainult meie kodumaa teenistuses on elanud, meie seast on lahkunud;  sest et ta seesuguse haiguse järel oma awaliku tööd on lõpetanud, selle poolest ei ole mitte kaksipidi mõtelda. Et meie J. W. Jannseniga wiimasel ajal mitte enam käsikäes käia ei wõinud, nagu seda kümne aasta eest tagasi wõimalik oli, seda oleme ikka kahetsenud.  Kui meie ka kaua aega weel wana ühtmeelt lootsime tagasi tulewat, siis kadus see lootus ommeti wiimasel ajal ikka enam ja enam ära. Siiski oli selle lootuse täitmine weel wõimalik, künni „Eesti Postimehele" noor kaasredaktor sai, kust ajast saani kõik ühenduse lootus otsa lõppis. Nüüd on Harry Jannsen üksi „Eesti Postimehe" juhataja, agatzarry .Jannsen ja C. R. Jakobsoni eesmärgid kodumaa püüdsmiStes  lähemad nii töisest kõrwale. et Ahenduse lootus nüüdTÄewal pastal aga saab „Postimehe" lugejate hütt wist kokku sulama. Wana usu peale jäi mõnigi mees „Eesti Postimehe" truuiks tellijaks, kuna seda Harry Jannsenigamitte  ei saa olema. Neid mehi saab wäga wähe meie Eesti rahwa seas olema, kes Harry Jannseni poliitikaga kokku lepida wõiwad. TartumagkMnaH Õien tatakse: seisis ühest Rl-rjt ja 4I7MMNS K. R.-iH üks kiri, misseS Wõrumaa  S. walla rahwast ja nende elust kirjutadi. Nüüd on üks mitte-ristitud kirja-saatja Sakala 45. numris mind julgunud awalikult laimata, mis mu kannatusele  otsa teeb. Seepärast tunnistan mina puhta südamega,  et ma neid ülemal nimetatuid kirju Postimehes mitte pole kirjutanud ja seepärast kõik need teutused minust mööda trehwawad ja laimaja enese kukla kukuwad.  Koguni mõistliku ja usutama mehe käest olen ma teada saanud, et see Postimehe „sõber" Karola kihelk. Korijärwe-walla koolmeister, Karl Rauch, peab olema. Otsigu selle wastalised oma ohwrit Wõru maakonnas, aga mitte Tartu maakonna Sangaste kihelkonnas, missest näha on, et mitte-ristitud kirjasaatja  enese „prillid tahmased" on. C. Rossmann, I. kihelk. kooliõpetaja ja köster." See õiendaw kiri tuli meie kätte, kus meie juba ka töiselt poolt selle üle otsust olime saanud, et „Eesti Postimehe" sõber K. R. mitte Sangaste kihelkonnakooli  õpetaja ei ole, waid oopis töine mees. Nii kõrgele ei ulata Eesti Postimehe sõbrus mitte enam, waid tema „ sõber" on Karula kihelkonnas Sangaste walla Korijärwe Kolga küla koolmeister Karl Rauch. Selleläbi on siis Sangaste kihelkonna kooliõpetaja C. Rossmani pealt see süü ärawõetud, nagu oleks tema Sangaste rahwast ilmaaegu „Eesti Postimehes" teutanud. Nii langemad seeläbi, et „Eesti Postimees" oma laimduse kirju ilma nimeta trükib, ilmäsüüta inimesed rahwa põlgamise alla, sest meie kiri Sangastest  ei ole muud, kui tunnistus sealtpoolt, kuidas rahwas seal mõtles ja kust ta oma teutajat K. R. otsis. Kiri aga, mis meile „Eesti Postimehe" tõsisest  „söbrast" K. Nauch'ist otsust annab, on nõnda: „Paar korda on K. Rauch Tartu seminaris käinud külakoolmeistri eksami tegemas ja mõni paar korda enne seda juba Räpinas, aga auusad eksami komitee liikmed on teda wist liig kerge leidnud olewat selle raske ameti peale, et ta ikka „läbi kukkus", mis ka sellepoolest rõõmustaw on, et K. R. liig palju „Karja jaaku" on õppinud rüüpama, mis koolmeistri ametiga mitte ühte ei taha sündida. Ka karwupidi kisklemine on sellel koolmeistril Karulas selge, mille juures teda kord töised kisklejad üle kaela Weske järwe wisanud, mis tema ise „Postimehele" kirjutades peenemalt „juusnooda wedamiseks" nimetab. Ükskord läinud ta jälle Karula mõisa heinadest, mis heinamaa peal saadu olla pandud, endale ka kümnest wõtma, aga saadud selle seadusliku teu juures kätte, kus hobune käest ära wõetud, mis leplikul teel Viimaks 3 rubla trahwi eest tagasi antud. See on üks mees, milleks „Eesti Postimees" terwet Eestirahwast soowib teha, ja sellepärast  nimetab ta teda oma „sõbraks". Kui niisugune mees keda maata eest ehk tagast, ikka üks ilus Sangaste rahwast teutada püüab, siis ei ole see küll midagi määrt, olgu küll teutajal Saksamoodu saterkuub  lõhkise sabaga seljas. Seesuguse mehe laimdus on nende kiitus, keda ta laimata tahtis. Et aga Karula kooliwalitsus niisugust koolmeistrit ametis peab, sellest on isegi mõista, missugused püüdmised seal on." Rakwerest. Uus Eest ike ele ajaleht. Nagu uigejad mere minewasest kuuWuM lemma!), õn Eesti selts Kalewipoeg seestpidise asjade toimetaja ministri herra käest luba saanud, üht uut Eestikeele ajaleht „Walgus" wälja anda, mis igas nädalas käib ja aastas postirahaga 2 rubla 60 kop. maksab. Nagu sealtsamast kuulutusest wälja paistab, on selts omale selle lehe toimendajaks kooliõpetajat M. Lindenberg'i Valitsenud. Kas M. Lindenberg juba ülema zensuri walitsuse poolt ära on kinnitatud, mis iga toimendaja  ehk redaktoriga peab sündima, seda meie ei tea. Nii palju on aga selge, et selts Kalewipoeg ajalehe wäljaandmise luba on saanud ja see ajaleht ka pea wälja saab tulema, mis sõnumet meie suure rõõmuga teretame. Kalewipoja selts saab tvistist selle eest muretsema, et see ajaleht rahwalik leht on ja teda rahwa maimus kirjutatakse, sest tema woli all seisab jo, üksi seesugust toimendajat ametisse seada, kes seda kohust täidab. Et sell kombel „Sakala" ja „WalguS". käsi käes saamad käima, on iseenesest mõista. Selle ajalehe lubasaamisega on tähtjuses meie rahwa elu kohta uH'e heasammu edasi jõudnud, ning peaks sellepärast iga tubli isamaa poeg Wiruwaal sellest seltsist osa wõtma. Meie wõime seie juure lisada, et- Kalewipoja selts oma eestseisusesse juba paari aasta eest tagasi ka I)r. Kreutzwaldi, Dr. M. Weske't ja Sakala Väljaandjat on walitsenud. Järwemaalt. melikud asjad. Türi kihelkonnast  lulev me!!emitme!t poolt imelikuid sõnumeid.  Rääkimata sellest, et sealne, kmkherA Kurrikoff kihelkonna laulukjMi ära on millest suurem  jagu HoMwtstrist)osa wõtsiwad, siis on ta nüüd ka sealse Äleksandri"kooli abikomitee ära lõhkunud. Tema oli nõudnud, et abikomitee paar meest enese seast wälja heidaks. Et need aga kõige tulisemad korjajad ja selle abikomitee asutajad oliwad, ei Võinud abikomitee seda soowi muidugi mitte täita. Seal andis kirikherra käsku, et raamatud tema kätte tuakse, . ning kui seda tehti, ütles ta: Nüüd on teie asi lõpetatud.  Alles hilja aja eest kirjutas meile üks sõber: „Mis on meie Eesti kirikherrade partei? Kas see laimamine ei ole?" Siin on nüüd üks näitus sellest parteist. Mis selle partei liikmed tahawad, see peab sündima, ilma et keegi tõisiti tohiks tahta. Nemad räägiwad ja töised peawad kuulama, nemad ütlewad, ja kõik peawad seda kohe tegema, mis nemad tahawad. Nemad on nagu terwe kodumaa enese kätte rentinud ja salliwad üksi kaastöölisi, kes nende kiltriteks  heidawad. Kui nad mõnes asjas oma tahtmist ei saa tehtud, siis mingu see asi ennema hukka, aga nende tahtmine peab sündima. Türi abikomitees oli paar meest, kes mitte tarwis ei arwanud olewat, igas tükis kirikherra tahtmiste kiltriks heita, ja kui abikomitee neid mehi tema soowimise peale wälja ei heitnud, seal tarwitab ta kohe pääkomiteest temale antud ameti õigust ja lõhub ebikomitee ära. See on küll natukene ameti kurjaste pruukimine. Seesugusel  100 l oleks kirikherra Kurrikoff küll enne pääkomitee  käest otsust pidanud pärima. Meie ei tahaks mitte loota, et seesugust abikomiteede wägiwaldset lõhkumist ehk suuremal mõedul nüüd enne kuratooriumi  walitsemist saaks olema. Suurem jagu abikomiteesi  ei ole praegu mitte seesugused, kes naljalt kirikherrade tahtmiste kiltrid olla tahawad, waid päriwad  kõige pealt, mis rahwa tahtmine on. Ega need ennast küll kõik ära ei lase lõhkuda! Kui meie aga selle järele küsime, mis meie kirikherrade wiimane tahtmine ja töö põhi on, siis on meil ka sellest jälle Türist hea näitus. Omas ajalehes oleme kord juba sellest jutustanud, kuidas õnnis A. von Baranosf Türi kihelkonnas koolide eest hoolt on kannud. Kolme walla koolile oli ta maad kinkinud ja neljandama kooli pidas ta täitsa oma kulu peal ülemal. Kui tema hoolekandmise all poislaste kihelkonna kool walmis oli saanud, hakkas ta täitsa oma kulu peal ka üht tütarlaste kihelkonna kooli ehitama. Tema seadis selle kooli sedamoodi ära, nagu ta seda Soomemaal ja Helsingi näitusel oli näinud, nii et koolipingid ja kõik seestpidine seadeldus kõige uuema kooliteaduse järele ära saiwad seatud. Aga enne weel, kui kool täitsa elusse astus, lahkus tema asutaja siit maailmast ära, jättis aga surmawoodi peal 2500 rubla puhast raha selle kooli ülespidamise kapitaliks järele, nagu ka maatüki, kus kool peal seisab, mis ka 1000 rubla wäürt on. Selle auusa mehe mälestust ja tööd auustades,  on pärast tema wend C. von Baranosf ja õed L. ja C. von Baranosf igaüks 1000 rubla selle kooli heaks kinkinud, nii et see kool nüüd nii kindla põhja peale on seatud, et ta oma ülema tütarlaste kooli kohust tubliste wõib täita. Kooli edendajad oliwad ka ühe mõnusa tunnikorra malmis teinud, nagu seesugusele  ülema koolile seda tarwjs oli. Aga mis tegi kirikherra Kurrikoff? Tema muutis selle mõnusa tunniplaani ümber ja tuupis teda katekismuse ja piibli lugude tunda täis, nõnda et muu tarwiliku õpetustele mähe aega üle on jäänud. Kui meie aga sellepeale mõtleme, et Tallinnamaa külakoolides usuõpetuse  tunnid kõikidest töistest üle käiwad ja igal lapsel omad piibliloud ja katkismuS sorinal pääs on, siis wõiksiwad kihelkonna koolid seesugusest üksikpoolikust  õpetuse tuhinast küll natukene wälja heita. Niisugused on meie kirikherrade partei püüdmised, ja et ka meie Aleksandri kool seesuguste püüdmiste alla ei langeks, sellepärast hoidgem omad silmad lahti ja olgem agarad! Riiast. EeSti selts on ka Riias elusse ärkamas.  Nagu meile sealt kirjutatakse, on sealne Eesti lauluselts „Emanda" omad põhjuskirjad kubernäri herra kätte kinnitamiseks annud. Sellel seltsil olla juba õige rohkeste liikmeid. See sõnum on wäga rõõmustaw ja meie soowime uue seltsile südamest head õnne. Peeterburgist. Keiserlikud Kõrgused Suurwürst  Troonipärija ja Suurwürstina Troonipärija  on Oma Kõrge Lastega 6. Nowembril Keiserlikus  laewas „Eriklik" Jaltast ära reisinud ja 7. Nowembril Sewastopooli jõudnud. Peale lõunat sellsamal  päewal reisisiwad Keiserlikud Kõrgused sealt edasi ja jõudsiwad 12. Nowembril Peeterburgi linna. Admiral Lessowski olewat käsku saanud, et Wene söalaewawäge osast Waikses Okeanis, osast Wladiwostokis ja osast Dshapani meredes üle talwe seista laSta. Admiral ise saada WladiwoStoki linna minema ja pärast mere randu ülewaatama, et kõik laewajaamad Amuuri piirikonnas heas korras oleksiwad. Karsi kindluse ärawõitmise mälestuse päew oli 6. Nowembril, kuS krahw Loris-Melikowi juures, kes selle kantsi ärawõitis, palju suurtsugu mehi õnne käisiwad soowitamas. Ka õnnesoowiwse tellegrammisi tuli terwest Weneriigist sellel päewal Peeterburgi linna mahwa kindrali kätte. Krahw Loris-Melikow on 11. Nowembril  Peeterburgi linnast Liwaadiasse sõitnud. Sealt on ta 21. Nowembril jälle Peeterburgi linna tagasi tulnud. Mitmele Rooma katoliigi preestrile, keda Poola mässamise ajal 1861 —lB6B Siberimaale  saadeti, olla armu antud ja neile lubatud, oma kodumaale tagasi minna. Ühe preestrile, kelle nimi Stezki, olla see armukuulutus nii suur rõõmusõnum  olnud, et ta, kui temale seda ametlikult teada oli antud, halwatud maha kukkus ja ära suri, ehk küll arstid kohe abiks oliwad. Wõeralt maalt. Austriast. Agramis on uued maawärisemised olnud, ja nimelt 16. (4.) Nowembril ja 21. Nowembril  wiimased. Jällegi on see linn suures surmaahastuses  olnud. Haledaid ja koledaid pilta räägiwad  meile ajalehed neist maawärisemistest. Tulema numri lisalehes saame neist juhtumistest pitkemalt jutustama. Eesti Postimees on ka oma 46. nummert jälle kirjadega Sakala waSta täis täitnud. Nende kirjade seas on seekord üks laimduse.Mw.titairm  nagu seda raske oli wõimalikuks arwata. Seda kirja wms üksi minu weriwaenlane Wändras kirjutada, keda ma ühewahe Eesti sõbraks MMu». künni nägin, et ta muud ei olnud, kui oma kasu püüdmises tööriist minu wastaliste käes, silma ees kui sõber ennast näites, aga taga selja kaelalõikaja olles. Omas wihawaenulises töös oli see mees paari aasta eest tagasi nii kaugele läinud, et teda male wande pärast kriminalkohtu alla pidin andma, kui ta mitte oma tunnistust minu wasta, mis wande peale Kihelkonna kohtus andis, Kreiskohtus muutnud ei oleks. Ka muidu on selle mehe teud nii toored, et Pärnu Eesti põllumeeste selts alles hilja aja eest tagasi tema ropu kõnede ja naljade pärast ilmazensiirimatck  kõne õiguse tema käest ära pidi wõtma.