ivad, aga meie koolides saagu waimuliku laulu nii õpetatud ja laste maimusse omaduseks  istutatud, kuida siin juhatame - igal lapsel olgu oma laulu raamat. Lapsi õpetagu nii, et nad ise raamatust ilma sõnade ette ütlemiseta laulda mõiwad. Homikul, kui õhk kooli tuaS puhtam on, lauldagu enne palwet üks terme laul läbi, pääle palwet aga mõni pähe õpitud salm. Õhtul antagu laul üles, mida järgmisel homikul laulda tahetakse, et lapsed selle läbi lugewad ja nii laulu sõnadega tuttawaks saamad. Lastele antagu mõimalikult rohkesti laulusid pähe õppida, mis neile tcrwel elu ajal ja wanaduse püemade sees üks kallis kadumata warandus on. Laulu miisi ärgu õpitagu mitte üksnes laulu esimest salmi lauldes kätte, maid lauldagu terwed laulud läbi. Perewanemad lasku lapsi kodu rohkesti laulda. Laulmine ja laulu õpetamine sündigu tõsises pühas kartuses. Kui nii koolis ja kodu meie lapsi laulma harjutatakse, siis saab meie üleüldine koguduse ja kiriku laul ilusaks ja südant liigutawamaks, mis meelt ja maimu harib. ei ole! Aga kuidas muutub see pime pööning ennast paradiisiks, kui sind oma südame wastu suruda wõin!" Tema rõhus teda oma rinna wastu. „Aga sina ei lausu ju sõnagi mu kallike? KaS sinul ei ole siis mitte ühtegi armastuse sõna minu jaoks?" Temal ei olnud ührgi armastuse sõna tema Koks, ainult lahkumise sõnum oli tal temale tuua. Tema pidi südame julgeks tegema, et seda wälja ütelda. „Aga Regiina, minu armuke, mina näen pisaraid sinu filmaS. Mis sull on?" See walus sõna pidi wälja ööldud saama. „Reie peame lahkuma, AlfonS! Sina pead juba sell tunnil, oh Jumal, juba sell minutil minema!" Lahkuma! Äraminema! Need sõnad oliwad ka noore mehele kodutumad. ,Miks pärast Regiina?" küsis tema. „Nõdrameeleline, kes sinu siin olemist teab, on hullustuse tujus külasse inimeste järele jooksnud, et sind kinni sõtta. Rahwa wiha Prantslaste wastu ei ole weel ara jahtunud.  Nemad wõiwad iga silmapilk siia jõuda." „Jah mina pean minema, Regiina." » Sina pead, sina pead!" hüüdis nutja tüdruk waljuSti, armukese ümbertköwastikinni hoides. „Kas ma ei oleks juba ammu minema pidanud? Juba wiiS päewa olen mina terwe, ainult mu süda oli nii nõrk, et sinust lahkuda ei suutnud." „Ei, ei, mina hoidsin sind tsgasi; mina anvasin ennast surcwat, kui sina ära lahed." „Ja mina niisamuti ! Niva ei mõtlenud enam ei isamaa, wanemate ega sugulaste, waid ainult sinu psäle." Walu andis neile magusad armastuse sõuad Me. „Jah," rääkis tema edasi, „mida warcm mina lahkun, seda ennem tulen ma tagasi ja toon sind seltsi." „KaS sa jälle tagasi tuled, Alfons?" „Regiina, kui sagedasti olen ma seda sulle ometi mandunud! Kui sagedasti oleme sellest rääkinud! Kas wõib minu südames üht teist mõttet olla?" „Jah, sina tuled jälle tagasi; mina tunnen seda omas südames ja mis minu süda tunneb, seda tunneb ka sinu oma." „Nemad on igawesti teine teise päralt, ainult surm wõib neid lahutada." „Ainult surm! Aga nüüd rutta; ma olen sulle riided seltsi toonud, sest sinu Prantslase munder saaks sind ära andma; pane omale teised riided selga, mina tulen Marsi tagasi." Tema läks ära omale rätikud tooma, mille sisse ta ennast walju ilma ajal mässis, kui ta inimesi üle jõe öö aegus ivedas. Siis tuli tema tagasi; Prantslane oli omale teised riided selga pannud ja oli walmiS tüdruku järele minema. „Weel midagi," ütles Regiina: „nad ei tohi siin sinust jälgegi leida, muidu saamad nad sind taga ajama." Ta wõttiS woodi, kuS pääl haige puhkanud oli ja wiskas teda põöninga luugist alla. Siis puistas ta heinad segamine, et mitte ära tunda ei wöidud, et siin keegi maganud oli. „Ja nüüd sinu munder, kus ta on?" Ka noor Prantslane oli ettewaatlik olnud. Tema munder, suure wägewa keisri omadus, oli tema uhkus; selle pääle oli ta küll mõtlcnud, aga et ta tema äraandjaks wõiks saada, seda ei tulnud talle mitte meele. „Ta on sääl nurkaS; sina saad teda paigale panema, et ma teda kord sinuga wõin seltsis siit ära tuua." „Säält saaks teda leitud; ta saaks sind surma saatma, seepärast saagu ta ära häwitud." „Ära häwitud?" hüüdis Prantslane walusalt.  Tüdruk mõtles järele. „Noh, ma tahan teda siis ära peita, ja teine kord kätte anda." Ta läks nurka, wõtis mundri selga ja mõlemad aStusiwad kartsast mööda maha ja jätsiwad kartsa luugi augu alla, sest nüüd ei olnud ju säält enam midagi leida. All wiis tüdruk Prantslase mundri kappi, kus tema wenna riided sees olnud. z,Siit ei tea teda keegi otsida." Siis taluS ta woodi, mis ta ülewelt maha wiskanud, jälle senna kohta, kus ta õde tema sees ära surnud oli. Wenna ja õe oli ta kaotanud, kaS ta pidi oma armukese ka weel kaotama? Kui ta seda peaks, siis sureks ta temaga, nõnda kui isa ja nõdrameelne  seda ette kuulutanud oliwad. Isa oli teda ära neednud, kui ta waenlast wälja ei annaks. Kuidas tuli temale seesugune mõte meele ja just praegus? See oli nõdrameelne manne! Aga kui see oleks ka selgemeele wanne olnud, ta ei wõinud midagi senna wastu sest ta armastas! Ta pööris oma armukese juure tagasi, wõtis tema käe peosse ja ütles ? „Tule nüüd mu järele!" Tasakesti läksid nad sest majast eemale. Käsi käes aStusiwad nad kurja ilma ette ja kuulatasiwad wahel kartlikult. Ei olnud muud midagi kuulda, kui sügisese tuule hulumist, pajude lohisemist ja lodjade üks teise wastu tõukamist; just niisamma, nagu kahe nädali eest, kuS nad teine teist leidfiwad. (Järg tuleb.) Isamaalt. Kuresaarcst. Eesti selts pidas Nowembrikuu 6. ja 13. õhtutel tantsu pidu. Estmisest pidust oli roaga wähc osawõtjaid olnud, mis küll sellest tuli. et see pidu laupäswa õhtuks juhatatud oli: Laupäcwa õhtusest pidust wkhene osawõtmine on üks tunnistus meie linnalaste tõsisemast maimust, mille läbi nad ära tunncwad. et kõik õhtud pidu ohtudeks mitte sündsad ei ole. Teiselt poolt kirjutakse meile meel nende IS. skp. peeti Eesti seltsis kaks maskerade pidu ara. Mõlemad korrad laksuvad kaunis hästi sa lõbusaste. Ornemad-sugu oli küll natuke napist käest mõlemil kordadel kokku tulnud, aga sellegipärast  ei jäänud pidud pidamata. Wüga sovivida oleks, et mõned mecsterahwad natuke ettewaatlikumad  tantsimise juures oleksiwad; sest pnhapäewasel pidul oli paar korda maike nurin, nimelt ühe nooremehe pärast, kellel juba omad peenemad mashina märgid kaunis sojad nähti olcwat ja sellest see ka tuli, et tema tantsimine mitte enam tants ei olnud, maid ühe sõnaga : nelja kargamine. Parem oleks see: kes juba tunneb, et tantsu põrand temale natuke kitsas näitab olewat, see ennem päält waataks, kui harimata kombel teiste tantsijate wahel pöõrleks; see rikub teiste lõbu ja teotab ka iseennast. Meil on prcegus ilus selts i sellepärast pidagu igaüks seda kalliks ja lõbu õhtuid, mis sääl pakutakse, ka anu sees. —X.— Õnnetus. Nowembrikuu Iõ. päcwal läks kiriku aja wahi Mührsonsi hobune lõhkuma, milleläbi nimetatud nii rasked haawad saanud, et ta elu üle kahtlane ollakse. Ka kaks prouad sattusiwad selle lõhkuja hobuse ette, kelledest üks raskesti, teine kergemine haawatud sai. Olgu see õnnetus jälle noomimiseks et hobustega ikka cttewaattikult peab ümber käima. Sarnaste õnnetuste tagafi tõrjumiseks on meie suures kiwikülas mööda läinud sügisel seaduseks tehtud, et kui mõne puukülalise hobune uulitsa paalt ilma tema juhtijata leitakse, siis wõetakse see kinni ja nõutakse tema omaniku käest 20 kopikat trahmi. See seadus on oma kohta ka kiidu wäärt, sest selle läbi on õnnetust tulnud ja wõib meelgi tulla, kui hobune ilma walitsuseta uulitsa päälc jäätakse. Aga siisgi on seda soowida, et kui see seadus tõesti maksjaks kinnitatud on, et see siis ka awalikult rahwale saaks teada antud, muidu wõib selle trahwi masin mõni tõrkuda ja wõib ka pahandusi ette tulla. Mõned õlle pruulijad kuuldakse nuriscmad, et pudeli õlut mitte puhas ei pea olema, maid puu tükkisi, paberossi otsi ja kõigesugust puru tais olla, mis sellest tuleb, et enne pudelite täitmist  pudeleid ei saa hoolega puhtaks pestud ja läbi waadctud. Senna juure oleks parandust ja paremat tähele panemist juhatajate poolt tarwis olcwat. —Ls.— Meie kiwi külas tahawad mõned neiud üSua tormiks minna armastuse kirjade kirjutamisega  noorde meestele. Juba mittu südant lõheStawod  kirja olen ma nende kaest saanud, mis kõik ilma kirjutaja nimeta on. Kirjades, mis ma saanud olen, seisab päris armastuse amaldamine neiu poolt, kuidas tema südamega lugu on. Ma arwan, oleks nendel neidudel wõimalik olewat, nad tuleksid hea meelega noorde meestele kosja ja põõraksiwad nii moodi ilma märgi ümber, aga mis senna parata, el loodus teisite säädnud on! Sest wõib näha, kui kange mehele minemise himmu mõnel tütarlapsel on. Need kirjade kirjutajad neiud arwawad wist, et seda moodi ehk ennem mehele saak«, aga meie arwame et see päris eksimõte  on; sest see asi mis pakutakse, ei ole mitte nii armas, kui see mis otsitakse. Sellepärast auustud neiud! Jätke kirjade kirjutamine maha ja laske noored mehed ennem selle pääle mõtelda, ja kui muud wiisi pole wõimalik kokku saada, kui kirja läbi, siis ikka on peiude kord ennem kirjuta, küll teil siis aega wastata on. Neiud wõiwad ehk mõtelda : meie teeme nalja pärast ja kes seda teab wõi aru saab! See on wale! Wana sõna ütleb : „Kus on tegijad, sääl on ka nägijad/' Ärge saatke endid naeru alla ja ka ühtlasi teisi õrnema soo liikmeid. Seda soowib üks kirjasaaja. Karjast. Pühakirja wäljalaotamisc  st. Nowembrikuu 6. päewol pühitseti mel