Omalt maalt. Willandi maakonnast. J. Luna teeb ennast lkka kuulsMaks. Omas 24. numris olime uye .Westi PostimeW" seest oma lugejate ette pannud, külakoolmeister Abjas, oli kirjutanud. Seal oli J. Jung 4 küsimist meile ette pannud, mis ta nüüd „ Eesti Postimehe" 28. numris ise ära wastab. Siin ütleb J. Jung: „ Esiteks  arwas rahwas, et Sakala Toimetaja mind sellepärast  mõnitanud, et mina, kui küla koolmeister, tohtinud  üht Ladinakeeli sõna oma kirja sisse panna ja sellega uhkust teha, kuna muud ommeti midagi ei mõistwat! Ommeti ütles Sakala Toimetaja ise ükskord,  et need mehed mitte üksi õppinud ei olla, kes Tartus mõne tosina pudelist õlut ära on raisanud ja siis kui targad mehed tagasi tulnud; oma kodu wõiwat inimene ka midagi hoolega ära õppida.... Töiseks arwati, et Pärt mind sellepärast „siku wiisi orja mundris tantsida laskwat," et mina wist Tallinna Sõbra „kaastöötegija" olla, sest minu nimi seista Tallinna  Sõbra tellijate hulgas! Jah, seda miimist pattu olen ma juba enne lehe ilmumist Lindforsi palumise  peale lubanud teha (ehk küll see aasta ühtegi eksemplari ei ole tellitud), millepärast ma midagi ei kahetse, ega ennast ka kellegi mõnitamise wäärt ei arwa olewat, aga Sõbra redaktsiasse ei ole mul aega olnud tänini meel ühtegi kirjutada. Sellepärast oleks asjata, mind orawa puuri sisse panna ja Riia näitusele wiia, kus meel õieti näha saaks, kuidas sikud tantsiwad orja mundris nagu Sakala soowib. Kolmandamaks arwasiwad inimesed, et mina Sakala üteluste ja tegemiste peale mitte igakord jah! ja amen! ei ole ütelnud, et Sakala Toimetaja Mind selleparast Sakslaste orjaks mõnitanud. Sellepeale waStan mina, et minul kõige wahemat asja ei ole, oma kaela Sakala  ehk Saksa ees painutada ja töiste armust elada, sest et mina peale oma ameti, päriskoha peremees olen. Mis ma mõtlen ehk ütlen, on sündimata priius olnud. Seda arwan ma ommeti, et keegi ameti kohuse täitmist teotamaks orjuseks ei pea, kui keegi lapsest saadik ühe ameti enesele elutegewuseks on walitsenud. Neljandama punkti ei ole tarwis awalikult arutadagi:  seda teame iseeneste wahel." Nõnda seletab J. Jung oma neli punkti ära ja lisab siis juure, et ta oma kirja sellepärast Sakalas ei ole awaldanud, et Sakala wüljaandja seda kirja ehk laua alla õleks wõinud wisata. Meil on siin nüüd ühe külakoolmeistri mõtlemistest ja tegemisest mõndagi teada antud, millest meie aga ei tea, mis peale neid teadusi peame tarwitama.  Sakala ajalehel on aga nende arutamiste peale meel seda ütelda: Kas J. Jung Sakala üteluste ja tegemiste peale igakord jah! ja amen! ütleb ehk mitte, sellega ei ole meil mingisugust tegemist. Kui J. Jung oma kohust ütleb koolis täitwat, siis on see ühest koolmeistrist ikka ilus, kui ta seda teeb; aga kui ta ütleb, et meie, see on J. Jung ja Sakala, neljandamat  punkti iseenese wahel teame, siis on see meile täitsa arusaamata. Et aga meie arwates nüüd J. Jung küllalt kuulsaks on saanud, sellepärast teeme selle asjale seega jäädawalt lõpetust. seisaw kiri WõrumaalL saadetud: „Wiimasel kewade pühal rändasin oma sõbra seltsis üle Ugaunia piiri Sakala maale ja jäin mõneks päewaks Helme kihelkonna Jõgeweste walda, selle walla kodust ja wälist elu waatama ja tähele panema, et tükike küla leiba kodumaale kaasa wõiksin wiia. Toit mis maimule pakuti ja näitused, mis silma puutusiwad,  oliwad nii kosutawad ja ilusad, et külalise kohuseid  sugugi meele ei tulnud, maid olin nagu oma talu tänamas. Mitme asja poolt oleksin oma külale küll ka seesugust hakkajat maimu soowinud, kui seal nägin. Igas asjas ja püüdmises aga oli ikka see eesmärk ka seal, et üleüldist kasu ja edenemist nõueti. Rõõmustaw oli pealt näha, kuidas malla peremehed, kes malla majasse oliwad kutsutud, lõbusal kombel oma malla asjade ja toimetuste üle aru pidafiwad, nii et nõuu-pidamine ladusalt ja ruttu edasi jõudis, nagu masin, kelle wedrud õlitud on. Lõpetuseks tuletas  wallawanem seda tänawuse aasta tähtsust meele, ja mis meie kohus sell aastal nimelt Aleksandri kooli kohta teha on. Pea tuli ka hea raha summa kokku. Kellel raha ligi ei juhtunud olema, see lubas pea tallitada, ja wõeti nõuuks, kõik talud üksikult läbi käia, nii et ka teendrite käest saaks korjatud. Sealsamas  sain ka selle malla mängu-koori lõbusaid lugusi kuulda. Sell ajal kuulsin ka, et Helme kihelkonna koolmeistrid üht imeliku wastuse-kirja Sakalale pidiwad  märkima, mis hiljem ka „Eesti Postimehes" on ilmunud. Siiski oli rõõmustaw, et Jögeweste malla koolmeister peale selle, kui kaks toist koolmeistrit selle imeliku nõuuga tema juures olid olnud, ütles: „Mina küll selle kirjale alla ei kirjuta, sest inimesel peab ommeti  seesuguses asjas nii palju wabadust olema, et seda teeks, mis ta ise heaks arwab." Aga kui pärast „Postimehes" ka selle mehe nime kirja alt leidsin, siis panin waluga lehe käest ja mõtlin: Kahju, wäga kahju! kui rahwa õpetaja seda räägib, mis tode 'pole ja seda teeb, kellest ta weel isegi aru ei jaa. Kui kaugele jöuawad seesuguste õpetajate juhatuse all meie noored õppijad? Nüüd hiljem, SuwtSte pühade ajal, juhtusin aga jälle Sakalamaa pool käimas olema  ja kuulsin siis, et Jögeweste mulla koolmeister sugugi ise ei olewat oma nime selle kirja alla kirjutanud,  maid olewat keegi töine seda teinud, ilma tema teadmata. Seda kuuldes kohkusin tüll esiti ära, wiimaks  mõtlesin aga, et kui praegusel ajal seesuguseid asju muial wõib juhtuda, miks seesugune ime süs ka mitte Helme kihelkonnas ei wõiks sündida? Lõppeks peame küsima: Mis kasu nimede korjandus siis õigesti peaks tooma? Tahab niisuguste meeste nime awaldustega, kesNMMMjas nagu mõne töise mängid on, jälle niisamasugust waieluse  seemet rahwa hulka külmata, nagu minewal aastal  seda tehti, kus mõnigi nime kirjutaja ei teadnud, mis ehk mille alla ta oma nime kirjutas. Oleks nüüd kõik Helme koolmeistrid alla kirjutanud, siis ehk wõiks arwata, et see soow ja awaldus üksina Helme - kihelkonnale hea on. Aga seda ei ole kõik teinud. Kui need mehed, kes „Sakalas" ja „Tartu Eesti Seitungis"  oma mõtteid awaldasiwad, ka nimedega kirju hakkaksiwad awaldama, siis ei jõuaks neid ühegi ajalehte  mahutada. Aga esiteks ei tule sellest mingisugust kasu, ja töiseks ei ole „Eesti Postimees" ja tema Helme koolmeistrid sugugi seda wäärt, et nendele wastuse  kirju nimedega saaks saadetud. Pealegi peawad heast asjast mõistlikud mehed isegi aru saama, nii et kirjasaatjatel sugugi karmis ei ole, oma kirjaga ühe poole harjukese kombel rännata, et rohkem niptesi saaks. Nii palju Sakalamaalt. (Järg jääb ~ /Tallinna? azal oma leM keedad, on""nn segane ja weider, et ka kõige sõbralikum lugeja wist teda lugedes ära saab tüdinenud olema. Üleüldse seisab „Tallinna Sõber" ühe nii kölwatuma madala seisukoha peal, kus tema eesmärk muud ei ole, kui seda maha kiskuda, mis töised ajalehed ja rahwa õpetajad  rahwa kasuks üles ehitawad, et waielust selle lehega sugugi enam wõimalik ei ole. Selle ajalehega waidlema minna, on niisama, nagu tahaks keegi auus inimene tee-äärse närukandjaga juttu minema westma. Aga et nurja läinud teeäärseid närukandjaid maailmas on sellepärast peab neid ka wahel nimetatama. Nii peame wahel ka „Tallinna Sõpra" omas ajalehes nimetama, ehk küll oma lugejate soowimiste peale wiimasel ajal otsuseks oleme teinud, seda ajaleht mitte selle wüärt arwata, et temaga waidlema maksaks hakata. Nii peame siis ka nüüd nimetama, et „ Tallinna Sõber " omas tarkuses ära püüab seletada, mis „rahwas, Eestirahwas  ja talurahwas" on. Seal seletab ta ära, mis need sõnad Saksamaal tähendawad, aga lisab siis ka kohe ettewaatlikult juure, et seda tähendust meie maal mitte neile sõnadele anda ei wõi. Tema kirjutab:  „Kui aga meie maal „„rahwast"" sellel tähendusel  suuremat juttu olla ei wõi, kuida see wäliseil maadel on, siis ei wõi siin ka nendest seltslikuist liikumistest  juttu olla, mis seal korralist elu tülitawad, ja ei wõi selles tähenduses „„rahwa eestkostjatest"" ja „„rahwa meestest"" juttu olla", n. n. e. Mikspärast seletab siis „Tallinna Sõber" neid sõnu, kus sozialistlastest  ja kommunardlastest seletust teeb, „Eestirahwa  ja talurahwa pealkirja all ära? Küll ta teab, mikspärast ta seda teeb. Ega „ Tallinna Sõber" jo ühtegi otsekohe wülja ei seleta. Ootame aga paar nädalat, ja korraga tarwitab „Tallinna Sõber" neid sõnu, nagu tähendaksiwad nad meil sedasama, mis Saksamaal. Weel anname oma lugejatele teada, et Tallinna Sõber omas 25. numris Eestlasi ja töörühmast  „kaubaks" nimetab. Tema kirjutab: „Maal on tööjõud, see on töörahwas, üks nii otsitud ja selleläbi töiste maade kohta arwates ka nii kallis kaup, et selle kauba tarwitajad, see on mõisade peremehed  n. n. e. hinnapakkumisega ükstõise ette jõuda nõuawad, et aga seda kaupa tarwiliseks ajaks ette osta saaks." Töises kohas ütleb „Tallinna Sõber" „ Nimetamata ei wõi meie ka mitte jätta, et Eestlased meie maa maatöö tarwis ka parem kaup on zc." Wöib olla, et „ Tallinna Sõber" Tallinnasse pea üht konturi  saab asutama, kus ta „Eestlasi", „maamehi" ja muud kallist kaupa müüma tahab hakata. Sellepärast on siis ka arusaadaw, et „Tallinna Sõber" linna toatüdrukute kombel „saksa" nime selles tähenduses alal tahab hoida, et „saksa" nimega kõiki haritud seisusi nimetatakse. Sest kui „Tallinna Sõber" oma kallist kaupa uues konturis wälja hakkab pakkuma, siis ta jo kutsub: „Pai Saksad, ostke Eestlasi ja Maamehi, kõik läbistiku ilus priske kaup!" Wist saab siis ka „Tallinna Sõber" omale uue nime andma ja ennast „Tallinna Kaubasell" ehk muu nimega nimetama. Esiotsa aga pidagu „ Tallinna Sõber" meeles, et Eestirahwas tema peale waatab, nagu mõne närukandja teeäärse „selli" peale, kes „Sakste" wangerte taga jookstes mõne kopiku saab, millega ta siis lähemas kõrtsis õlut ostes „ maameeste"  ees suurustab. Zensuri poolest lubatuv. Riias, SB. Juulil ISSV. Trükitud F. Feldt'i juures Wiliandis. t üks jagu käekirju wiimase Postiga, ei tea missuguse takistuse pärast, Riiast tagasi ei ole jõudnud, sellepärast woime paljalt pool poliitika leht täna wälja anda. Edespidi saame seda puudust  ära tasuma. Sakala ToimenduS. M koolimaja meistrit hea tunnistustega, kes taieste maja malmis  ehitab, tarwitab Tarwastn wallawalitsus.  Kaupa tehakse Tarwastu kohtu majas 21. Augusti kuu päewal 1880 enne lõunat. Tarwastus, 4. Augustil 1880. (478) Wallawalitsus. i SM" Kosti lapsi »WU nnhcaste pois- kui tütarlapsi, wõtab lahkeste wasta proua J. Sivers Pärnus, Parksepameistri  Fr. Knoch'i majas. 2 --u Kosti-lapfi wõetakse paraja hinnaga wasta, kus ka Saksakeeli  räägitakse, suure Karjauulitsal Vogle majas U 144 Tallinnas (480 Madame Noh de juures. 2 Üks hea lina ja wilja kauplemise koht kahe suure aidaga ja ühe elutoaga ning talli ruumiga, kõige paremate uulitsate ääres, annab odawa hinnaga üüri heale C. J. Krenhdahl, (481 1 raamatu kaupmees Wiliandis. kuulutused. (Politsei lubaga.) Peeterburgis „Palme" seltsi majas saab 17. Augustil s. a. Vtäitemäng „PSrmi Jaagu uueuügu" Eesti Aleksandri kooli heaks mängitud. I. plats 1 rubla, 11. pl. 75 kop., 111. pl. 50 kop., IV. pl. 40 kop., seisukoht 30 kop. Hakatus kella 8 ajal õhtu. UU" Kellel aisu, rakid, odre, kaeru -»«rrueid müüa on, neid palun nende kaupadega minu juure tulla, kus head hinda saamad. C. J. Kreutzdahl, (483) 1 raamatu kaupmees Wiliandis. Wiliandi lahedal Orikn meske ilusa männiku all saab kohaliku kohtu lubaga Cesti Aleksandri kooli heaks pühapäev» 17. Augustit f. a. Kontsert E?- olema. Hakatus pärast lõunat kell 4. Piletite hinnad: Iste plats 40 kop., seisu plats 20 kop. (434) Suuremad annid wõetakse tänuga wasta. 2 Ülema saab I?VAÜgustil Helme kihelkonnas, Aõgeweste-Häärmusel näitemäng Arthur sa Auua äramängitud. c«7»> Hakatus peale lõunat kella 5 ajal. ,