' juba kaaluma hakkawad. Iseenesest on mõista, et Weneriigi  elule Mustamerd ja tema randasi hädaste tarwis läheb, nii et Wenelane mingisugust muudatust Türgimaal  ei wõi sallida, mille läbi ehk Wenemaa elu selle poolest kudagi wiisi kinni tahetakse panna. On Gladstone  tõeste Wenemaa poolt, siis saab ta seda nende Wenemaa õiguste kaitsmise ehk takistamise läbi ülesnäitama.  - Türgimaalt wõime Htaaliamaaw minna waatama,  kus praegu uue paMMMdt walitsemine käsil on. Nii heaste wanameelelised kui wabameelelised käiwad  ühest kohast töise, peawad kõnest ja arutawad oma programmist üles. Uus parlament pidada 26. Mail kokku astuma. Wiimane parlament oli 4 aastat walitsemas,  kus wabameeleliste pool enamast ikka healte paljus oli. Nüüd wõib aga ka wäga heaste tulla, et wanameelelised wõidawad, ning siis saaks ka Itaalia poolt tähtjas pooliitika muudatus Eüroopale tulema. Wäga tähelepanemise wäärt selle parlamendi walitse.  mise juures on, kuidas paapst ennast seal awaldab. Kui ta otsekohe oma karjale käsku annaks, walitsemisest psa wõtta, siis oleks ta sellega ühendatud Itaalia * walitsust tõeks tunnistanud, mis ta mitte ei taha. Tema loodab oma Kirikuriiki ikka weel kord tagasi saawat. Aga siiski tahaks ta ka, et parlament tema meeles nii palju kui wõimalik walitsetud oleks, ning ta on sellepärast ühe wäga kawala kirja piiskoppidele saatnud, kus ta neile woli annab, et nad sedamööda, kuidas ise arwawad, oma usklikutele luba wõiwad anda ehk ära keelata parlamendi walitsemisest osa wõtta. Tema ise aga kui Rooma piiskop anda oma usklikutele  nõuu, mitte ligi walitseda. Sell kombel saamad  siis wist piiskopid seal, kus wanameelelistel lootus on wõita, oma usklikute karjaga ligi aitaja walitseda. Mustrias yn ikka weel selle üle suur tüli, et riigiwätttsus BõVmia maal Saksakeelt Slaawikeeltega ühesuguse õiguse sisse on tõstnud. Sakslaste ajalehed teemad hirmsat kära ja ässitawad Sakslasi just riigiwalitsuse  wasta mässama. Nemad on seda asja ka riigi parlamendis katsunud ette tuua, aga healte paljus parlamendis on Sakslaste wasta olnud. Nüüd ässitawad  Saksakeele ajalehed ja seltsid edasi, weel wõitu lootes. Saksamaa riigiparlament on oma istumisi lõpetanud, peale selle, kui seal ka meel würst Bismark ühe kõne pidas. Bismark rääkis Saksariigi seestpidisest partei-elust ja näitas, kuidas Saksa, ühendusele kahju ähwardab tulewat. Selle kõnega aga ei ole keegi partei rahul, ning Saksamaa ajalehed wõtawad Bismarki  praegu läbikaudu õige tubliste käsile. on ka ühe seaduse pitkendamine jälle Nbi läinud ja parlament teda uuest kinnitanud, keda kiriklasid hea meelega oleksiwad otsa lõpetanud. See seadus läheb wõeraste kohta ning määrab ära, et iga wõeramaa inimest, kes oma teuga kudagi wiisi awalikku rahu rikub ehk keda süüde pärast wälja peab antama, sundida wõib, et ta teadawast kohast ära läheb sinna, kuhu teda elama pannakse, ehk ka kuningriigist täitsa wälja astub. Belgiamaal on praegu 2337 wõeramaa preestrit (omamaa preestrite arw on 30,000) ja nüüd pidada ka weel Prantsusemaa Jesuiitid sinna tahtma tulla. Sellepärast on kohtuminister Bara eesnimetatud  seaduse läbirääkimise juures ütelnud, et ta nende Prantsuse Jesuiitidega niisama saada tegema, nagu Saksa Jesuiitidega. Niipea kui nad midagi saaksiwad tegema, mis Belgia walitsusele seaduse wasta näitaks olewat, saadetakse nad kohe üle piiri. , Inglismaa uus ministri president Gladstone oli enne seda, kui walitsusele sai, wäga käredaste Austria walitsuse ja keisri üle rääkinud. Nüüd on aga Gladstone kui tark poliitika mees seda wiga parandada  katsunud ja on Inglismaa saadiku läbi omi endiseid ütelusi wabandada ja õiendada lasknud. Afghanistaanisõda teeb Inglismaale ikka weel suurt pääwalu. Praegu on Asghanistaanis Abdurrahman  Khaan seesinane mees, kellel kõige enam lootust on, Asghanistaani walitsejaks saada. Abdurrahman  Khaan oli 12 aastat kodumaalt ära, aga nüüd läks ta mõninga sõbraga üle piiri ja kohe oli temal õnn kodumaal nii hea, et lühikese ajaga suure sõawäega Inglismaa kindrali Robertsi wasta wõis astuda ja tema käest ühe lahingu ära wöita. Nüüd on peaaegu terwe Asghanistaani rahwas tema poolt, ning Inglased isegi hakkawad ära tundma, et ta ainus mees on, kes Asghanistaani trooni peal weel walitseda wõib. Esiotsa naersiwad Inglismaa ajalehed teda, aga nüüd annawad nad nõu, et Inglane Abdurrahman'i  sõbrust oma poole peaks katsuma awatelleda, sest ehk ta küll Wenelase sõber on, sellepärast ei pruukida  ta weel mitte ka Inglase waenlane olla. Praegune  Inglismaa ministeerium ei soowi enam mitte sugugi Asghanistaani maad omale wasalliriigiks teha, mis wäga palju raha ja rahwast maksma tuleks. Juba nüüd on India walitsus teada annud, et Asghanistaani  sõakulud neli miljoni suuremad on, kui ette ära määrati. Sellepärast püüab nüüd Inglane nii palju kui wõimalik seda asja otsale saata. Seda on üksi selle põhja peal wõimalik teha, et Asghanistaanimaa  sell kombel Inglase ja Wenelase maade wahele piiriks jääb, et ta kellegi poole enam ei hoia, waid Inglase woli seal niisama palju maksab kui Wenelase woli. Omalt maalt. Wiliandis. Hobuste wargade Lrahw. Kõige kõrgema Riigi-nõuukogu on seaduseks saanud, et-hobuse margad, kes paljalt ühe hobuse on warastanud, ühe aasta peale mangi langemad,  aga need, kes hobuse märgust ametiks peawad, olgu warastatud asi nii weike kui tahes, kautawad kõik omad õigused ära ja saadetakse Siberimaale ehk wangiroodu. Ka hobuste wargade ehk warastatud hobuste warjajad langemad sarnaste raske trahwide alla. Sell kombel on siis see tarwiline seadus, kellest kord juba jutustasime, kindlaks saanud ja meie hobuste pidajad wõiwad jälle natukene sulgemine magada. Kaua ei wõi kesta, siis saamad meie hobuse margad meie maalt kadunud olema. Muud kui wallawanemate kohus on nüüd, selle eest hoolt kanda, et margad tõeste ka kMHenitud tähelepanemist leiaksiwad. - Baltialased, Meie wastust Sessi NostisirUest.  " Saksakeele  ajalehed nõnda tarmltänud, nagu meie seda eite wõisime näha. Nemad ei ole teda mitte ümbertõlkinud  ja oma lugejatele ette pannud, et need ise otsust wõiksiwad teha, waid nad on üksikuid ütelusi kirja seest wälja wõtnud ja neid oma seletustega segamine nii awaldanud, et oopis uued asjad wälja tulewad, mis muud sünnitada ei wõi, kui wihawaenu Sakslaste  juures Eestlaste wasta. Mis peab seesugune ässitamine tähendama? Mis on nende Saksakeele ajalehtede  wiimane eesmärk, et nad nõnda meie maa rahu rikuwad? Meie Eestlased ei ole ilmaski selle üle pahased olnud, et meie maa Sakslased Sakslusteks  jääda tahawad, waid meie auustame iga meest, kes oma rahwaust auustab. Mikspärast ei tee siis Sakslased niisamuti, kui nad Eestlasi oma Eesti rahwausest  kinni näewad hoidwat? See on wist üks Baltialaste saladus; aga auus ei ole see saladus mitte. Täitsa inetu on, kuidas mõned Saksakeele ajalehed  meie eesnimetatud kirja kõweraks käänawad ja malede abiga omi lugejaid meie wasta ülesse püüawad  ässitada. „ und Lanl" lõpetab  omi walekskäändusi järgmiste sõnadega: „Mis see tõsine Eestirahwaus on, kelle eest Sakala wõitleb, selle kohta annab ta omas 16 sees tunnistust.  Meie olime hilja aja eest omas 75 lehes Sakala käest pärinud, et ta selgemine sellest temast räägitud kohtu otsusest teadust annaks, kelle järele teuorjus  Liiwimaal seaduslik pidada olema, ja kui ta seda ei teeks, siis tema ütelus wale oleks. Oma ütelust  tunnistuse asemel laimab meid aga nüüd Sakala, ilma et ta oma lugejatele ühegi sõnaga ütleks, kuidas  lugu on, kus juures ta oma lugejatele ette pajatab,  nagu oleksime meie kõikide Eesti seltside ja rahwapüüdmiste  waenlased, ka ei uskuda meie teda mitte sõnakest. Selle wiimases punktis on ta kaunis õiguse  pihta lasknud. Aga kes on süüdlane? Niisuguste  abiriistadega rahwause eest kostma, see tähendab,  rahwast põlgama, eksituse teele wedama ja teutama."  Nõnda kirjutab „Zeitung f. Stadtu. Land." Meie oleme selle tüki terwelt ümber pannud, et meie lugejad näeksiwad, mill kombel see ajaleht wõitleb. Tema sõnad lähemad selle tüki kohta meie 16 sees, kus Riia all temast räägime ja ütleme, et „ Zeitung sür Stadt u. Land" kõik wiltu käänab, mis ta Sakalast  loeb ja siis wiimaks neid wiltu käänatud asju jälle rahwa püüdmiste teutamiseks ette toob ja tarwitab.  Seda meie ütelust nimetab nüüd „ Zeitung sür Stadt und Land" tema teutamiseks. Hea, et ta ommeti weel sedagi ära tunneb, mis temale teutuseks on, kui ka weel paranemisest tema juures juttu ei ole. Et meie temast tõtt oleme rääkinud, tunnistab ka ümbertõlgitud kiri. Omas 12. olime kirjutanud, kus teu-orjust pärast kaebajatest rääkisime: „ Mehed läksiwad kaebama, aga üks kohus saatis nad töise juure, künni ühes kohtus öeldi: Mis teie tahate, mõisa herra wöib oma maaga teha, mis ta tahab, ja wõib teda ka nii wälja anda, kuidas tahab. Teil ei ole mingisugust õigust kaemata." Sellest jutustusest paistab ometi selgeste wälja, et mehi sugugi kohtu otsuse alla ei wõetud, see on, et nende kaebdus tagasi lükati. Aga „Zeitung sür Stadt und Land oli seda ütelust omal tutwal kombel «di 2 75 sees nn ümber käänanud, nagu oleksime ütelnud, et meestele eesseiswad kohtuherra sõnad kui kohtu otsus .ette loetud saanud. „Zeitung sür Stadt und Land päris meie käest, et meie seda kohtu protokolli äratrükiksime  ja kohut nimetaksime, kui mitte walet ei taha rääkinud olla. Oma 16. sees andsime seesuguse  walekskäänamise kohta wastust, aga nüüd tarwitab  „Zeitung sür Stadt und Land" sedasama oma walet, nagu nägime, jälle omale tunnistuseks. Nii teeb see ajaleht ikka ja saab seda ka selle kirjaga tegema, mis meie Eesti Postimehele wastuseks andsime. Weel hullemine, kui „Zeitung sür Stadt und Land" käänab „Neue Dörptsche Zeitung" meie ütelusi selles kirjas, mis Eesti Postimehele wastuseks andsime, ümber. See wiimane ajaleht ütleb selge sõnadega wälja: Sakala jutlus õpetab sõda üksiku rahwauste wahel meie maal. Kes meie ajaleht tõeste lugenud on, see teab wäga heaste, kui häbemata wale see ütelus  on. Kui „Neue Dörptsche Zeitungi" redaktorid mitte isi; Eestikeelt ei mõista, et Sakalat lugeda wõiksiwad,  siis ei peaks nad ka mitte seesugusi kirju Sakala  kohta awaldama, keda üksi mõne jampsija Sakslase  pää meie maa kahjuks wälja jõudis mõtelda. Weel Zeitung sür Stadt see ajaleht jälle ei ütleks, et meie tema pärimisi wastamata jätame, sellepärast peame siin ühe kirja peale wastust andma, mis tema 92 sees seisis. „Mis eest koolmeister lahti tehakse" selle 100 paneb nimetatud ajaleht meie 15. seest ümber, aga wihastab  selle üle ja laimab meid sellepärast, et meie koha nime täitsa wälja ei ole kirjutanud. „ Zeitung sür Stadt und Land" ütleb: „Nii kaua kui mitte Sakala oma ütelusi tõeks ei ole tunnistanud ja õpetaja ja koha nime nimetanud, tunnistame seda juttu meelega tehtud maleks." Peale selle ütleb nimetatud ajaleht, et koolmeistrit mitte õpetaja lahti ei wõi lasta, waid üksi kihelkonna kooliwalitsus, kes neljast liikmest kokku on seatud: Kiriku wöörmündrist, õpetajast, kihelkonna koolmeistrist ja kihelkonna kooliwanemast. Nende üteluste  peale wastame: Kui keegi meid küsib, kellel õigus küsida on, siis saame kohe nimesi nimetama. Omas ajalehes ei saa meie seda aga praegu mitte tegema, sest meie ei taha ennast mitte ilmaaegu igas nädalas paar korda kõhtudesse tantsitada lasta. Meil on juba kuus ajalehe protsessi ja kui neid weel juure tuleb, siis läheb meile ajalehe kirjutamine pea wõimatumaks. Nagu Zeitung s. Stadt u. Land ehk ka saab teadma, kestawad protsessid meie maal natukene kaua. Iga tühja sõna pärast wõib kohtusse kaemata, kohus kestab  aastate kaupa edasi, mis palju raha ja aega maksab.  On aga seesugusi protsessist ühel ainsal inimesel tosin kaelas, siis wõib see tema hinge wiimati ka wälja pitsitada. Kui aga Zeitung s. Stadt u. Land ütleb, et üksi kihelkonna kooliwalitsus koolmeistrit lahti wõib lasta ja seesugusi asju toimetada, siis tunnistab  ta jälle, et ta lugu nagu wähe tunneks. Mis paberi peal on, see ei ole igakord mitte elus. Näituseks  tahan ma Zeitung sür Stadt u. Landile nimetada,  et üks von B. Sakala toimetaja peale kohtusse ajalehe kirjade pärast „kooliwalitsuse nimel" on kaebanud, millest kaebdusest aga kihelkonna kooliwanem ja kihelkonna koolmeister ühtegi ei tea. Kahju, et „ Zeitung sür Stadt und Land" seda weel nii wähe tunneb! Wäljasmaa loosid. Ka meie maale saadetakse  sagedaste nimelt Hamburgist rahaloosi kuulutusi, kuhu kõiksugused suured rahawõidud ülesse on pandud. Weikse maksu eest lasewad need loosi kuulutajad omale kõikide rikkamate meeste adressid ülesse anda ja saadawad  siis omad kuulutusi sadade kaupa igasse kihelkonda.  Sadade seas on siis ka seesugust rumalaid, kes oma raha Saksamaale saadawad, nagu ei wõiks nad temast omal maal mitte lahti saada. Esimese tõmbamise juures ehk klassis on maks weike, kas 5 ehk 10 rubla, et aga ka suurema klassi summast saadetakse, antakse loosiwõtjale sagedaste teada, et ta natukene wõitnud ja omast õnnest kinni hoides ka suurema klassi loosi wõtaks. Nii paneb mehikene sagedaste oma 50 ehk 100 ja enam rubla paigale, ja ei tea isegi, et ta oma raha selge petjate kätte ära on annud. Et aga rahwas enam usuks, saadetakse wahel mõne tähtjama mehele rahasumma wõidu nime all kätte, et kõla laiali läheks ja loosiwõtjaid seda enam oleks. Nüüd annab seestpidiste asjade ministeerium  „Riigiwalitsuse Teadustajas" ühe kirja järele, mis Saksariigi kriminalkohtust wälja saadetud, teada, et seesugune loosi-jagude müümine keeldud on ja trahwi all seisab. Juba aastal 1878 andis „Riigiwalitsuse  Teadustaja" omas 220 numris teada, et