Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahvale. ..Saarlase" toimetus ja wäljaaudmine, Kuresaares, kaubauulitsas 10. ..Saarlane" maksab: Saaremaal aastas I rbl. 50 kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremaal pooles aastas I rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 25 kop. Tuleb wälja iga esmaspääwal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  Ä kop. M 31. Esmaspääw 5. Augustil 1885. 11. aastakäik Saarlane kõneleb Saarlastega. Et meie rutemine oma kirjakeeles kindlama  põhjusele ja ühele eesmärgile jõuaksime,  selle otstarbeks wõtan ma edespidi mõned sõnad, mis „Saarlases" kõige enam kahepidisel nüul tarwitatud saamad, läbirääkimise alla. Et minu kirjakeele põhjuse rajamise töö on et igast Saaremaa kihelkonnast juhtumisi  ja sündmusi awaldatakse, sest iga lugeja  soowib suure isuga teada saada, mis natuke kaugemal temast juhtunud on. See sooni ja nõudmine, et «Saarlasele" oma kodumaalt õige rohkesti sõnumid peab saadetud  saama, ei ole mitte üksnes oma Saaremaal vlewate lugejate kohta wäga tähtjas ja soowitaw, maid ka nende Saarlastele,  kes ülewete maades ja linnades elawad ja «Saarlast" loewad! Saamad nad «Saarlase" läbi omalt maalt, omast kihelkonnast ja wallast sõnumid, on see neile nüsamma, ehk tõtt ütelda, enam määrt, kui mõni omakste poolest saadetud algusest lõpuni „palju tuhat terwistega" täidetud paberi leht. „Ei wõi wäga nuriseda!" ütleb mõni, „Saarlane on ka oma jäu sõnumid oma üks ainuke ja käes olewal aastal üks käsil Saaremaa kohta kohaline ja kindel saaks olema, sellepärast on minu südamlik soow, et Saaremaa kirjanikud igas Saaremaa kihelkondas oma rahwa-keelt hoolega tähele panemad ja kõik sõnad ja kõnekäänud, mis nüüdse kirjakeelega mitte ühte ei lähe, üles tähendawad; seda korjandust saame õigel ajal ja õigel kohal oma kasuks tarnitama.  Saaremaal on palju rahwakeele sõnu, mis sündsad oleksiwad kirjakeelesse üles wötta; siiski ei oleks see mitte õige, kui meie neid igaüks oma tathmisega tarwitama hakkame, mille läbi meite kirjakeel jällegi wäga kesiseks läheks, maid meie peame neid enne ühe keeldetundjale läbi katsumiseks  ettepanema. Saame meie, armsad Saarlased, oma kirjakeelele ühe kindl aaluse, ühemeelise ees- märgi ja senna juure weel hulga sündsaid rahwakeele sõnu, eks see ole siis üks tähtjas  magu meite hariduse põllul! 11. Ma olen kord ettewõtnud Saaremaa kirjanikudega kõneleda, sellepärast palun siis „Saarlase" lugejaid seda mitte paljuks  panna, kui ma täna selle tarnis jälle  natuke ajalehe ruumi tarwitan. Ma kannan oma isamaad (Saaremaad) ja selle  rahwast oma südame esimise lehekülje pääl, millepärast ma „Saarlase" lugejaid mitte ühte siilmapilkugi ei wõi ära unustada  ; just minu tänane kõne sõuabgi selle  eesmärgi poole, et „Saarlase" lugejatel  igal ajal tuumakaid suupäralisi palukesi  nükitseda oleks. Meie Saaremaa ja rahwas oma elu ja oluga on see suur toidukamber, millest Saaremaa kirjanikud, kui kokad „Saarlase" lugejatele paremaid palukesi peawad malmis küpsetama ja lauale  kandma, mille iuures ka kaugelt küla kakku ei saa puuduma. Wäga soowitaw kodumaalt toonud." Tõsi! aga mul on Jututuba. flSpp.) „Ole mait, sina madu, keda ma omas põues suureks kaswatanud olen!" kisas tema kui meeletu senna wahele. „Aga Egon !" surus Olga teda paludes ja pisarad hiilgasiwad tema ilusais silmades,  „ mäele oma lapse püüle!" Minu laps? Ha ha ha ha! Minu laps ? 5a äraneetud, wilets, äranee ... Kaugemale ei saanud ta mitte, sest Äkilises  wiha hullustuses tõstis ta oma käe «lese, et oma abikaasat lüüa. ILA põgenes Olga kõrwale, ta pääfis tema läte Vahelt; ie täüdnud aga mitte, lohu  minna. SM sammal silma pilgul, kus Olga wälja jõudis, oli krahwi wihatuju kõige UrWsa». Rägisedes karjus ta arusaamata sõnu, lautos omad kaed laiale ja kukkus pead pidi klaasukse wastu, seda tuhandeks tükkiks  ära purustades. Nii seisis tema kaua aega põrmanda põäl maas, krampidest kõwa kui puu, ja ZMN inimene ei täädnud sest midagi. Te«« f«urest haawaft sorinal wälja Wosvvd weri oli ilusa põrmanda riide pääl ära tarretanud sääl juhtus tema teener Jüri kogemata senna tulema. Ta tõstis minestanut härra üles, talus teda woodisse ning laskis arsti kutsuda. Jüri oli niisuguste juhtumistega juba harjunud  ja täädis abi, aga seda korda ei tahtnud  ükski nõu ega rohi aidata, ning raske  pitk nädal läks mööda, enne kui korda läks õnnetumat krahwi jälle minestusest lüesäratada. Sääl katsus ta oma walutawad  peaotsa, waatas wöeraaste silmadega  ümberringi - ühe korraga tuli talle aru paha, ta kargas järsku pisti ning karjus  : „Kus ta on?" Jüri istus tema woodi kõrwas kui truu teener. Tema rääkis, mis ta täädis. Pea parast seda, kui ta omat härrat nimetud wiletsas seisuses leidnud oli, leiti ka krahwinat kadunud olewad, ja Jüri oli palju waewa näinud, et tema jäljed üles leida, aga kõik asjata. Wärawad, mille wõtti krabwina oma juures talus, oliwad lahti. Teisel wärawaid  oli metsa poole wiija tee wäga kõwa, nii et jälgi tunda ei olnud. Tetst teet kaudu linna tagasi ei olnud õnnetu krahwina ka mitte leinud, sest järel kuulamised  andsid aru, et ta saal mitte ei ole olnud. Metsa oli Jüri osalt ise läbi otsinud, osalt teistest läbi otsida lasknud aga kõik asjata. Kui Egon seda oma ustawama ja truuima  sulase sõnumit kuulnud oli, waatas ta imelikult oma ümber —andis siis oma teendrile käsku, mille läbi see ära pidi minema, ja kui ta tagasi tuli, oli krahw haawa uuesti lahti kiskunud ning magas jälle nimestanud oma mere sees maas. Tema olek oli palju pahemaks läinud, ning kui Jürit mitte ep oleks, oleks ta wist ärasurnud. Aga Jüri truui ja hoolsa talituse läbi sai ta mi imaks ometi tcrweks, kui ka krahwi oma tahtmise wastu,  sest mis oli nüüd enam tema elust? Seda maja, mis tema kõige suuremat õnne  ja õnnetust näinud oli, tahtis ta muidugi  maha jätta, ning Jüri oli juba kõik äraminemiseks walmispannud. Tema üksi täädis, mis juhtunud oli, sest ta oti, kui ta oma härra minestuses leidis, suure waewaga tema kätte wahelt selle sedeli wälja kiskunud, mis Olga kirjutanud oli ja nii kolas: j „Mina ei wõi sulle midagi enam anda,  Aleksander, mull ei ole midugi enam, ja sinu õigused minu kohta on nüüd otsas. Põgene, nii pea kui wõimalik, kui minu meeS seda aru saab, olen ma igaweseks  ajaks õnnetu. Mina ei tule mitte enam aja wärawa juurde." Selle sedeli oli Olga Äe mana nacse kätte- annad, kelle käest Egon ta ärawöt- I Mld oli.