koolide katsujaid tõmmatud, nagu „ mahen- kardab, sest ega nemadgi pole kellegi südamesse waatajad, tunnewad ka ainult seda, mid silmadesse ja kõrmadevse puudub. Liigu uiu üks lugu näituseks, mis mina oma koolipoisi põlweS, übt koolitatomist -vaadates juhtusin nägema. Lapsed seisimad  õpetaja ees poolringis, kes ise taoli Ml istus wäikse laua ääres ja lapsi pääst rehkendada laskis; koolmeister seisis õpetaja selja taga ja nähti ka lastega seltsis arma  ivad: aga ta ei tahtnud ka lapsi palju laena armanmega maemata, iesi ta jo ise laste eest umbes arivas. Laste -vaema kergituseks  kirjutas ta wälja armetud armu paberi tükikese pääle ja pööris seda laste poole, mida need õige osa masti nähti möistmad  tähele panna ja selle järele üsna selgesti  oma ülesannet wälja kostsiwad. Kas niisugune koolmeister pidi kord ka seda mõtlenud  olema, et tema kohus ka lapsi on tõsidusele tüsmaiadad'. - Kuidas peaks koolikatsuja mruaste tegude läbi „tõmmatud" wõi laideiud  saanut i Ega ünnagi ei tea, kuidas laon kooli katsume,vastu on walmistatud. Ei saa ka selle ülemal jutustatud luukesega  mine kõiki „auusaid isamaa" amuleiuikun  loodud, sest tõesti auusaid koolntsiürit  on ka meel leida, kelle ülem asi koolikatHMisel ei ole õpetaja käest kiittist oota, maid leuta ülem püüdmine on selle juures fee, et kooli katsmisest tema õppiatelc  uut äratust tuleks cdcspidife õppimisele. Riisuguse mehe oma südame tunnistus on tee, kes teda bää tegudes kiidab ja laidab kui ta on juhtunud eksima ja selle kiituse mastu on kõik muud kiitused üsna tühised. Ei me xolc -veel kellegi koolmeister, kes paljalt koolmeistri cksaami on teinud, maid laske kasmatuse ja õppimise mi isi tundmine peab temale elu ealise õppimise ja uurimise läbi kord komalt selgemaks saama, kellest aga need kõik ilma Mimad, kellel armastus  oma ammeti mastu puudub. Kuida mõningad noored mehed ennast wäetcenis- tusi korra eru tasemad ammetise malitseda msina sootnsisi ia palga maha laskmise käbi, selles: mõits tüll inõnda hale naljakat tükki tirjura, aga jääga siit saadik, see saaks ehk mõne mehel '.väga happu olema lugeda. (Jääb polele.) Muhumaalt, (Lendaiv madu.) Siin sündis möödalänid aastal üks imelik nali, millest ma siin sellepärast jutustan, et mõned  lühjakartiikud inimesed parem asja järele  maataksid, euuegu midagi asja üle amaldawad ja juttu mälja teemad. Kui seda tehtaks, siis ei oleks ka tontide ja mürustite nägijaid sugugi olemas. See sündis just heina aegeS. Uks wano.eit  tuleb õbutes, hing kurkus joostes meisast koju poole. Kisendades jooseb ta seia ja senna rahmast kokku kutsuma üht suurt leudawat madu ära tapma, midaS ta meelas puu otsas olla näinud. Mehed pidamad nõu arwawad seia ja senna, kudas niisugune hirmus loom seia saare pääle on saaud ja tuumad miimaks selle mõtte pääle, et kõue mibmaga see jäle loom maha on kavand. Naesed jooswad seia ja senna o-n.o. lapsi otsides ja neid mitmesuguse armsa nimedega kutsudes. Witatid ja kirmed käes astub üks poo! tonn mehi tähendatud metsa poole mana turjategiale otsa pääle tegema. Aga iga ühel põksub süda rinduS, ei tohi keegi ligemale minna. Warjult põõsaste  tagant waatnmnd mehed sao. sammu päält hirmsa looma otia, möötwad ja tollimad  mõttes unna suurt pitka kõmerat nina ja laia saba. Armamad et see kurjategija siin saares juba ehk mõnda kahju on tcind, õhkawad: kui t'a!e otsa pääle ci saa tehtud,  nis meel palju suuremat kahju saab tegema. Mis nüüd teha: kes tahab oma hinge anda et teised see läbi saaksid lunastus?  Wiimaks astub üks kõige südamelikuni  ette, mõrad wikail õlale, sammub hirmsa looma ligemale, tahab just icrawat riista temale kehasse torkava, aga õnneks käsi wäriseb; muidu oleks teise mehe mnmmuse  katki leikaud. No jah! see hirmus lendaiv madu ei oluudgi muu kui lelnua lüpsiks puu otsas ja mammus selle üle, käis ripakil üle lüpsiku tori, mis kartliku silmale suurt pitka kõmerat uina ette maalis.  Sülgedes ja wanaeite kirudes tulid mehed  metsast tagasi. siis oleks mo käsi tükkis teisiti käinud ja Ma ei oleks mme nälja ja häda kätre langenud.  sim Saksamaal, kus inimestel pcoleski lüdüni pole ja möera häda eest omad kenvad kini toviwad, siin ah! vm tabaksin -—" ..Kuidas sie siis on tulnud." küsis Hermann  ebasi. ..ei Te' ennast hliktatv.se sisse lassile tõmmata d" ..Teie stigu ilma halastuseta läbi." audis mana dambuid kokku pigistades wastusM.  ~Na judtusiu hulguste sekka zakautasiu  kõik oma maranduse. Suure lootusega  uetrsin ma ennast nõuda nimetud auuiate iuuucste söbrade poole, aga nad näitsimad Mlillc häll naeru all ust. Nõuda zubtuuu ma kõige kangemasse hädasse. Ha. bo." naeris ta mmalikult, „km Teie maal üks suurtsugu bärra möuc tubaudc ära karrad, siis ei augu ükski koer sille järele, aga kui üks wacne pere va ülekohtusel miisil uarukesi leiba omale wõtab, et sellega oma lame valga kustutada, siis saab ta karistusi majasc pisicAid ja nõuda su minga Nndmud. SSatke Teie ennast, noor dZrra, minu asimalc. siis saate uatusi renmemolr minu üle kolul mõistma. s'ata kõbu paama ci olnud ma midagi enam Muud ja hirmus nälg piinas minda sääl tabtis üks hea jnhNunine, ei ma ühest riktai? mehest kuulsin. Ma lasknu teda mull' näidata ja käisin, kadast sunnitud, samm sammun tczna järele. Ta juhtus o-ua kirja - lasku mälja tõznbama ja ma nägin. et see paberi raha täis oli. Ma astunu järele kotta ja siit näisin ma, et La inna kuub kirjutasuga ette tuppa tooli pääle pani. Kui ma armuandid palusin, sain ma teenritest uksest mälja aetud. Pa-äm meeris lõpule ja ikka ci olnud ma Jumala ima saanud. Hirmsas:: piinam nälg kündis mind la hirmsale nõule; ma roomasin masin õhin: majasic, tegin eest ina ukse ladu ja waatsiu, kas kuub meel saa! vn. Lige. kuud on meel mana koha püük. Juba olin ma teda rätte saanud ja kirja-tasu mälja mõtnud, kui üks köwa käsi mo kraest kinni tabas. Teener oli mind. jubtunnd kätte saama ja nüüd tuli üks mõnlns elu ja stmma räälc. Mo õnnetuseks tõmbasin ma oma nua tasust mälja ja ba masin oma masnm, mull ei olnud tõesti mitte nõu, seda znecft tappa, aga cks kuri maini tahtnud, ct ma ta rinda pistsin. Ta kukkus malm; ta kisa paale olimad härra ja teised maja ralaoas üles ärkanud ja juure nntanud ja pääle lelle teatl kõrk .... Aüüd istun ma siin ahelates ja mo waenc naenc ja ivacsed lapsed, sääl üle sume ilma mere, pidawad nälja kannatama." Amcerikalasc kannatuse lugu oli Hermanni  sügamast: liigutanud. Kaua aega istus ta wagusi saal znötetcõse maibunud, kuuni ta miimaks üles tõusis ja ütles: „Kni Te' nüüd jälle Nöi-lorkis oleksite ~Tiis oleks ma lülikese aeaga jälle mõni mees," rääkis Tõusin elamult mahele, „iest mull on üks paar tublit län röötegennseks, ja tee te-ob Ameerikas raba, palju raha sisse." ~Teie ei tahaks siis mitte," rääkis Hermann  pitkaliscma häälega jälle edasi, „seie Europassc jääda?" ~Et ma tohm oleks," hüüdis mang valemate silmadega. „Ilma aea miitmata siit ära üle ilma mere, sinna wabadnse riiki, kus üksi õnn ja önnsus on. Lh, wöiks uuille keegi mo priiust jälle anda, ma oleks talle tänulik luuni mo elu otsani, ja mo naene ja lapsed pääle selle. Übe imeliku pilgu saatis nüüd Amecrikalane  Hermanile ja see mastas niisammasugusega,  mille pääle csimine ülev tõusis ja mõttes üle hoomi sammus, sest mangide prii tund oli nüüd möödas ja fcldmebel ligistas ennast nende kahe jutustajale. sJöig jääb tillema.) Kaugemalt kodumaalt. Pärnumaalt. Meitcl kirjutakse: Aealched  kuulukse iga! pool kõmaste kolera tõbe laiali lagunemist rääkima ja meel selgem seda, kus neid kõige rohkem suremad, nõuda on juba see kartus meie rahma sekka tekkinud  ja räägitakse igal pool, noorde ja manade  keskel nagu seda „Pet. Ztg." kord teadustas: aga Jumal tänatud, siinmaale on ikka nõnda wiisi mööda läinud ja tõbi tulemata jäänud, aga sellegi pärast ou see teadmata. Kuida kuuluud olen, olla mitmed,  kelle elu kallim on, omale tohtrite käest rohtu muretsenud, et siis mõtta on, ega tõbe aeal enam aega ei oleja see tõbi ei annagi seda aega, mõned kes targemad ja kunstis kawalamad ou, tarwitawnd omale metsa rohtusi selle jäuks; kas see kõik aitab  ebk mitte. Tuwe wilja üle kaeba wad mõned põllumaa pidajad, kellel kõrged maad, pool põletas päikene orase juurika iraga ära, ja nõuda jäiwad mitmed wilja põllud, üsna mustaks; hilja oli uut seemet ka pääle külida,  aga madalamad hallika maad, sääl kasivad wili üsna lopsakuste. Juba mitmes  kohtas on rukki lcikus alganud, mis kewade mitmes kohas mõis arwata, et süalt iv ist sügisel midagi wötta ei ole, aga see on koguni ümber põörnud. Madalamad põllud kandsiwad ilusat wilja, aga kõrgema nukkide otsas kõrwetas päiken ära. Llörtsielu on ka mõnes kohtas