Otsime nende küsimiste peale waStnst .Sakalast" ja teistest EeSti aealehtedest. Jätame wanad aSjad magama  ja raagime Üksi uutest näitustest. Möödaläinud aastal oli .Sakala" oma Nu. 51 seeS üht koledad kaebtusekirja Rõhu walla koolmeistre M. B. (õigem M. P.) peale üleswõtnud. Se nurjatu .kange palwemees" oli .Sakala" sõnumite järel üht ilmasüüta .sauuamehe poega", keda wargaks pidas, hirmsast peksnud ja piinand; niisamati üht wõerast poissi, kes tema .erne põldu waatama" läinud. Wahel sundida tema koolilapsi, kooliwanema abiga, üksteist wastaStikku peksma, kui .oma käsi juba peksmisest wäfind" oleks. Koerade ja kasside sabad ja tagumised jalad raiuks se .Bashi Bosuk" ära j. n. e. Kirikherra ja mõisawanemate meele järel oleks aga sesugune koolmeister ja kui keegi .midagi ütlema läheks", siis tunneks seda kohe rendi juures ehk saaks talust lahti laSmd j n. e. Wene aealehed oliwad seda teutawad kirja kui leitud rooga wiiwimata üleswõtnud, natuke solkind, natuke wenitand  ja lõppeks lisanud: .Seda ei sünni aga mitte üksi .Kojera" koolis; selsamal kombel tehakse enamist igas EeSti külakoolis." (! I) Meie arwame, et siin .Sakala" kohus oli, seda asja kõige wähemast nii palju õiendada, et üksi .Kojera" koolist jutt oleks, mitte .enamist igast Eesti külakoolist". Aga koguni mitte! Just seda näitab Sakala" tahtnud olema, et meie rahwakoolid Riigiwalitsuse fllma ees halwaks tehtud saaksiwad. Mitte Rõhu walla koolmeister M. P. et ole se, keda .Sakala" haawata tahtis, waid meie maa rahwakoolide kord üleültse, nimelt aga .kirikherrad", keda .Sakala" rahwakoolidest wäljalükata soowib. Möödaläinud aastal sepistati .Sakala" kirjutuse-kamris  ükS sesugune .rahwa soowimine." Paremad mehed rahwa seas tunnistastwad ennast selle wasta ja nimetasiwad  seda selleks, mis se oli, se on .Sakala" soowimiseks. Afi tõSttS meie lehtedes nii palju tolmu, et Zensuri-walitsus  heaks arwas, seda waidlemist järsku ärakeelata. Mitmed suusad rahwahääled jäiwad sedawiisi kuulmata, aga ka .Sakala" et wöinud nüüd enam selle asja eest wõidelda mida üleskihutanud oli. Rüüd näitab siis .Sakala" köweral teel, üleüldise teutamise läbi meie rahwakoolist usuõpetajatest ja uit palju kui wõimalik, ka nende õpetusest .puhastada" püüdma. Et afi tõeste nenda on, et waene koolmeister M. P. muud midagi ei ole, kui aga se oinas, keda .Sakala" kõige .palwemeeste" ja . kirikherrade" pattudega katab ja peletuseks maailma ette saadab, se paistab juba.Sakala" waidolemisest Wene aealehtede wasta, kui need M. P. peale tõstetud süüd Eesti külakoolide alaliseks süüks tõstfiwad. Se paistab aga ka se asja edaspidisest käigust wälja. Seda teutawad sõnumid, mida .Sakala" sigitas ja Eestimaa auu kulu peale keelmata läbi Weneriigi oli jooksta lasknud, seda ei suutnud meie mitte tõeks pidada. Mitmed asjad selles koledas sõnumis käifiwad niisama täieSte iga pooleftkt korralise inimese südame-elu wasta, kui ka korralise looduse-käigu wasta. Meie ei suutnud nimelt mitte mõista, kuida üks kass, kelle saba ja tagumised  jalad kurt .palwemees" äraraiund, weel .Malfi talu põhulauta" ronida wõiS. Meie ei wöinud seda laialikantud awalikku teutust Eesti rahwakoolide peale rusuma jätka ja astusime omaS juhtkirjas .Hääled ja wastakõlad", selle lehe Nr. 4 sees, teutlikude keelekandmiste  wasta. Meie kirjutasime: .Kõigil se! pitkal jutul seisab fihtwale täht nii selgest otsa ees, et sellest suuremalt rääkida waja ei oleks, kui meie sellest untte kui ühest kardetawast aeatähest rääkima ei peaks" j. n. e. Selle peale kirjutab .Sakala" selle-aastase Nu. 7 seeS: ..Tallinna Sõber" täidab oma ametid truuiste, uus ta enese peale wõtnud. Ühtegi nummert ei lähe mööda, kus ta mitte meie rahwa püüdmistele hoopa ei annaks." Edaspidi püüab .Sakala" omal tundud kombel usaldust  .Tall. Sob." peale wähendada ja annab sõnumid, et koolmeister M. P. asi juba Rõhu walla kohtu poolest läbikatsutud, süü selgeks tehtud ja süüalune ametist lahti mõistetud olekS. . . Meid oli esiteks üksi looduslik munesemõistus logika abil fihtwale jälgedele juhtind ja meie maa ja rahwa auu oli meid kirjutama sundind. Uhe koolmeistri ametis sallitud  Ristiinimese südame peale usaldates olime meie esiteks selle kurja teutuse waSta wälia astund, mida Wene aealehed  .Sakala" sõnumite peale Eesti rahwakoolide wasta tõstfiwad ja läbi laia isamaa wedafiwad. Nüüd ei wöinud meie ennast enam ükst usalduse peale tuetada ja nõuudsime otsekohest sõnumid, mida ustaw käfi meile suure lahkusega saatis. Kaebtused Rohu walla koolmeistre M. P. veale on muist otsekohe ja täieste waletud, muist ühest wihasest sulest nii palju ülespuhutud, et tõeterakest palju enam tunda  ei cle. .Palwemees", se on palwerahwa ehk wendade k M- duse liiD ei ole koolmeister M. P. mitte, kui tema ka igal Laupääwal palwetundi peab ja üht jutlust ettelueb, kuida seda igaS külakoolis tehakse. Tema on üks heatahtmisega,  tasane ja waikne mees. Ühe poist peale on tema arwand, et se Jõulupuu ehteid  marastaud oleks, ja on teda kariStand. Se pois on wastane ja kangekaelne ja on koolmeistrele palju waewa ja meelehaigust teinud. Margust ei ole tõeks tunnistada suudetud, ükst aga nii palju, et pois selle kapi kallal käinud on, kus need Jõulupuu ehted hoitud saiwad.  Pärast järelkuulamist on waidlejad isekeskis äraleppind.  Mõnda poissi, kes isekeskis kiskund ja kõlwatumad tempu teinud, on kooliwanem üksteist wastastikku peksa lasknud. Et se karistuse-wiis just kiita oleks, seda et ütelda mitte; koolmeister on selle asja juures aga taieste ilmasüüta. Seda poissi, keda koolmeister omalt ernepõllult leidnud, ei ole tema mitte korda löönud, maid on temale weel süia annud, kui kaebas, et tühi kõht teda kihutand oleks. Ähwardand on aga koolmeister, et pois witsu saaks, kui weel kord tema erne põldu .waatama" läheks. Seda on pois kohtu ees tunnistand, niipalju temale ka nõuu antud, õiged aega tähele panna ja koolmeistre käest raha wälja piigistada. Ühe wõera koera, kes juba palju pahandust ja kahju tema toidukamreS teinud, on koolmeister äkilisel meelel mitme kirwehoobiga surmand. Seda on tema pärast ka ise kahetsend ja tema kooliwanemale tunnistand. Koolmeister M. P. ei ole mitte omast ametist lahti mõistetud. Waldas oli aga tema wasta suur kahin tõstetud, ja et lootust ei olnud lõugu sulguda, siis on temale nõuu antud ülesütelda. Seda on tema teinud, tallitab aga kewadeni weel oma ametid. Se on kõik. Rendi lisamised, lahtilaskmised taludest j. n. e. on »Sakala"  kirjasaatja kõnekaunistused. Kui .Sakala" ennast sedawiisi wale ja kihutuse pasunaks  teha laseb, fiis ei kosuta se leht küll mitte seda tõeauustust, mis õige wabaduse täht on. Kui .Sakala" sõnalausumata pealt waatab, kuida Wene aealehed tema enese sõnumid solgiwad ja nende waral Eesti rahwakoolist rööwlikoopaks muudawad, siis ei ole .Sakala" mitte maa ja rahwa eest kostja, waid ajab Wene aealehtede abiga üht salalikku era-politikad taga. Et need rahwakoolide  teutamised Riigiwalitsuse ja laia isamaa ees, mida  ..Sakala" teeb ja teha laseb, et need koguni mitte „rahwa püüdmised" olla ei wõi, se on küll iga mõistliku lugeja silma ees niisama selge kui se, et ..Tallinna Sõber" tõeste oma „ametid truuiste" tallitaS, kui sesuguste awalikkude  teutuste wasta awalikult wälja astus. Kuida kosutab.Sakala" oma lugejate auustust seadusliku  õiguse wasta, selle inimesteseltskonna kalli wara wasta, mida üks kuulus mees .Taewaisa rüppelapseks"  nimetab? Kaks juhtkirja, möödaläinud aastakäigu Nr. 46 sees ja selle aastakäigu Nu. 4 sees räägiwad .Jahiõigusest talumaade peal." Kuida teatud, on suurem jägu meie maa talukohtadest selle kaubaga müüdud, et jahiõigus nende kohtade piiredes mõisaomanikule jäi. Käsuliste lindude sigitamise kasuks ja metsakaswatamise kasuks soowib .Sakala", et se .wana  eesõigus" rautatud saaks. Meie ei taha siin laiemalt läbikatsuda, kas weikema kohaomanikude jahiõgus metslindude sigitusele kahjuks ehk kasuks oleks. Teada on, et ka wõeral maal, Saksamaal j. n. e. weike kohaomanikudele mitte piiramata jahiõigust antud ei ole. Mässamise aeal, aastal 1848 sai neile se õigus Saksamaal antud, aga jäneste ja pöllulindude häwitamine läks nii wäga liiale, et Riigiwalitsus seda õigust pea jälle jahiseaduste läbi piiras. Meie maa kohta  ei ole wõeramaa seadused ühelgil kombel sunnitawad, kuida ka meie müüdud talukohtade piired suuremalt jäuult targemini ja paremini seatud on, kui mitmes paikas Saksamaal,  kus se asi omal aeal wäga järsku ja ülekaela tehtud sai, kuna meie tark ja kindel Riigiwalitsus selleks parajad aega järelmõtlemisekS ja seadmiseks andis. Meie tunneme ja tunnistame ka rõõmsa südamega, et läbi meie talurahwa üks wärske nooruse-waim käib, mis elutarwituste kõrwas ka elukenadusele oma õigust annab, ja sellest on loota küll, et meie talurahwas suurelt ehk suuremalt jäuult lindusi oma päriskohtade pealt ei häwitaks, waid neid rõõmsast sigida ja kosuda laseks. Meie oi himusta ka koguni mitte selle eest kosta, et keegi oma ostetud maa ja pinna peal mitte igas tükkis täieste ja üksi peremees olema ei peaks. Se kombe aga, kuida .Sakala" talukohtade jahiõiguse eest kostab, se ei wõi muud teha, kui aga ühel poolel rahwa meelt segada rahwa auustamist seadusliku õiguse wasta, selle..Taewaisarüppelapse"  wasta wähendada, ja teisel poolel ärritada. Efiteks peame meie siin tähendama, et mõisaomanikud? jahiõigus talukohtade peal mitte Ms „eesõiguS", weel wähem aga „wana eesõigus" ei ole, waid lihtlabaselt õigus. Wanad eesõigused wõiwad ükst wanast aeast ja olekust meie aea ja meie oleku peale ulatand olla. Talurahwa  päriskohad ei ole aga mitte ühest wana-aegsest olekust figinend, waid meie-aegsest mõlemipoolisest priitahtlikust  kaubategemisest. Minja müüs kohta, omale selle peal üht õigust pidades, ostja ostis kohta, müijale seda õigust jättes. Kaup oli tehtud, ott kindel ja seaduslik. Üks seadus nüüd, mis ühe käest rohkem päriks, kui tema müünud on ja 'teisele rohkem annaks, kui tema ostnud on, se ei oleks mitte enam seadus, se wägiwald oleks wabaduse waenlane. Kui aga seadus ennast wägiwallaks muudab, siis kauub kõik se omanduse kindlus, mis seadusliku elukorra ja hariduse põhjus on. „Se õigus on weike asi" mõtleb ehk mõni lugeja. Seaduse silma ees ei tohi ükski asi weike ega suur olla. seaduse silma ees ei tohi muud seista, kui ikka ja üksi õigu s. Meie armame, et meie kohaomanikudel kõige mähem asja oleks, seaduse asemel wägiwalda soowida. Se leikaks nende enese liha sisse; se kisuks selle kindla pinna nende jalge alt, mille peal seisawad. Jääks kord seadus nii kõikuwaks, siis wõiks küll täna midagi mõisaomaniku käest talukoha omaniku kahjuks pärida, homme aga niisama  heaste talukoha omaniku käest, teise, kolmandema kasuks. Kellele jahiõigus tema talukoha peal tüliks ja pahanduseks  on, sellele wõime meie aga üht ainust nõuu anda: Katsugu seda õigust mõisaomaniku käest osta, rentida, ehk ühegi muu seadusliku kaubaga jäädawalt ehk aast-aastalt kustudada. Se tee on ainus, mis maba mehe kohaline on, mille peal oma politika-küpsust wäljanäidata mõib. Midagi,  mis teise seaduslik omandus on, wägiwallaga pärida,  se on Kommunistide wiis, seda kui heategu pärida, se on kerjajate wiis. Meie armame, et need mõlemad wiifid iga Eestlase kohta, niisamati kui iga teise auusa ja maba mehe kohta häbistawad ja kõlwatumad on. Ülbusest lahkugu iga anus mees, aga meheuhkust pidagu kinni. Meheuhkus ei himusta ega päri aga iialgi ilma maksuta ehk waStateenistuseta teise omandust ega teise teenistust. Seda õpetagu meie rahmamehed, üksi siis kaswatawad  maba maimu maba rahwa sees. (Jääb pooleli.) Keisri matmine. Peterburgist kirjutakse selle kuu 16. pääwal: Meie unustamata Keisri surnukeha on täna maha maetud,  ja kõrge Kahwatu magab nüüd Kindlusekirikus, Oma Abikaasa körwaS ja Efiwanemate seltsis. Must leinalipp ei lehmi seal enam, tuhanded et rända enam senna, miimist  korda armastatud nägu waatama; aga Tema mälestus  saab laias riikis jäävamalt elama, nii kaua seal Wene südamed tuksuwad ja aealoou-raamatutes saab Zaar-Peastja nimi Tema Esiisa kõrwas seisma, kes kui esimene selleS kirikus maetud sai. WäljaspidiSte kombete poolest läks matmine ettekirjutus  korda mööda. Kell 1 Ikuulutafiwad kolm suurtüki hoopi kindlusest, et kõrged mehed, waimulikust ametist, sõeawäe ametist ja walitsuse ametitest ja kubermangudest tulnud saadikud ennast  Kindlusekirikus koguma peakfiwad; wiimaste seaS paistfiwad iseäranis wälja Poolamaa saadikud omas mustas  rahwuslikus riides, kandilise saiumetmütfiga, mille peal uhke sulekimp, mitmel brillantidega ehitud, kõikus. Wene mundrete körwaS nähti kõigi haritud riikide mundreid  Europast, Aastast ja Ameerikast omas isewiifi läikis,  mis muidugi sügama leina-ehtetega kaetud oliwad. Selsamal aeal nähti igasugu Gardiwäge pitkaiS rongides  seatud paikade poole liikuma, oma armastad Walitsejale  miimist auu andma. Waikselt langetatud peaga astusiwad nemad edafi; igaühe nägu tunnistas, et saadud kahju teadis ja tundis. Wist ei olnud kedagi nende seaS, kes rõõmuga selle kurwa käigu asemel palamaSse lahingisfe  läinud ei oleks. Kell li aeal astus Majestät Keiser, Oma kõrge Abikaasaga käekõrmas, Zumalakotta; nende järel tuliwad esiteks Ketserlik KõrguS Snurwürst Auujärjepärija oma kõrge mendadega ja õega, siis Susrwürst  Wladimir oma Abikaasaga, Suurwürsti-praua Maria Aleksandrowna, Suurmürstid Aleksei, Sergei ja Paul; nende järel Keiser Aleksander 11. wennad oma Abikaasadega  ja lastega, Herzogid Leuchtenberg ja Prinzid Oldenburg.  Wõerad Würstid, nende eeSotsas Saksamaa Kronprinz  ja Inglismaa Kronprinz, tuliwad natuke hiljemini, kui Jumalateenistus juba algand oli. Kiriku uksel wõttiS Peterburgi ja Nowgorodi Metropolit  Keiserlikud Majestätid kirikliku õnnistusega waSta. Keiser ja Tema Abikaasa andfiwad mana Preestri käele suud ja läksiwad oma aseme peale, surnukirst paramal poolel, kuhu kõrged Perekonna liiked nende jmel astusiwad;  kohe algas Jumalateenistus. Pärast selle lõpetust aStufiwad Majestätid surnukirstu juure, langefiwad põl-