Esimesest liigist oliwad 337, töisest 85 kolmandamast 21, ja töistest 409 meest. Läbi katsuti 504 meest, see on 116 Wenelast, 121 Sakslast, 143 Lätlast, 1 Eestlane, 38 Poolaklast ja 84 Juuti. 5. Detsembril, kuda Riia Saksa lehed teatawad,  jätnud endine Liiwimaa kyberner baron Üksküll  - Güldenbandt oma endised lähemad ametnikud Jumalaga keS temale ühe albumi oma päewa piltidega  mälestuseks kinkinud. Selsamal päewal sõitnud baron Üksküll Riiast ära. Omal ajal teatasime meie, et Riia ja Miitawi  Greeka - Õigeusu piiskop Wiljandi Eesti Põllumeeste  Seltsile tema uue maja kohta õnnesoowi kirja saatis, mis seltsile koosolekul ette lueti ning mille eest selts herra Rajewskit kõrget õnnesoowijat palus tänada. Selle asja kohta kirjutab „Rish. Westn." järgmisi: .Meie rõõmustame selle üle, et Greeka-Öigeusu waimulikud oma mõistliku hinge karjatse  tegewuse läbi mitte üksnes oma õigeusulise karja, maid ka töise usuliste juures ikka enam ja enam sõpru leiawad. Selle üle rõõmustame ennast kõigest südamest, sest Greeka-Ligeusu mõjudus rahwa juures wõib ka riiklikus elus, usu ja wooruse peale maatamata, kõigite üksnes wäga tululik olla. See on meel seda tähtsam, sest et töise usulised waimulikud  sagedaste mitte ei ole mõistnud, karjatse ja karjase  wahel armaStuSrikast olekut sigitada. Kui juba keeleta ja mõistuseta lambaidgi neist kaugel seistes karjata ei Või, kui palju wähem peab see inimeste hingedega korda minema, keda wõimalikult lähedalt peab tundma õpitama, et neid kristliku armastusega wõiks soojendata ja hea elu idusid neisse istutada. Mitte kibedaste äritada, mitte uhke ja kõrgi wiisiga haiget teha, kuda mitmed teewad, waid õigusega ja halastusega Vaigistada, kristliku ja seltsliku  paleuste puhwsega südameid ära wõita see on maimu karjatse auuS üles-anne ja kohus. Et seda ülesannet truuSte täita, ei tohi ta ennast mitte uhkelt ja toredalt oma koguduse liikmetest eemal hoida, maid ta peab kesk nende sekka astuma ja seal, nende hinge elu tähele pannes, neid waimuliku rohuga parandama ja nende südametes auusate püüdmiste  walgust põlema süütama. Meid rõõmustab see wäga, et meie Greeka-Õigeusu waimulikud selle poolest oma ameti kohuste kõrgusel seisawad." Krimmist. „Walgus" kirjutab: ..Teadused viljasaagist ja rahwa elust. Kaugele Krimmi poolsaarele on juba umbes 20 aasta eest mitu ja mitu perekonda Eestlast asunud, ja nimetatud kaunis ja looduse annetest rikas maanurk Musta ja Aasovi mere wahel on neile aeg ajalt teiseks kodumaaks saanud, kus nad seda on leidnud ja kätte saanud, mida kodumaal  asjata ootastvad ja igatsesiwad. Eesti asutus Krimmis on kord korralt kindla järje peale saanud ja teeb tema ettevõtjatele rõõmu. Meie Eesti lehed oleme tänini oma suguvendadest seal lõunapoolsel maal wäga vähe teadust saanud, ja needgi teadused on suuremalt jault wSeriti ja valega segatud olnud. Tartu põllumeeste seltsi president M. Mitt avaldab „ Sakalas" mõnda Krimmi Eestlaste elust; see teadus on kõige asjalikum. Meie saame oma lehes edespidi sagedaste ja täielist teadusi meie kauge suguvendade elust oma lugejatele tooma, mis meile ühe suguwenna käfi toimetama saab. See on meile wäga tähtjas, teadust saada, kuda meie kodumalt lahkunud suguvennad fiin ehk seal suure Wene riigi isaliku valitsuse ja kaitsemise all elavad. Meie suguvend kirjutab: Mööda läinud suvi oli Krimmi põllumeestele kaunis kuiv ja põudne, millepärast tänavune viljasaak kaunis kehvaks jäi. Meie keskmised põllumehed saiwad tänavu läbistikku 50—60 tsetwerti nisu ja umbes 100 tsetwerti kaeru, kuna endised aastad põllumeest palju rikkama saagiga rõõmustasiwad. Tänavune nisude hind on umbes 12 rubla ja kaerte hind 4 rubla 20 kop. tsetwert. Keskmiste põllumeeste sissetulek  sell Põhjusel umbes 1000 künni 1100 rubla. Mõnda kahju on Krimmi põllumehed ja karjade kasvatajad  veiste tõbe läbi saanud, mis suvel sisemistest kubermangudest seie tuli. Eestlastest on tõbi väheste ohvritega mööda läinud. Sügise on meil rohkem vihma olnud. Nisu ja rukki oras on sellepärast kaunis heas korras ja täidab põllumehe südant rõõmsa lootusega.  Ilmad on meil tänini wäga ilusad ja soojad olnud. Talvest, mis ennast siin paaril kuul kergel viisil näitab, ei ole meil veel midagi näha. Kuda viljasaak, nõnda on ka puuwiljasaak tänavu kehva poole olnud, nimelt viinamarjad ja õunad. Wiinamarjade  nael maksis 5, 8 ja viimaks 10 kop., kuna nad heal ajal palju odavamad oliwad, 2 ja 3 kop. nael." Mõnesugused sõnumed. Kuda Shah oma sõnale mõnu annab. Üks noor Prantsusemaa maaler näitas ühe walitsejale oma pilti, kuhu ta ülesse oli maalinud, kuda Heroodia  ristija JoanneS'e pea maagna peal Heroodese juure tuppa toob. Shah küsis, kui palju aega sellest mööda peaks läinud olema, kui pea maha olla raiutud.  „Kaks minutit", wastas maaler, mille peale Shah tähendas, et siis suu lahti ja mokad tuha karwa hallid peaksiwad olema. Kui maaler seda mitte õige ei arwanud olewat, plaksutas Shah käsa, ning kui selle peale üks teema ori sisse astus, tõmmas  Shah mõega tupest ja lõi ühe ainsa tugema hoobiga orja pea otsast maha. Siis wõttis ta uuri taskust, ja kahe minuti pärast tõstis ta merise pea maast ülesse, hoidis ta maalitud pea kõrwal ja ütles maalerile: „Nüüd wõite Teie ise näha, et mokad tuhakarwa hallid on ja pärani lahti seisawad. Teie saate nüüd õpinud olema, töine kord Shahi sõna uskuma." Neid sõnu üteldes wiskas ta pea maha, läks ära oma tubadesse ning jättis kunstniku üksi, kes ehmatusest enam surnud kui elus oli. Kunstnikule  anti küll pärast rohkeste auu nimesid ja rahasid, aga sellegi pärast katsus ta nõnda pea kui wõimalik Pariis'i tagasi saada, kus ta praegu miimid. Mis rahu maksab. Rahu ajal seisawad üle terme maailma 6 miljoni meest püssi all. See arutu sõjameeste hulk maksab aastas otsata suure summa, see on mitte wähem kui 37 miljardi pranka. Üle kõige riikide kokku on sõjale nälja astumiseks 43 miljoni  soldatid malmis. Sillaotsa kerjaja. Wilhelm Hauff'i järele J. Lill. XVIII. 34. Joosefe' oli graafi proua juure ära sõitnud. Fröben oli tall nõuu annud, seal esiteks ütelda, et ta aga mõneks päewaks wõerusele olla tulnud; selle aja sees tahtis ta temale ta mehe üle teadust saata, ning kui iial wõimalik, teda Joosefega ära lepitada. „Ei", hüüdis Joosefe kärsitumalt, kui ta mööda, treppi alla sammus, „fiit uksest ei pööra ma iial enam tagast, igaweseks ajaks pööran ma neile müüridele selga. Uskuge, üks naene wõib palju ara kannatada, ma olen kaua aega pidanud kannatama, ning sagedaste kippus mu süda lõhkema, aga täna on ta mind oma toorusega surmani haawanud, liig rängaste, kui et ma talle seda andeks wõiksin anda. Ja kui ma ka minu pärast Pariisi sillaotsa tagasi peaksin pöörma, et mööda minejatelt mõnda kopikat armu andi paluda, ka seda tahaksin ma ennem teha, kui selle wiletsa mehe tooreid  tegusi edespidi sallida. Minu isa oli wahwa soldat  ja auus Prantsusemaa ohwitser, tema tütar ei tohi ennast mitte ühe harimata Faldner'i teenijaks tüdrukuks alanda ta." Pärast Joosefe ära reisimist kirjutas Fröben mõned kirjad ja seadis praegu oma reisi asju korrale, kui Faldner tema juure tuppa astus. Fröben waatas imestates tema otsa ning ootas uut sõimamist ja kirumist.  Aga tuppa astuja ütles: „Mida enam ma neid õnnetumaid ribast luen, mis ma täna peale lõunat Sinu tuaS leidsin, seda enam usun ma, et Sina kõige selle nurjatu 100 juures süüta oled, sest et Sa esiteks midagi ei teadnud ega seda auusat lindu ei tunnud; et ma oma naese Sinu rinnalt leidsin, annan ma Sulle hea meelega andeks, sest see nurjatu ei olnud sellest silmapilgust saadik enam minu abikaas, kui ta Sulle need rumalad read kirjutas." „Meie wana tutwuse pärast on see musie wäga soowitaw," wastas Fröben, „kui Sa asja sellest seisu kohast waatad, ja nimelt kiidan ma seda sellepärast heaks, et mull nõnda wõimalik on Sinuga wagust rääkida. Mis Joosefesse puutub, siis ütlen Sulle oma auusõna peale, et tema ja minu wahel täna lsuneni, ei ka iial enne seda, midagi pole ette tulnud, mis tema auule kõige wähemat kahju wõiks teha; et ta waene oli, et häda teda kord wõerast inimest sundis appi hüüdma —" „Ei, ütle param, et ta kerjas," kisendas Faldner,  „ja et ta öösel liiderliku pealinna uulitsatel ümber uitis, et raha teenida. Ma oleksin juba see kord Pariisis temaga wõinud tuttawaks saada, sest ma olin jo Sinu lähedal tead küll, seal sillaotsas. Ei, kui ma ka kõik usuksin, mis Sa ütled, aga teutatud olen ma ikka; Faldneri kuulus sugukond, ja üks kerjaja!" -Joosefe isa ja ema dliwad mõisniku soost —" „Tühi lori! Oh, et ma nõnda wõrku pidin minema; nõndasama heaste oleksin ma mõne kõrtsi tüdruku wõinud ära wõtta, kui sell õlle klaas wappis oleks ja ta oma sündimise kohta wale tunnistused ette näitaks!" „See on minu silmas kõige wähem asi selle 100 juures", wastas Fröben. „Peaasi on see, et Sina loosesega algmisest saadik nagu oma teenija tüdrukuga, aga mitte kui oma abikaasaga ümber käisid; tema ei wõinud Sind iial armastata; Teie ei kõlbanud töine töisele." „See on ometi kord üks õige sõna," hüüdis baron Faldner, „meie ei sünni mitte kokku; baron von Faldner ja üks kerjaja tüdruk ei wõi paari sündida. Ja nüüd alles rõõmustab see mind siete, et ma oma pea järele tegin ja temaga nõnda ümberkäisin,  sest paremat pole see turutibuke ära teeninud. Ma ütlesin jo kohe, tema on kõige oma wiisi ja kombete  poolest alatu ja nurjatu." Need toored sõnad äritasiwad Fröben'i wihale, '»ng kibe wastus seisis tall keele peal, mis ta aga mägise alla neelas, et Joosese'le abiks ja tueks Wõiks olla. Tema pidas baroniga nõuu, mis siin küll kõige õigem teha oleks, ning mõlemad ühendasiwad endid wiimaks selles, et otsuseks wõtsiwad, asja kohtu teel õiendata, ning sellel põhjusel lahutust nõuuda, et mõlemad abielu rahwas wastamifi tõinetõist sallida ei wõiwat. Mõlemad kaasad oliwad Katoligi usulised, sellepärast ei wõinud küll kummagi loota, et ta kord uues abielus troosti saaks leidma, aga Joosefel, kui ta ka ehmatusega wiletsasse tulewikku pidi waatama, ei näitanud mingi asi liig raske olewat, mis ta mitte kanda poleks tahtnud, kui aga Faldneri wõimuse alt lahti wõis peaseda, ning baron, kes küll mõnikord üksi olles oma tegu kahjatses, otsis oma talituses ja selles mõttes trooõti, et jo keegi tema häbist ja teutusest  midagi ei teadnud, et tema ühe kahtlase kerjaja tüdruku von Faldner'i prouaks oli teinud. ss. Mõni nädal pärast seda kurba juhtumist käis Fröben Mainzi linnas, kus ta korterit oli wõtnud, et Joosefe lähedal olla, ühel õhtul Rhein'i jõe silla peal edasi tagasi. Ta mõtles oma imeliku saawse üle järele, ta meeles mõlkufiwad mitmed teed, kuda ta ennast ja temast armastatud prouat ehk weel wõikS õnnelikuks teha. Seal sõitis üks reifiwanger üle silla, mille weider nägu noore mehe tähelepanemist juba eemalt oma peale tõmmas. Waewalt oli ta puki peal istujat teenrit silmanud, kui ta imeStateS selle otsa wahtis. See tõmmu-kollakas, lahke nägu, mis uudishimulikult ümberringi wahtis; näitaS Fröben'ile  nõndasama tuttaw olewat, nagu tema kirjuwärwiline  ülikond. Kui wanger, mis silla peal üksnes  sammu liikus, lähemale tuli, silmas ka pukis oleja teener Fröbeni ja hüüdis: „San Jago di Komposteks!  See on ju tema ise!" Ta kiskus tõlla ukse lahti ning nähti seesolejale suure tuhinaga mi« dagi seletawat. Sedamaid lasti tõlla külleaken maha ning wälja waataS Don Pedro de San Montanjo Ligez. Wanger jäi paigale; Fröben jooksis rõõmu whinal tuttawale wasta, kiSkuS tõlla ukse lahti ning töisel silmapilgul hakkas wana Don Pedro ta ümbert kinni. „Kus ta on, kus ta on, minu Laura tütar? Oh, püha neitsi pärast, kas ta Teil siin on? Ütelge, noormees, kust ma teda wõin leida?!" Fröben seifis kohkudes wait; ta läks wana herraga  mööda silda pitkamesi edasi, ning jutustas temale wiimaks, et tema Laura tütar, Joosefe, praegu selle linna lähekorras aset olla, ning lubas teda homme tema juure wiia. Wanal Hispaanlasel seisiwad rõõmu pisarad silmis. „Kuda tänen ma Teid selle sõnume eest, mis Teie mulle andsite!" hüüdis ta. „Niipea kui ma printsi käest luba sain, istusin ma Diego'ga tõlda, ning sõitsin W-st kuni siia, iga päew kuuS penikoormat, sest rohkem ei kannatanud mu wanad kondid. Ja kas ta ka õnnelikult elab? Kas ta on oma ema nägu, ja mis ta Laura Tortosisi jutustab?" Fröben lubas omas korteris kõige küsimiste peale kosta. Tema laskis, kui wana Hispaanlane pisut oli puhkanud ja töised riided selga ajanud, marja wiina tuua, walas klaasid täis, Diego ulatas nagu ennegi, sigarid, ja kui Don Pedro õiete wagusi leevtoolis  istus, hakkas Fröben juttustama. Terawalt tähele pannes, kuulas Hispaanlane pealt; suureks pahanduseks laskis ta kahekümne aasta ses esimest korda sigari ära kustuda, ja kui Fröben jutustamisega  sinna maale jõuudis, kuS ta sellest jututtas,  mis Faldneri ja õnnetuma proua wahel Ms juhtuS, seal ei jõudnud wanameeS enam wFlsi