Tallinna Sõber AK 53. Kolmas aastakäik Tallinnas, 81. Jõulukuu paawal 1881. UltSld»t aealeht Eestirahivale «aal ja lianades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas LindforS'i päriate trükimajaS: ,astas L rubla, 40 kop. pool-aastas 1 rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetud: aMaS 3 rubla pool-aastas 4 rubla 70 kop. Kuulutused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised wöetakse wasta» Tallinnas: <Li«dsors'i pärtate trükimajas. ?ekerb«rgis: J. K. Seelandt, o«.»nspLM» ZG ü 4. Hartns: W. Aust. Mruus: K. Mdewiita. Aakweres: L. Watlly. Uaides: A. Seidewerg. Kapsakus: H. As. Ksllberg. Kuresaares: W. Aange. Maal: kuida iseäranis kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab BaltiSliS, kirjad käiwad Baliiski (Baltischport LaiMoM-IloxrN.) Reaister : Issand õnnistagu meie wäljammemist ja meie sisseminemist. Omalt maalt - Tallinnast - Rahwa luge- ! mine. Ilmad. Wilja saak. Eesti aealehtedest. Leitud Margused. Politsei käsk. Weike. Maarjast - Admiral Krusensterui matused. Wiljandist: Kiri-kooli asjust. Riiast: Tüli Läti Kirja- l meeste Seltsis. Peterburgist- Peter Pauli kiriku pühttsheininc. Hhiina lepitusest. Ilmad. Rahwa lugemine Wcnc aealehcd ja Kanepi lmitegu. Moskwast: KohuS. Talulvhtutest. Wõcrall maalt: Saksamaalt. Austria- Uugrumaalt. Jutu leht: Ühe õnnetuma NSäri-õS. Issand õnnistagu meie wäljaminemist ja meie sisseminemist: Kahe aasta läwe peal ilmub meie lehe wiimane nummer  sel aastal. Seisatame ja waatame lagast ja waatame  edafi. Jumala õnnistus ei ole meil ka sel aaStal mitte puudunud,  waid on mitmes tükkis rohkest meie laiema ja kitsama  isamaa peale woolanud. Meie suure isamaa ainus sõda, kaugel Aastas, Turkmeenia  maal, sai õnnega ja suure auuga lõpetatud. Seal kaugel maal on Weneriik seda oma kohust taita suutnud, mida Jumala nõu tema peale pani. Rööwirahwad, kes meie kaubateest Kaspia mere rannast Hhiina ja Ida-India poole takistasiwad ja üleüldist hariduse kaiku keelafiwad, on tallitsetud ja meie suure Keisri kasu alla sunnitud. Nemad on ka Weneriigi hiilgawat wõitu kui Jumala saatust äratunnud ja on oma allaheitmist kindla sõnaga tunnistanud. TõuSwad tülid Hhiina riigiga on rahulises kauplemises  lepitatud ja wastastikused sõbrusetunnistused on wälja wahetatud. Kui ustawa südamega need kinnitused Hhiinlaste  poolest antud on ja kui kauaks need kestawad, seda ei wõi, selle kahekeelise ja kawala rahwa peale mõteldes,  ükSki kindlast ette ütelda. Niipalju on aga ikka selge, et sealt poolelt esiteks awalikku sõda karta ei ole. Udustused, mis fiin ja seal Weneriigi ja teiste Euroopa  suurriikide wahel seistwad, on lahkund, kuida juba selle lehe üleüldises ümberwaatuses ligemalt tähendasime. Üle suure riigi on wiljakaswud läbistikku head, mitme»  paikas rohkemad olnud, kui mitu aastat järestikku enne seda. Pöörame omad silmad meie ligema isamaa, meie kalk kodumaa poole, fiiS peame meie tunnistama, et ka fiin Jumala arm maale ja rahwale palju õnne ja õnnistust, kindla ja kasuliku edenduse põhjust pakkus. Eestirahwa awalik waimuliikumine on ennast igal poolel  kartuseta ja takistamata awaldada tohtind ja awaldada wõinud. Rahwakoolid on igal poolel kaSwanud; kooliõpetust,  kooliõpetajaid ja kooliõpetuse paikasi on jõudumööda  rohkendatud ja parema järje peale nihutatud. Meie aeakirjandus ja erakirjandus on ennast keelamata wäljalauutada  wõinud ja wärSkeid jõudust on selle põllu peal teguwusele äratatud. Põllumeeste kätetööd on Jumal niipalju õnnistanud, et kusagil häda karta ei ole. Kui ka fiin ja seal wähema  wiljaleiknse ja wähema heinasaagi üle kaebtused tõusewad,  siiski ei ole ühegil maakonnal waja wäljaSpidist abi otsida. Koduse Jumala andega wõib ikka läbi saada, kui ka mõnes kohtas waewalt. Meie tglurahwa kohaostmised  on ka sel aastal rõõmsast edafi läinud ja seda oleks küll ka rohkem olnud, kui mitte mõned wäljaSpidised salawäed  ennast ekfitates ostjate ja müüjate wahele ei topiks. Kõik see on hea ja kosutaw olnud, mida Jumal oma looduse wägede läbi andis ja mida oma sulaste läbi Jumala  sõna, kuulutuses, kooliõpetuses ja ilmalikku seaduse täiendamises anda laskis. Aga kergemeel, ülemeel, patune wägiwald ja kole kurjus  on ennast selsamal aaStal nii tegewalt ülesnäitand, et aaSta 1881 mälestus ikka ja jäävamalt leinaraamis paremate inimeste silma ees seisma saab. Kelle silma ette ei tõuseks aaSta lõpul mitte see kuritegu,  millega meeletu kurjus sel aastal Weneriigi aealugu igaweseks aeaks teutas. Weel ei olnud Küünlakuu 19 pääwa rõõmuhääled täitsa wälja kõland, kui 1 Paastukuu  pääwal pealinnast kole kärgatus koStis, kõiki südameid meie suurel isamaal ja üle maailma läbipörutaS, rõõmulaulud  nutulauluks, rõömulintid leinalintiks muutis. Hirmuga ja haledusega seifis isamaa oma Jsewalitseja,  isa ja heategija surmasängil ja kohkunt suust wärises kartlik hääl: nüüd?" Aga igal mõtlejal südamel  oli ka fiin aSja, Jumala armunõuu tänades kiita, mis meile kindlat isewalitsuse-korda riigi põhjuöseaduseks andis. Pöörase segadusega täidetud kurjus oli oma noolt walitsuse südame peale fihtind, ei suutnud aga muud teha, kui meie armastatut walitsejat haawata ja tema pühitsetut ilmaelu lõpetates, tema vnnistatut mälestust jäädama kannataja-krooniga ehitada. Kindla isewalitsuse alust ei suutnud kuri nõu ja kuri tegu põrutada ega nihutada. Wahwa käega wõttis noor wägew wõfu manast õnnistatnt  kännust mahalangend walitsusekeppi üles. Kurwastusest  läbipõrutatud südamega, aga kindla ja ustama meelega  kogufiwad ennast suure riigi seisused ja sugu arud tema ümber. Rahwa eksitajad wägiwaldlased oliwad ennast prahrvameeSte" nime alla peita püüdnud, oliwad oma koledat tegu ,rahwa" kasuks teinud olema ütelnud, aga rahwaS näitas, et tema oma nime seesugust tähendust põhjatumaks sõimuks peab. Üleüldised mässamised, mida kurjategijad oma koleda teuga oliwad sütitada tahtnud, jätwad tulemata. Ühest suust wastas parem rahwaS kurjategijatele: , Taganege meist, meil ei ole teie nõuuga ega teie teuga midagi tegemist  !" Koleda kärgatusega ei olnud see kole õhk täitsa lahkun!»,  mis kärgatust sigitas. Pea siin pea seal, pea selles pea teises kujus näitab ennast see paha waim, mis Jumala  seadust ja riigiseadust põigates wägiwalda walitsusele  tõsta nõuab. Rahwast on kõlwatumale abile oma käe läbi üleskihutatud ja mitmes paikas on külwatud paha seeme kardetawal näul tärkand; tuule külwist on tormi leigatud. Sellest kõlwatumast oma-abi maimust on ka need kõlwatumad Juudijahid sünnitatud, mis sel suwel meie suure isamaa lõunepooliseid kubermangust roojastasiwad,  mis nüüd ka pühail Zõulupäiwil WarshawiS tõufiwad.  Ja nüüd kurwaStusega peame meie wastmata selle peale tähendama, et see kurt waim, mis Jumala seadusest ja riigi seadusest mööda minnes, oma käega abi nõuab, et see waim oma roojast jalga ka juba meie kalli kodumaa pinna peale tõstis. Kawalad salamässajad KeiSri ja tema seaduse wasta, on pahemaid himust rahwa südames kõlistan!»,  kadedust ja wägiwalda libeda sõnadega äratand, ja mitmed nõdremad wennad on juba nende ohwrikS langend.  Eestirahwa kõrwade ees on ilmalittufi ülemaid ja waimulikkusi juhatajaid teutada julgetud. Meie püha kirikut,  puhta Jumalasõna kuulutust ja jutlust on rahwawaimu  rikkujad teutada, kurjaste käänata ja solkida julgend.  Oma häbemata teutuse-kõnefi segawad rahwaekfitajad  kawala kiituselauludega kõige kõrgema nime peale, ja on sedawiisi juba palju ekfitust ja jõledust suureks kaswatand.  Waga EeStirahwaS on jntluSte ja Jamalasõna solkimist  sagedast küll juba wait olles pealt kuuland, on jäult teutajate kõne kuuldes kast plaksutand, ehk koguni teatamisest  osa wõtnud. Ja selle kurja maimu nähtavad tähed ei ole tulemata jäänud. Kurjast kaest sütitatud tuleleegid on taewa poole tõusnud ja on meie snguwendade, nsnwendade ja kaaskodanikude  wara häwitand. Meie kodumaa pind on juba walatud merd imema pidanud! Nendest kardedawaist aeatähtedest ei tohi awalik hääl wait seista, neid ei tohi kinni katta ehk nende sünnitust koguni ilmasüüta inimeste ja mägede peale käänata, kuida paraku juba õige sagedast tehti^ EeSti rahwa, nimelt aga meie auusa talurahwa kesktS  ei ole need kardelawad liikumised mitte sünnitatud, miS ennast rahwast teutateS „rahwuslikkuks" nimetavad ja ennast rahwa laia hõlma alla peidawad. Kes meie suure isamaa aeakirjandust juba mitmest aeast saadik tähele  pani, see teab, et meie Wene wendade kestis üks erakond on, keda Kõikslaawlased nimetakse, kes kõiki maailma  oma wägiwalla, oma keele ja meele alla sundida püüab. KeiSri uStawad alamad ei ole need erakondlased mitte, sest mitte Keisri nime alla ei taha nemad riigi ülemat mäge ja wõimnst koguda, maid oma ülemeelelise , nime alla. Nende erakondlaste mi ha all on meie kodumaa kosulaw iseolemine juba ammu seisnud, sest meie juureS tähendab Keisri nimi riigi ühendust ja wägewust,  nende juures tähendab seda nende kujustatud, ärritatud  ja seespoole ja wäljaspoole ärritaw rahwuS. See erakond on talwa meie maa sugude ja seisuste wahele taguda ja sedawiist meie rahwust lõhkuda püüdnud. Ja mitmed salalikud Eba-Eestlased on selle erakonna sulaseks  heitnud ja need kihutawad nüüd meie keskis mitmesuguste  salakujuStega wihale meie maakiriku ja meie koduse elukorra wasta, et ühendus häwitatud ja Eesti rahwas wihawaenust kokkukeeritatud tuule ja tormi mõnul omast rahwnsest wälja petetud saaks. Kes seda meie sõna peale uskuda ei taha, see heitku natukeseks aeaks ülesärritatut  ülbust ja kadedust körwale ja katsugu selge maimuga need soowid läbi, mida matimata .rahvasaadikud" .rahwasoowideks"  nimetastwad, ilma et rahwa kindlal tnnmel, see on talurahval nende soowimiste sepistusest ehk otstarbest  aimu oleks. Nende .soovide" läbikatsumiseks kutsume  meie küpseid politikamehi Eestirahwa keskis. Kes Eestlaste hulkaS ennast meel täie kindlusega Ristiusu õpetuse  ja Ewang. Luth. usutunnistuse poole hoiab, sel ei ole maja, neid Mhwasoowisi" ja nende salamõnu läbi uurida, see löögu oma .wanameeleline" Bibel lahti ja lugegu Math. 7. 16.: ,KaS wiinamarju nopitakse kibuvitsu  st ehk viigimarju ohakaist?" EkS ole rahvus  iseenesest üks püha ast? Eks ole ehk vahest peale usutunnistuse rahwuS see kõige püham ast, mida meie tunneme? Snida wõib see aga siis rahvus, see püha asi olla mille eest malega, teatamisega, tulelontidega  ja mõrlsukakuulidega võideldakse? -- RahwaS peab omaS püüdmises puhoS ja auuS olema ja peab puhta ja auusa riistadega oma rahwuse eest võitlema, muidu, ei kõlba rahwas rahwuse nime kandjaks. Küll meil siis vist ikka omad salansud on. kes rahvast roojase riistadega  oma rahvuse eest võitlema kihutawad; kes koguni rahvale ise üht vaStast ette kujuStawad, keda ei olegi, ja siis selle oma möttekujuStuse waSta vihavaenu sütitavad? Nenda seisavad meie maa ja rahwa asjad selle aasta lõpetusel. ,JSsand õnnistagu meie väljaminemist!" Jumal andku et Eba-EestlaSte, auusa rahwa auusa vaimu ja meele rikkujate ja eksitajate salanõudmised selle