Et meie maa mõistlik talupoeg, soola leiba süies ja selgest allikast wett peale rüübates, ööl ilma uneta, kui päewal rasket tööd teeb ja oma higiga teenitud kopikad hoolega kokku hoiab ja panka kasude peale annab, seda ei wõi jo keegi imeks Panna. Reed kopikakesed on tema kindel omandus, miska omaksete eest wõib muretseda ja enesele kohta päriseks osta Aga tuttav?  on, et ametnikud, kes pankades raha-asju toimetawad,  kõik Eestlaste sõbrad ei ole. Sellest see fiis tulebgi, et seal ehk raha fissepaneja talupoegade peale kadeda silmaga waadatakse. Et selle põhjusel meie talupoegade tagawara kopikad linna kaubapankades neile mõneS tükis kasu asemel kahju saadawad, siis oleks küll soowida, et seesugust auusaid asutust, nagu praegu Wiliandi Eesti Põllumeeste Seltst maja on, enam Eesti pinnale sünniks, kus talupojad usaldusega oma waewaga teenitud tagawara kopikad Sakste kadeda silmade  eest kasuga wõikfiwad ära peita." Nõnda kirjutab  sõna sõnalt „Pärnu Postimees". Meie ei lisa seie muud ühtegi juure, kui seda soowi, et Wiliandi Eesti Põllumeeste Selts pea oma otsust, mis juba mullu aasta maha tegi, täita jõuaks, see on üht wastaStiku  tagawara kassat asutada jõuaks, kuhu talupoeg oma raha intressi peale wõiks panna ja kust ka talupoeg  oma koha peale raha laenuks wõib saada. Praegu on seesugune lugu meie maal, et talupoeg kusagilt raha laenuks ei saa, kui seda tarwitab, kuna linnarahwaS linna pankadest igal korral raha saada wõiwad. See on üks weike summa, mis Wiliandi Eesti Põllumeeste Seltst seltsimaja tarwitab ja saab kümne aasta pärast jälle täitsa tagasi maksetud. Meil on üht suuremat tagawara kassat tarwis, kuhu talupoeg mitte ükfi raha ei pane, waid kust ta ka raha saab, kui seda mõne kasuliku ettewõtmise peale tarwitab. Sellesamas kirjas räägib „Pärnu Postimees" ka „Anda" laewameeste seltsist Tallinnas ja laidab et seal Saksa waim seeS walitseda.  Siin ei wõi meie mitte „Pärnu Postimehega" ühte leppida, waid arwame tarwis olewat, „Linda" seltst eest wälja astuda. Kui üks ehk töine eestseisuse liige wiltu asju on teinud, siis ei wõi sellepärast weel mitte terwet seltst hukka mõista ja ütelda, et „Linda" seltsis Eesti waimu asemel undsak waim walitseb, nagu seda „Pärnu Postimehes" loeme. Praegu ootab „Linda" selts alleS oma põhjuskirjade kinnitamist ja kui need käeS on, fiis wõib ta ka alles täie jõuuga töösse hakata. Siis saab ka „ Linda" selts tõeste omad toimetused meeste kätte andma, kes nende suurte toimetuste wäärilised  on, ning „Linda" seltsil saab suur tulewik ees olema. Ühe ainsa inimese rumala tükkide pärast ei wõi meie terwet seltsi Mitte hukka mõista. Kes tahaks sellepärast „Kalewipoja" seltst peale praegu kiwa wisata, et sellest seltsist wälja antud «Kalgus" nii kõlwatumalt  Eesti nime teutab? M. LiWWWvli tubli koolmeister  ja seltS arwas teda ka tubli redaktori olewat. Selle tükis on selts eksinud ja ta saab oma eksitust wistist tulewal aastal parandama. Üksi siis langeks süüd tema peale, kui ta mitte seda eksitust ei parandaks.  Enne aega ei tohi meie ei „ Linda" ega „Kalewipoia"  seltsi hukka mõista, waid peame newMpTi toeMlla. Wahel wõib jo ka terwes seltsis paha inimeste  kätte healte paljus langeda, aga see wiltu olek ei saa kaua kestma, waid parema Eesti waimu pool saab pärast ikka jälle wõit olema. Meie soowime, et nii heaste „Linda" kui „Kalewipoja" selts ikka enam ja enam õitsema lähäksiwad ja meie rahwas neist weel palju rõõmu edespidi wõiks tunda ja rohket kasu saada! Pärnumaalt. Wändra kihelkonna wöörmünder  Fr. Koch on meile ühe kirja teede sillutamiste  kohta sisse saatnud, meie 17. numri juhtkirjale wastuseks, mis meie tulemas numris, ühtlasi kirjasaatja küsimiste peale wastates, ära saame trükkima. Külm. Pärnumaal oli mõnes kohas 14. Mail nii kange külm hommiku, et mee peal paks jeätus seisis ja puulehed kõmaks külmetanud oliwad. Kapsa taimed on külm ära wõtnud ja ka noore rohu, millel otsad päewal palama päikese paistel walgeks lõiwad. ) Tartust. es" on omas 19-mas nümris jälle waewaks wõtnud, paaris kohas „Sakala" peale omal tuttawal Jesuiitlase kombel mõtelda. Esmalt teeb ta magedat nalja seeüle, et mõnel ajalehel wahel walge paber puudub, mis peale seitungit trükitakse, töisel kirju paber, mis trükkijale töö palgaks antakse, n. n. e. Selle peale kostame, et parem auuga waene on olla, kui häbiga rikas, ehk parem truu auusal tööl wahel walge ja kirju paberi puudust kanda, kui äraandja  häbitöö eest minupärast paartuhat rubla paiukest wasta wStta ja millegi paberi puudust ilmaski tunda. Töiselt trükib Postimees" oma sõbra tükikene tuttawat soppa ara, kus küsitakse, mikspärast „Sakala" Aleksandri kapsi heaks 995 rubla 36 kop. on korjanud, aga paljalt 566 rubla ära maksnud. „ Eesti Postimees" soowib ühtlasi „Walgusega"  selle üle otsust, kus 495 rubla 36 kop. jäenud on. Seda küsib „Eesti Posttmees", ehk küll tema enese 16-mas numris Aleks, kooli kassameister omas kwiitungis ütleb, et Sakälast korjatud rahast umbes 269 rubla saatmata olla. Kui Sakala wäljaandja Januari kuul Tartus käis, oli Aleksandri kooli heaks 796 rubla kingitud, millest aga alles wähem kui 666 rubla sisse oliwad maksetud. Sellest rahast oliwad 166 rubla mullu 8. Aprillil pääkomitee kassameistri kätte maksetud (waata 46. kwiitung) ja tänawu 23. Januaril 566 rubla (waata 56. kwiitung). Ligi 266 rubla, mis küll kwiteeritud oliwad, ei olnud meile week mitte sisse maksetud, nagu omas 18. numris ära seletasime ja sellepärast ei wõinud meie neid ka mitte pääkomitee kassameistri kätte anda. Mis Pärast weel Sakala toimenduse kätte on saadetud, saab ka omal ajal pääkomitee kassameistri kätte maksetud. Iga sisse tulnud paar rubla ei ole meil mitte kohe aega ja wõimalik Tartu saata; siis peaks meie poolt üleüldse  rahakõrjamine seisma jäema. Seda ei ole aga ka weel keegi andja pärinud, muud kui Mälgus" ja „Eesti Postimees" ei ole omas wihawaenluses muud asja Sakala peale leidnud tunnistada ja on siis, omi lugejaid pettes, neile waled numrid ette pannud. Aga sellest kõigest hoolimata, ei saada andjad omad summad Al. kooli heaks mitte „Eesti Postimehe" ehk „Walguse"  kätte, waid saadawad neid ikka edasi Sakala Toimendajale, nagu wiimane kwiitung jällegi tunnistab. Rahwas teab, et mis seie tuleb, see ka omal parajal ajal paraja paigale lähäb, aga meile on kaebduse kirju tulnud, kust wälja paistab, et „Eesti Postimehele" Aleksandri kooli heaks raha on saadetud, selle raha üle aga seal ajalehes ega pääkomitee kassameistri kwiitungites  aru ei ole tehtud, see on, et raha kautfi on läinud. Nii on kõik meie wastaliste laimamised! Et asjalikus waidlemises meie kodumaa asjades enam mitte ette ei julge astuda, hakkawad nad meid jällegi nagu mullu aasta sopaga pillama. Kõik need hoobid ja laengud langewad aga nende eneste peale tagasi, sest terwest rahwast põlgdud tee ei ole weel kedagi inimest rahwa silmas auu sisse wiinud. Kõikide nende sopaste awalduste peale saab Sakala üksi wastama, kui asjaliku seletust tarwis lähäb, nagu eesseiswas tükis. Kõikidest muu laimamistest saame ka edespidi nagu seiemaale wait olles mööda minema, ehk kui „Nalja Mart" nende kohta paar sõna ütleb, siis on sellest üliwäga küllalt. Tartu Eesti Põllumeeste SM si koos 9. Mais wõtsiwad, ehk küll töö aegpõlküpidajal on, kaunis hulk liikmeid ja wõeraid osa. See tunnistab, et meie rahwa seltsid ikka rohkem  ja rohkem sõpru rahwa seas hakkawad leidma. Koosolekut alusias president M. Mitt seltsi teretades, mille peale stuä. meä. N. Sõrd kõnet pidas „tuultest".  Selle kõne kohta soowis selts, et teda „Sakalas"  ära saaks trükitud, mis kõneleja ka teha lubas. Nüüd pani vr. M. Weske koosolejatele mitmed põllumeestesse  ja nende seltsidesse puutuwad punktid Kõigekõrgemast  Keiserlikust Käskkirjast ja ministri Ignatjew'i ringkirjast ette, millest kõik koosolejad suure tähelepanemisega  osa wõtsiwad. Peale weikse waheaja pidas loomade  arst W. Mitt kõnet „hobuste kaswatamisest" . Kõneleja rääkis seekord Eestisovüse^aloost lubas ta Eesti hobuse paaritamisest wõera sooga rääkida. Selle peale räägiti Mustwee näituse üle ja tehti otsuseks,  tänawu Mustwees mitte näitust ära pidada, sest et kõik seks juba hiljaks on jäenud ja luba ja auupatgad  näituse jauks ministeeriumist seiemaale weel mitte tagasi ei ole jõudnud, tzt rahwast seltsi osawõtmisele äratada, wõeti nõuuks, seltsi koosolekuid ka maal ära pidada; nimelt soowiti, et naisterahwas ka elawamalt seltsi koosolekutest osa hakkakfiwad wõtma. Seltsi otsuse järel saab järgmine koosolek Pühapäewal 14. Juunil Jõgewas ärapeetud. TgMMatt. Saksamaad on meile juba õige kaela nagu järelseiswalt awaldadud küsimised tunnistawad. Üks auustatud kaastööline kirjutab meile Otepää kihelkonnast: „Meil Otepääs on siin ligi 20 Saksariigi alamat, kes aga siin talu päriskoha pidajad on. Et nüüd neil ka siin awalikud ametid käes on, kas ei oleksiwad nad siis ka Wene Keisrile truuduse wannet pidanud manduma, kui meie seda kõik oma kalli Keisri Aleksandri 111. tegime? Need päriskoha omanikud Otepääs, kes wõera riigi alamad, ei ole seda mitte teinud. 2) Kas ei ole üleüldse mitte seesuguste wõera riigi alamatele, kes Weneriigis maid päriseks ostawad, kohuseks, Weneriigi  alamaks heita? 3) Kas on ühel wõera riigi alamal, kes mitte truuduse ja ameti wannet Weneriigi seaduse järele ei ole mandunud, mõisa politsei ametit luba pidada?" Nõnda on kirjasaatja küsimised. Meie omalt poolt palume seadusetundjaid mehi, et nad nende küsimiste peale täieliku wastust annaksiwad. Meie wallawalitsused seisawad alles mõisa politseide woli all ja kui mõisa politseid Saksariigi alamate käes wõiwad olla, siis oleks meile Saksamaa tubli sammu kaela peale tulnud, sest Saksariigi alamaid on juba õige rohkeste meie asju maal juhtimas. Lätimaalt. K ed. Nagu meie mitmel Mml juba oma Eesti rahwakoolide puudus test jutustanud oleme, nii teemad seda ka Lätirahwa rahwalikud ajalehed oma koolide kohta. Mis näituseks ajaleht „Baltias Westnesis" omas 18. numris selle pealkirja all: „Rahwa hariduse takistused Kuuramaal" räägib, sellest tahame siin paar lauset ka oma lugejatele ette panna. Kõige suurem hariduse takistus Kuuramaal olla see, et Lätlastel seal oma koolmeistrite seminari ei ole. Seal olla küll üks seminar Kuuramaal, aga see olla oma õpetajate ja kaswandikudega nõnda saksastatud, et temast rahwas mitte kasu ei saa. Nimelt olla kooli ülem koolmeister üks Sakslane, kes, ehk küll juba 30 aastat selles Jrmlau seminaris Lätlasi koolitab, meel poolt sõnakestki Lutikeelt ei mõista. Selle wasta kuulutada ta aga sagedaste Piibli 100 tundides oma Läti kaswandikudele: Lätlasi ei olewat kui iseäralist rahwast terwes maailmas mitte leida, maid nad olla üksi alam maakündja seisus Balti kubermangudes. Kui kaswandikud koolist wälja astuwad, tutwustagu nad ennast ikka saksa sugu inimestega, nagu möldrite, rentnikute, kirjutajate, toa poiste, mõisa toatüdrukute, kokkade ja muu Saksadega,  sest igaüks, kes Saksakeelt rääkida, olla juba Sakslane. Talupoegadega ei maksa ennast tutwustada,  sest need ei mõista millestki paremast asjast rääkida, kui wasikatest ja sigadest. Kaswandikud katsugu aga ka kündja seisusele ära seletada, et temal kaks peiut on Saksarahwas ja Wenelased, kes mõlemad igamoodi teda enesele kosida tahawad. Wene peiut pidada talupoeg ära lükkama, sest Wenerahwas olla niisuguse alama hariduse järje peal, et nad Lätlastele midagi anda ei wõida. Kõik mis Wenelased ülesse olla leidnud, olla kolm asja: isekeetja (teemaasin), look ja piits. Talupoeg pidada Wene pruuti ka weel sellepärast ära põlgama, et 100 aasta pärast enam ühtegi Wenelast ei saada olema, nemad olla siis kõik juba wiina sisse ära uppunud. Saksamaa peiule pidada aga maakündjad omad käed ja südamed ära andma, sest kõik hea mis Lätlastel on olnud ja praegu on, olla Sakslased oma helde käega nende peale wälja puistanud. Üksi Saksakeele tundmise ja teadmisega wõida Lätlased haritud inimesteks saada. Kui nõnda ülem kooliõpetaja kõik omad Saksa peiu saladused kaswandikude ees wälja on puistanud, lisab ta suure kiituse kõne weel Saksarahwale, Saksamaa keisrile, Bismarkile, Moltkele ja muile juure. Nõnda kaswatakse rahwa kooliõpetajaid! Ega meiegi juures mõnes koolis parem lugu ei ole. Tallinnast. Mtseb, seda usub. ?amnna Saksakeele ajaleht v omas 110. numris, kuidas ta heast ammfi kuulnud olla, et „Sakala" ajaleht ülemalt ära olla keelatud, mis ka sellest wälja paista, et wiimane nummer kirjutamise ajal Tallinnasse tulemata olla olnud.  „Revaler Beobachter" on ennast liig wara rõõmustanud.  Tallinnas on küll wale kaebdufi „Sakala" wasta sepitsetud, aga mis ükskord korda läks, see ei lähä enam töine kord korda. „Revaler Beobachter" usub, mis ta igatseb, ja sellepärast rõõmustab ta ennast liig wara „Sakala" seisma jäemisest. „Sakala" ei igatse aga mitte „Revaler Beobachter'i" kinnipanemist, ja sellepärast ei usu ta ka mitte, mis rahwa suu siin räägib, see on, et „Revaler Beobachter" oma wale sõnumete eest, millega rahwast liikuma paneb, seitsme kuu peale ülemalt seisma olla pandud. Rakwerest. Wiru- ja lärwemaa Eesti saadikud  on, nagu NäMere'lMsakttl^ädalaleht'jiM armulikult Keiserliku Majesteetide Keisri ja Keiserina ette lastud, kus nad Keisri Majesteedile ühe kadaka kepi ja Keiserina Majesteedile ühe talu naisterahwa  mütsi kingituseks wiisiwad. Majesteedid oliwad nii armulised, kingitusi wasta wõtma, kus juures Keiserina Majesteet saadikutega ka Eestikeeles rääkis. Saadikuid olnud, nagu meie kuuleme, kaks: üks meesterahwas maalt ja üks naisterahwas Rakwere linnasi. „Walgus." Mis see ajaleht praegu sõimukirju  awalva!) za walet oma lugejatele ette ladub, see oleks tõeste imekspanemise wäärt, kui ta liig läila ja inetu ei oleks. Kui keegi ühe kirja Lindenberg'i kätte saadab, kus ta teda ja tema ajaleht natukene kiidab, siis paneb Lindenberg selle kirja silmapilgul trükki, olgu ta muidu päris soppa täis ja laitku ta ka tema enese sõpru ja kaastöölisi. Nii ütleb Lindenberg omas wiimastes  nummertes, et kõik töised Eesti seltsid muud