WiimaSte majade juures jõuudis wanger ühe mehe juurde, kes waewaga oma maja poole ruttas; see meeS oli lombakas. Paul tundis teda kohe selle mehe olewat, keda ta mägestiku jalal tundma õpinud oli. Manamees jäi sõitjaid nähes keset teed seisma ja waataS hirmutama pilguga pärisherra peale, kui näeks ta ühte tonti enese ees. Hobused oliwad juba üSna ligidale jõuudnud, aga ta seifis liikumata, kui oleks ta maa külge kaswanud; kutsar pidi kõrwale tõmmama, kui midagi õnnetust ei pidanud juhtuma. Raimund waatas tähelepannes wanakese peale ja mässis ennast fiis kramplikult kasuka sisse. Ta ei rääkinud ühtegi sõna ja hingas alles fiis lahkemalt, kui wanger temast juba mööda jõuudnud oli ja lossi ridaspuiestikku pööris. Sellsamal ajal, kui Werdenfels oma lossi sõitis, iStus Gregor Vilmut omas kirjutuse tuas leentooli peal ja rääkis kahe talupojaga käredaSte, kes alandlikult  tema ees seifiwad ja tsma maanitsusi pealt kuulstwad. „Ja nüüd leppige ära!" ütles Vilmut kindlalt. „Teie käite nii kaua kohut, kuni teie kõik oma waranduse  selle läbi kautanud olete, ja kui teie ise mõistlikud  ei ole, fiis pean mina sinna wahele aStuma; ma ütlen teile weel kord, leppige ära." Need talupojad oliwad külas kõige jõuukamad ja nad ei oleks ühtegi kohtunikku nii kajlwalt eneste wasta rääkida lubatyid, aga eneste preestri wastu ei wõinud nad midagi muud, kui rahul olla. Üks neist ütles: „Kui Teie seda heaks arwate, kõrgestauustatud aga mull on raske „ja" ütelda, sest minul on õigus." „Seda ütleb igaüks," ütles Vilmut sinna wahele. „Teil on mõlemil ülekohus ja sellepärast andge mõlemad  järele. Noh Rainer?" Rainer nähti iseenesega weel wõitlewat. „Ma tahan seda weel järele mõtelda, kõrgestauuStatud,"  ütles ta tasa. „Et wiimaks „ei" ütelda! Teie peate siinsamas ära leppima. pakub Teile kätt; tahate Teie weel wastu panna?" Nüüd ei tohtinud Rainer ka enam wastu panna, ta wõttis pakutud käe wastu ja raputas seda, aga just mitte sõbralikult, sest see leppimine sündis sundimise  waral. „See on õige!" ütles Vilmut. „Ja nüüd andge kohtunõuuniku Freisingile teqda, et Teie ära leppinud olete. Aga weel midagi, Rainer! Miks ei taha Teie wana Eckfried'i enam töösse wõtta? Olete Teie temaga tülisse lämud?" Talupoeg wastas Slasid kehitadeS: „Wanake ei jSuua enam tööd teha ja minul on tugewaid töötegijaid  tarwiS." „Ecksried on lombakas ja ilma süüta õnnetusse sattunud; mis peab temast siis saama, kui teda keegi enam töösse ei wõtta?" „Siis peab kogukond teda toitma," arwas wallawanem.  „Meie ei ole küll mitte rikkad, aga eneste waefid ei lase meie mitte nälga surra." „Aga Teie teete neid walla koormaks, kus hea tahtmine weel aitada wsib. Ma tunnen wana Eckfried'i.  Ta ei taha armuandidest elada, kui ta oma käst ja jalgu weel liigutada wõib. Kui Teie teda tõeste enam pruukida ei wõi, fiis wõib ta minu juurde elama tulla; küll siin tema jauks tööd on." Rainer waatas imestades preestri otsa ja walla- Wanem wastas tuliselt: „Ei mitte, kõrgeftauustatud, see ei lähe mitte! Teie wõtate ühe koorma töise järele eneSte peale ja teete küla waestele alati head. Meie peaksime endid sellepärast häbenema. „Teie näete ju, Rainer ei tunne ühtegi häbi," ütles Vilmut terawaste. „Temal ei ole ühtegi ruumi wanakese jauks ja jätab teda minu hoole alla." „Ei, kõrgestauustatud, seda ei tee ma mitte!" ütles Rainer kindlalt. „Eckfried jäeb minu juurde ja ma tahan temale üksi niisugust tööd anda, mida ta teha jõuuab." Preester andis temale kätt, mida see tõrkumata waSta wõttis ja temale suud andis. Selle järele aStusiwad mõlemad tuast wälja. peab tubliste käsile wõtma, muidu ei WSi teada, mis nad raha ahnuse pärast kõik ei tee," ütleS Vilmut proua von Hertenstein'i wastu, kes kõik see aeg talupoegade juttu pealt kuulnud oln" „Nad segasiwad meie jutu ära, Anna, ja Sa ei saanud mu küsimise peale mitte wastata, miks Sa täna linnas kohtunõuuniku Freising i juures n käinud. Tema on Sinu asjade tallitaja ja oleks wõinud Sinu küsimise peale paremine wastata, kui mina." Anna ei wastanud mitte kohe; oli näha, et ta wastust ei leidnud. „On midagi juhtunud?" küsis Vilmut. „Ja Sa tahad seda minu ees salajas pidada?" „Ei mitte) Sa saaksid seda ju hiljem ommeti teadma,,, wastas Anna rahulikult. „Meil oli eila tõinetõisega tegemist, mis temale wist wäga piinlik oli; meie lahkusime ilma waenluseta ja sellepärast loodan ma, et ta ka edeSpidi mulle abiks saab olema. Ma ei wõi esiotsa teda mitte ülesotstda, waid pean ootama, künni ta ise minu juurde tuleb." „See tähendab, ta on Sull kosjas käinud ja Sa ei ole teda mitte wastu wõtnud?" „Ja." „Ma mõtlesin scda juba ammugi," ütles Vilmut  põlgdusega. „See rumal inimene arwab, et Sa teda armastad?" „Ma ei tea seda mitte. Sa saad nüüd aru, miks ma täna tema juurde ei läinud." „Ma tahan temale kirjutada ja Sinu küsimise peale temalt wastuft paluda. Freising oli siis eila Rosenbergis? Mis tähendab Paul von Werdenfels'i külakäik?" „Sina tead seda?" küsis Anna imestades. „ Juhtumise läbi sain ma seda teada! Noh see on ükspuhas; Sa lasksid temale ütelda, et Sa kodus ei ole?" „Ei mitte; ma lasksin teda enese ette." Vilmut astus ähwardawa näuga Anna ette. „Mis see ometi tähendab? Sina wõtstd teda wastu; kas Sa ei teadnud, et ta Felseneck'ist tuleb?" „Ole rahul," wastas naesterahwas külmalt. „See oli esimene kord, et ta Rosenbergi tuli ja ma arwan, ka wiimane. Ma pidin temaga rääkima, et neid ilusaid unenägusi ja magusaid lootusi, milles ta ennast kiigutas, kareda käega katki kiskuda. Aga asi oli kirjum, kui ma uskusin ta palus enesele minu kätt." Vilmut naeris pilkamisega. „Ka tema! Sull saab raske olema, leseks jäeda. Leinaaasta on waewalt mööda ja seal tulewad  Sulle juba kaks kosilast ja mõlemaid teed Sa oma ei'ga õnnetumaks." „On see minu süü?" küsis Anna ettewiskawalt. „Ei seda mitte, aga see on Sinu saatus! üks saatus, mis mitte kadedust ei sünnita." Need sõnad awaldasiwad weidi kibedust ja Vilmuti filmis oli waenlus lugeda, kui ta oma sugulase peale waatas. Anna ei wastanud midagi; ka nüüd weel auustas ta oma ennist õpetajat ja kaswatajat, kes talle siiaajani isa asemel oli olnud ja kes iial ära ei unustanud kinnitada, et Anna ilu mitte kõige parem looduse and ei olla- Torm oli waheajal palju kangemaks läinud. Ta puistas lund häbematalt pühamehe elumaja aknate wasta, kui ei teaks ta, kes seal sees elas. Aias kääksusiwad ja raksusiwad wiljapuud tormi käes ja mõnigi seisis neist täna wiimast korda juurede peal. „See on üks aruldane maru!" ütles Vilmut. „ Praegu ei wõi Sa weel mitte sõita; oota weel üks tund aega, wahest jäeb tuul järele." „Ma kardan, et ta mitte järele ei jäe," ütleS Anna. „Kõik märgid kuulutawad maruööd." Ohtu widewik oli kätte jõuudnud. Nüüd astus preestri majatallitaja naesterahwas, üks wana poole inimene walgete juukstega, uksest sisse. Oma käes hoidwa põlewa lambi pani ta laua peale, kuna ta pale iseäraliku juhtumist awaldas. „Kõrgestauustatud, üks aruldane asi on sündinud, mida kogu küla teab. Ma ei tahtnud seda esiotsa sugugi uskuda, aga ta on tõeste mööda sõitnud, mitmed on teda näinud." ..Näinud - keda?" küsis Vilmut. „Herra von Werdenfels'!! Ta istus lahtises wankris oma wennapoja, Pauli kõrwal; nad sõitsiwad lossi poole." Anna waatas krampliku liigutusega kõrwale, kuna preester naese juttu kuuldes uskmatalt pead raputas. Mis jutt see on? Näewad nad tonta kesk päewa ajal?" „See on tõeste nõnda, kõrgestauustatud," kinnitas  naene. „Waadake ometi, lossi aknad on kõik walgustatud. Täna lõuna ajal on ka teenrid hobustega  siia tulnud. Nüüd teame meie, mis see tähendab pärisherra on siin!" See oli Annale õnneks, et ta warju sees istus, sest wiimaste sõnade juures tõuusis puna tema palgesse;  raSke õhkamine tungis tema rinnust, kui ta iseeneses tasa ütles: „Ometi ükskord!" (Järg jäeb tulema.) Kolme, seitsme ja üheksa numri wõim rahwausus. Kirjutanud A. Heraklides Juba kõigewanemas maailma rahwaste uskudes on kolm, seitse ja üheksa töiste numritest pühamaks ja kangemaks arwatud, kes weel kuni tänapäewani niihästi  usu olemises ja kombetes, kui ka nõiduse toimetuses  nagu wägewad wõimu loojad ette astuwad. Kolm on päris püha nummer ja tuleb maa ilma uskudes kõige tähtsamalt ette. Kõige wanemas India usus on 3 peajumaluft, Agni, Jndra ja Varuna, see on tuli, õhk ja taewaS leida. Ning hiljenune walitsewad  Brahma usus jälle 3 ülemat jumalust, Brahma, Sishnu ja Siva, see on looja, ülespida/a ja häwitaja. Sumir'i rahwal Babylonis oliwad 3 ülemat jumalat: Ana, Hea ja Mulge, esimene taewas, töine maa peal ja kolmas alt ilmas. Wana Egiptuse rahwa usus walitseb üks jumalik perekond kui kolmainus olek, nimelt Osiris (isa), Jsis (ema) ja Horus (poeg). Greeklaste 3 peajumalat on: Zeus, Poseidon ja Hades, esimene taewa, töine mere ja kolmas alt ilma walitseja.  Põhjamaa rahwa 3 suurt jumalat on: Odin, Thor ja Freir, esimene taewa ja maakuningas, töine pisem ja sõjas wõidu andja, kolmas rahu ja õnnepõlwe  kaitseja. Ristiusu kolmainus Jumal on iga lapsel tuttaw. Ju sagedasti ettetulew 3 mitmelpool on nende ülema! nimetatud põhjuste järele selge. Nõnda on: 3 Zyklopid (ühesilmalist), 3 Hekatonchiri 3 jumalikku wenda, 3 Punzi ehk Moirs (saatuse jumalat), 3 Erinnyd (kättemaksmise neitsid), 3 Gratiad ehk Charitest (armutooja neiud), 3 peainglit  (Mihael, Gabriel ja Raphael, 3 tarka ehk kuningat  hommiku maalt, 3 peaapostlid j. n. e. 3 wenda, 3 neitsid, 3 kangelast ja 3 nõida tulewad sagedaste muiste juttudes ja wanas lauludes ette. Pythia, orakli kuulutaja neitsi, istub ühe kuld kolmejalgse peal, Poseidon kannab 3 harulist uhingit käes, Plutol on 3 peaga koer. Rahwa nägemistes tulewad 3jalgsed loomad ette. Wana Germanlaste surmajumal sõidab 3jalgse hobusega. 3 ristikesi ukse ehk akna küljes hoidsiwad maja tontide ja pahawaimude eest. 3 ristikest  tehakse kirjade ja dokumentide alla kinnituseks. Kui 3 küünalt ühes tuas laua peal põlewad, siis on see täheks, et üks tüdruk majas pruut on. 3 põlewad  küünalt kaitsewad maja paha waimu ja nõia wõimu eest. Nõidumise ja lausumise sõnad saawad 3 korda loetud ja nõia toimetused 3 korda tehtud. Seitse on nõia ja sula nummer ja tuleb mõnesugusel  wiifil ette niisamuti kui kolmgi. Tõelikult on ta estalgune tähendus seitsmest rändamast rahest ehk planetist Babylonis tulnud. Selle järele on 7 päewa nädalas, millest seitsmes päew Juudalaste juures pühaks peeti. Iga 7 aasta pärast tuli neil hingamise ehk Sabbathi aasta, mill põldu ei harita ja orjad wabaks lasti, ning 7 korda 7 aasta pärast tuli jubeli aasta, mill kõik wõlad maha kustutati. Nende suured pühad saiwad 7 päewa peetud. Nii on weel: 7 pitserit (ehk raamat 7 pitseriga), 7 peapattu, 7 magajat, 7 sakramenti, 7 aastaga lõpeb lapsepõlw, 7 mehe tunnistus  on kohtu ees tõde, 7 aasta peale tehakse kuradiga  kaupa hinge pärast, iga 7 aasta pärast põleb rahaauk Jaaniööl, haigus pöörab 7 päew..l. Kui keegi tahtis tõbest Saksamaal lahti saada, siis pidi ta 7 päewa järgemööda iga hommiku kell 7 ja iga õhtu kell 7 püha wett jooma, mis 7 kirikust toodud oli. Kuupäewades on 7., 17. ja 27. õnnetusepäewad. Must kass, mis 7 aastane, saab nõia loomaks. Pääsukene,  kes 7 aastat ühes Pesas audumas käib, jätab sinna ühe kiwimuna, mis nõiduse juures tarwitaw. 77 tuleb waimu wannutustes ja nõiduses sagedasti ette. Üheksa on kui 3 korda 3 kokku loetakse, mis niisamuti kui kolm ette tuleb. Nii on : 9 Mused (ilusa kunsti ja teaduse jumalat) ja 9 Waleüri (Oelini  neitsid, kes kangelasi taplusesse ja pärast surma Walhallasse wiiwad.) 9 rohud on iseäranis mitmes haiguses abiandjad ja 9 toidud jõuutoojad. 9 puudega sütitawad India Brahminid püha tule põlema. Nõiduse toimetused saawad 9 korda tehtud. Selle sarnane on 99, kes jälle mitmes kohas ette tuleb. Koran ütleb jumalal 99 tunnistähte olema. Lausuja loeb oma sõnu mõnikord 99 korda. Waswtaja: J. Kõrw