Tallinna Sõber AK 34. NeljaS aastakäik Tallinnas, 27. Beikuse-kuu pmwal NW. Uleüldne llkllikht Eestirahwalk mai ja linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas LindforS'! Päriate trükimajaS: ,aStaS 2 rubla, 40 kop. pool-aaStas 1 rubla 40 kop. Koju ehk postiga saadetud: aaStaS 3 rabla pool-aastas 1 rubla 70 kop. K«nl«t»fed maksavad iga rea ehk selle aseme pealt s kop. Tellimised wvetalse WaSta l trtttmaj»». Wt«rA»rA-- K. S. os»Mpe«« M b 4. Aari»- i M. KM. - ?»«»»« K. K«»e«wa. Nak««,'«s z A. Alatlly. Mattes- A. Heidelberg. Ka»sal«sk H. A. AMVerg. - M. esangt. Maak: kuida iseSranil kuulutud saab. Wastaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Baltiskis, kirjad käiwod Baltiski (Baltischport VkZMeM.IItMH.I ReaiSter: Saksamaa kiriklik wõitlemine ja Ewangeli usutunnistuse kirik. Dr. Friedrich Remhold Kreutzwald i matused. Omaalt maal Tallinnast : ..Aimlast" Lrritamised talukohtade ostmise waNa. WaStus M, Lmdenbergilc Kiri Samaarast. Juttu leht - Willi ja Wolli. Kiriku teadused. Saksamaa kiriklik wõitlemine ja Ewangeli usutunnistuse  kirik. Kõik aealehed kirjutavad nüüd juba rohkem kui kümme aaStat palju sellest tülist ja võitlemisest, mida Saksamaa, ehk õigem: mida Preusst riigivalitsuse ja Katholiigi kiriku vahel peetakse. Täie õigusega ei võiks seda võitlemist küll mitte , kiriklikuks i nimetada, sest puhtal Ristiusu kirikul ei olnud kõige vähemast hakatuses, selle võitlemisega  ühtigi tegemist; see oli võitlemine Paapsti riigi ja Preusst riigi vahel. Kuida meie teame, oli wõimusahnete  Paapstide läbi juba vanast aeast saadik väga palju ilmalikku kraami Ristiusu õpetuse, sisse segatud; Paapstid oliwad omale kirikliku altari kõrva üht ilmalikku  auujärge ehitanud, mille pealt maailma ilmaltkkutS aõjuS valitseda ja Kuningaid oma sulaseiks muuta tahtfiwad.  Kui aga Lutheruse läbi püha kiri jälle Ristiusu ainsaks põhjuseks tunnistatud sai, fiis msedus see ka vägevast nende riikide ja rahvaste kohta, kes ennast mitte avalikult Katholiigi kirikust ja Paapstist ei lahutanud.  Wana võimus libises itta rohkem ja rohkem Paapsti näppude vahelt ära ja ka Itaalias tõufiwad hääled, mis ikka waljumini pärisiwad, et Paapsti Kuningriik,  nenda nimetatud Kirikuriik tema valitsuse alt võetud ja teiste Itaalia weike riikidega üheks ainsaks Itaalia riigiks ühendatud saaks. Paapst Pius IX. katsus seda kardetavat liikumist esiteks sellega soigutava, et ise selle juhatajaks ja peameheks asuS. Tema nõu järel pidiwad ennast kõik Itaalia riigid oma ilmalikkude valitsejate all üheks maaks ja riigiks ühendama ja Paapst pidi selle riigi Auupräfident olema Italialased hõiskasiwad selle nõuu üle ja iialgi ei olnud üks Paapst nii rahwa meele järel olnud, kui PiuS IX. Aga see et kestanud mitte väga kaua. Itaalia rahwa liikumise fisse oliwad lõhkujad  vaimud tunginud, mis Wabariiki eh? Rahvariiki himuõtafiwad, ja kui aaStal 1848 Pariisis kära tõusis, Kuningas Ludwig Filipp põgenema pidi ja Kuningriik Rahwariigiks muudetud sai, fiis voolas ka ItaalialaSte meel üle kallaste ja Paapst ei suutnud laeneid enam soigutava, waid pidi rahwa eest Gaeta linna põgenema. Prantsusmaal ei kasvanud Rahwariik sel korral kaua, waid Prästdent Ludwig Napoleon sai Napoleon M. nime all Keisriks tõstetud ja aStuS ka Itaalia liikumiste wasta ja pani oma sõeawäe Paapsti ilmaliku võimuse kaitsemiseks Rooma linna. Selsamal aeal astuS Napoleon m. aga ka ühendusesse Sardinia Kuninga Viktor Emanueliga,  Austria wasta, kes nüüd endised Itaalia maakonnad  AuStria valitsuse alt ära kiskus ja pärast Garidaldi  abiga kõiki Itaaliat, ka suuremat jägu Kirikuriigist oma valitsuse alla ühendas. Sellest aeast saadik oli Paapst!, ilmalik valitsus aga weel paljas vari, mis vaevalt Prantslaste pajonettidega jalul peetud sai. Kui aastal 1870 fiiS Prantslastel enestel oma väge Sakslaste  waSta tarvis läkS ja Roomast ära kutsuti, fiis võttis Kuningas Viktor Emanuel ka Rooma linna ja hävitas Paapsti ilmaliku valitsuse täitsa ära. Mida vähem käekatsutawat võimust nüüd Paapsttl oli, seda kindlamaks tahtis tema oma vaimulikku võimust teha. Selleks saiwad Piiskopid käsku, rahvale Paapsti kui ilmeksimata Jumala asemikku tuttavaks teha, kelle käSku ikka kuulama peaks, kui see ka otsekohe riigi seaduse waSta käiks. Piiskopid ruttasiwad seda käsku täitma ja s.llest tõufiwad alalised tülid ilmaliku seaduse ja Katho- Uigi kiriku ülemate vahel, mis iseäranis seal palju sega- dust sigitafiwad, kuS muist rahvast Rooma-Katholiigi usulised, muist Ewangeli usulised on, nagu PreuSfl riikiS. Nenda pärisiwad Kalhokiigi Preestrid nende pruutpaaride käest, kellest üks Katholiigi uSku oli, üht kirjalikku kinnitust,  et lapsed Katholiigi ehk õigem: Rooma Paapsti uskus kasvatatud saaksirvad. KeS seda kinnitust mitte ei annud ehk seda ei täitnud, see lauges Katholiigi kiriku needmise alla. Et sellest palju häda ja ahastust sigis, seda wõib igaüks arvata, kes teab, kui kindlast ikka weel palju ja parema rahwa süda kiriku poole hoiab ja kui raSkest seesugune needmine nende südameid rusub. Riigivalitsus  andis nüüd omalt poolelt waljuid käSkufi, nenda nimetatud Mai seadust waStapanijate Piiskopid? waSta; neid visati riigivalitsuse poolest ametist wälja ja nimelt katsuti noort abielu rahvast sedaviisi Katholiigi Preestrite rusumise alt peasta, et abielu üheks ilmalikuks seaduseks tunnistatud sai, mida ilmaliku kohtu ees kinnitada võiks. Kes oma abielu kiriklikult sisse SnniStada tahaks, fee võiks seda pärast teha lasta, aga enne peaks abielu kohtulikult kinnitatud olema. See seadus puutuS aga ka Ewangeli kiriku külge ja mõned teised Mai seadused niisamati, sest seadus ei tohtinud mitte kahesuguse mõõduga,  Katholiigi kiriku ja Ewangeli kiriku vahel mõeta. Sedaviisi sai siis ka Ewangeli kirik PreuSfi riikiS selle nenda nimetatud kirikliku võitlemise sisse kistud, ja mitmelt poolelt kardeti, et fe võitlemine üleüldse kiriklikule  elule palju teeks. Meil, keS meie oma armulise Keisri ja Herra vägeva kaitsemise all elame, meil ei oleks küll PreuSfi kirikliku tülidega palju tegemist, kulda ehk mõned arvavad. Aga kui meie ka oma vägeva isamaa kaitsuse all elame, fiiS ei woi salata, et sel ka meie kiriklikule eliule kahju teeks, kui Ewangeli usutunnistuse  kirik Preusst riitis kahju saaks, sest see riik on ikka selle usutunnistuse vägevam kaitseja olnud; seal juurdub see usutunnistus ja saab sealt edendnst ja kinnitust.  Sellest on siis ka küsimine tõusnud, kaS Saksamaa kiriklikud võitlemise!) Ewangeli kirikule kuidagi kahju teinud oleksiwad. Kuulus Tartu suurkooli Professor Aleksander von Oettingen on seda küsimist oma osava ja hoolsa uurimise alla võtnud ja meie rõemustame,  et nendele, kes osavõtmisega meie kalli usutunnistuse  kiriku liikumist tähele panemad, kinnitada võime, et selle poolest ühtigi karta ei ole. Saksamaal on küll Ewangeli kirik, just niisamati nagu iga teine kirik, ilmalikust  seadusest lahutatud, aga ust on koguduSleS sellest aeast saadik weel palju elavamaks läinud. Siin on jälle ueste nähtud, et kirikul koguni ilmalikku sündmust tarvis ei ole, vaid et see ennast, kui üks jumalik asutus ise enesest jalal hoida suudab, kui temal aga luba on, oma püha kirja peale põhjustatud õpetust keelmala välja lautada. Kuida Professor von Oettingen kirjutab, on kiriklikud võitlemisel) küll kui üks raske sõelumine koguduste  kirikliku elu peale tulnud ja mitmed pehastanud ltiked on wälja langenud, aga tagajärel on igaS ringkondas  elavam ja kindlam vaimuelu kaSwama hakkanud. Aastal 1876 oliwad 18 suukooli peal 1626 üliöppijat, kes ennast Ewangelt kiriku õpetajaks ette walmiStafiwad, aga juba aaStal 1881 oli neid 2813. Sellest on näha, et neid rohkem tarbitakse, kui enne. Selle waSla on Rooma-Katholigi usutunnistuse üliöppijate hulk 889 pealt 691 peale langenud. MeklenburgiS, kuS kõige rohkem külmust kirikliku elu kohta valitseb, et ole sellest aeast saadik, kui ilma kirikuta abielusse astuda wõib, fitSki rohkem kui lk paari ilma kirikliku laulatamiseta, ja mitte rohkem kui 12 last ristimata jäänud. Professor v. Oettingen arvad siis ka, et Ewangelt nsnlnnnistajatel sugugi aSja ei ole, ennast wisa Rooma-Katholiigi Kestparteiga  seaduSle wasta kokku heita, waid ikka tarvis läheks Õnnistegija õpetust mööda Keisrile anda mis Keisri on, Jumalale mis Jumala on. Riigi seaduste wasta panemisega ei tohiks ega wsiks Ewangeli kirik kosutatud saada. Meil on röem, nende usuvendade kindlat elu, kes wõeral maal elavad, oma lugejatele kulutada.  Polilika piired võivad meid siin ja seal ilmalikkiiis  aSjuS Saksamaast lahutada, mitte aga meie usutunnistuse  aSjnS. NendeS peame Saksamaaga ktudlaS ühenduses seisma, kui ise kindlaks jääda tahame Just selle pämst ärritakse aga mõnelt poolelt nii käredast Saksamaa  ja Sakslaste wasta vihale. Ewangeli kirik on seal Meste alganud ja saab sealt oma kindlust ja see meie maakirik seisab kindla kalju kombel nende laenete möllamise wasta, mis kõige ülemate ja maaema  te waSta, nenda ka omaS viimases otsas meie kõrge Riigivalitsuse wasta üles kihutatud saamad. Seda kaljut himuStawad aga üleüldise rahu rikkujad lõhkuda ja rebivad seda selle pärast oma polilika möllamiste sisse. Dr. Friedrich Reinhold Kreutzwald'i matused. Kinda Tanust kirjutakse, sai kikidest auuStatud Eesti , Dr. Friedrich Remhold Kreutzwald selle kuu 17 paamal maha maetud. Kui suurt kahju meie kodumaa  tema surma läbi saanud, seda tunnistas kõige suguvõsade  ja seisuSle osavõtmine paremini, kui pilkad juhtkirjad  ja kolavad ksned seda tunnistada wöiwad. Niisamati  andis seesama elan? osavõtmine ja üleüldine kurwaStuS ka rõõmsat tunnistust, et meie kodumaa suguarude ja seisuste  armaStuõ üksteise waSta weel mitte kuSlunud ega jahtunud ei ole, nii palju pahandama! õhku viimaste aaSlate seeS ka nende suguarude ja seisusle vahele mitmelt poolelt puhutud on. Kui osaw. tegev, lahke ja hoolas Dr. Kreutzwald omas arstiametis ka iganes olla wõis, sellest ei ole tema suurem tähtsus mitte tulnud ja see et ole kõikide suguarude ja seisuSle tähelepanemist ja osawõtinist  nutke tema peale juhtinud. Teist on enne teda ara surnud, keS omaS ametis niisama osawad ja hoolsad oliwad, kelle elukäik peale seda neid kõrgemate ja nähUwamale  paikade veale wiinud oli, ja keda siiski nende elu aegaS igalt poolelt nii rõõmsa osawstmisega lahele ei pandud, ega nende surmaS nii üleüldise leinamisega ja auuSlamisega hauda ei saadetud. Dr. Kreutzwaldi suurem lählsuS tuli sellest osawusest, mida tema omale omas emakeeles  kogunud oli, mida tema oma fugurahwa kasuks ja rõõmuks tarwitas. Dr. Kreutzwald on oma kirjadega näitanud. kui suur wägi Eestikeele sees elab, kui kõrgeid mõtteid selle keelega wälja rääkida wõib. Sellest paistab iseenesest wälja et fee rahwasugu, kelle emakeel Eestikeel on, heldest Loojast mitte wähemaid waimu ja südame andeid saanud ei ole, kui ükski teine. Kui seda aga nii selgest maailma ette pandud on, nagu Dr. Kreutzwald seda omaS kuulsaS laulus teinud on, siis pööravad  ennast targemate, mõistlikumate, paremate ja mõeduwamate  inimeste stlmad iseenesest osawstmisega selle rahwa poole, kelle keel see on, milles seesugust luuletust sünnitada wõib. Seesugused luuletused äratavad rohkemalt üleüldist tähelepanemist ja osavõtmist, kui kõik kiitlewad ja kõrklewad  kõned ja iseenese auu-suitsetamised seda teha wöiwad.