Postimees lk ss. Tartus, ZS. augustil. Kvlmaskümiiestcwe aastakSie. Tellimise hind on: PoStisjN oast. 3r.— k. Ilma postita aast. 2 r 60 k. , V» . 2„ „ „ „ 1„40 ~ . V. . 1„50„ . . . Rl" „ kuus K 0„ „ „ kaiw—„3o„ Iga üksik nummer 3 kop. Kuululuste kvrpnsrida 3 lehe ees otsas 40 kop. Toimetuse adress liht-ja rahakirjadele:  ..Postimehe" toimetusele Tartus; Wcne Toimetus on Tartus Suure turu ääres nr. l?, Kapilowi majas, Tartu panga wastu. Tallinnas on abitalitus Harju wärawas, Tesloui majas. Kolmaskiiwnesteine aastakäik. Pämusi Borm Trmfeldt, Jakob!?, Wiljandis Karow.Feldt.Winter. Rakweres! Kuhs, Treuinaun, Paidest Scidelbcrg. Toris: Martsvn, Wõrus! Vielrose, Walgasi Rudolff, Põltsamaal! Leih> (Endine Pärnu Postimees.) Inimese truu seltsimees (Lõpp.) agu mõned koera seltsid, nõnda õppiwad  ka hobused palju tarkust juurde, ja harjulawad enesest pahad omadus  :d ära. Vks Texasis elaw Sakslane nimega Matthes jutustab oma armsast hobusest,  kes püssi pauku mitte kuulda ei ole wõinud. Pärast poole aga harjunud ta sellega wäga ära. Muidugi pidanud hobune  cnnne püssi nägema, kui Matthes tema selga istunud. Siis votanud tema magusasti panku, kui Matthes teda kinni pidanud. Edasi jutustab ta: „Kui ma tema seljast maha tulin ja Püssiga eemale läksin, waatas hobune ühtelugu minu päale, ehk tuli Pikkamisi minu järele. Kõige wiimaks panin ma imeks, et minu hobune wahest häkitsclt seisma jäi. Ma hakkasin seda järele uurima ja panin tähele, et see ikka siis sündis, kui tema kusgil hirme juhtus  nägema. Minu arg hobune oli tubliks jahihobuseks saanud." Et niisugune tore ja ilus elajas, nagu hobune on, mitte ilma uhkuseta ei ole, ega see meid imestama ei pane. Mudase meoipaßri  ette rakendatud hobune wõtab enesele  hoopis teise 'tegumoe, niipea kui ta sõiduwankr! ette raitudatud saab.  Kulinad,  kellad, ilusad rangid jne. teemad hobuse  kohe teiseks; ta pää läheb kõrgemale, käik kergemaks ja silmad rõõmsamaks. „Minu  hobune," jutustab üks tähelepaneja, jooksis igakord minust eemale, kui ma teickale manade maljastcga lähenesin; mvtsin ma aga uued, ilusad waljad kätte, siis tuli ta kohe sõbralikult minu juurde ja laskis enesele waljad pähe panna." Nende ridade kirjutaja on mitu korda näinud, et hobune, kui temale töö rangid kaela panti, sügamast! ohkas. Meele poolest on hobune ka niisugune, et ta mõndagi inimest läbistada mvib. Kahe noorema hobuse Mahel, räägib Renault,  olnud üks mana, kulunud hammastega  hobuse rauk, kes heinu ega kaeru süüa ei wõinud. Aga kas ta selle pärast nälga nägi? Ei! Teised hobused närisi' wad toidu puruks ja andsiwad seda puru oma õnnetuma kaaswennale ette, mis see aga alla neelas. Seda juttu ei tahetud esiteks uskuda, ehk kiili mitmed nägijad seda tõeks tunnistasiwad. Pärast seda aga nägi Prantsuse rittmeister  de Poussanette ühest oma sõjahobusest  sedasama. See oli ka mana ja ilma hammasteta, aga jäi süsgi priskeks ja terwekz.  Ta hakkas järele uurima ja leidis, et -tema kaks neljajalgist naabrit ka toidu Manale Malmis puresiwad. Selle järele nähti Inglis- ja Saksa maal niisamasugust kaastundmist ja ohwri meelt hobuste juures,  nii et enam selle kohta kaksipidi mõt-. lcmist olla ei wõi. Niisuguse kaastundmusega ehitatud loomad  ei wõi ka sõbrusele wõõrad olla. Iga kutsar teab, ct kaks koosõppinud ehk sõbralikku hobust palju paremini tõmmawad,  kui kaks hobust, kes üksteisele wõõrad ont Mõni kord on hobuste sõbrus nii juur, et nad üksikult, see on, kui nad lahukatud  ou, ei söö ega maga. Kaks Hanuoweri  hobust teenisiwad selle aastasaja hakatusel ühes suuretüki brigadis; nad oliwad  alati kürwu ühe suuretüki ette rakendatud  ja tegimad mitu tulist lahingut läbi. Kui teine ühes lahingus surina oli saanud, ei tahtnud tcma seltsimees ja sõber süüa ega juua, ta wahtis ümberingi ja hirnus sagedasti, nagu otsiks ta oma kadunud > paarimeest tvga. Teda wiidi teiste hobuste j hulka, aga see ei trööstinud teda sugugi, ! ta ei teinud nendest wäljagi, ja suri warsti ! oina sõbra jante, ilma et ta pärast mii- ! inase surma üht einet suhu oleks wõtnud. ! Hobune ci kolla oma sõbrust mitte null omasuguse, maid ka teiste elajate ! pääle wälja. 1823. aastal sõitis hr. von ! Froidevill? Maxhovenist Gravenhorst',. Ta oli oma puudli koera ka ligi wõtnud. Tee > pääl oli kari anesid. Koer ei wõinud j oma himu taltsutada; ta tahtis seda nalja i näha, luda ancd laiali lendawad, kui ta nende sekka kargab. Ei aitanud herra hüüd- j mine ega wilistaminc, koer tegi oma koeratembu ikka ära. Froideville tuti hobuse  seljast maha ja hakkas wallatumät looma ratsa piitsaga nuhtlema. Ta oli parajalt ametis, kui korraga keegi tema kraest kinni hakkas ja teda eemale tõmbas. Mees waatab ümber tema hobune hoiab aga kraest hammastega kinni ega lase enne lahti, kui wiha möödas. Häda ei teinud ta selle juures herralc sugugi. Nõnda peastis truu loom oma sõbra walzu karistuse  käest Meie näeme sest kõigest, et hobune mitte ainult ilus ja uhke, maid ka auus ja hää loom on, ja küllalt wäärt, et tema wastu armulikud ja hääd oleksime. Kahju küll, et Europas hobusega enamasti halwasti  llmberkäidakse. Ta lõpetab oma elu suuremalt jault raske kiwi- ehk muu koorma ees, halastamata sulase piitsa hoopide  all, kuna ta oma rammu ja nooruse ajal kõige paremat tegu oma selleaegsele peremehele teinud. Alles siis, kui suurem  osa inimesi aru saab, et hobune  tark loom on, antakse ehk temale suuremat õigust ja halastust. Jutunurk. Waenlase juures külaliseks. Shoti mees John Strntbern jutustas mulle järgmise loo: „Kui ma Indias kroonud teenisin, läk> sime kord ühe Jndulase juurde külaliseks, kes omas juures juba kaunis manas ja lagunenud mõisas elas. Ruumi oleks lerwele  rügemendile olnud, nii suur oli mõis ja palju tabasid oliwad meel hääs korras. Mina ei olnud enne sääl käinud, ega tundnud  mõisa omanikku, waid läksin oma sõbra  Nedi tungima kutsumise päälc temaga ühes. Ncd jutustas mulle tee pääl, et mõisa omanik lord Jak wäga imelik mees olla, kes oma üpris ilusa ja armsa abikaasa püüle hirmus armukade ja usaldamata olla. Ncd lubas mind lordiga tutwustada, ja nõnda sõitsime meie Ordledi mõisa. Wõõraid  tuli wäga wähe, ainult kaksteistkümmend  inimest, enamasti kõik ohwitserid. Mulle näidati ilus kammcr kätte, kust wäga hästi mõisa ümbrust maadelda wõis; Nedi tuba oli minu toa kõrwas, ja sääl wiitsin ma oma aega ajalehti lugedes ja sigarid suitsetades. Kell 7 kutsuti meid lõunele. Meie astusime  päratu suurde söömasaali ja istusime  laua taha. Teiste lauas istujate pääle waadates tarretas minu weri soontes, sest laua otsas istus maja peremees, kes keegi muu ei olnud kui Richard Jaster, minu edine sõber ja seltsimees, aga nüüd kõige werehimuliscm waenlane. „Jumala pärast, mis sul wiga?" sosistas  Ned mulle körwa, sa oled ju kahmatauud  nagu lubi, ja lord Jak, niipea kui ta sind nagi, läks mustaks nagu müristamise pilw." „Lord Jak?" küsisin ma niisama tasa, kuda on Richard Jaster Jak Ordlediks „Waga lihtsalt: Tema ema onu jättis  surres oma waranduse lõik temale, waraudusego  ühes pidi ta aga ka wanamche nime mõtma." „Halastaja taewas I" öhkasin ma, „olcks ma seda teadnud, mingisugune wägi ei oleks mind siia toonud. Kas ta kosis ikka preili Amberli oinale?" „Nagu näha, tunned sa teda paremini kui mina," wastas Ncd tuimalt,- aga ma märkan, et proua Ordlcd wäga rahutu on. Sa äratad minu uudishimu." Küll sa saad pärast lõunat kõik kuulda," ütlesin mina. „Sinu lord Jak on minu kõige kurjem waenlane. Ma tänan aga õnne, et siil maa kombed just igaühe esttelemist  ei nõua!" Pärast lõunat jutustasin ma Nedils kõik ära. Richard Jaster oli enne tema teenistusest waljaastumist säälsamas rügemendis  ohwitseriks, kus minagi. Meie olime  kõige paremad sõbrad ja leppisime wäga hästi kokku. Aga meie hakkasime mõlemad ühte ja sedasama neiud armastama, ja see näis minust enam lugu pidawat, kui te- mast. Tema sai sest ka aru ja jäi minu wastu külmemaks. Tüdruk aga oli ka kergemeelne  ja tuuletallaja inimene, kes ka minuga warsti wööraks jäi. Ei läinud aastat mööda, kui meie jälle mõlemad ühte naesterahwast armastama hakkasime. Sel korral oli meie paleus preili Amberli, nüüdne proua Ordled. Ja jällegi näitas õnn minu poole hoidwat, aga ma tean ka, et Richard teda pettuse teel omale sai. Warsti Pärast pulme nägi noor proua, et Richard walc abil tema käest ja-sõna wälja meelitanud. Nad lahkufiwad  üksteisest, ja Richard kutsus mind kahewõitluscle. Meie wöitlesime mõõkadega, ja mina haawasin, ilma et ma seda soowisin,  Richardit kaunis raskesti. Sest ajast saadik on ta minu kõige kurjem  waenlaue ja ähwardab mulle hirmsasti kätte maksta. Sa tead, ma ei ole arg, aga tõtt ütelda, tänan ma õnne, kui siit eluga pääsen. „Wõõrastc wastuwötmise kombe Pühadus  saab sind kaitsma." yJasterile ei ole mingi asi püha. Ma tunnen teda." „Noh siis ma muretsen, et meie ööseks ühte tuppa saame," kostis Red. Lord Jak'i ma sel õhtul enam ei näinud.  Ned läks magamisc-tuba muretsema. Juba oli kaunis hilja, kolm, neli wõõrast oliwad meel saalis ja mängisiwad kaarti. Säül tuli teener minu juurde ja andis mulle ühe wõtme kätte. „Kas mu sõber juba magamise - toa pärast rääkinud?" küsisin ma. „Ja wist, mu herra," wastas teener wiisakalt. „Ata näitan Teile toa kätte. Teie reisikoti on juba ka sääl." „Wäga hää," ütlesin mina ja läksin teenri järel kitsast trepist üles, siis -pikka eeskoda mööda tükk maad edasi kuni ühe pimeda ukse juurde. Teener jäi seisma. „Siin, nagu näha, wist keegi ei ela?" küsisin ma. „Ja elatakse, herra." „Kas mu sõber on juba siin?" „?a wist," ja pool lahtise ukse päälc näidates lisas ta- „ses tuba on kõige  parem terwes majas ja Teie tarwis korrale seatud." Ma wõtsin tema käest lambi, läksin sisse ja panin ukse kinni. Ma ei tahtnud, et ta mind araks oleks pidanud, aga õigust ütelda, imelik wärin käis mu kehast üle. Tnba oli wäga isuur. Aia astusin -Hiõned sammud edasi et mu reisikoti  woodi ääres oli. Kamina pääl seisis  küünal, mis ma ka põlentp panin. Tema  tume walgus näit ümber ringi walitsewat  pimedust weel suurendawat. Ned, nagu  näha, ei ole weel tulnud, mõtlesin ma, ja ei tea, kas ta tulebgi. Korraga kuulsin ma tasast ahelate kõlinat.  Ma wõtsin lambi ja waatasin ümberringi. Sääl kuulen ma ka hingamist Mis see on? Ega ometi Ned siin kusagil nurgas magamas ole? Politika ringwaatus. Saksa keisri majas ci olegi külalistest  wahet. Waewalt oli Daani kuningas ära käinud, tuli jälle Greeka kuningas na, ka see reisis pea edasi, uüüd aga on Rootsi kuningas oodata, kes keisri poja  ristscle tuleb, mis nendel päewadel ära peetakse. Selleks tulewad ka Austria kciserinna  ja .teised lõrgcd lvõõrad. Tähelepandaw  on, et see esimene keisri poeg on, keda iiStitakse, ka on sevldane, et noore  printsi ristjel jolm Saksa keiserinnat saamad juures olema. Pärast oodetakse ka. Portugali kuningat Lscrliini. Keiser ise on wahe ajal Sakseni kuningal wõõrsil käinud ja wäga auustawalt wastu wöetud. Kuulu järele käiwat Greeka kroonprints,  kes ju mõnda aega Saksa maal wiibib, kosja saabastega ja otsiwat Sakja keisri majast omale mõrsjat, Arwati ka, et Greeka kuninga reis Berliini sellesse asjasse puutujat. Teised aga ütlewad kuninga käigul politika põhjused olewat, Wene maal leidnud tema oma wastu õige jahedat ja osawötmata olekut, läinud siis Saksa maale, et säält poolt Greeka politikale  toetust nõuda, Kes asja õieti teab. Palju kindlam, kui eel nimetatud kosjaplaan,  on Belgia kroonprintsi külaskäigu  otstarbe Wienis ja Münhenis, See noormees, kelle õde Austria kroonprintsi abikaasa on, tahab nüüd jälle oma mõrsjat Austria keiserlikust perekonnast wüa. Arwataksc tema siini keisri tütre-tütre,  printsessi Elisabeti pääle langenud  olewat, kes küll alles õige nooruke  on. Siis on Belgia kuninglikus majas  küll pea kahekordsed pulmad oodata, sest nagu teada, kosib Jtalia kroonprints jälle Belgia printsessi Clementinet, Selle järele saaksiwad Austria ja Jtalia tulewased walitsejad kälimeesteks ja nii nende riikide wa> heline leping ka sugulase sidemega kinnitatud. Ei tea aga, kas õrnakeste südamed isi teine  teisele nii palawalt põksuwad, kui seda politika näib nõudwat? Ometi ei ole need abielu sobitused ka täiskaswanute wahel sugugi imestada, kuna ju politika tarwituse sunnil walitsejate lapsi tihti kätkis  paari on pandud, «a praegugi jälle sarnasest püüdest kuuldub, kus Hispania kuninga  kuue aastast õdetrooniuõudjaDon Karlosse pojale abiiaasaks tahetakse määrata, et kord see troonitüli lõpetatud saaks. Ja nüüd olewat koguni ka Hollandi politika meestel  nõuu, oma üheksa aastase troonipärijale,  printsess Wihelminele, süudsat abikaasa  otsida. Kuniiktzas Wilhelm 111 on mana ja põeb ammu raskesti, tema eluküünal saab wististi pea kustuma ja siis on Orania sugu Hollandi troonilt kadunud.  Selle sugukonna teine wõsa, endised Nassau hertsogid, on ligemad õiguselised trooni pärijad, ometi ei taha Hollandlased muidu wõõrast oma «valitsejaks wõtta, kui oma troonipärija abikaasana. Küll on Nassau