Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlasc" toimetus ja wnljaandmine. Kurcsaares, kaubaulitsas 10^ „Saarlanc" maksab: s Saaremaal aastas R rbl. 30 kop., postiga saadetud T rbl. ? Saaremal pooles aastas I rbl. kop., postiga saadetud R rbl. KZ kop. > Tuleb mälja iga pühapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  Ä kop. U 87. Pühapääw 9. Septembril 1884. I. aastakäik. Önne soow Saaremaa Luth. usu Piiskopile. Kaarma koguduse õnnesoow korgeste auustatud  piiskopi herrale R. J. Winkler uue elumaja sisfepühitsemiseks. I. Augustil 1884. Oh arglik mõte, mis meel mõlgud? Mis muud, kui kiida Issandat! Ta kattis kinni wiha wälgud. Uut armu kinkis kaunimal! Ta pani pisarlised pilgud Ju maitsma mõnu magusat. Seepärast rõõmurikkad salgud Siin palme püüul hüüawadi Teid inglikäsi uues kojas Siin hoidku heldest iala Ja tallatagu rahu majas! Usk juhtigu Teid armu ajas See tee pääl kindla sammuga. Mis lõppeb kaema Isa majas! M. Lipp, õpetaja. A. v. Güldcnstubbc, kiriku wöõrwündcr. K oolmeistrid : M. Kallas, Karl Kuum, Audrus Tuul, Toamas Alkok, Jacn Pea, Jacu Reiufcld, Mihkel Kips, Riidu Kask, Karl Jaksan, Wilhelm Keltmann. Rottm eistrid: Juri Wiidas, Tamm Jaksan, Karl Sepp, Juhann Ripp, Adu Johannson, Andrus Matsou, Peeter Süld, Jüri Kuriksan, Riidu Mets, Jakob Munk, Kusta Wäärt. Õnne soow. (Kerla poolt.) saaremaal üks rahwa osa. Kes Kerlal elab maikselt, tasa, Soowimad kõigest südamest, Teite sündiinise paamaks Ja kõigeks Teie elu aeaks Hääd termist. Õnne, õnnistust. See on üks tähtjas pääw Mis Teie silm nüüd nääb Auu Jlnnalal' Kelle käe all Kõik sündiwal. Mis elab, liigub päik'se all. Pitka iga, termist, õnne Nii mingu iga tunnikene Et Teie mõite rõõmsaste Uudes majas uue aasta Algduses, kõigest murest pääs'da Sed' soomiine Teil' tõeste. Nüüd olgu Jssa käed. Kui kõrged armu mäed Majal marjuks Ja maja sees Onn, taga, ees Sed' soowib iga Kerla mees. Jumal wõttis elu maja Teilt, wara ja ka kirgu kuue Kõik põles tules armuta. ' Issand mõistab karistada Ja haawu jälle parandada Seks Jiob meile märgiks on. Kes teda armastab. Ta seda karistab. Lapse usku Meilt nõuab Ta, Siis annab ka Kõik kahe mõrra kuhjaga. Auulik abikaasa, lapsed Ja Teie armsad sugulased Neil saagu kõigile see õnn Et Teie kaua elaksite Ja hõbe jcuksid kannaksite See meie soowimine on. 3 Jututuba. Elo omal maal ja toida ennast rahu sees. Jutustanud Oskar Höckcri järele L. f. 8. tMrg.) 2. ht««« kaStvab ja wangidc hulk kahaneb.  -> Wägimehe wõit ja wancmatc walu. Jnmalaga jätmine ja lahkumine. Esimtiov pemükkis jutustatud juhtumistest oliwad terzvcft kolm kuud möödaläinud. Ilus iuine aeg oli lõpenud ja sügaw lumi käitis maa Pinda walge tekiga. Hernrmm Wvis Paljalt arwa Tonsoniga, tuntud mängiga,  kokku saada: sellegi pärast oli see lübikene aeg piik küllalt olnud, et Tonson ts meelest armsaks oli läinud ja igatsus Ameerika maladuse riigi järele suuremaks kesmanud. Hermann tegi kõik, mis ta mõis, et ags raamatud, mis kuulsa waladufc riigi üle kirjuiud olimad, omale muretseda, ja et kooli mendade raamatute warandus marsi orm v!i, wstris ta oma pelgu paika linna laenu raamatu kogu juure. Praegu leiame teda ühe niisuguse raamatu lugemile kallal, see on kammivcw ja Hermann  pruugib iga prii silma pilku ta lugemiseks, ja see raamat on mi kõitaw, c: i-a kõiki ette mammist unustab. Ta loeb teda weel lõuna sööki, ebk ta küll teab, et na iga silmapilk koju tulla wõib. Praua Forstmar oli nõrk küll, oma pojale niisugust talitust ära keeldu. Ahjus, mis Ml tuas oli, kus Hermann õppis, põles lahke tuli ja umbest selle pärast, et noor härra rahulikult lugeda mõis ja isa päalc tulemise eest julge oleks. „Mo hea Forstmar on sess asjas maga wali," ütles abikaas mabandadcs ise omale. „Mis on Ml siis nõnda paha, kui üks niisugune .noor inimene, kui Hermann, wöerastest maadest ja rahmastest lugu peab ? Ükski ei wõi ometigi nõuda, et ta ikka paljast ladina ja grecka keelt õpib. See oleks wäga igaw. On ometi Jumal meite inimestele maailma loonud, et meie ennast tema loomusest rõõmustame. Ka laiendab see himuni, mis Hermann wõerastc maade ja rahwaste järge on, tema geographia tundmist. Ah! kuidas on ometi üks hea ema igal aeal malmis, oma laste eest sõna rääkima! Hermanni sala ~õppimisest" ei oleks wali isa nõnda midagi aru saanud, kui mitte praua Forstmaril köökis üks märke õnnetus ei oleks juhtunud. Koka hooletuse läbi laks prae, mis lõuna lauda elniama pidi, põlema: murelikul percuaeie! olid kõik käed scgemist täis, et kabju meel parandada, ja ei kuulnud nõnda wiisi pereisa tulemist. Forstmar leidis elamise tua tühja ja laks oina kirjutuse kambri, mis Hermanni töö tua kõrwas oli. sce luges nii tiitscsti oma raamaru sees, ct ka teu-a isa tulemist ei kuulnud; isa aga kuulis poja tuast ahju ukse kolinat, ja et sell tunni aeal ahjusid ei kütetud, astus ta häkiste tuppa. Nüüd meel maatas Hermann raamatust ülesse, ja waewalt oli ta isa silmanud, kui ta ka oma ärakecltud raamatut peitma hakkas. Aga see ei läinud isa terawast silmast mitte mõõda, ja nõnda pidi meie wägimees raamatu Välja andma. Kokku tõmmatud otsa esine ja silma pruunid  näitsiwad selgesti küll, et härra Fsftmar  mitte heas tojus ci olnud. See Võttis aga nüüd meel juure ja Hermannile loeti suur trahwi jutlus ette. Niisuguse kära põäle juure tulnud ema ei wöinud teda kõige parema tahtmise juures mitte Vaigistada, oli ta jo cmutigi ise kohkunud,  ja paale selle nägi ta isa silmist, et tall midagi paha oli ette tulnud. Kui efimine wiha toju mõõda oli, hakkas Forstmur uuesti: ..Rüüd saun uiu uru. mikspaürast ka wiinnel acal ilka sandis tunnislused koolist oled loonud. Mu ei ,võinud sellepärast mine koolmeistrite laitust ara seletada, kest iga kord, kui uiu kosu luun ja sinu järge küsisin, üteldi mulle, sinu olla omas luus ja õppida. Mind on seda miin peieind," pöõris ta oma abikaasa poole, „ia Hermanni  puhu binlmusid o.wilud. ?iüüd aga tean ma, mis ma pean legernu." Pruuu Forstm.ur tublis midagi muslalu.