Omalt maalt. Wiljandift. Tähtjas kutse ja palwe Eesti rahwale. Aasta on juba mööda läinud, kui Eesti rahwaS oma wägimehe ja kangelase, oma uue parema EeSti põlwe põhjendaja, tõsise waimuelu isa ja wõitleja C. R. Jakobsoni, kesk tema eluwõitluse ja töötuse ajal kautas, teda Looja igawesel seadusel mulla rüppe igawesele hingusele sängitas. Kui taewase  wägede wälk, trehwas tema surma sõnum isamaad  ja rahwast. Iga õiglase isamaa elaniku waim sai põrutatud ja tema süda wärises äralepitamata waluS. Hulgana, tuhandatel woolaS Eesti rahwas 7. Märtsil m. a. Wändra jõi kaldale kokku, oma isamaa esimeest hauda saatma ja temale oma tänu üleS tunnistama. Seal kangelase haual, elu ja surma Issanda ees, tõutas Eesti rahwas ühenduses, ustawuses ja kindmauses suure lahkunud mehe poolele jäenud töösid lõpule wiia ja walmis ehitada. Kas on rahwas oma tõutust täitnud?! Osalt küll, aga pooleks mitte! Meie töiste leinajate, kaebajate ja kahetsejate seaS wiibib ja leinab praegu üks süda, kes rahwa wõitlejale tema raskel tööl truimalt, armsamalt ja palawamalt ning õnnelisemalt wasta on tuksunud, kui ükski töine, kes teda tööde kurwastusel ja wäsimusel,  kui rahu ingel on tuetanud ja jahutanud: õndsa Jakobsoni maha jäenud lesk kurdab ja leinab oma kolme wäeti lapsega hädas ja wiletsuses. Enamiste  kõikidel on tuttaw, kuidas õnnis suur mees oma jõuüdu isamaa ja rahwa teenistusele pühendas ja selles armastuses põles, ning selleläbi oma koduseid elu seadlusi nagu kõrwaliseks asjaks pidas: isamaa ja rahwas pidi enne aidatud saama, siis oma elutus. Tema oli külwaja, kes enne lõikuse magusa wilja maitsmist elu nurmelt pidi lahkuma, sellepärast pidi ka tema kodune elu seadlus üksi see suurem kahju kandja tema poolele jäenud töödest olema. Tuttaw on siiski meil, et tema päriskoht, Kurgja talu, kus tema põrm puhkab, suurte wõlgade all seisab, ja kui abi ei tule, ähwardakse oksjooni, wiisil äramüüa. Sellega müüme meie tema põrmu, kelle wiimne weretilk ja soonepeksmine meie tõsise kasu eest tuksus, müüme ise wõerastele ära, ja tõukame tema lese ja waesed lapsed kõige suurema ahastuse sisse kiratsema.  Eesti rahwas ja isamaa: Kas tohime seda sündida laska?! Ei! Ei! Kus on siis meie tänulik meel, tõutus ja ühendus, kus meie kohuste tundmine! Isamaa tunne iseennast! See wõlg ei ole mitte tema, waid meie wõlg: sest meile tema elas, meie eest töötades tema suri,, meie püha kohus on siis temast maha jäenud wõlgnewaid kohuseid täieste täita. Kui küll meie rahwal praegu kehwad ja kitsad ajad on, kui töistes asjades ja püüdmistes wendade seas lahutus laialt wõimust wõtab, siis selles hädast aitamises ja wiletsusest peastmises ühendagem endid kõik. Silma wees ja walusas õhkamises sirutawad mahajäenud lesk ja waesed lapsed oma käsi meie abi järele wälja. Astugem siis, isamaa pojad ja tütred, kristlikus, wennalikus õrnas armastuses neile appi. Sellega täidame oma wõlgnewa kohuse ja peastame oma rahwa ja isamaa auu, keda ajalugu ja tulewase põlwe rahwad auustamisega peawad mälestama. Neist eesnimetatud põhjustest toetatud, on Tartus ja ümberkaudu maal mitmed mehed kokku heitnud ja kindlaks nõuuks wõtnud, üht suuremat „näitemüüki" (basaari) õntsa C. R. Jakobsoni waeste laste heaks elusse kutsuda. Näitemüügi ettewalmistajateks ja toimetajateks  on auusad mehed ja asjale kasulikud auustatud  sugu-õed walitud. Näitemüük saab Tartu linnas  ühes sündsas ilusas kohas ära peetud. Aeg määrati  õntsa esimehe sündimise päewa pühitsemise ja auustamise  pärast selle järgmise püha, Juulikuu 17. päewa Peale s. a. Selle näitemüügi ilustamiseks ja lõbustamiseks  on paremad ja kuulsamad Eesti laulu- ja mängukoorid palutud ja saawad tulema ning saab muidu kõik tehtama, mis hea otstarbele kasu toM Et see näitemüük kõigipidi täielik saaks olema, oleme meie mõnes linnas, kus meie rahwas elab ja meie maa kihelkonnas auusaid inimesi palunud, kes selle näitemüügi heaks kingitusi, olgu raha, asju ehk muud mis tahes, wasta saawad wõtma ja neid kõige hiljem,  kuni 7. Juulini s. a. Tartu Linda seltsi kauplusesse  (Peeterburgi uulitsas X? 1) W. Mülleri ehk trahteripidaja J. Neumann'i (Riia uulitsas U 49) kätte saata. Niipea, kui andede wastuwõtjate käest linnas ja maal wastust oleme saanud, et nemad meie palwet kuulda ja wastu on wõtnud, mida meie südamest  alandlikult palume, siis saame kohe nende nimest awalikult ajalehtedes teada andma, nõnda kui ka muid tarwilikka teatust kuulutama. Sellega siis hüüame, kutsume ja palume terwet Eesti rahwast, iga isamaa sõpra ja ristiinimest, sugurahwa  ja ligimese armastusest selle hea teule, igat ühte oma jõuudu mööda, aitajat ja armastajat kätt adra külge panna, olgu pisut ehk palju ohwerdada. Jätkem  nüüd, kus häda, waesus ja Viletsus meid hüüab, jätkem selleks ajaks kõik lahutused kõrwale ja ühendagem  ja pöörgem oma jõuudu kõik selle ühe asja peastmise  poole, sellega täidame oma wõlgnewat ristiinimese kohust ja teenime oma kallist isamaad, siis saab ka õnnistus meie ligi olema. Tartus, 16. Aprillil 1383. Näitemüügi toimetajad: W. Müller. A. Sõrd. P. Sukk. C. Reimann. J. Kangur. J. Neumann. „Walgus" kirjutab: „ Meile on Tallinnast järgmine tähtis ja tähele panemise määrt kiri saadetud  ja muutmata trükkida palutud, mis südamest teeme: „Kui aga suurema summadega aitajad ega laenajaid ei tule ja Wändra koht tõeste haamri alla langeb, siis on nõuu pidada, et weiksemate summade läbi maha jäenutele wõiks abi anda." Nõnda kirjutab „Eesti Postimees" 11 ja rikub sellega ära kõik oma seletuse ja hüüdmise Eesti rahwa poole õntsa C. R. Jakobsoni pärijate ja Kurgja koha pärast. Eesti wennad! seda ei pea, ei tohi ega saagi sündima, mis „Eesti Postimees"  oma nõtruses on ütelda julgenud. See oleks kõige suurem hoop Eesti rahwale, üks kõige mustem plekk Eesti uuendatud maimu elu peal, mida meie tulem sugu meile iialgi andeks andma ei saa. Meie äraunustamata wõitleja, meie wägimees ja maimu elu uuendaja lahkus enne aegu isamaa töölt. ..Tema isamaa põllule ilmumine pani rõõmu pärast. Värisema kõige rahwa rinda, tema häkisel uinumisel aga kiljatas waluga kõik isamaa, walus oigamine käis kui mälk Eesti rajast rajani, meie kõik olime raskest õnnetusest löödud ja halwatud. Isamaa! Eesti rahwas! kas siis meie nii ruttu, ühe aastaga, seda oleme mõinud ära unustada, et nüüd C. R. Jakobsoni hauda,, kus tema kallis põrm Lgawest  und puhkab, oksjoni miisil ära müüa tahame?! Oh walu! oh walu! Jumala wiha, meite tulema põlwe hukka mõistmine, kõige maailma rahwaste ja meie waenlaste hirwitamine oleks siis meie osa, kui „Eesti Postimehe" nõder arwamine tõeks wõiks minna! Eesti rahwas jõuab weel kümme tuhat rubla kokku panna, ilma et selles oma äraunustamata kangelase põrmu oksjoni wiisil ära müüks ja sellega ennast nõnda hirmsaste teutaks. Wennad, see wõlg Kurgja koha peal ei ole mitte C. R. Jakobsoni wõlg, waid meie wõlg. Sellepärast mitte ühte maksa sellest maast, mis õnnis kangelane oma lesele ja waeste lastele maha jätnud ja mille rajades praegu ta põrm puhkab, ei tohi meie ära müüa. Meie peame kõikide muude isamaa asutuste peale selleks ajaks raha korjamise seisma jätma ja kõige pealt oma mõla Kurgja koha pealt ära kustutama." Nõnda „Walgus", kellega meie selles asjas täitsa ühes nõuus oleme. „Eesti Postimehe" nõuu, pärast, kui Kurgja koht haamri alla on langenud, mahajäenutele weiksemate summade läbi abi anda, on tõeste lapsik, ning ei aitaks meie rahwast wastaliste  naeru ja teutuse alt kuidagi peasta, sest siis oleks juba hilja. Ka ei oleks seda siis enam tarwiski. Kui juba kord koht jw järele jäenud warandus, mis selle peal seismast mõlast enam kui kolmkorda suurem, ära on Müütud, siis saaks sealt ikka nõnda palju järele jäema, et lesk ja waesed lapsed elada wõiwad. Järele jäenud warandus on 30 tuhat rubla takseeritud,  Kurgja koht on wäljarenditud ja toob 1000 rubla aastas sisse. Selle wasta seisawad mõlad, mis 10,000 rubla wälja teewad. Sellest wõib näha, et wõlgnikudel, kes omaga kannatada tahawad, midagi  karta ei ole, sest järele jäenud warandus tasuks umbes kahetõistkümne aastaga isegi mõla ära. Koht wõib üksnes siis oksjoni alla langeda, kui kõik Võlgnikud  korraga oma raha kätte nõuuawad, mis korraga  wäljamaksta wõimalik ei ole. Meie loodame aga kindluste, et nad seda mitte ei saa tegema ja kui seda ka sünniks, siis loodame nõndasama kindluste  ka seda, et õndsa kangelase sõprade ja auustajate  seas weel mehi jaab olema, kes esiteks raha wõiwad laenata, et mõne mõla, mis koha peal seisab ja sedamaid kätte peaks päritama, ära wõib tasuda. Lainaksiwad näituseks 100 meest igaüks 100 rubla pitkema aja peale, siis oleks 10 tuhat rubla koos ja wõiks kõik mõlad, kui neid korraga kätte peaks nõuutama, ära tasuda. Laenajatele jäeks koht ja muu Varandus, mis peale 30,000 rubla wäärt, pandiks, künni selle sissetulek aega mööda nende laenu tagasi maksab, mis nagu ööltud, umbes 12"? aastaga wõib sündida. Seda mõtet on meile mõned mehed awaldanud, kes malmis on nõnda tegema ja soowiwad, et rohkeste tõisa nende seltsi astuksiwad ja nõnda Võimalikuks Leeksiwad, et see asi ära wõiks õiendatud saada ja meie mitte oma wastaliste rõõmuks maailma naeru alla ei langeksime. Nagu meie lugejad teadwad, oliwad mõned puudulikult ehk ebawiisil haritud naesterahwas küsimuses,  mis proua Johannson-Pärna päewa korrale tõi, meie naesterahwa harimise küsimusest rääkides ise komistanud ja kahjatsemise määrt kombel ka mõnda meie rahwusliku lehte wiltu teele widanud. Tallinna Sõber on juba selle poolest tuttaw, et ta kõige oma õpetusega alati sinna poole hoiab, kus õiguse ja tõsiduse wasta wõideldakfe. Sellepärast pole ka sugugi ime, et ta, kui proua Johannson- Pärna õiendaw wastus ilmus, sedamaid ülemal tähendatud naesterahwa poole ja nende adwokaadiks  heitis. Sellega on ta meile kõige selgemalt ette näitanud, mis meil nende naesterahwade mustusest  Johannson-Pärna kõne peale tuleb arwata. Oma wiimases numbris jampsib Sõber kui meelest ära, näeb tonta seal, kus nendest jälgigi leida pole, sülitab tuld ja tõrwa proua Johannson-Pärna kaela, nimetab teda „rahwa prouaks", „ Eesti rahwa äraandjaks",  wehkleb käte ja jalgega Eesti naesterahwa hariduse wasta ja loobib nõnda roppe ja jäledaid sõnu suust wälja, mis. kellegi haritud inimese kõrw ei innata. Oleks see kiri, millest Tallinna Sõbra lähemas numbris wist weel jämedam ots tulema jäeb, "pisutki wähem sopane ja seisaks ta ühes lehes, millel rähma silmas wähematki auu.oleks, siis saaksime  tema peale 'paraja wastuse andma. Nõnda aga peame Paramaks, sõniku hunikut mitte sorima hakata, maid teda puudutamata Tallinna Sõpra hallitama ja kõdunema jätta. Seal on ju igal ühel Võimalik sopase südame mõtteid wälja walada, mis aga õnneks meie puhta ja karsi rahwa sekka ei wõi tungida, sest et rahwas teda ei lue. Kroonimise püha mälestuseks tahawad Liiwimaa  mõisnikud 8000 rubla Birkenruh gümnasiumi kooli õpijatele abirahaks kinkida ja Eestimaa mõisnikud  Tallinnas ühte pimedate kooli asutada. Pealinna lehed teatawad, et kroonimise püha mälestuseks 16 miljoni rubla pearahast see aasta maha tahetakse jätta. Ajalehe „Walgusele" on kaks järelseiswat wastust tema kõne kohta Eesti rahwusliste riiete üle saadetud, mis nõnda käiwad: „Wastus märatsejatele." I. Abja koolmeister J. Jung on „Olewikus" oma nõrga kõnele, mis ta Wiljandis Kirjameeste Seltsis pidas, meie seletamise peale, mis Walguse 5-mas numris seisis, ühe õige weidra õienduse toonud, nõnda et meie sugugi aru ei saa, kuida „Olewiku" toimetus sarnast pealiskaudist Baltia Saksa waimulist „Archäologia" unistamist, milles sikk orjamündris  tantsib, lehe täitmiseks on wõinud wõtta. Kõige imelikum on see, et Jung ennast „wana aja asjade tundjaks"  nimetab, paljalt sellepärast, et ta paar hauda lahti on kaewanud ja Soome professori puki peal kaewandusele sõitnud. Soome keelt Jung ei mõista, aga Soome keele wana-aja teaduste nime kirja nimetab ta. Mikspärast? Baltia Saksa kirjast, mis jo iga wähegi haritud Eestlane tunneb ei taha ta siin üksi omaks „uurimise" hallikaks ütelda. Meie teame küll, missuguse maimu laps sellega Jung on. Kõige naljakam on, et Jung F. Hellwatdsi Saksakeele „wana-aja teaduse raamatut" ka omaks uurimise"  hallika-kirjaks nimetab. See kiri ei wõi kellegi uurijale  hallikaks („Quellenftudium") olla, maid ta on omas asjas niisamasugune rahwalik (populür) kiri, nagu Grenzstein'i  Saksakeelest ümberpandud „Looduse nõuud ja jõuud." Keegi uurija ei saa seda kirja uurimise põhjuseks wõtma. Weel naljakam on Jungsi ütlemine: „tema olla kõik oma maa muuseumid läbi uurinud." (Kuulge!) Millas? Kallis Jung! Ja kui Jung wana-aja päris uurijate  teadusi, mis Meedas ja Babilonis Soomesugu hariduse ja wägewuse ajast üles on leitud „Olewikus" pilkab, sugugi ei tunne ja siiski kiil-kirjade üle raamatuid tahab kirjutada ja märetseda, siis mingu omas orjamundri uurimises wahwaste  edasi; aga meie peame wäga kahetsema, et meil niisuguseid  „uurijaid", nagu Jung, on, kes meie rahwa auu wähenduseks, „suurt rulli mängiwad." Kui wäga Jung kadakasaksastatud on, seda näeme ka sest, et ta emakeeles üht mõjusõna ei leia, waid Saksakeelest seda laenab. Jung kirjutab „Olewikus": „Ei, Kõrw, kui Teie muud ei tunne, mis teie Saksa zeitungite sabast leiates), see on küll „blitz wenig!" Meie I??,"? siin küll aru, mis Jung tahab ütelda, ehk see lause kull lause õpetust ei tunne. Oma lugejatele, kellele meie iial pealiskaudist ei taha pakkuda, teatame, et meie Soome keelt oleme õppinud, uurinud, suure kooli peal 1)r. M. s, .. *) Missugust muud mõtleb siin Jung Saksa seitungide sabast? Kas uks waheg! haritud koolmeister wõib niisugust pudi - lauset kirja panna? Ol Olennk ja kena Jung!