musta". Mis tähendab fiis õiete Greeklaste „rõ?musta" ? Tema ei tähenda mitte joomist, söömist, tantsimist ehk sarnast lihalikku rõõmustust, ei, waid ta tähendab waikset ja kaunist rõõmustust kõige hea ja ilu üle, millega Jumal inimest on õnnistanud, ta tähendab tänulikku ja rahulikku ning waikset elu maailmas, milles Greeklased ennast wäga õnnelikud tundsiwad vlewat. Sellepärast oli fiis ka „rõõmusta" üleüldine igapäewane  teretamise sõna sõbrade ja tutwate wahel uulitsate  peal, ühtlast aga ka rõõmuliku ja seltfiliku elu tunnistus ja märk, mida Hervdotus hommikumaal mitte ei leidnud; sest kus suured seisuse ameti wahe seinad on, peab kurblik tõsidus, umbusaldus ja kartus ning hirm kui must pilw inimese elu üle walitsema. Greeklased oliwad esimesed, kes sõprust ja wennaliku  armastust kui esimest peatingimist igaS wabatriigis ära tundsiwad. Seepärast leiame meie ka, et Greeklased  ennast oma ligimese õnne üle rõõmustaflwad, nad tundsiwad ennast kui ühe perekonna liikmed ja sugulased olewat, neil kõikidel oli rõõm, kui nende riik heaste edenes ja nende Jumal teda heaste õnnistas. Seepärast oli siis ka üks ja seesama teretamise sõna „rõõmusta" jumalatel ja inimestel, rikastel ja waestel, wõerastel ja tutwatel, elawatel ja surnutel, sõjas ja kodu, minemise ja tulemise juures pruugitaw. See oli rõõmu-sõna, millega kõne algas ja lõpetas  ja kirjast kirjutama hakati. Ka sellesama sõnaga teretas ingel neitsit Mariat (Greeka keeles). Ka kõiksuguste ilmetuta asjade peale, nagu sööginõuude  ja wiina peekrite, maja ja linna wärawate, kaewude, puhkamise paikade ja tee juhtijate peale oli „rõõmusta" kirjutatud. Sest ka rändaja ei pidanud oma tee peal mitte üksi ja kurb olema, waid rõõmsaid teretamise sõnu oma pitka ja igawa teekäigu peal leidma, ta pidi teadma, et igal pool rõõmus meel walitses, ja et igal pool ja igas kohas teda rõõmuga ja lahkeste  wasta wõeti. Kõige pealt aga oli nimetatud „rõõmusta" surnu hauade peale lõigatud, seft et Greeklased oma surnud ikka omas seltslikus ja perekonnalikus elus olla soowistwad,  seepärast oli surnutel seesama teretus, mis ka elawaid ühe töisega kokku sidus. See sõna raiuti kiwi sisse, ta kestis kui järelkõla, mis mööda minejale  suus kõlas, ja nii oliwad hauade uulitsad surnute  elupaigad, kes oma weel elawatest omakstest seeläbi  mitte iialgi ei lahkunud. Sest näeme meie, kui suur tähendus teretamise sõnal peenikese tundmisega ehitatud Greeklase juures oli ja kui terawalt „rõõmusta" Greeklase seltsliku elu olemist igapidi tähendas. Sell ajal aga, kus niisugune seltslik elu ja wennalik ligimese armastus Greeklaste juurest kadus, s. o. sophistide ajal, kadus „rõõmusta", sest see sõna oli juba wanaks jäenud ja selle asemele tuli „ma teretan sind." Sophistid oliwad õpetatud mehed (400 a. e. K.), kes kalli raha eest waletarkust Greeklaste juures õpetastwad,  nad wõistwad iga asja üle kaksipidi raakida, tõtt kergeste waleks ajada, aga ka walet tõeks käända; waidlemine ja kawal kõne oli nende wõti, millega nad südamete uksi tarwitust mööda lahti wõtfiwad. Usk oli halpus nende meelest ja lootus tühi: kawalus, osawad kõnekäänud, peenikene pettus, see oli nende pea mõte. Nende wasta astus pea Sokrates üles. Rahwa juures oli stis sell ajal „ma teretan find" pruugitaw. Need philosophid, kes rahwast ennast lahutasiwad ja iseäralikult elasiwad, hakkasiwad ise teretamise sõnu pruukima. Nad soowisiwad endale mõtterikkamaid sõnu ja ei tahtnud mitte, et jumalatel ja inimestel üks ja seesama teretamise sõna oli. Platon ja mitmed  töised mõttetargad hakasiwad „ma teretan sind" pruukima. Selle sõnaga arwasiwad nad enam öelda ja tähendada wõiwat, et inimese ihu ja hing terwe on ja käsi igapidi tal heaste käib. Kui seltslik ja korraline elu Greeklaste juures wankuma hakkas ja sellega ühes wana Greeklaste rahwa teretus-sõna ka oma tõsidust kautas, jäi üksi weel wana liht teretus wiis ja pruut järele, ilma iseäralise tähenduseta  ja seltsliku sideta. (Järg jäeb tulema.) Kiri Kaukasiast. 11. Kõige esimeseks tehakse kewade odrad, kaerad ja kartohwlid maha, mis mõnikord, kui soe kewade on, enne 25. Märtsi sünnib. Linad külwatakse emmiste 9. Mai ümber. Wilja seltsid on siin tutwad ja pruugitawad talwe, ja kahte seltsi suwe nisud, rukkid, suwe ja talwe odrad, kaerad, kukkuruösid, mitmet jagu prossid. Kanepid, õli ja riide linaseemned, mitmet seltsi übad, kellest üks selts kirjuid kõige parema mauga on. Ka Eesti übe on siin ja ööldakse  lumemägede juures Tatarid neid palju pruukima.  Meie neid ei armasta, ei taha ka heasti kaswada. Mitmet jagu ernid. Ommeti on neil siin üks imelik tõbi, keda Eestis ma ei tea olema. See on: sügise kui nad on peksetud ja talweks kotti pandud,  leiad Peagi terade kulles mustad plekid. Teed tera katki, on walmis kärbes sees. Sealsama sees on ta sündinud ja kaswab töise kewadeni, siis jäeb see korter tale kitsaks, puurib auugu tera sisse ja lendab wangift priiusele. Nõnda ei kõlba nad palju muul aja! pruukida, kui alles kaswawad. Sealgi on neid osast juba leida. Peale selle mitmet jagu kartohwlid  ja kapsad, arbusid, meelonid, uguritsad ja Palju muud juure-wilja. Ka tubakad pruugitakse kauniste. Heina kaswab rohkeste, keda niidetakse 20 wershoki ja pitkema wikatiga, aga ei ole õige rammus. Soomaad ei ole siin mitte. Jõgesid on arwa siin maal, allikaid on tihkemast, aga enamiste kõwa, mõnes ka soolane wesi. Süda põllu sees kiwa ei ole, mis põlluharimist raskendaks. Wähemast Jaanipäewaks peab siin hein koos olema, ja nüüd tuleb lõikuse aeg, ja seega kõige kibedam töö, nii et mõnda korda ei tea, mis enne teha. Suuremast jaust on siin neil aegadel wäga palawad ilmad, kuiw tuul aitab kõrwast ja walmistab mõnikord kõik wilja sugud ühe korraga walmis. Nüüd wiljaperemehel hea nõu kallis, kõik tahaks wõi ühe päewa sees kokku panna. Töörahwaft wõttaks, neid pole saada. Sell ajal maksetakse tööpäewa eest 1 kuni 3 rubla, aga pole sellegi eest mõnikord saada. See häda on sundinud ka Eesti rahwast wilja lõikuse masinaid muretsema, kellest siin mõndagi seltsi on, et nende abiga rutkn wõils kokku saada pandud. Ka heina tegemise abiks on mitmed masinad muretsetud. Nüüd ütlewad ehk kodumaa wennad: „Mis häda teil siis on, eks teie jõua oma wilja kokku panna?" Teile kostan: oi sõbrad! muidu jõuaks küll, aga iga päew on tuul oodata ja karta, (wili on nii puru kuiw kõrre otsas, et tera paugub amba all, kui katki hammustad) tuleb see, siis Jumal hoidku! ta teeb siin mitukord sedasama, mis teie juures Eestis rahe; kuid selle wahega, et tuule rabatud kõrred jäewad püsti, aga on enam ehk wähem tuule kangust mööda tühjad ja peremehe silmad wett täis. Nagu minewal suwel. Igaüks walmistas selle peale, et tulewal nädalal sünnib juba lõigata, aga tuul tuli weel sellesama nädala lõppul ja tõi parema kõik maha, ja tegi üksi meie külale tuhandede rublade wiisi kahju. Sest siitse tormil on koguni töine mõnu kui Eestis, ja tuurib mõnel korral mitu päewa järestiku. Päris pitkale tuuriw torm tuleb meil enamiste Hommiku tuulega. Tema tulemist wõib wahest õhta enne teda juba tunda taewa ja maa märkidest. Päewa weeru eel on taewas kaugelt waadata nagu suitsune ja tolmune ja maa päewa Poole waadates nagu istliku tolmuse hiilgamisega. On lõikus juba lõppetud, siis tuleb rehepeksmine ja talwe wilja alla kõrre kündmine. Kui ilmad kuiwa päralised, siis on põllumehel suurem mure selja taga. Et aga meie praegune elupaik lumemägedest wäga kaugel pole, kus suured metsad kaswawad, ka jõgede aardes on osast kauniste lehtpuu metsa, ja wõib see muist tihti suurde mägede pärast olla, et siin wahest kewade ja sügise kaunis wihmane on mis Samaaras ja Krimmis nõnda ei olewat sellepärast on mõnel aastal ka seda ette tulnud, et ei saa õigel ajal sügisese külwi tarwis seemet ega talweks leiba; sest siin peab rehepeksmine kõik lageda taewa all sündima. Siis on sellepärast paaril wiimsel  aastal aurumasinaga suurem jagu meie külas wilja ära peksetud. Kui masinaga ei pekseta, siis on siin maal päris wana pruuk nõnda: Wili tahutakse laialiseks märjaga tallatud ümarguse platsi peale, siis tallatakse hooste ja härgadega kes wankrist ja puu wõi kiwi trullist ringis ümber weawad kuni walmis. Sakslased tallawad lahtiste hoostega nagu Eestis, Wenelastel nagu meie ja Tataridel, on kesk ümmargust platsi post püsti pandud, wankri rattas temast läbi, siis seutakse ühe sellesama köie külge nii Palju härgi, kui reheplats suur on, siis ratsamees piitsaga taga ja aidaa ikka edasi kuni walmis. Wilja puhastamine saab enamiste meil masinatega tehtud. Peksetud, sagedaste ka puhas wili wõib siin platsi peal seista, ilma et seda warastakse. Niisama on ka muu töönõudega lugu. Teie kodumaa wennad ärge sellepärast mõtelge, et meil wargate poolest kannatada ei olegi jah seda pöörast „kodu" warguft palju ei ole kuulda, weel wähem aida lõhkumist, mis teie juures waewaks on, aga seda enam elajate  wargust, kõige pealt hooste ja härgadest on meil fiin maal paraku palju kannatada. Meil on nagu ööldud, suwel pea iga argipäewa ööse töö loomad wäljal, aga peab neid hoolega wahtima, et ara ei warastata, siiski on mitmel kodu ja wäljal küll seda õnnetust olnud) sest tööinimene on tööst wästnud ja juhtub uinuma, kuna waras paraja aja walwab. Mull omalgi on ligi tosina aastade sees 6 tubli elajat ära warastud, mis siitse hindade järel wähemalt  370 rubla wälja teeb, sedasama saawad siin läbistiku kõik elaja pidaja rahwas kanda, kuid wargad ja nende nõulised maha arwata. Sest see maa oma mägede ja orgudega on kui wargade õnneks nõnda loodud. EL siin ole nende tüliks sood ega metsa, aeda ega tihkeid mäda jõgesid, igalt poolt wõiwad nad lahkelt oma pimeduse teed keelamata minna. Kahetseda küll, et walitsused selle wasta weel ei ole head nõu jõudnud leida. Nähti küll ka siin mõni kord, et elaja müüa käest ostja looma piletit wõi passi nõudis ja sai see ehk oleks ka pisut abiks olnud aga see seadus näitab jälle surnud olema. Kõige enamiste arwata kse Ta tarid warguse süüalused olewat. Tahan siis kord ka siitsest ilmadest kõneleda. Talwe on siin läbistiku wähem ja kergem kui Eestis. Peaaegu jõuluni, arwast ka läbi talwe, wõiwad elajad karjas käia. Wankridel ei ole Palju puhkamise aega. 25. Märtsil on siin waheft enam kewade nägu kui Eestis 23. Aprillil. On siiski waheft talw külm ja lumi sügaw küll, nii kui aastal 1879 oli. Niisama on mõnda korda kewade soe wäga wisa tulema. Suwel, kõige pealt kewade poole, on wihma sadu waheft wäga pitkaline, nagu polekski tal enam otsa, ja kui lõpeb, siis jaeb tihti pitkalt kuiwale. Sagedaste on pitka saju järele ka pitk kuiw oodata. Rahet on siin ka waheft koguni hirmsal kombel, nagu 1876 aastal kaks kord oli. Esimene kord tuli enne Jaanipäewa ühel pühapäewa pärast lõunat. Esite oli üks punakas pilwe nutt Põhja pool taewa serwal näha, tuli ligemale  ja hakkas ilma wihmata arwa aga jämedat rahet sadama. Peale selle tuli ka wihma hulka, ja hakkas hirmus torm peale, kihutas õuuedes tühje weeriistu ja haamisi ringiratast, et kole oli näha. Kus aknatel luukisi polnud, peksis tuul ruutud puruks, seega puges tuul sisse ja kihutas, kus sai, alt tuule aknad kõige raamidega wälja; nõnda kihutas ühte majasse 3 jala paksuse korra rahet. Wesi laenendas küla wahel, ja wiis enesega ühes lauad, palgid, adrad, wankrid ja mis kätte sai ikka alla jõe poole. Saiwad  ka otsa mitmed sead, wasikad ja sulgloomad. Kahju oleks palju suurem olnud, kui mehed kõik poleks kodu olnud. Sarnane hoog tuli sellsamal sügisel töist korda, aga ei puutunud palju külasse, waid seda enam wäljale, kus enamiste kõik heinakuhjad ära lahutas, mõned ka töise kohta tõstis, et endist kohta enam ei wõinud tunda. Sooja on siin läbistiku rohkem kui Eestis, aga kui enamiste wähelast tuult pubub, siis ei tee ta palju liiga. Meie kõige palawam aeg on Juuni ja Juuli kuus, wahel ulatab ka Augusti sisse. Nimetatud  ajal vn ka mõnikord küll paewal hambad suus, nõnda kui aastal 1881 nädala päewi oli, kus tuule õhkugi ei olnud, nagu tahtis õhu puudus hinge kinni panna. Wesi, mis haamidega wäljale töö juure wiidi, läks päris soojaks, ehk küll wõimalikult päewa warjus hoiti. Raud tööriistad oliwad päewa käes nii tulised, et kätt ei wõinud külge panna. Augusti kuus tuleb juba kurb sügise pilt, kus rohi ära kuiwab, mõnes kohas jäeb kauemalt haljaks. Jüripäewa järel on siin kõige ilusam aeg, nii kui Eestis enne Jaanipäewa, kus loodus kõige kenamas ehtes on. Siis on rohu lagendikud nii ilusad ja armsad oma mitmet seltsi kauni tihke rooside ja lillede lehkawa haisuga, nagu oleks ta kõige kunstlikumalt koetud, et selle peal ei julgeks kõndida. Kaks tuult puhuwad siin. Hommiku tuul toob kui Elbrus ja töised wähemad  mäed puhtad, ilma pilweta on kuiwa ja talwel  külma, kuna shtapoolne sadu kuulutab ja toob. Wäga arwast puhub ka lõuna ehk põhja tuul, mis wäga lühikese aja wältab. Sügise poole talwe on wahel wäga heitlikud ilmad, nõnda et ühe ja sellesama  päewa sees mitmesugust ilma on. Mõnikord on nii soe ja waikne ja karjatsed lähewad rõõmsaste karjadega  wäljale, aga häkitselt tuleb sadu ja tuisk nii paksult, et ei taha enam kodu saada, muidu kui ratsa meeste abiga, kellele kiriku kellaga teada antakse, kus Pool küla on. Seesugune torm tuleb enamiste õhta tuulega. Siis on lume tolmutamine paks, nagu oleks maa ja taewa wahe paksuste jahu tuisku täis olema. (Järg jäeb tulema.) Wastutaja: J. Kõrw