Herat. Herati maakonna põhjapoolne piir on laste stepid (Äene päralt), hommikupoolne AfganiStanimaa,  lõunepoolne Afganistani ja ParsiaMaa, õhtupoolne piir Pärsiamaa. Herati maakonnast jookseb Hetiruda jõgi läbi, mis estte Hommikupoolt põhja-õhtu poole jookseb, fiis aga Aussana ligidal kohe põhjapoole pöörab. Herati kliima on Kesk-Aasta kliima taoline paras ja lahe; suwine palawuS saab Shtupoolt puhuwate tuulde läbi jahutust; talwel langeb külmamvõtja ainult mõne kraadi E alla poole, mis aga paljalt mõned päewad keStab; lumi ei seisa palju pikemalt kahte nadalt maas. Kewade ja sügise on kõige lõbusamad aasta ajad. Jõgesi oskab rahwas hästi maa niisutamiseks tarwitada; Hanöikowi üteluste järele ei olla kuskil terweS Kesk-Aafias kaanalid nii osawaste ehitatud,, kui Herati ümber. Selle maakonna  wilja sigidus on ütlemata hea; mitmesugused lõunemaa  wiljad siginewad seal õige lobsakalt, ehk küll sõdade rüistaw käst ja miimsel aastasaal maad laastas palju asutust ära rikkus, ja ootawad uusi asujaid. Herati linn, mis maakonna päälinn ja walitsuse asupaik on, seisab viljakandjas, ilusaS orus Heriruda jõe parema kalda peal. Linn on pikerguse ruudu näoline  ja on 15 meeteri (8 sülda) kõrgest mullawallist, millel viis wärawat on, sissepiiratud; ümber malli on suur, lai meega täidetud kraam; aga need kindluse märgid ja müirid ei wõi vististe Euroopa sõawäele vastu seista, veel vähem selle poolt, et linnast põhja-hommiku pool külles mäekink on, kust pealt kergeste linna võib purustada. Inimest arvatakse 59,999 ümber linnas elavat. Päätee  tuleb põhja-hommiku poolt linna lõunapoolsest väravast  sisse; siin on kõik suuremad kauplused, "karavanide kaubakuurid ja kõige elavam rahwu liikumine. Waesem linna jagu on riSti ja räSti kitsaid, poriseid uulitsaid, kus weiksed majad körwal on, täis. Wana kuninglik hoone toob õige haleda pildi silma ette. Hooned, mis Herati Silme ajast järele on jäenud, on osalt rikutud ja muist ka suutumaS kadunud. Linna ümberkaudu nähtavad  müiri varemed tuletavad õhates veel endist õilme aega meelde. Siiski aga nimetavad Pärsialased Heratit ikka veel „Pärli ilmaks." Iseäranis palju valmistatakse  seal ssaritStu, puuvilla riiet, siidi- ja villaseid vaipu ja rätikuid, aga sest saadik hakaS see käsitöö kahanema,  kui Euroopa kalev ja Teheranist toodavad tööd Herati käsitööde asemele aStufiwad. Heratit peetakse tema kaubanduse ja poliitika seisukoha pärast keskpunktiks Wene-, Afgattistani- ja Pärsia valdade vahel. Inglased ja sealsed elanikud piavad aga Heratit Afganistani ja India võtmeks. Kõik võitjad lätsivad JndiaSse minneS Herati kaudu läbi ja siiamaale tuleb kõik weokaup seda teed mööda, sest tuleb ka, et niihästi Pärsialased kui ka AfgattiStanlased  Heratit himustavad. Sellepärast alustasiwad  ka Inglased 1856 Pärsiaga sõda, et sel moodul Heratit kätte saada ja siis oma walitsuse aluste valdade sekka lugeda. Herat Herawa oli wana Pärsia kirjanduses vanaaja maade uurijate laul langes Vll. aastasaal kaliifide kätte. XII. aastasaa poole peal jõuudis Herat kõige õitsevamale järjele oma enese vürstide valitsuse all. Aga juba XIII. aastasaa algusel langes ta TshingiS-khani  walitsuse alla, keS linna maani ära purustas. Waevalt oli linn aga uueste jälle üles ehitatud, kui juba Mongolid ta aastal 1291 uueste ära lõhkufiwad. Aastal 1381 pidi ta enda Timur hami alla andma; aga selle järele tulejad jätsiwad walitsuse jälle endiste oma maa vürstide kätte, lasksivad aga enesttele maksu maksta. Aastal 1519 langes ta aga Pärsia riigi külge; selle riigi alla jäi Herat kuni 1715 aastani, kus Afganlased ta oma kätte saiwad ja teda kuni 1835 aastani oma käes jõudsiwad pidada; aga 18. aasta ära oleku järele sai linn jälle nende kätte. Oma enese walitsuslise seisukoha sai Herat siis jälle kätte, kui sellesamma aaStasaal Afganlased  isekeskis riidlesivad. Aastal 1828 läks Herati „ sultan" Pärsiale appi, kui see Wenelaste waStu sõdis. Jnglise-AfganiStani sõdade ajal (1838 42.) lootsivad Pärsialased oma ammu mõeldud plaani korda saata võivat Herati Pärsiaga ühendada; see katse läks nurja. Inglise rohke väe hulk mojor Tato all, mis kuni Kiivani tungis, püidis seal Inglise võimu kindlaks teha Töine Pärsia katse oli aaStal 1852, kui lar Mohamed-khan ära suri, kes ministri poolt maakonna valitsejaks panti, kui ta valitseja vürSti ära oli tapnud. Wali Afganistani emiir, Dost-Mohamed, võitles tema poja troonipärimise õiguse vastu ja läks-suure sõawäega Herati kallale. Linn pidi ennast piaaegu juba kätte andma, kuid Inglise saadik tuli ja sundis piiramist järele jätma. Aasta! 1856 hakasiwad Pärsialased uueste Herati vastu sõdima; kuid Inglaste tulek Aärsia lahesse kutsus Nad sealt ära, ja Pariisi kongressi peal oli ka juba leping kinnitatud. Enne äraminekut tõstsivad aga Pärsialased Dost-Mohamedi väimehe Ahmed-khani, keda Dshan'iks hüiti, sultaniks; see sai Pärsta käest sõariistu ja suuratukka,  laskis Shahhi kujuga rahast teha, ja Pärsta oleks piaaegu oma eesmärgile jõuudnud, kuid Heratlased heitstmad  ise Pärsia ikke enesest ära. Aastal. 1861 tõuusiMad  Herati ja Afganistani wahel segased asjad ja tülid. Juuni kuul 1862, kui Afganistani kübcrnöõr weikselt mässu tahtis tekitada, ruttas Herati sultan 8666 söamehega  ja kolme suuretükiga oma ühendussõpradelle appi ja sai Farrahhi juures Asganistanlaste üle täielist mõldu. Nüid kogus Afganistani emiir Dost-Mohamed oma sõawäe  Hirishki juures kokku ja saatis nad Herati poole; wiimne langes. Kauaks ei jäänud aga siiski Herat mitte Afganistani emiiri kätte. Mohamed Jakob-khan, emiiri poeg, mõistis asja niikaugele ajada, et Herati malitsejals sai ja aastast 1871 kuni 1874 teda oma all jõuudis pidada; wiimsel ajal walktses Ejub ka täie wõimuga Herati üle. Pärast aga, kui Abdurhaman Kabuli trooni peale sai, pidi Ezub Pärstamaale põgenema ja Afganistani  khan pani oma kubernõöri Hrratiöse walitiema, kuid Heratlased ei ole aga mitte rahul, sest et nad ei Kabuli, ei Pärsia ega Afganistani alamad ei taha olla. nLozz. järele. Mõndasugust. Sahara kõrbe. Meie oleme ammugi harjunud kuulma ja ka ühtlasi mõtlema, et iga reisijaile Sahara kõrbe teekond ainult raskusi ja koormatust pakkuda wõib, ilma et ta mõne looduse wõi loomuse kenadusega tema meelt wõiks rõõmustada. Et see aga pooleski nõnda ei ole, näeme meie järgmistest Oskar Lenzi sõnadest, mis ta Timbuktuft kirjutab: „Kõrbe on kaunis, wäga kaunis, ehk küll palawus ja liiwa rõunad seda püiawad salata. See määratu, otsatu liiwa meri wõib siiski rändajale midagi kõrgemat, kaunimat, imelikumat pakkuda. Paikese tõuus Saharas ehk waikye kuuwalge öö on seal ära rääkimata  ilus ja jätab nagu nõiduse wäel oma kenadused eluotsani nägija meelde. Kellel wähegi wastuwõtlikku waimu looduse kenaduse, suuruse, wägewuse ja auu wastu on ja kes mitte alalises õnnetuse hirmus seda kõrgemat ilu ei waata, see wõib magusa tundmusega seda aega meeles kanda, mill teda õnnelik saatus Sahara kõrbe ilu illina wiis ja teda terwe ihu ja hingega neid looduse imest maitsta laskis." Optika (walguse kiirte) pettusi, mis sata mvrgana nime all tuttawad on, olla Lenz wäga armaste ja weiksel mõõdul näinud. „Mis õhu sees laenetawatest järwedest, linnadest, lossidest, ojuwatest laewadest jne. jutustatakse, ei ole küll muud ühtegi kuid jutustaja äritatud maimu kujutused ja Hommiku ArablaSte waimuStatult aetud ennemuistsed  jutud. Ma nägin sagedaste akaatsia puid üksikult  ja salga kaupa natuke maapinnast kõrgemal õhu sees õljumat ja kõrbe kalju kingud paistsiwad sagedaste kaugelt nagu lainetaw meepind mulle silma. See on aga ka puha." Töine meel laialisem, aga põhjuseta arwamine on see, et palamad kõrbetuuled, Samum ja Dshani (nagu neid õhtupoolses Saharas nimetatakse), termed karamanid liiwa alla on matnud. „Sarnane liiwatuisk wõib inimest ja elajaid õhukese liiwa korraga katta, aga rohkem midagi. Mul ei näita see sugugi wõimalik, et selle juures lämatuse  surma wõib saada, sest et see peris mass paljalt lühikese aja kestab, ja sõni katab ju igaüks oma suu, nina, silmad ja kõrwad rätikuga kinni, millest nüid muidugi  küll liiwa ka läbi tungib, aga mis kergeste jälle siiski ära wõib harida. Muidugi on seda ette tulnud, et terwed karawanid hukka on saanud, mis aga mitte tuisu süid ei ole, waid ennemalt wee puuduse pärast. Pihu peenike liim tungib igalt poolt läbi ja siis ka wee lähkrite sisse, kust wesi seda rutemine ära auurab; niisamma  kuiwatab ka paluwus hallika ära ehk tuisk matab ta liiwaga kinni, et rändajad, keS ka wahel ära ekstwad, kuskilt enam uut wett ei saa; see kõik wõib inimesi ühes weoloomadega hukatusele saata; torm ja tuisk wististe mitte üksipäini. Sarnaseid sissejuurdunud arwamisi on aga raske ära kaotada, sest et ennemalt hukka saanud karawanide liiwa alla maetud luud neile juttudele weel toitu juurde annawad." ja seda kirjeldust, et Sahara  liiwaga kaetud madalik mõne endise mere põhi olla," wõiks weel siia juurde lisada. Kõige madalam koht, mida Lenz leidis, olla siiski 120 kuni 150 meeteri merest kõrgemal. Liiwane ja kiwiline maapind on kord täieste taime- ja weeta, kord jälle enam ehk wähem kameli põõsastega  jä halfa rohuga kaetud. Rohked, nüid enamiSte weeta jõeasemed tõendawad, et Sahara ükskord õige weerikaS  maa on olnud. Wahemere lõunapoolne rand oli wanaste wiljariktuse pärast kuulus maa; hippopotamused ja krokudillid elasiwad endistel aegadel Wahemerde jookswais  jõgedes ja weel tänini on Sahara kõrbes tiikifi, kus krokudillid hulgani elawad. Selle järele on wististe seal enne suur wee küllus ja siis ka taimerikkus olnud. Humboldt ja Pechel on mee ära kadumist ja kõrbe tekkimise  Asta südamest puhuwate põhja-hommitu paSsat-tuulde süiks arwanud. Ometi malitsewad aga põhjapoolses Saharas  põhja ja põhja-õhtu tuuled, ja õhtupoolses Saharas  piaaegü ainult mahedaste puhuwad põhja-õhtu tuuled. Lenzi arwamise järele on see kõrbeks muutmine selle läbi tulnud, et mägede pealt, kust jõed enamiSte ikka algawad, metsad wähanesimad, osalt inimeste käte läbi, mis ka EürvpaS halhe nähtust on toonud. Ameerika ajalehtede kuulutused. Statistika  sõnume järele antakse Nju-lorkis ajalehtedes kuulutuste  eest aastas milljoni dollart (14 milljoni rubla) wätja; sellest summast saab „Äju-lort Herald" üksipäini milljoni d. mllljvm rubl.). Et <ga sarnajed summad tuulutusie läbi stõjetulewad, sttS piab ka mehi olema, kes ne»d mälja annawad. Ntt annab Stewart aastas 766,666 dollart (1 dollar on 1 rubl. 33 kop.), Lord ja Taylor 366,666, ja tuttaw Barnum V- milljoni dollart ajalehtedes kuulutuste eest wälja. Aruldane manamees. LkeilMk?»» kõneleb järgmise aruldase luo: „Hlljuti suri Harkowi kubermangus Ahtõirski maakonnas, Pushkarnoi alewiS 66-ne aastane manamees ära. Tema istus alles mõne aasta eest Aabitse juures, õppis piagi ilma töiste abita lugema ja kirjutama, ja wiimaks koguni kõik emaugeliumid,  Taaweti laulud ja meel muud kiriku raamatud otsani pähä. Kui ta juba kiriku asjadega rohkem tuttaw oli, kuuldi teda sagedaste koorilauljate seas laulwat ja nähti wahest ka salmi lugeja ametis olemat. Wiimsel ajal pidas ta oma kodus kooli, kus lapsed ilma matsuta õpetust saiwad." Nero aegne tempel. Roma ligidal leiti hilja aja eest keisri Rero aegse templi waremed ülesse. Esimeste  kaewamiste järele tuli warsi lupitri pää nähtawale,  mis õige terwe alles oli; peale selle leiti weel rauudrinnariideld ja mitmesuguseid pildinikerduse ja kujuraiumise  töösid, mis oma iluduse, puhtuse ja kaunidusega wististe Greeka pildinikerdajate ja kujuraiujate pettelt meelde tuletawad. Auupakkumine. Õpetaja: „Noh, armaS laps, ütle mulle seitsmds käsk!" Laps tahab auupaklik  olla, ei taha õpetajale „Sina" ütelda, ning wastab: Õpetaja härra ei pia mitte warastama." Puusülla teibad. Jahi peal laseb mõiönik suure rõõmuga põtra, pauk trehwab aga üht ajajat ning haawab teda. Õnnetuse tasumiseks lubab mõisnik meest mõisa metsast omale sülla puid raiuda. „Kas ma sülla teibad ka omale tohin wõtta?" küsib kawal mees. „No muidugi," wastab mõisnik. Mõne aja järele juhtub mõisnik mehega m.etsas kokku, kui wiimne parajaSte kaht kõige ilusamat saepakku, kuS wahele ta oma puusülla oli ladunud, maha raiub. „Mis sa nüid teed?" küsib imestades mõisnik. „Jah auus härra," wastab meeS, „ma otsisin kõik selle metsa läbi, aga paremaid sülla teibaid ma kuskilt ei leidnud." Põhjendatud kohtu otsus. Tehhas'e maakonnas  seisis üks mees kodtu ees, et ta oma parema sõbra kakstkwõitluses oli maha löönud. Kohus mõistis ta hukka ja kohtumõistja tegi seda järgmiste sõnadega: „üksnes siis antakse kahel inimesel luba wõitlema minna, kui maa nõnda waeseks on jäänud, et ta enam mõlemaid  mitte toita ei jõua. Sõni waadatakse aga kakfikwõitluse  peale, kui ühe hirmsa, rumala, kõige õiguse ja tundmuse wastalise ja hukka mõistetawa teo peale. * Tõe waim. Õigus, kas weel sinu wõimus Õitseb üle Eestimaa? Auusus, kas ma sinu õimus Wõin weel headust otsida? Tõde, kas su hiilgaw teaduS Kannab wilja malmides? Woorus, wagadus su seaduS On ehk orja kammitses? Kui ka halpus aset jõuab Wõtta inimeste sees Sõber, tõe laew, see sõuab Kindlalt tuules, tormis, mees. Kui ka tuhat raskust tuleks Sinu elu waewama, Waenlasid nii patju oleks, Et ei jõuaks lugeda: Ole julge, ära kurda! Kes wõib auuwst muljuda? , Kes wõib tõe õilmeid murda? Headus ka ei lang'ma saa. Kes wõib woorust paelu panna ' Et ei peaseks paisuma? ' Õigus, õiisi julgelt kanna, Kust wõib nMi walmida! J s^la 56 15. S a k al a. 1885 Wastutaja: J. Kõrw.