Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja lmnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubaulitsas 10. „Saarlane" maksab: ! s Saaremaal aastas I rbl. 30 kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremal pooles aastas 1 rbl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 23 kop. Tuleb wülja iga pühapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  Ä kop. M S 3. Pühapääw 30. Detsembril 1884. l. aastakäik Tagasi waate. Iga üks armas ja auustud sõber nääb meie tänase lehel tähtsas paikas Nr. 53 sciswat, ja märkab sest marsi ära, et mööda  läinud aastast wiimne leht näpu wahel on. Esimene terme aasta käik on „Saarlasel"  mööda läinud ja ära käidud, ja Jumal on kallist termist annud, et omad kurmad ja rõõmsad kõned teine teisega wõisime ära kõnelda. Selle eest on meil asja küll kõige asja Toimetajale tänu anda.  Wöib olla, et Jumal meie wäikese söbrade hulgast mõnda on selle aasta sees käsknud oma rääsikeppi maha panna ja hingama minna. Neile soomime rahulist und ja röömasast üles ärkamist sell suurel homikul. Meile aga kelle silmad alles lahti on, soomime kõigest hingest seda kõige paremat ja kasulikumat tarkust, et omad lambid puhtad ja põlemas hoiaksime nii kauaks, kuni ka meile peigmees tuleb; pea wöib see pääm ja tund kütte jõuda, et ka meie omad «isi keppid peame maho panema  ja hauda minema. Kellel nüüd meie söbradest see meel ja nõu on, tulemal aastal seks jääda, neid palume oma tellimist tuimal kohal marsi ära talitada. On mõnel himmu ära ja wäsimus käes, nendest lahkume ilma nurisemata. Wanade söbrade kõrwal on ka mõned uued meile juba kätt pakkunud. Palume aga iga üht sõbra kanatliku meelt kaasa tuua, et mitte marsi nurisema ei hakkaks, et iga leht nõnda ei ole, kui tema just soowib. Teid on jo palju ja meid on mähe, seega juhtub seda wäga kergoste ette tulema, et üht ehk teist, teisite  soowitakse, kui sündinud on. Niisugust ajalehe kirjutajat ei ole meel päikese all ette tuluud, kes kõikide meele pärast oleks olnud. Seega kannatust! Iseäralist nurisemist meie wastu, on korsnaste alt meie kõrwu kõlanud, mis nõnda selles toonis häält andis, et meie Saarlastele seega ülekohut oleme teinud, et palju suuremal mõõdul paha, kui head sõnumid oleme toonud. Oh sina kallis aeg! Kui waimustatult ja elama rõõmuga awaldaksime iga head sõnumid, kui meile neid saadetaks! Tänini on meile neid head sündmusi mäga mähe ilmunud ja neist pole ükski maka alla warjatud. Sü- damest soowime, et tulewal aastal wäga rohkeste bcnd sõnumid awaldada oleks, kui mitte majalt, siis ometi nende poolt sisse saadetud, kes neid üksi soowiwad. Muidu meis neid kustki wötta ei wõi. Kui meie head söuumid tnhaksime luule riigist wötta siis ei oleks need mitte tõsised; seega jüäme meie ka tulemaks aastaks oma algus  sihi pääle: tõtt rahwale kuulutada head kiita ja paha laita. Wäga palju termist ihule ja rahu maimule  soowib teile kõigile! „ Saarlane" Jututuba. Ma oma! maal ja toida ennast rähn sees. Jutustanud Oskar Hvckcrt järele L. f. 8. ! (Järg.) Kuidas meie juba teame , oli (mustatud  Bctty Bobid, oma peijule ivana pruuli ««jafe ühe kinni kasti wiinud. See oli tüll õieti wana puu jalaga sol- dati kütte saanud, muidugi enne Boksist sa Vonin ta stssc-kond läbi waadatud. ! Käsn tees oli üks ilus must ülekond, üks ball kübar, malged maisid jeukstd, ja uks karbike, kus des iminki oli. Kamal Boks, ! sa kelm Von ci laanud aru, mis tarwis i need uidid olema, künni nad wiimaA Mingi : kardm üse ieveli leidsiwad, kus järgmised , read pzäl icisi-wad: ..Meie plaan on korda läinud ja Tom ° ..oman onust äratõugatud. Ma saadan j ..sulle mana bärra püha paüwa riided ! „sa walnd scutied. mis jun tema jeusw > «nägu on. Selle smingi abiga moid sa j «omale roo?i karma põied reba. Ma ootan - ~nnd räägiiud asal Washingtoni uulitsa «nurga raal. Pääleselle, saan ma selle ~ecm muret kandma et kirjutaja Swist kodu ~'aab olema. Ole oigel aja! saal. t.'ä- „heb asi korda, siis oled warsi minu abi„kaas.  „Sinu „Sind armastaja Betty." Kui Boks ja Pott seda kirja olid lugenud,  siis rääkisid nad meel hulga aega töine töisega. Seda ei ole tarwis, et meie oma lugejat nende juttuga tutmustame,  sellepärast, lähme nüüd Washingtoni uulitsa nurga püüle, kus Betty ja Bob parajaste juttu ajamai. Kätte jõudnud õhtuse pimeduse pärast ei wöinud nad näha, et kedagi neid töise uulitsa äcre pääl terawaste tähele pani ja nende järele  käis, kui nad naimaks käsi kääs edasi sammusid. „Wötame ühe woorimehe," ütles Betty." „Ei, ei," rääkis Bob wastu, „sce wilu Khk on mulle wäga meelt mõõda, ma tunnen ennast wäga üles kihutud. Teab kurat seda, kust see tuleb. Ma ei kohku küll ühegi mõrtsuka töö juurest tagasi, ja nüüd märisen ma nende tühja riiete pärast." „Ole ometi mõistlik," mastas Betty tungimast,  „ mõtle ometi, mis selle järge tuleb." Bob ümises wastu seks : „Tean All, sellepärast arwan ma paremaks,  jala Anni kirjutaja majani minna, et ma oma tüki kenaste läbi mõtelda wöin. Olen ma siis ka wana Blcssingtoni nägu ?" Bctty wastas: ..Karwa päält, üks ja seesama." „Ja kuidas on mo käik?" küsis Bob. „Hää, wüga hää. Aga hoia ennast kehaga palju liigutamast, ivana mees ise käib, kui üks wahast walmistud nukk." Wastas Betty. Selle pääle küsis Bob: „Aga kuidas on siis mo kõne, hm?" „Räägi pitkali, lahkeste ja pane kenat kola oma hääle sisse," wastas Betty õpetades.  „Wõtku kurat niisugust näitemängu," hüüdis Bob pahaselt, ~ukse murdmine oleks mull tõeste palju, wägapalju armsam." Betty waigistamise pääle, et sellega orwata  üks nliljon rublasid kokku köidetud  on, jäi nuriseja Bob maitsemaks. Poole tui.ni pärast jõudsid nad kirjutaja  maja juure, ilma sest tähele panemata,  et see mees, kes neid Washingtoni uulitsa nurgast saadik juba oli tähele pannud,  nende järele kirjutaja S«visti majase järele tulnud oli, ja ostmise tuas aset wõttis, künni Bob ja Betty kirjutaja juure, kes nende tulemist taadis, ette kutsutud  said. Härra Swist oli kõige täMam kontori kirjutaja, aga ka kõige lübema nägemisega tcrwcs vaälinnas. Ziegi prillide abiga ei wõimid ia kõiki asju ielgesre o>na ümber umbeü ära tunda, ja just sclleoärast oli kamal Bettp SroiSti seks malja armunu  d. Isamaalt. Kerlalt. (Mis minewascs nmnbris poleli jäi). Kord juhtusid kõik kooli konna laste ivcmcmad asja talituse pärast minu jutule tulema, kelle hulkas meie Piiriaia peremees oli. Olid asja talituse kõnet kõneltud, siis wiisin jutu järge kooli töö wäljale, mull juhtus see kord hea jutu toju. Aga kuida panin ma imeks, kui need mõistlikumad  nii osa mõtlikult kooli kasust wõtsid minuga rääkida; ma ei olnud iial seda lootnud, et nad nende nõdrade inimese taimede kaswatamisest nii