Tallinna Sõber M 21 Kümnes aastakäik Tallinnas, Zv. Lehekuu paäwal!BBB. Ulkiildilt aealcht Eesti rahisalc ««a! ja liunades. Tuleb ükskord nädalis wälja. - Maksab Tallinnas LindforS'i pärijate trstkimajaS: ,asta«. - S rubla, 40 kop.— Pvol-aaStaS 1 rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetud: aaStaS 3 rubla pvol-aaStas l rubla 70 kop Ltnukuwsed nraksawad iga rea ehk selle aseme peati s kop. Tellimised wõetakse waSta r KalN»»as: Lindsors'! pärijate lrn-lkmajas. AeterSurgis: S. S-eelaudt, o»uggpLsa,a H 54. —Hartas: Laakmann. liakweces: Z. Knijs. Aaides: A. Seidetöera. Kapsaius: H. KollSerg. Lihulas: A. Wüttncr'i poodis. Mitjandrs: Z. Karow'i raamatupood. Aarwas: M. Aöder. Mõrus: Arana Melrose. Matkas: M. Uudotst- Kuresaares: Zh. .Lange. —Waal: kuida iseäranis kuulutakse. Wastajo redaktor W. F. Eichhor n. Mab Baltiskis, kirsad köitvad Baltiski (Baltischport llaõlloniS-llopvv Register - Eesti Kirjameeste GeltS sa Eeti kirjandus. Üleüldised fõumid maailmast. Omalt maalt: Tal' linnast: Kroonimise-pääw. Kõhtude muutmisest. - „WSeramaa usutunnistuse!)." Üks raojus. Wene kaebtus. Alcksandrikooli asjust. Kirjameeste Seltsist. Wene kirjatähed. Setukesed. Tolli flssetulemised. Tallinna laewasõidud. Statistik, sõaumid. Piltide näitus. - HobuSte- I raudtee. Kärad Falki pärlis. Kurjateud ja pahatcud, Valtiskist: Ilmad. Laewa sõidud. Üks tuugiw i sõna. Hapsalust: Sunr kala. Rakwerefl: Pahatcud. Tartust: Professor Dr. Tcichmüller f. Õnnetus, j Laiuse Nukult. Hcimthali mõisast. Wvrust. - Riiast: Hosrath Jrxmowist. Kuuramaatt. Leterburgist. - > Moskwast. Odessast. Jekaterinoslawist. TagaKaspiast. —lseäralised ja uuemad sõnumid. Eesti Kirjameeste Selts ja Eesti kirjandus. 11. Waatame selle esimese tükikese peale, mida Eeski Kirjameeste Seltsi wiimase koosoleku tallitustesi guse" järel oma lugejate ette parmud oleme, siis ei tahaks meie seda uskuda, kui meil üks nii ustataw käemees ei oleks. See aõjatallitus näitab wälja, nagu oleks Eesti Kirjameeste Seltsi eestseisus arutuse-miifi selles ,Kelluer- Kränzchenis" õppinud, miS pääwa waremiui Eesti Kirjameeste Seltsi toimetusel peetud sai: „Siua see ja see!" ?3se Sa see ja see oled!" Daniel tahab E. Wilde't alla panna, et tema J. Kõrwi jutustust Kindel eesmärk" arwustada ja selle üle karmi kohut möiSta julgenud, kuna see jutustus nüüd Eesli Kirjameeste Seltsi nõuu ja kulu peale erakirjas  piab wälja antud ja selle Seltsi asjad oma keskis piawad seletatud saama, mitte amalikult maailma ees. Sellsi astub kohe J. Kõrw'i eest wainule, aga ei mitte tema jutustuse kaitsemiseks, waid E. Wilde jutustuste  alandamiseks. Mis oli nüüd neil asjadel üksteisega tegemist? Siin oli jo jutt ühest täie nimega nimetatud J. Kõrwi jutustusest, mitte ühest ehk teisest E. Wilde jutustusest. Selgest on näha, et ,esimees" siin mitte asja ei tahtnud asjalikult seletada laSta, waid igaüht kohkutava ja eemale peletada, kes ,Kirjaudusekommissäri,"  J. Kõrwi, kirjade külge ,puutuda" julgeb. Sedawiisi wõib aSju ,Lutsuküla" lauawates ja kes ceab missugustes tallitada, mitte aga ühes paikas, mis kõige wähemast poolametlikult ühe rahma kõrgemate maimude kogupaigaks asutatud on. Aga filmanähtawalt on toimetaja sel korral see „wägimees" Eesti Kirjameeste Seltsis, kelle wägewa käe alla , esimees" kõiki teisi rusuda heaks arwab. E. Wilde wõib näha, et Juuda rahwa kuulus ilmatark Jesus Sirakh  tõtt rääkis, kui kirjutas: käi kohtus kohtumõistjaga,  sest temale mõistetakse kohut, nenda kui ta tahab." Kui aga seesugused, kohtumõistjad" arwawad, et see nende auuks ja kiituseks kirjutatud on, siis ekfiwad  nemad. ,Seltsi asjad" pidada ainult Seltsis seletatud saama, pärib A. Daniel ja mõistab sellepärast ,Kindla eesmärgi" armustamist hukka, mis ometigi enne ,Walguses" ilmunud oli, kui J. Kõrw Eesti Kirjameeste Seltsi „Kirjanduse kommiSsäriks" sai. ja seal nõuuks wõeti seda jutustust Seltsi kulu peale kui raamatut trükkida lasta. Seda inetumat kära oma järgedega, mis sellest Seltsis tuli, paneb aga J. Kõrw omas „Walguses" kartmata  kõige rahma ette, nagu ei oleks see mitte ~Seltsi assi" ehk nagu teeks see Seltsile suurt anu. ~Kindel eesmärgi" armustamist tehakse „Sellsi seespidiseks asjaks," kuna see seda mitte ei ole, Seltsis tõusnud inetumat kara riputatakse suure awaliku kella külge! Kuhu jääb siin ühine mõet, kuhu õigus? Kas see on wahesi see ..wooruS,"  mis Kirjameeste Seltsil ikka piab »puha" olema? Sõnad, sõnad paljad kõlaw.ad sõnad, mis seesuguste  ,wooruslaste" suust tulemad! J. Kõrwi ,Kindel eesmärk" on tüli-õunaks Eesti Kirjameeste SeltsiA saanud. Meie wõtfime waewaks seda õuna läbi waadata ja leidsime, et see läbi ja läbi ussttanud on, mis Ristirahwa toiduks kuidagi ei kõlba. Kuulge: Tõnu Konrat (wahest ka Konrad, Kondrad ja Kondrat  kirjutatud) oli waese rahwa poeg, „paruu" S—g A. wallast Peipsi randas. Tema hea ,terwisega isa" oli ,raske tõstmise" läbi mõisa wiinaköökis wigasekS saanud, ühe „weikse eksituse" pärast „ras?e wiisakarisiuse" alla tulnud ja pea pärast seda „südame-krampidesfe" ära surnud.  Ema ei jõudnud ka kaua „raske töö" wasta panna, mis temal ~kohakese" eest „mõisawäljal" ja kodu teha oli, suri kaks aastat pärast seda ka ära ja jättis I'/, aastase pojakese järel. Nenda oli fiis ~parun" isat oma wiinakõögi  ja „raske wilsakarislusega," emat „raske tööga" tapnud ja pojukese waeseks lapseks teinud. Selle mõtte äratamisega algab kamal wihakihutaja oma likku" jutustust. Eks ole hale lugu, eks ole kena ja aeakohaline, mida EeSt! Kirjameeste Selts jo „rahwa kasuks" piab wälja puistama, mille külge keegi „puutuda" ei tohi?! Aga ega jutt weel otsaS ole; seal on meil weel palju seesugust tarkust ja kenadust otsida ja leida. Ema matuse-pääwal „juhtuS" „parun" majakesest mõõda minema, sai ~peakohtumehe" käest (umbes aastal 1815!) kuulda, et pojuke ilma abita maha jäänud, lundis ka kord „inimiikku tundmust." käskis ..peakohtumeefl" waest poislast künni tema 10. eluaastani kaswatada. Sellest „näeb" jutustaja, et noor pois „ühest armastusest" kaswatatud sai, mis palju „tema heaks" ei teinud. ~Parunil" oli pärast nõuu poisikesest omale kärnaliks kaSwalada, kus tema ..nekruti hirmu" pärast teda oma 35 elu-aaStani ilma palgata teenima pidi. Mõisas oli ..kandidaat" Janter ..paruni" õepoja koolitajaks. See pani weiket Tõnut tähele, õpetas temale lugemist, kirjutamist, rehkendamist, joonistamist ja „mis sel aeal iseenesest mõista" ka Saksakeeli, hakkas pärast ka Weekeelega peale, kulda ka „paruu" nurises ja kärkis, et pois selle läbi „ninaiargaks" minna wõiks. Knida jntnStaja waSta oma tahtmist ilmutab,  oli ka ~parunil" fiiu paraku õigus. Weike Tõnu õppis ja auustas ka omak õpetajat, ka siis weel, kui tema pärast Kursi kirikuõpetajaks saanud oli, kuna kõik teised kirikuõpetajad muidugi teada Ewaug.-Luth. usutunnistuse  kirikuõpetajad selle targa, auusa ja kindla mehe silma eeS tema elu otsani „paljad palgalised leiwasööjad" oliwad. Tõnu õppis ka pea osamaks aidnikuks, kõige osawamakS, nimelt oma enese ar-vntes. Sealt tuli õnnetus, mis Tõnule õnne-ieed lahti tegi. Tema oli 18 aastat manaks saanud ja oli ühel kenal homikul „pirmpuu krooni' leikamas, „kunsti" mõõda, kuida ühe ehitatud inimese" kohaline on. „Parun" S—g oli „rohelises kodukuues" aidas jalutamas ja seal on leiwawanema jat eenija, kaswataja ja kaswandiku wahel „midagi juhtunud," mida jutustaja ..rääkimata" jätab, kuna ridade waheli wälja paistab, et kunstnik ennast omas kunstis peremehest ei ole eksitada tahtnud lasta, et sõnast sõna siginud ja wiimane otsus nenda tehtud, kuida see sel aeal peremehe ja sulase wahel pruugitaw oli, kas paigal ehk wahest ka koguni „tallts". See andis Tõnule üht ~mõtet" pähe ja üht „kindlat eesmärki" silma ette. Omas lühikeses elus oli tema ära tunnud, et maa peal ainult „kaht seltsi" inimesi on: . rikkaid  ja waeseid." Tõnu „kindel eesmärk" oli ~rikkaks saada", tema „mote" ilmub mast hiljemini, kui ka natuke segaselt ja kui see ka koguni mitte .ühe Ristiinimese „mõte" ei ole. Tõnu jooksis ära, läks ainsa kirikuõpetaja, Janteri, juure, kes mitte ~paljas palgaline za leiwasööja" ei olnud, ja palus abi. Pärast mõnda tõrelemist, mille kaikus Tõnu tõutas auusaks jääda, s. o. mitte marastada ja mitte vetta, saatis Janter teda Tartusse omo sugulaste juure, kuuni temale passi muretsenud oleks, unda tema ka tegi. Nüüd oli Tõnu oma käe peal. Kuida tema nüüd /nekruti hirmust" peafis, seda jätab jutustaja omaks sa- ladnseks, nagu mõnda muud ka. Tõnu rändab Riiga, toidab ennast esiteks päiwilise wiifil, saab siis ühe aidniku  juures teenistust, mis teda aga ka tema , kindla eesmärgi' poole ei mii. Tema õpib fiis müürisepa ametit,  saab aega mõõda suureks ehituse-meistriks ja millionäriks,  mis temal seda kergem on, kui tema kõige oma meele" korwas sugugi ei pelgunud .teiste inimeste kergest ja hoolimata meelest oma kasu nouuda," kuida tema omale ka juba, kui meel ühe meistri juures abiliseks oli, stlle läbi .üht osa asjatoimetusest" palga kõrwa oli pigistada oskauud, et meistrile .näu tegi," nagu tahaks tema .ara minna." Et seesugused tembud pettus ja sedawiist ka warguS on, sellest J. Kõrwi Auu-Tõnu muidugi ei hoolinud, sest temal oli tema .kindel eesmärk," tema tahtis .rikkaks saada." Wahe-aeal oli Tsnu Konrad, Kondrad, Konrat wõi Kondrat Niigas ka aaese wõtnud, ühe kodaniku tütre, kes Tonn arwamise järel .ülemal seisis," kui .selleaegsed Saksa neiud" ja .Kadakasaksa plikad," keda .sel aeal palju ei olnudki." Tõnu läks .raadi peale" ja laskis ennast sealt oma pruudiga õpetajale .teadustada," sest ühe teise kirikuõpetaja kui Janteri juure tema oma jalga ei tõstnud. Et tema aga õnnetuseks mitte .Prantsusmaal ei elanud" ja .raadi peal" laulatatud saada ei wõinud, siis pidi pruudi isa laulatamiseks ühe õpetaja oma majasse  tooma. .Kirikusse" Tõnu ka selle .püha kombe" pärast ei läinud. Mis J. Körmi Auu-Tõuul ka kirikusse minna asja oli? Seal kõneles jo ikka üks .paljas palgaline ja leiwasööja" kes ehk wahest tema .mõtet" ja tema .kindlat eesmärki" seganud oleks, kes ütelnud oleks, et ka meel .teist seltsi" inimesi on, .kui .rikkaid ja waeseid,"  et kirikus sellest wahest koguni mitte lugu ei peetagi  ja et need .kiusatuse ja paelade fisse laugemad," kes .rikkaks saada" tahamad, kuna Tõnul jo muud eesmärki  ei olnudki, kui aga .rikkaks saada." Kaheteistkümne kuu pärast sai Tõnu oma naese peale esimest kord .pahaseks."  See õnnetu oli oinale ühe .kollakas rohelise kleidi" teha lasknud, just seda karma, nagu .parun" S—g koduknub  sel homikul olnud, kui nende mahel .midagi juhtus." Sellest aeast saadik .kutsus" Tõnu oma naest edewaks, et tema oma juukseid laia siidi-paelaga sidus ja .pead ehitaS." Ka sõitis .hõrn ja uõrgakene naisterahwas" mahel turult moorimehega koju kui .rasket korwi" kanda ei tahtnud ja raiskas sellega 15 kopikat. Naene tegi rohkest head, hoidis seda aga hoolega oma mehe eest marjul, kes muidu ütelnud oleks: .Sinu linna aru teeb mind waeseks." Mehel oli ka .kahtlus," et tema naene .mõtmeid" oma kätte saada ja tema .kappifl läbi sorida" tahta. Kust naene oma heategudeks" raha wõttis, seda jätab jutustaja omaks saladuseks. Wist oskas  see .hõrn ja nõrgakene" ikka ka oma mehe .hoolimata meelest kasu nõuuda" ja turmrahast mõnda kopikat körmake  pista. .AuuS" paarike! .Teiselt poolelt" oli aga naene oma mehe meelest .wäga kallis": .Ta oli temale ühe poja kinkinud." Selle .piale" waadates .armastas Tõnu oma kaasat" ja tunnistas temale seda sagedaSte õige .hõrnas hellituses." Seda poega armastas  Tonu nüüd wäga ja oleks teda oma hellituZtega ehk koguni .ära tallitaiuid" (?), kui ema teda mitte õigel teel et oleks hoidnud. Ema suri ära, km poeg 18 aastat  wana oli ja see tegi hellitatud noorest mehest järsku tõsise mehe. Tema ott sel aeal oma õppimist GymnafiumiS  lõpetamas. Isa .oli seadnud," et poeg kõiki pidi ära õppima: Ladina, Grseka, Wene, Prantsuse ja Jng-