külmemad. Selle juure tuleb roeel, et üleüldse kooli läbi tarwiline töö ärajaotamine  korda saab seatud, sest tui pastu aega ei läheks raisku, kuiigawanenr ise tegema peaks, mis kool kõikide eest teeb. Ka saadab kool lapsele laialisema iseenese ja ilma tundmisse,  kui eraõpetus ja on iseloomu skarakteri)  kaswatamisekS kasulikum. Nõnda oleme külakooli ja tema tarwikusega  üleüldse tuttawaks saanud, siis tahame nüüd waadata, mis see kool peab toime saatma, ehk niis on küla kooli ülesanne. Kõige kaswatamise ülesanne ei mm muud olla, kui inimest tõsiseks inimeseks kaSwatada, teda selle eesmärgile aidata, millele tema Jumalast on ära määratud. See ülesanne on kabe sugune: maapäälne ja taewane, ehk ilmalik ja igawene. Inimese  ajalik eesmärk on looduse üle rvalitseda,  see on : kõige looduse jõududega ennast tntwustada, neid oma teenistusse wötta ja nõnda oma maa-päälseid kohusid ära täita, selles ametis mis Jumal kellegi kätte on uskunud. Igawene ehk taewalik ülesanne  on ühe sõnaga: patu sisse langenud inimese ühendus Jumalaga. Seda ühendust wöimc ükspäinis Jeesuse Kristuse läbi kätte saada. Nõnda on siis Jeesus Kristus kõige kaswatamise alus, müür ja nurgakiwi. Üksnes see kaswatamine on õige, kannab wilja, mis selle põhjuse pääle ennast toetab. Meie taewalik ülesanne on pea asi ja meie ei ivõi teda siin maa paal unustada, sest hing on ülem kui ihu. Meie küsimine peab olema: Kuidas peame oma maa-päälset ülesannet täitma, et meie oma igawese eesmärgile jõuaksime? Reed eesmärgid on möödu andjad külakooli ülesande kohta, sest külakool peab kirikule ja riigile hingesid kasivatama, peab noortsngn täisealiseks saamisele  waimnlikulr ja ilmalikult ette walmistama.  Iseenesest mõista, on külakooli ülesanne sääl juures waimu harida; harimata  inimene ei toimeta midagi öiete; ci saa mingi asjaga joonele. Igaüks peab wõiina enesele leiba teenida, peab wöima oma tobul iäita. Sellega ei ale aga öeldud et Mu tool mitme suguseid ameteid uoorelesoole  peab kätte õpetama, see ou möimata, selleks vn ise kollid. Küll aga peab kii la kool kõige elu kutsetele cttemalmistama ja selleks ou maja et külakool alguse panija oleks, ucid asju õpetaks, mis kõik peawad mõistma; mis elus igaüks wahet tegemata wöib tarwitada, mis kõigile kasuks tuleb, see peab malla st ula) koolis aset leidma. Termis ja keha jõud, selge mõistus, puhas ja kindel tahtmine, rõõmuline, heale lahtine süda ; lugemise, kirjutamise ja rehkendamise osawus on warandused, mis mehele ja uaesele, rikkale ja waesele, põllumehele ja käsitöölisele, kaupmehele ja ametnikule, teadusemehele  ja igaühele tarwilised on. Külakool  ou üleüldine eludele cttcmalmistamise koht, mis kõige nende tuntuste teadmistega lapsi peab mälja ehitama, mis kirik ja elu igaühelt rahma liikmelt nõuab. Nõuda on siis külakool koht, kus lapsed keha kui maimu poolest nõnda saamad haritud, et neist elawad isamaa liikmed ja riigi kodanikud saaksiwnd. Selleks peab aga külakool lapsele kaik need üleüldised teadmised ja osawused hariwal kombel osaks saatma, mis eluiga iga haritud rahwaliikmclt'  nõuab. Mis MI on. Tuhat ja tuline, minu -võtmed on ära wiidud!" hüüdis ta kohkunult  laua pSsle waadates, „see on üks meie oma maja inimestest." Vana Kiru oli üsna kohkunud. „Kas meie ei veaks mirte enne Mart kutsuma?" tukis ia harilikult. „Aga, Kiru-," büüdis krahw pool pilkarcs  sa pool pakaselt, ..meil ei ole ju kääl TMve? mörrsuka seltsi ees. SSSI on üks ainuke ja kudagi wiist ei ole hea, aöjara kära reha ja reendrcid koku kutsuda, enne kui aru saanud oleme, kes ia on. Ia nüüd käige rutus» mu järele." ..Aga. mu Jumal," ürlos ivana mees mäiiKdes, „kas meie ei peaks wähemast ürre Aja riisra ehk selle tarnast seim mõrum t Kiin wõib ju Argoon meie elu ka mängi pääl olla. ..Minugi voolest," ütles traluv ja läks managa oma iösarii-Zrade kambri, ..mörke säälr mina päält üks vmõ, aga rurru, aega ci rohi müra!" Kiru kais nüüd ta järele ühes Kes vnsS ja reisis küünal. Aga üks tassse tuule õhk kustutas küünla ära, nagu enne krahtmnal. ~Kcc ci tee Midagi!" ütles krahw kannaramatalt, wargal su sees ruli : nüüd aga ruttu!" Ts regi ukse laari ja Kirn tuli taga järele. üks walge inimese kogu oli lahti tehtud rahakasti ees pölweli  maas ja küünla tuli tema kõrwas. Ukse lahti tegemise juures pooris ta oma pead, küünal kustus ära ja üks läbitungiv?  hääl, üks hääl, mis krahwi merd tarretama  pani, täitis waikist ruumi. Üksgi neist kolmest ei liigutanud ennast; mana Kirn mõis seda kõige ennemalt, sest tema ei tunnud sest häälest muud midagi, kui vt see ühe naeste rahwa hääl oli ja see andis talle jälle uut julgust. „Kes süäl on ?" küsis ta wöimalikult käre häälega. Wastust ei tulnud mitte, küll aga nägi ta järgmisel silmapilgul, et see kogu temast mööda ja õnnelikult uksest wälza pääsnud oli. Ta pööris ennast järsku ümber, et teda tagaajada. Sääl kolas püssi pauk selle paale wali kisa, siis üks raske kustumine. Kirnu püss oli ühe tooli taha kinni jäänud, kui ta põgenejad  tagaajada tahtis ja labti läinud. „Onnetu, teie olete teda osanud; tuld tuld ! Jumala pärast ruttake !" hüüdis  krahwi hääl, kes püssi paugu läbi mõistusele äratatud oli. Ta tuikus ukse poole, heitis haawatud kõrwa Mweli ja kursus teda üles tõsta. Wana Kiru oli üsna meelest segane; ta eksis pimes siia ja senna ja see wöttis Mi aega ennegu ta tiku leidis, misga oma küünalt põlema süüdata. Ta wärises kõigest kihast ja oleks pea aegu oma walnsewa käega teist korda jälle tule ära kustutanud, nii kohkus ta ära, kui tuli Marie marmor walget nägu walgustas, kes silmad kõwasti kinni pidas. „Püha neitsi, see on ju krahwina," karjus manamees, „taewane Issand, mis olen ma teinud! Oh, härra krahw' halastage minu päüle ja laske mind kui hullu koera maha, sest nõnda ei wõi mina mitte enam elada. Oh mu ilus, mu armuline, helde krahwi proua! Oh ma õnnetu inimene! Aga näe! —ta liputab meel silma, ta elab, ta elab, nüüd rutu abi!" hüüdis ta ja hakkas uksest kinni. Sääl kargas krahw metsiselt üles, oma abikaasat süles kandes. Küll oli tema hääl üht pahat aimamist krahwi sees äratanud,  aga nüüd, kus talle selgeks sai, waatis ta siiSgi km maha rõhutud, kui meelest segane oma jalgade ette eluta nacse ja wereiilkade pääle, mis ta ööjakki punaseks  wärwisiwad. Kirnu hüüdmin-e: „ta elab, nüüd rutu abi!" äratasiwad keda üles. (Järg jääb tulema.) Isamaalt. Mnstjalast. Meie Mustjala kihelkonna  rahmal oli 20. Aprilil s. a- üks tähtis ja rõõmus päcw, sest meie uus õpetaja  härra A. Eberhart sai kogudusega laulatatud. Laulatust toimetafiwad Saaremaa  iuperudent Wiukler ja Kihelkonna õpetaja Masing. Raiuvast oli sel päewal nii rohkeste kirikusse tulnud, et kõik sisse poole ci mahtunudgi. ArmaStawatcst ja wirkadest kätest oli kirik krantsidega nõnda ära ehitatud, et ühtgi kohta enam polnud üle jäänud, kuhu neid meel oleks panna wõinud. Kõigest sest paistis selgesti wäl- ja, kui kallis see päem ja see mecS kogudusele  on. Küll ou meie kirik enne ka krantsi ilu ehtes olnud, aga ialgi uii rohkel moodul, km sell -päewal. Meie rahwas armastab nii soojalt oma uut õpetajat, et iga üks oma jõudu mööda  kingitust ou toonud, ei mitte üksi sell päewal, maid ka enne ja pärast. Tema armastus koguduse wastu on ennast suurel ka möödul üles näitnud, et kõige raskemal tunnil teda pole unustanud; sest marsi pääle selle kui ta meile tuli, kutsus Jumal tema armsa isa, Kullama õpetaja surma läbi siit maailmast ära. See näites suurt kurwastuse hoopi Mustjala  kogudusele lööwad, aga kõik pööris jälle heaks. Kül kutsute teda oma isa koha pääle tagasi; üks rotmcistcr, saadikuna Kullama koguduse poolt, käiski teda ärakutsumaS oma isa koha pääle, aga ta pole meid mitte waesiks jätnud. See on armastus. Kas ei näita seegi tema suurt armastust  Mustjala koguduse wastu üles, et oma armsa emagi kutse ja palme on tagasi lükkanud. Sulle aga, armas Mustjala kogudus, soowin soojal südamel: pea seda meest kalliks ja armasta teda, ei mitte üksi täna ja Home, maid senni kui ta meie keskele jääb. See Kõige Kõrgem aga andku, et ta ka künni surmani meie keskel wõiks tööd teha ja meid armastada, kui isa oma lapsi, ja et ta töö sigineks meite südamete kallal, ja wilja kannaks. X. Poidelt. Jälle ootame tõukest ja kiini  e, kui kenade kuulutajad, linawäästriku kui merepaaride lõhkujad; pääsukest, kui sui toojat ja muid lindusid suure igatsusega,  et nad meie metsasid ja wäljasid jälle oma rõõmsa lauluga elustaksiwad. Aga kui nimetatud lõbuwalmistajad siia jõudwad,  siis wõtame neid waenlikul kombel wastu, hääwitame nende pesasid ja laseme neid püssiga jne. Nõnda wähemwad lin-