asjas eeskujulikult: ära anna oma keelele mitte woli, kõlwatumaid sõnu ' mõtlemata wälja lobiseda, sest pcrerahwa körwad on wäga ergud kõlwatumaid juttusid kuulama, sellepärast on iga wanema inimese püha kohus enese sõnade üle walwata. Teeb keegi sinu soowi wõi kasu wastu, siis ära kiru ja wannu kohe mitte, maid seleta selle eksijale, tõsise aga kindla sõnaga arusaadawalt ja tema saab oma eksitust kahjatsema ja andeks paluma. Aga kirumine  üritab teda pahale tujule ja teeb tema südame kõmaks ja sõimab sind jälle wastu, kui kannatus otsa lõpeb. Keegi mees ei tohi ennast oma äkilise meelega wabandada, see on tühi. Inimene peab ja wõib enese üle «valitseda, kui tema tõeSti tahab. Kes seda ei usu, see ei ole weel oma pitka ehk lühikese eluea seeS mitte ühte kuke sammu oma kurja südame üle walitsedes edasi jõudnud, ehk koguni weel mitte katset sellega teinud. Üks wihane inimene on peaaegu looma sarnane. Ei suuda, ehk ei taha üks ristiinimene ennast mitte taltsutada ja paraja rööpe sisse sundida, siis kannab tema asjata kristlase nime. Kuidas näeme, ei jää ühel tublil pereisal,  kui tema omas majas lõbusat elu ja rõõmust sõnakuuleliku maimu kaswatada tahab, muud midagi teha kud : eeSkuju - likult elada, sest kõikide silmad waatawad  pereisa pääle, öppiivad temalt hääd ja paha- Kumba sina nendest omasse majasse asutab, sellega pead ka rahul olema, sest sina, pereisa, oled oma maja õnne, wõi õnnetuse, oma perekonna sõnakuuleliku  ehk sõnakuulmata elu külwaja ja Icikad seda, mis sa külmad. X. ta samm sammult aida mõõda edasi ja ei teadnud mitte, mis ta tahtis ehk tegi, sest wiha ja mälu oliwad te!» peaaegu metsaliseks teinud. Esiteks ..Issameie," kõlasiwad ema sõnad tema karmu, oga see kord ilma asjata, sell silmapilgul wõis ta küll waewalt Issameiel peast mõista, ta kuulis ainult Liisa ja Tooma naermist. Liisa oli tema wastu oma truust murdnud ja Toomas oli tema pruudi ära waraStanud. Rüüd teadis ta, mis see oli, mis juba ammu tema südant oli nii raskeks teinud. Ta wöttis pea kahe käe wahele, et otsust teha, mis ta nüüd tegema pidi. Kas ta pidi ootama, kuni Liisa pidi temale ära ütlema? wvi pidi ta seda poisikest, keS ta pruudi oli ära ivaraStanud, maha lõõma? Ta mõtles sa mõtles ja ei walimid wiimals kumbagi neist, waid astus üht körwaiist jalgrada mõõda, et enncmine Tehwe maja juure jõuda. Wana mees istus Äksi kolde ääres laastu tule ees. Rammulu ja nõrk iStuS ta sääl. ta näost oli nähe, et ta väewad juba loetud oliwad. Ta vii oma ette «aha waatanud ja tõstis nüüd silmad üles kui uks lahti läks ja Peeter sisse as:us. Peetri teretust sõtis wana üsna rõõmsasti waStu ja üttes: .Kuhu sa nii kauaks oled jäänud, ma ei ole sind mitmel päewol enam näinud. Miks sa ei tuksud mitte? See ei sle pruudi kohta mitte hea, kui peigmees ennast eemale hoiab. —" .Isa," tuli Peeter karuse häälega mahele, .ma tulen seekors wiimast korda." .Tule Jusol appi! mis on juhtunud, Peeter, ja mis see peab tähendama?" .Mis iündinud on. im? Aidas lehtmajaS istusiwad Liisa ja Toomas ja musutosiwad endid lehtm-js ees. Ja mis peab see lähendama, isa? See WhkNdai, et ma mitte nii kaua oodata ei taha, künni Liisa «ülle ara ütleb, mina ei tormita seesugust pruuti, kes teisi musutab, ütelge seda Liisale ja et —" „Mis peab mulle õõldama?" küsis Liisa, kes just sell silmapilgul sisse astunud oli, „wöid ju seda mulle ise kohe ütelda." Peeter pööris ennast ümber ja waatas seesuguse pilguga Liisa otsa, mis tüdrukut sundis ome silmi maha lööma. „Liisa," ütles Peeter karelt, „ma olen kuulnud, mis Toomas sulle ütles ja olen küllalt näinud, enam pruuti ei ole. Sest tunnist saadik ei ole meil siis teine teisega mitte midagi enam tegemist." „Peeter," ägas wana, „lase teda ometi oma eest rääkida. Liisa, ütle ometi temale, et see mitte nii olla ei wõi." Trotslikult ja külmalt seisis Liisa oma paiga pääl. .Minule on see üsna üks puhas ja ma ei tahagi teisite." Ilma sõna lausumata ja Jumalaga jätmata läks Peeter majast wälja. Õues jäi ta seisatama ja külm wärin käis ta ihust läbi nagu oleks tal külm olnud. ..Kadunud! pruut kadunud! temast petetud. Ja nüüd jälle üksi, üsna üksi maailmas. Ei ole kedagi kes tema päralt oleks, Ei ole kedagi, kelle päralt tema oleks. Ja alles mõne kuu, eest waatas ta nii rõõmsalt tulewikku. Nii mõtteides läks ta edasi ja ei pannud tähelegi, et ta üsna ühe mehe wastu läks. „Hohoh!" hüüdis see, „fiin on küll keegi oma tee pääit ära eksinud? Ah sina' oled see, Peeter! Tuled wist oma pruudi juurest?" Peeter hakas köwaeti selle mehe käfiwarrest kinni, pigistas Ma ja hüüdis: .Mitte oma, waid sinu pruudi juurest tulen ma." Toomas naeris, aga see naer kõlas iseäranis, ja ta püüdis ennast wabaStada. „Oleks tal nii palju julgust," algas ta. „Pea sus!" hüüdis Peeter, „ma olen Ma ise sellest päästnud, ilma et ta oma truuseta olekut oma enese suuga pidi tunnistama, aga sina, sina oled minu pruudi, oled minu õnne ära warastanud Za seda ei saa ma sulle ialgi andeks andma." „WaraStanud!" hüüdis teine pilkawalt. „Jo sa pole siis nii kindlasti tema südames olnud. Tüdruk oli mulle meele järele ja ma tahtsin teda omale naiseks saada, ja see läks üsna ilma waewata korda sind körwale tungida. Warastanud ei ole ma teda seega mitte." „LurjuS i" kiristas Peeter hambaid ja tõmbas omad käed ruusikasse ja oleks talle kõigel meelel mastu nägu annud, aga kas ei olnud Toomal mitte õigus oma pilkama sõnadega? Miks ei pidanud ta mitte maStu wõtma, mis ta nii kerge waewaga sai? Ta pööris ümber ja läks pilkamise kodu poole, tal oli nagu oleks kõik tema ümber surnud ja nagu oleks tema ainu üksi meel maailmas. Jälle istus ta oma maja ukse ette pingi pääle ja mõtles, kuidas ta Liisa maStu nii hea ja truu ja kuidas Liisa siisgi tema maStu nii kamal olnud. Ta ei olnud enne sest hoolinud, kui manemad inimesed teda Liisa eest hoiatanud, nüüd nägi ta küll et neil õigus oli, aga nüüd oli kõik hilja ja tema oli petetud. Kuidas oli ta oma siniste silmadega nii armsalt tema otsa waatanud ja temale wastu naeratanud nõnda et ta arwanud oli, et kõiges maailmaögi ilusamat tüdrukut ei ole kui Liisa. Ja nüüd oliwad kõik tema waatamine ja naeratamine male ja petus. Ja siisgi otsis ta wabandamist Liisa ja süüd Tooma kohta. Kas inimesed ei ütlenud, et Toomal salakawalad silmad on ja kas ei nimetanud teised mäemehed teda „kuradimeheks?" Ja ikka rohkem süttis wiha tuli tema südames Tooma wastu, sajaiamised ja needmised töusiwad tema südamest ja libisesiwad üle tema huulte, ja ta unustas üsna ära, mis ema tolle õpetanud oli. et ta „J»sa meiega" kõik wiha südames lämmatama pidi. (lirg wl-b). Isamaalt. Kurefaarest. Kaunis edasijõudmi»  c. Wäga ilus ja mcelitaw on nüüd iseäranis paari wiimase aastaga meie suine jalutamise koht „park" ja „linnapää" walli ümber käidaw tee saanud. Nii kui ka wist auuStatud Saarlase lugejad teadwad, on üks komite ennast ühendanud, kes selle eest hoolt kannab, et meie Kuresaare pati-elu enam ja enam kõrgemale järjele tõuseks ja sellepärast on ka selle komite ülesanne patilaSte rahul olemist ära teenida. Kaunistamisega tehti kõige esite linnapäö walli taga mere pool külges sellega hakatust, et senna mõni aasta tagasi üks suwe maja ehitati, kust patilased ja jalutajad jahutawaid jookisid wõisiwad saada. Pääle selle aga asusiwad senna ligikorda: teed, pingid ja lastele mitmesugused lõbustused. Nüüd suwe ajal leiab kõndija siin õige rohkeSte kaas-jalutajaid  kes endid jahedast õhust kofutawad, sest mere äärne õhk on wäga terwe. Ka mängiwad siin iga päem kell 9—lv enne lõunat musikandid- Minewal kewadel pani komite, nagu Kuresaare Saksakeelne nädalileht oma minewa aastases wiiendamas numbris teadustas, selle palme Kuresaare elanikudele ette, ei nemad iga üks priitahtlikult  raha senna juure annaksiwad, et üks tee, kahelt poolt puudega istutatud ümber linnapäö  saaks tehtud ja see palme leidis ka wastu kõla, nii et komite juba minewal kewadel oma tõõd algada wõis, mis lootuse järele ka warfi lõpule jõuab. Tänu mure ja hoolekandjatele meestele! Üks kõndija. Kuussaarest, õ Juunil sai EeSti seltsis näitemäng: „Teie käsu pääle, herra leitnant." mängitud. Mõned wäiksed wead maha arwata, läks mäng kaunis heasti. Waatajaid oli ka üsna rohkesti. Pärast mängu hakkas tants, ja lõppes kaunis lustilikult kellu 1 otsa. Näitemängust wõiks kull natuke rohkem mängitud saada, iseäranis nüüd suwel, kus palju wõeraid ka heameelega sellest osa wõtaksimad. Aga meie näitepõrand on wäga wäikene ja kitsas, nii et ühe suurema tükile mitte ruumi ei ole ja palju takistusi toob, ja selle läbi kautab ka mäng kõik oma ilu ja näitust. Herra Schmid on küll oma sume teatri majas lubanud mängida, aga talwel keelab külm ja suwel üürib saksa teater selle ruumi omale, nii et meie näitemängudel kuhugil kõlblik ei ole. Wäga soowida oleks, et selts omale sume ajaks üht aida üüriks, nii kui mujal linnades, mis wist mitmest kohast üsna sündsa hinnaga saada oleks. Siis wõiks meie näitemängud hoopis rohkemal mõõdul edeneda ja palju suuremad ja ilusamad tükid mängitud saada; aga seltsi maja ruumiga see küll ei taha edasi minna, waid on wäga wacwaline. Üks seltsi liige. Karjast. Õiendus ja eeskujuline mees. Saarlase IS. numbris s. a. on üks kirjatükk, mis näitab minu kohta sihitawat. Sääl öeldakse, et üks A. walla wabadiku mees kaheksa Eesti ajalehte lugeda ja üteldakse senna juure üks macnitsuse sõna, nagu et teeks ta sellega mitte kõige paremine, et ta nii suurel arwul EeSti kirjandust edendab. Seda lugedes tunneme ennast kohustatud olewat tähendada ja tunnistada, et mina see olen, kes kaheksa Eesti ajalehte loeb, aga selle läbi ei saa minul Eesti raamatu kirjanduse  ostmine mitte takistatud. Mul on praegus pääle kaks sada raamatut ja kui Jumal elu, trrwist ja teenistust kingib, kui siia ajani, siis ostan ma, nagu omale kohuseks olen teinud: igal aastal wecl wiie rubla eest raamatuid  juure. Nüüd on mul noor iga ja jäksan nii Eesti kirjandust edendada. Tähendan weel et ma seda kirjandust lugedes ja uurides oma töö aega ei wiida. Jumal ei ole inimest mitte tunnikella sarnatseks loonud, keS wahctpidainata