Egiptuses rahu jalale jäekS, selle eest walwab Inglane niisama suure hoolega, nagu ta siin ehk seal muial maadeS mässamist ja svdasi ülcS ässitab. Lõuna-Ameerikas on Tshile oma wastasega, Boliiwiaga, rahu teinud ja seega on see pitkaline sõdimine  otsas, mis kõige minewa suwe seal wältas. Boliiwia peab rahulepingu kontrahti järele oma rannamaa  Tshilele äraandma, misläbi ta täitsa nõrgendatud saab ja mere- ja kauba-wõimuseta jäeb. Peruu riigiga  ei tohi ta ka enam sõbrust pidada ehk läbikäia. Peruu ise on ka, nagu jo teame, Boliiwia poolt wõidetud, ja kaupleb ja heitleb praegu oma wõitja raske tingimiste waSta, kelle kätte alla ta wiimaks wist küll ennast peab alandama, sest et ta ise koduses olemises wastastikku parteide läbi on tükeldatud. Meie lugejatel on minewa aastastest teadustest jo tuttaw, et Peruu ja Boliiwia ise need oliwad, kes ülekohtusel wiisil Tshilega sõda alustafiwad, keS nüüd, kuna ta wõitjaks on jäenud, omi wastasi üli raSke pressi alla paneb, mis küll õigusega ka liiaks wõib nimetada. Hispaania kuningliku paari külakäigi läbi Portugalias, kus neid niiheasti kuninga kui rahwa poolt suure lahkuse ja auustusega wasta wõeti, ei taha Portugalias ometi mitte suurt wilja kanda, sest et suurem kogu sealsest riigirahwast Hispaania waSta mitte liiga sõbrust südames ei näita kandwat. Ennem näitab Portugalias Prantsuse wasta lahkem meel walitsewat. Prantsuse poliitika on iseäranis uue kaubalepingu  läbi, mis ta Portugaliaga hilja maha tegi, sealsel maal ja rahwa seaS sõbruse waimu sünnitanud, mis Hispaaniale mitte kasuks ei ole, ei kauba-ajamise asjades ega muuS läbikäimises. Portugalia maa seisab mere ääres, palju Hispaania kaupa läheb sellepärast  rannale ja seisab omas käigts sealse tolli all. Sellepärast on igal mehel selge, miks Portugalia ssbruS Hispaaniale palju wäärt oleks, kui ta sellele aga jälle mitte liig kalliks maksma ei tuleks. Itaalias räägitakse praegu palju sealse sõawäe  üle, mis mitme aasta jooksul kaunis perekaks ja korraliseks olla kaSwatud. Sõa ajal wõiwat Itaalia umbes 600,000 meest wälja saata, kuna endisel aastatel  lugu ammugi nii ei olnud. Kas Itaalia wägi tõeste nii suur on, nagu arwud paberi peal tõendawad, on weel küfitaw, aga selge on, et see riik omast ühendamisest  saadik oma kadunud kuninga Viktor Emanuel'i ja praeguse kuninga Humbert'i all oopis toekamaks on tõusnud kui enne. Sellepärast arwatakse teda ka nüüd jo Eüroopa suurte riikide sekka, keS siin ja seal juba kaunis julgeSte oma sõnakest tohib awaldada, ilma et suured naabrid kohe habemesse saaksiwad naeratama. Suurt mõtlemist aga sünnitab Itaalias üks hiljane Prantsuse ajalehe ,Union arutamine, kes tõendab, et BiSmark Saksamaal sõalisi plaanist taguwat,  ja wõib olla, Itaaliaga sõda saada hakkama, et seda maad uueSte tükeldada ja paapstile tema maad jälle tagast anda. Nõndasamuti tahta ta Türklast Prantsuse wasta üles ässitada, et selle wõimust ja walitsuse kaSwamist Põhja - Aasrikas nurja ajada. Praegu surewat rahwast ütleb Prantsuse leht edasi Preifimaal lausa nälga ja riik olewat sunnitud, mõningates maakondades inimesi toitma, nõnda et Bismarkist,  kes sarnatsele hädalisele loole piiri ette tahtwat  panna, kõiki karta olla. Austrial näitab lugu Dalmaatfias, Herzegowiinas  ja BoSnias õige kirjuks läinud olewat, sest sealne rahwaS on lausa mässamas ja tõStawat wihaselt mõeka Austria wasta üles, ilma et see oleks jõudnud mässamist  õigel ajal waigistada. Dalmaatsta rahwas tõustwad  juba 1869 aaStal Austria wasta üles, sest et nad ennast selle sõaseaduse alla ei taha anda ega nekrutid  wõtta lasta. 1869 aastal tegiwad nad Austriale pää sooja ja see andis neile järele, ning jättis neid wana seaduse alla. Nüüd aga taheti neid uueste üleüldise  wäeteeniStuse alla wõtta, nagu ka Bosniat ja Herzegowinat, ja seega on Dalmaatfiast Slaawlaste seast ka nende nimetatud maades nii hästi Türklaste kui Slaawlaste seaS mässamine tõusnud ja praegu ei ole weel sugugi ette ära teada, kaS see lugu pealegi, kui seda õigel ajal ei jõueta waigistada, wiimaks kõik Eüroopa maad sõatuleSse ei sütita. Dalmaatsta rahwas  oliwad endisel ajal enamiste ikka truud Austria Keisrile, kes nende maa würst on. Ja kuna Prantslased  1859 aasta sõa ajal Dalmaatsta rannale tahtsiwad  maale tulla ja Ungriasse tungida, tõusis terwe Dalmaatsta rahwaS kui üks mees oma Keisri eest üles, ja Prantslased jätstwad oma nõuu katki. Nende maa on aga wäga mägine, kus nad raske waewaga oma leiba teeniwad, ilma et Austria neile palju wälist kaitsmist  ehk muud abi tooks, sellepärast ei taha ka DalmaatSlased  ehk Kriwoshiaanid oma pääd Austria sõateenistuse  alla kummardada ja nõndasama ka Herzegowiina  ja Bosnia rahwad, kes suuremalt osalt Slaaw- lased on, jault aga ka Muhamedlased. Mässajad saawad osalt Monteneegrost ja ehk ka Serbiast abi, ehk küll sealsed würstid Anftriaga käsi käes näitawad käia püüda. Mässajad saawad aga ka weel muialt wäljast abi, nimelt annawad neile Inglased ja Itaalialased  sõariiStu. Austria sõasalgad on jo mitmes kohas löödud saanud ja mässamine laguneb päew päewalt suuremaks. Austria sõawäe lugu ei näita aga mitte kõige paremas korras olewat, ehk küll mõned ajalehed kisendawad, et mässajatega pea walmis saada saama. Uuemad sõnumed teatawad, et mässajad ühes ja töises  kohas wõitjaks jaenud, nemad hoiawad oma wana ära katsutud mägede-sõapidamise wiisist kinni, tungiwad  häkitselt Austria salkade peale ja tagayewad pärast lahingit jälle oma salaja mägestiku varjukohtadesse  tagasi. Omalt maalt. Wiliandis. Mõnes tükis näitab meie kallis Kodumaa täeste tagurpidi minewat, nii et TagametSlasedgi  meie juhtumisi imeks wõiksiwad panna. W. mõisa peremees tellis aasta alustusel Sakalat omale ja sai ka juba esimese numri postiga kätte, mis postiga mõisa wli, aga siis ei saanud ta edespidistes  nummerteS enam mitte Sakalat, waid tema ristpaela sees oli Olewik. Nii oli ka mullu aasta üks herra, kes waimulikus ametis on, Sakalate peale tellimisi waSta wõtnud, ehk küll meie teda seepeale mitte ei olnud wolitanud, aga kui ajalehed käima hakkasiwad, tuli Sakala asemel „Eesti Postimees" majasse. Paar neist lugejatest saiwad siis wiimati mitmekordse kärategeniise peale tõeste soowitud ajaleht,  aga töised kannatasiwad peale pandud risti künni aasta lõpetuseni ära ja kirjutasiwad meile oma lugu alles tänawu uue tellimisega. A. näikse sell kombel õige palju osawaid sõpru olewat. Praegu kiidab ta Saksa ajalehtedes, et tema Olewik. kõige enam loetud Eesti ajaleht olla. Saab ehk weel suuremal mõedul seesugust wahetust olema, nagu ülemal näitasime? Siis saame küll kohtuteel abi otsima, sest meie oleme omad kroonu postirahad niisama  ette ära maksnud, nagu kõik töised ajalehed, ja wõime sellepärast küll pärida, et meie lugejad seda leht saamad, mis Neite saadetakse ja mitte selle asemel töist, mis nad ei taha ega tellinud ei ole. Tühi kaebdus. Saksakeele ajalehed oliwad jutustanud, nagu meie teada andsime, et Walga maakonnas  2 Eestlast Tartust ühe mõisa küüni põlema olla tahtnud panna, n. n. e. Kubernäri herra küsimise  peale tellegrammi teel on aga Walga Sillakohtu herra wastanud, et see sõnum täitsa male olla, millepärast seda Saksa ajalehtede malet ka kubermangu seitungis walitsuse poolest on selleks tunnistatud, mis ta on. Mikspärast peawad walla peremehed jaamade ülespidamiseks maksu maksma ja ka osast mõisa jaamamaksu jaamadesse ära wedama? Seda küsimist on meile õige sagedaste ette pandud ja ka wiimasel ajal on meid jälle paar wallawanemat selles asjas otsust palunud anda. Kuidas selle maksu histooriaga lugu on, seda ei wõi meie praegu mitte täielikult teada anda ja jätame tema jutustamist sellepärast edespidise aja peale. Nii palju arwame aga tõe olewat, et nõnda kuidas mõisadel  kohuseks on, praeguste seaduste järele meie maal kiriku hoonete, koolimajade ja sarnaste ehituste tarwis ilma hinnata materiale anda ja ehituse kulu kanda, nii on ka waldade kohus jaama moona maksa. Need kulukandmised on wastastikulised. Et aga meie ajal wallad nimetatud hoonete ehitamise juures mitte ise päewi ei tee, waid seda nüüd kõik raha eest tehakse, sellepärast on siis seal kihelkondades, kus seaduslik kord walitseb, wallad ikka pool ehituse kulu ja mõisad poole kannud ning materiali on seaduse järele mõisad annud. Nii on lugu näituseks Wändra kihelkonnas, kuS hilja aja eest suur kahekordne kihelkonna kooli'  maja ülesse ehitadi, mis mitu tuhat rabla maksma tuli, aga mille material mõisade poolt anti ja kulud mõisade ja waldade poolt pooleks kanneti. Kui meie siis edespidi oma jaama moona wedama läheme, siis teadgem, et meie oma koolimajade materiali mitte armu poolest ei ole kingitud saanud, waid et see materiali andmine ühelt poolt niisama seaduse sund on, nagu töiselt poolt jaama moona andmine ja wedu. Wiliandi maakonnast. Paistukihelkonna kirikherra walitamise pärast on ka nüüd tüli tõusnud. Kogudus tahab üht, mõisnikud tahawad töist kirikherrat. Et aga konwendi peal walitamine mitte seaduse järele ei ole olnud, on koguduste saadi- kud selle walitamise üle ülemal kohal kaebdust tõstnud. Nüüd saame teada, et üks mõisa ametnik üksikutes waldades ümber käinud ja nimest kirjale alla korjanud, millega rahwaS ennast selle kirikherra poole tunnistab, keda mõisnikud on tahtnud. Nimelt palju mõisade moonakaid ja asujaid olla ennast ka selle kirja alla lasknud üleskirjutada. Meie kahetseme wäga, et ühes asjas, mis seaduslikul teel rahuliste mööda wõiks minna, suurt rahwahulka sekka tõmmatakse ja liikuma pannakse, millest tõeste midagi head wälja ei wõi tulla. Seadus määrab selgeste ette, kuidas konwent uut kirikherrat walitab ja, kui seadust täidetakse, siis ei wõi mingisugust segadust tulla. Nüüd on aga seaduse teelt kõrwale mindud ja otsusetegemine on tujude woli alla antud. Seda kahetseme wäga! Halliste kihelkonnas oli P. wallas K. taluS tüdruk teenimas, kes natukene kerget elu elas, nii et möödaläinud sügisel sealne walla kohus üht noort meest selle tüdruku juures käimise pärast 5 rublaga trahwis. Kui peremees M. O. nägi, et tüdruk oma kerget elu ei jätnud ja tema majale teutust ähwardaS tulewat, kaebas ta kohtusse ja kohus andis 9. Januaril  tüdrukule ka talus teada, et ta omale uue koha muretseks. Töisel päewal läinud tüdruk kirikherra Schneider'i juure kaebama, et teda seesuguse tühja asja pärast majast wälja aetakse ja kaebanud siis noore peremehe peale, kes poismees, et see ise ka temaga lubamata elu olla elanud. Seal kirjutas õpetaja Schneider, kes mingisugust paha elu poiste ja tüdrukute wahel omaS kihelkonnas ei salli, silmapilgul  kange käsu P. wallawalitsusele, et wallawalitsus  noore peremehe wangikombel silmapilk kirikherra ette laseks wedada. P. wallawanem wõttiS siis kaks walla kümniku, kes wangisi weawad, tuli nendega K. talusse ja ütles: „Waadake, siin on käsk, et peremeest wangikombel kirikherra ette pean saatma, ja ma ei wõi sinna midagi parata, muidu langen ise Sillakohtu  alla!" Noor peremees wiidi siis wangikombel kahe mehe wahel kirikherra ette kirikumõisa. Töine kümnik läks tuppa ja ütles: Wang on siin!" „Missugune wang?" küsis õpetaja. „Peremees M. O.!" waStas kümnik. „AH so, see ropp inimene,  tooge ta sisse!" hüüdis õpetaja. Nüüd hakkas õpetaja noore mehega hirmsaste käratsema, ja ähwardaS  temaga ei tea mis kõik teha. Wiimaks küsis ta peremeest, kas see tüdrukuga roppu elu olla elanud, mille peale peremees wastaS, et ta seda mitte ei olla teinud. Nüüd saatis õpetaja noore mehe minema, kes õpetajat kohtusse on kaebanud. Õpetaja aga on tüdruku käemeheks heitnud ja on tüdruku eest nüüd kogukonna kohtus kaebdust tõstnud peremehe peale, et see tüdrukut olla majast ära tahtnud saata. Edespidi saame Mustama, kuidas lugu nende kohtuasjades edasi läinud. Koolimaja pühitsemisest. Selle pealkirja all kirjutatakse meile Tarwastust: „ Tarwastu rahwal oli 21. Näärikuu päewal rõõmus päew, sest siis sai selle walla Mõrnaste küla uus koolimaja pidulikult pühitsetud.  Juba hommiku wara kogus rahwast hulga kaupa koolimajasse, kuuni ta otsani täis -sai. Ka Tarwastu kihelkonna meeste laulu- ja mängu-koorid oliwad oma osawa laulu ja mänguga pidu kaunistama  tulnud. Et meil Tarwastus kiriku saksa ei ole, sellepärast  pidas pühitsemise teenistust köster M. Wühner ja õnnistas koolimaja ära. Kõne oli õpetlik ja mõnus, iseäranis laste wanemate kohta. Peale köstri rääkisiwad  weel mõned töised ja ka Tarwastu pärisherra J. v. Mensenkampff. Wiimane kiitis uut koolimaja ilusaks ja heaks, tunnistas kuidas temal kurb meel olewat selle peale mõtelda, kuidas siia endine koolimaja  alles mõne aasta eest ehitud ja „Schwammi" (käsna) läbi hukka läinud. Ta tunnistas ka „oma pahameelt selle üle, et meie suurel majal (kodumaal) ka sarnane „Schwamm" sees olla" ja soowis, „et koolmeister  selle wasta peaks ka omalt poolt wõitlema." Kui nõnda „ hinge" rooga olime saanud, siis oli ka weel ihu rooga tarwis ja selle peale oliwad mõistlikud  Mõrnaste küla peremehed ja wallawalitsus ka mõtelnud. Suur kooli saal oli otsani kaetud laudu täis ja nende ümber istus hulk rahwast sööma ja jooma. Kui rahwas ennast toitudega oli kinnitanud siis tuli terwise joomine. Wallakirjutaja J. Märitz tuletas meele kui wiletsad meie koolid paarikümne aasta eest oliwad ja kui ruttu nad meie armuliste Keisrite Valitsuste ajal tõusnud ja jõi kõige pealt Keisri Majesteedi terwist ning laskis teda kõrgeSte elada, mis peale rahwas waimustawalt hurraa hüüdis ja mängukoor kolm korda Keisri laulu mängis. Peale selle joodi weel mitme terwist ja lasti waimustawalt elada Eesti seltsa, Sakalat, wallawalitsust, kogukonna kohust, EeSti emast j. n. e.