10) Sauna ahi ja katla alune ei tõmba; sauna vooderdamme ja katus lähemad korda. 11) Niisama wõib ka aida vooderdamisega ja stndle katuksega rahul olla. 12) Siin peab kommisfion ka weel nimetama, et peakomitee mingisugust tööjuhatust kommisfionile kirjalikult  ei ole annud." Aa fiit saab näha, et Aleksandri kooli asjade valitsuses selgest rehknungi pidamisest ja korra päralisest  aSja ajamisest suuremat juttugi ei ole. Aleksandri  koolimaja ast tarvitab üleüldse tõsist nõuupidamist  mitmetpidi. Peale 15 tuhande rubla on jo sinna ära kulutatud, mis enamiste kui maha visatud, ja kõik kokku kulub peale 20-ne tuhande rubla ära, enne kui seal kooli õpetus algada wõib, ja ei tea kui sagedaste fiis jälle ikka ja ikka uueste parandusi tarvis ja kui suured nende kulud saavad olema. Paari Nmme tuhande rubla eest saab aga jo kaunis hea, sünnis uuS maja. Mõtleme weel selle peale, et see koolimaja kõrvalise koha peal on, kus vanematel oma laStega mitte hõlbus kokku saada ei ole, kus kooliõpetajatel  mitme tarvituse Pärast raske elada, fiis peab küll ütlema, et see maja kaunis kallis maksma tuleb ja järele mõtlemist nõuab. See maja ei wõi siis kudagi viisi kiituse sammas Aleksandri kooli senniaegse presidendile olla, nagu sellest kiidetud ja hoobeldud on. Rüüd olen ma õp. herra Hurt'L „ avalikust kirjast" kõik tähtsamad punktid järjeSte läbi võtnud ja lugejad on näinud, et kõik, mis tema 34 saadiku poolt peakomitee  toimetuskonnale sisseantud kaeptus - kirja lahti tegemise tunnistuse vaStu on kirjutanud, ilma õige põhjäta sõnade kõla on, et aga kõik need abikomiteede saadikute ja uueste juure tulnud kaeptused põhjendatud on. ÜkS mees, kes niisugust asja ajab, nagu Aleksandri  kooli asutuse ja asutajate juhatuse ast on, see peab tõtt armastama, see peab selle õpetust armastama, ja tema järele elada püüdma, kes tõde on, sellel peab olema kristliku kannatust, tõsist vmnalikku armastust, alla heitlikku meelt, aga ta ei pea mitte aSja tsisite rääkima ja kirjutama kui nad on, ta ei pea mitte kiusu ajama, vendadele kahju teha püüdma, mitte ise ennast üle kõige ülendama. Aastast 1878 peale enam seal feltSkonnaS rahu ei olnud, kuS herra Hurt juhatuse  ametis, kus temal ühes tegemist oli; tema oma ühe ehk Mõne kaasmõttelisega seifis ühel pool, töiste hukk töisel pool. Seda oleme EeSti Kirjameeste Seltsis, K»S tema niisama lahket vennalikku läbirääkimist võimatumad  tegi, näha saanud, seda saime ja saame ptaegu Aleksandri kooli asjus näha. Hoopis töine kosutavam elu tuli Kirjameeste Seltsi, rahuline töö hakkas jälle sigima, kui õp. Hurt sealt lahkuS. (Lõpp.) vr. M. Weske. Oma-walitsusest ja Wenemaa „3emctbo"st. VII. Mis tähendab „ lga üks koolipoisikene,  keS Wenekeelega oma pead mehiselt on murdma hakanud, saab kohe aru, et selle imeliku ja salatähendüsega  sõna tüwi maa on ja omas Wenekeele sõnaraamatus leiab La tema juures tähenduseks  ülespandud, et „36AeiLt>" töiste asjade kõrwal ka üht isesugust Wenemaal pruugitawat maakondade walitsust tähendab. Kolme riigi isesugust Valitsuse wiist oleme juba tundma õppinud, aga meie wõime warSti äraarwata, et see Valitsuse wiis Wenemaal hoopis toistsngusema põhjusmõtte peal on elusse ärka- ' nud, kui nimetud kolmes riigis seda näinud oleme. Tahame meie seda põhja teada saada, siis ei wõi meie mitte enam üksikute rahwa liikmede ehk suuremate  ja weiksemate rahwakogudo peale mõtleda, keS Wenemaa sisemise Valitsuse ülesseadmisele asutajat põhja on pannud, maid sõna ~ sunnib meid Weneriigi maad selleks nimetama, kelle peale räägitatv  Valitsuse mis ennast toetab. Maa on peaasi, ei mitte rahwaS, maakondade ja üksikute kohtade asjad, aga mitte kohaliku elanikude tarwitused on nimepoolest algus- ja põhjusmõtet sünnitanud, mis seda sõna „3eM'i'Lo"t elule äratasiwad. Wenemaa sisemise Valitsuse korra peamärk on üks õige tume aga põhjani  Valmistud kahe riikliku elu alguStingimiste ühendus,  üks kindine ja lahutamata side rahwa ja maa wahel, nõnda aga, et Viimne esimest oma tähtsuse taha hoopis ärapeidab. Walitsuse awaldused Wenemaal  käiwad nime poolest ikka maakoha, aga mitte tema elanikude kohta. JmekspanneS peame siin nüüd küsima, kust see mõte just alganud on? ja wastust wõime üksi Wenemaa ajaloos leida. Juba sest ajast saadik, kellest Wenemaa ajaloolised mälestused meel alal hoietud on saanud, olgu need kas kroonikad (raamatut, kuhu wana aja sündmusi enamist  räägitawas ajas elawad mungad üleskirjutasiwad) ehk würstkondade lepingud enese wahel ehk wäljamaa, nimelt Greeka riigiga, wõi muud niisuguse sisuga täidetud  kirjad, suurwürStide, würstide ja pärastpoole tsaaride otsused ja käsud, mis walitsuse kohta käisiwad  ma ütlen, juba sellest ajast saadik on Wenemaal  ikka maa kõrgema ja tähtsama astme peale seatud,  kui tema elanikud. Wenelast kui inimest, kas üksi kaupa, ehk wahest mõne seltsi ehk koguduse kaupa, kas riigikonüa kodaniku  ehk üleüldiselt rahwa nime all ei nimetada kusagil nendes mälestustes. Lugu näikse nõnda olewat, kui ei oleksgi Weneriigi asutuse ajal ja pärast poolses suures Weneriigis, kus juba üksikud würstkonnad suutumaks kadunud ja ühe tsaari walitsuse  alla kogutud oliwad, niisugused sõnad, kui riigi ja linna kodanik, isamaa, rahwas, seaduslikus ja ametlikus elus ja keeles tarwitud saanud, kui oleksiwad  nad ühes wõeras ja tundmata keeles üksi pruugitawad.  Esimene sõna Wenemaa ajaloolises elus oli maa, sest kui Nowgorodi linna saadikud, kudas Nestori kroonika teatab, aastal 862 Rjuriku suguwõsa  oma rahwale walitsejaks kutsusiwad, mis aastast siis ka Weneriigi algus asutamist arwatakse, algasiwad  nad oma kutsekõnet järgmisel wiisil: „Meie maa on suur ja rikas, aga korralist olekut ei ole tema sees leida, tulge ja walitsege teie' meie üle ja olge seal würstid." Sellest manast ajast saadik on siis ka kuni praeguse ajani sõnad: maa, semstwo, maa ametlikud klassid selle tähendusega tarwitatud saanud, mis wäljamaal sõnad isamaa ja rahmas teatasiwad, nagu oleksiwad Wenemaal maa ja rahmas üheks ja paljalt seesamaks üheks asjaks kokkusulanud, nagu ei wõiks tähenduse poolest üks kodanik, ühe koha elanik, üks Weneriigi alam mitte sellest õigusest üht maatükki oma päriseks nimetada, lahutud saada, nagu ei wõiks sugugi selle peale mõttelda, et tema ilma liikumata Varanduseta ehk maakohata olla mõiks, ehk nagu ei oleks tema mitte täiesti seda, mis ta olema peab, kui temal Wenemaast osatüki ei ole. Kõik Wenemaa ja tema jaustükid, mõisad ja talumaad, linnad ja alewid, kogukonnad ja maakonnad  maksiwad ja kandsiwad riikliku elu koormat, aga" elanikud ega oli riigiwalitsusel paljalt nõnda palju tegemist, et neid alustuses armu järele üksikute maatükide peale ärajagas meie wõiksime oma aegsest seltsilikust elust Võetud  näituse waral öelda, et elanikudele koht nimetati,  kus nende rewision ehk passitoimetus peab olema ja et neile pärast poole 1597 aastast saadik stda kohta kindlaks elukohaks nõnda kätte andis, et seadus mitte ei lubanud, teda mõne töise waSta Vahetada elaniku enese omawoli ehk tahtmise järele Omast elukohast, sellest maast, kus peal inimene elas, sai tema Wenemaal oma üleüldist nime ehk tähendust. Teda nimetati kroonuteenijakS  kui tema elukohale mõni teenistus  kroonu wasta peale, oli pantud, tema nimi oli linnalane ehk alewilane kui tema elukoht linna ehk alewi piirides oli, teda hüüti talupojaks  kui ta musta maa peal elas ja adra pealt nii ja nii palju maksis; tema nimi oli kloostrilane lossilane ehk mõisalane kui tema kloostri ehk lossi wõi mõisa maa peal elas. Jseenesel aga kui üksikul inimesel, kui riigialamal ei olnud temal minkisugust  õigust ja ei olnud sellepärast ka seaduse palja sõna järele mitte sunnitud mingisugust riigialama  kohust oma riigi wasta täitma. Ma ütlen, kui üksikul inimesel, sest muidugi mõisw tarwitab riik oma Valitsuse toimetamise tarwis  raha, mis riigialamad kokku panemad, aga Wenemaal sündis maksmine hoopis tõistwiisi, kui mujal; nimepoolest oli ikka maa maksja, aga mitte tema elanikud. Säherduse põhjusmõtte juhil on siis ka Wenemaa  seltsiline elu hoopis Lõistwiisi, kui muial Euroopa riikides ennast gwaldanud ja jault weel oma nüüdist tundemärki selle peale põhjandanud. Üksikud rahwa liikmed kadusiwad üleüldises rahwa ehk parem maakogus  ära. Erakonnalised (korporatiw) ja seisuslised asutused, mis töiste rahwaste juures isesuguse ameti, käetöö, soo ehk sündimise põhjusel algasiwad, ei ole Wenemaal mitte kindlat aset leidnud. (Järg jäeb tulema.) Omalt maalt. Wiljandist. Kroonimise pidudest. Nõnda kui see tõisite ei wõinudgi olla, on meie Eesti rahwas linnas ja maal igal pool Keiserlikude Majesteetide  kroonimist ja püha salwimist pidulikult mälestanud  ja pühitsenud. Wallad, koolid, seltsid, kõik on ennast piduks ühendanud, isegi wiletsate sauna urtsikutel lehwitasiwad lipud. Meile on kõige nende pidude üle, igast Eestimaa nurgast, nõnda palju kirju tulnud, et meil mitte wõimalik ei ole, neid kõiki ükshaawal ära trükkida; on nad jo pealegi enamiste kõik ükstõise sarnatsed olnud, olgu siis, et neid ühel pool suuremalt ja toredamalt, töisel paigal jõuu järele weiksemalt ja lihtsamalt toimetati. Nõnda pea kui kuberneri herra telegramm õnnelikult korda läinud kroonimise üle Wiljandisse jõuudis, seisis linn 15. Mail peale lõunat pidu ehtes ning alustas linn weel sellsamal päewal oma kroonimise pidu, mis kolm päewa wältas. Nõnda palju, kui meie silm seda pidu juhtus nägema, peame tunnistama, et ta kõigite kena ja lõbus oli, maha arwatud raswaga määritud lati otsa ronimine, kus mõnigi oma riided rikkus, ning kottis jooksmine, kus waeseid poisikesi tolmuse kottide sees otsepüsti karata ja amuli suudega traadi külles ripuwat paberi sisse mässitud raha hammastega kinni rabada lasti. Wiljandi Eesti Põllumeeste ja Koidu Laulu selts pühitses oma pidu üheskoos 22. Mail, sest et see wahele tulnud takistuste pärast ennemalt wõimalik ei olnud. Pidulised  kogusiwad endid Põllumeeste Seltsi majasse kokku, kus pidurong kokku seati „Eks mu kohus täna teha" lauleti ja siis siit lehwitawa lippudega ja muusika mänguga kiriku mindi. Kirikust tagasi tulles pidas rong turu peal kinni, kus „ Jumal keisrit kaitsa sa" lauldi, mis ka raatuse ees korrati, kus linna bürgermeister Põllumeeste Seltsi presidendiga mõne sündsa sõna wahetas. Siit läks rong hantwärgi  seltsi lippudega teretates Põllumeeste seltsi majasse tagasi, kus päris pidu algas, mida mitmed laulu ja mängu koorid laulu ja mänguga lõbustastwad.  Kõnesid pidasiwad preestri herrad Teppaks ja Rajewski ning J. Jürgenstein. Õhtu etendati näitemäng  „Peigmees Pärnumaalt" ning lõpis kõigite kena ja lõbus pidu alles hilja ööse pidusöögiga. Rõõmuga wõime tunnistada, et sellel pidul, kus mitu sada inimest linnast ja maalt koos oliwad, mingisugust pahandust ega korratumat asja ette ei tulnud. Nende samade päewade sees peeti ka igal pool Wiljandi ümberkaudu maal pidusid, mida meie mitte kõiki ei jaksa ülesse lugeda, nagu Wiiratsil' Kutsaril, Kõpus, Adaweres, Põltsamaal j. n. e. j. n. e. Sedasama teatatakse meile ka igalt poolt mujalt Liimi ja Eestimaa linnadest ja waldadest. Ka Lätimaa piiril, kus Eestlased ja Lätlased juba segi elawad, on esimesed ennast igal pool pidudele kogunud. Meie paneme sealt poolt küllest aga seekord  ühe ainsa sarnase kirja lugejatele ette, mis meile sõbralik käsi Walgast sisse saatnud. Kiri on järgmine: „Nõnda kui igalpool suures Weneriigis, nõnda on ka meil Walga Eestlastel meie kõrge Keiserlikude Majesteetide kroonimise püha käes, mida alles täna õhtu lõpetama saame. Kui Sakala paun jaksab wasta wõtta, siis olgu ka meie pidust mõned lühikesed  teated siin kohal lubatud. Walga pidu algas pühapäew 15. Mail kell 4 peale lõunat kuberneri herra telegrammi seie jõudmisega,  et püha kroonimine õnnelikult mööda, mida kõigide kirikukellade helistemisel ja jalamaid trükitud telegrammi teel wälja lautati. Mõne minutiga oli linn otsast otsani mitmekarwalise lippudega kaunistatud  ning õhtul särasiwad rõõmutuled igal pool. Päris pidu algas esmaspäew. Kell 8 hommiku puhuti kiriku tornist koraollisi ning peale selle kõlasiwad  jällegi kirikukellad. Kell 10 algasiwad Jumala teenistused kõigis kirikutes. Kell 2 peale lõunat kogusiwad kõik seltsid, mille hulgas ka Eestlased oma lipuga mitte ei puudunud, seminarid ja töised siinsed koolid raatuse ette kokku, kus nad pidurongi ülesse seati. Nüüd lauldi muusika juhil waimustawalt mitmest tuhandest suust keisrilaul ning rong hakkas linnapea maja poole edasi liikuma. Linnapead paluti  õnnesoowituse telegrammi kõikide Walga rahwa seltside ja seltskonnade nimel ülemale poole toimetada. Selle järele sammus pidurong muusika mängul linna suurematest uulitsatest läbi ning wiimaks jälle raatuse ette tagasi, kus jällegi keisrilaul lauldi. Nüüd lahkus meie Eesti rong töistest seltsidest ning tõttas oma pidupaigale, töised seltskonnad nõnda sammuti igaüks omale poole. Eestlased oliwad omale hra Grossi majas awarad piduruumid leidnud. Nende