Saarlane zlltüldiit xoliMii ajaleht «aa- ja liaaarahmle. M IS. Teisipäew, 21. Märtsil 1889. VI. aastakäik. maksab - postiga saadetud aastas . Ä „ „ pooles aastas 1 „ SS „ Ilmub igal koifip«o»vctk. Kurcsaares nr. 17. Kirjad käiwad: Saarlase toimetusele. Kuresaare. Kuulutuse rida ehk selli ruum —K>- Kuresaarest. Neiu kiri. Auustatud „Saarlase" toimetus! Hilja aja eest lugesin Saarlases Waljala kurdi mehe kirja, ku» ta oma mõtte järele meeiterahwaite riiete uhkusele walusaite  witsu andi». Üsna rõõmustaw, et ka mecstcrahwaste kohta nõnda kirjutakse, aga rõõmsam oleks iveel, kui kõik auusad püüaksid olla. Et Waljala wend mecsterahwaste riiete kohta juba on ütlenud, sellepärast jätan m<l riided järele ja toon mõne muu puuduliku noomimise noorde meestele ja ühtlase ka peiude ja neiude wanematele: Mis meil süüks on, küsiwad ehk noored mehed. Ootage ma arutan Teile mõned ette: Esiteks auusad peiud, on see Teile auuks, kui toredaid tubaka kottis, kannate ja isegi kirikus neid tasku ei ratsi panna, maid tasu suu wahel hojate, et pärast marsi piibu nuija täita saaksite? Ärge saage nii tubliste suitsu orjadeks, maid laske enam manad taadid selle ameti pääl olla. Toredad tubaka kottid wiskage enestest ära, tubakas pange parem põie naha sisse. Teine auuta mood on lõõtsa pilliga külade wahel ümber hulkumine, ja Meel ropud teotamise kõned jn laulud saamad neidude pääle tehtud, kus ka süüta neiud teatakse. Raha, mida löõtsapillide eest vhwerdate, pange ja dndke neidudclegi lugeda. Kes auusad p eiud on, nende külge ei puutu ma oma noomimisega sugugi. Sest minagi tunnen peiust, kelledel krossi wääriki wiga pole. Peidude ja neidude wanemate kohta on mull meel mõni sõna ütelda. Igaüks teab, et Jumal Ema wastu ütles: „Su himmu peab su mehe järele olema." Meie külades näikse neidude wanemad oma ülemaks mureks wõtnud olewat „saaks aga tütre mehele!" selle mõttega waewawad nad endid ööd kui päewad, kust tütrele peigmeest wõtta? Wõtwad.kätte, lähwad kaardipanijate  ja weetegijate käest nõuu küsima. Lubab nimetatud tark tütrele peiu; aga kuidas lapsed tutawaks saada? Selleks peetakse Jõulude ehk muul ajal poistele wõeraSpidu, söödetakse ja joodetakse neid tublisti, et tütar aga peiu saaks. Tütar ei saa niisuguse moodi järele muud kui kõige paremat naermist. Wanemad pahandawad endid, kui kuulewad,  et tütar laimduse alla langenud; aga kes tegi, ise tegi! Kui need nimetatud katsed tütart naiseks ei jõua teha, siis wõetakse jälle teised kunstid ette. Kosjacalistc poiste manemaid joodetakse  ja meelitakse, et nõnda kaubale saaks. Juhtub meel suguwõsa seas kosjaealisi poissisi olema, noh siis ei saa poisi käest suuremat küsitudgi, maid wanemate läbi saab asi nii kaugele aetud, et tütar pruudiks saab. Pangu poiss ise nüüd küll wastu; wanemate pärandusest ta ilma ei taha jääda, sellepärast peab ta ka mägise wanemate tahtmist tegema. Kinnitamiseks wõetakse meel Jsaaki kosja lugu, ta olla oma wanemate sõna ka IUUUIUV. Aga las wanemaid wiina ja õllega meelitasid? Armsad poegade wanemad! Laske omad pojad iseenestele pruudid waliba oma tahtmist mööda, küll näete, et need noorikud alandlikumad Teie wastu saamad olema, kui meelitamise läbi wõetud. Aida wLtmete ja kulbi warde soowimist ei saaks alandlikul noorikul ka mitte nii wara tulema. Neidude wanematele ütlen: Jätke tütarde mehele tellimine hoopis maha. N. A. Saarlase nr. S sees küsisin: Miks pärast on puud praegu» kallimad, kui 10 aastat tagasi? Selle küsimise pääle annab nüüd keegi M. K. Saarlast nr. 10 sees wastust: et miks pärast nurisewad „kiwi-küla" elanikud selle pärast. kaS puud on praegus kallid? Ja soowib meel et nad peaksiwad palju kallimaks minema. M. K. rehkendab: kui palju waewa ja aega üks talumees peab tarwitama, ennegu ta puu koormaga linna wõib tulla. Kihelkonna mees peab ühe koorma puude toomisega S hobuse ja ühe jala pkewa ära kulutama, ennegu ta 1 rub. 20 kop. saab! Oi. oi! küll peawad siis niisugused kõwad töö tegijad olema! Ja ülepea ütelda : Ka» keegi Kihelkonna mees on omale puude linna toomisega kasu saatnud, nii kuida M. K. ütleb? Ma arwan: raha teenistuse pärast ei haka keegi nii kaugelt teelt, mis pääle 60 werSta tuleb, 1 rub. 25 kop. teenima! Küll wist läheb selle tee käimisega kaks kord nii palju ära. Aga kui tall linna eri tulla on. ega ta siis just tühja ei taha tulla, «aid wiskab puu koorma pääle, et teeraha saaks. et puu halg peaks 5 kop. maksma, mis praegus pea aegu kopik maksab: ohoh! Kas siis „kiwi-küla" clanikudel külimituga raha peusfe jookseb??! Selgemine ütelda: ei ole ma mitte seda ütlenud, et puud just nii kallidon, maid küsinud: miks nad nüüd kallimad on? Sääi Onu ja õepoeg. 12 .Mille läbi?" küsis Marie punastades. .Seda ma ei tea." „Püüdge teda nii kaua kinni pidada, kuni ma oma näokatte wõin eest ära wõtta." „See pääle wõite kindlad olla." .Aga wiiwitage mitte selle asja lõpuga, see mäng läheb mulle tõesti liig raskeks'" .Ta armastab," mõtles Dewald, „seda imelist meest. Seda parem!" Lõuna sööma ajaks tuli Aleksander uude», tores riides ratsa hobusega onu mõisa. .Tõesti mõnus," hüüdis konsul, läbi akna õue waadates, „sääl tuleb meie maailma tark! Pagana kenasti," lisas ta juure, .istub ta hobuse selgaS." Silma pilgutades waatas Albertine Marie otsa. Wiimane naeratas rahul oldawalt selle kiituse üle, mida onu praegu tulija kohta wälja rääkinud. Willem oli seda märkinud; tema waataS ka kohe aknast wälja ja pidi tunnistama, et see, mis onu ütleS, täiesti tõsi on. WõeraS paluti lõuna lauale ja tema jäi. Aleksander jutusta» palju ja näis rõõmsal tujul olewat; aga ühegi sõnaga ei puutunud ta oma olemise kohta Marie waStu, kes waewaga ennast püüdis rõõmsal tujul hoida, et seega onu petta, kelle körwaS ta istus. Pääle konsuli oli kõikide lõuna söögiwõeraste olemine wähe pressitud. Pärast söögi andis konsul nõu tiigi juure, mis taga aidaS oli, jalutama minna. Tema käskis Willemi oma abikaasa ja Aleksandri Albertine käealla wõtta. „Wõib olla ehk lükab see ta põhjus mõtted ümber!" sosistas konsul õepoja poole pöördes. Paarid läkstwad konsuli soowimift mööda ja tema oma saatusel aida jalutama. Mariel ja Willemil oli mõlematel ise oma tundmustega tegemist: Marie oli Albertine ja Willem Aleksandri üle armukade. Aleksander astus oma naisterühmaga Ühe körwatee pääle. „Wabandage," ütles Albertine kohkudes, „tiik on tükis teises küljes!" „Olge aga rahul, mu preili, ka see tee wiib meid senna." „Ma kardan aga —" „KaS kardate minuga üksi jäädes?" „Õöldakse, et teie peate teistest lahutud üksikut elu armastama." „See on õieti ööldud, mu preili; aga üksik elu maailmast ära lahutud oleks weel tuhat korda mu meelest armsam olewat, kui teda üks seesugune armastusest rikaS naisterahwaS ilustaks!" Albertine märkas Aleksandri mõtteid, kes omaS kõneS ja olemises ikka elawamaks läks, mida kaugemale Willem ja Marie jäiwad. „Teie olete ju naiSterahwaSte wastu igawest wihawaenu mandunud!" „Scda teie ütelust pean ma omalt poolt õiendama. Jah, ma wihkan, aga ainult truuduseta, sõna ja mände murdjaid naisterahwaid;  wiisakaid ja wooruslika auStan ma. Kui ma teid eile metsas üksi nägin, ma pean tunnistama, ma hakkasin esimesest silma pilgust teid —" „Herra von Windheim," tuli Albertine naerdes wahele, „teie hakate armastusest kõnelema! Kui teie selle pärast mind teistest olete eemale toonud, siis pean ma teile küll ütlema —" Ta jäi seisma ja kartis ennast wäga kaugele minewat. Aleksander nägi teda ära punaStawat. „See on küll kahju," pomises ta, „et see ilus nägu üht külma, osawõtmata südant katab!" .Kes teile seda on ütlenud?" .Ma tean seda!" kostis Aleksander õhkadeS. „SiiS uskuge, minust on teile waleSti räägitud. Jah, tõesti, mind on teie ees püütud laimata!" Aleksander silmitses mõned silma pilgud ilust noort naisterühmast, ta pidas loomulikuks,  et Willem Dewald teda temast püüdis eemale hoida. .Ma wõiksin ennast õnnelikuks kiita," ütles ta liigutult, „kui teie süda ühele õrnamale tundmusele mitte wõimata ei oleks.