Tallinna Sõber .N 30. Kuues aastakäik Tallinnas, Zi. Heina-kun pääwal Wä. U!e«ld«t stkleht Gestirihhialt «aal ja linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas LindforS'i päriate trükimajas: ,asta« S rubla, 40 kop. pool-aaStas 1 rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetud: aasta» Z rubla pool-aastas i rubla 70 kop. Kuulutused maksamad iga rea ehk selle aseme peatt 5 ksp. Tellimised wöetakfe wasta t Tallinnas: Aindsors't päriate trükimajas. PeterSurgts: J. S. Seekandt, Vs-Mxoraa 54. Tartus: W. Zull. Uakweres: L. Mattly. Paides: A. Setdekverg. Kapsaks: H. Kollöerg. Lihulas: A. Mttner'i paadis. Mkjaudis: H. J. Karow'i raamatupood. Kuuresaares: Th- Lange. Maal: kuida iseäranis kuulutakse. Wastaja redaktor: W. F- Eichhorn. Elab Baltiskis, kirjad käiwad Baltiski (Baltischport ReatSter: WSljarändajate asjust. Omalt maalt. Tallinnast: Wäeteenistusele kutsutawate meeste arw. Post. hobuste sõiduraha. Wabrikute ülesvaatamistest. Paha kära ..Linda" Seitfis. Tööle lastud soldatid.  Awalik palwe. Õnnetused. Pahateud. Loomatõbi. Baltiskist: Kiriku maja. Merewee wõerad. Liiwimaalt: Läti koolmeistrite konferenz ja kodutöö. Tartust: Küsitaw surm. Wiljaudist: Õnnetus. Wõnnnst - Kiriku vühitsemine. Peterburgist: Kõigekõrgemast ja kõrgest paigast. Leo Hartmanni elu ots. Kindral-Adjutaut Graf Baranow surud P. Lomatõbi. Lääne-Wenemaalt: Salgatud maa. WSeralt maalt: Saksamaalt. Prantsusmaalt. Inglismaalt. Jutu leht: Pärijad. Kiriku teadused. Wäljarändajate asjust. Kui sel kewadel wäljarändajatest juba mitmed perekonnad,  muist täitsa paljalt tagasi woolama hakkasiwad, siis seisis Lätikeeli lehtes Mw. Awises"  järgmine  kiri: , Jüripääwa aeal kihisesiwad Liiwimaa ja Kuuramaa maanteed rahwast, kes oma kodumaad maha jättes, kaugelt  õnne otsima läkfiwad. Nüüd, pärast Nelipühil, nüüd on jälle teed inimestega täidetud, kes kurwalt tagasi tulewad. Sel aeal oliwad wankrid täis lautud, hobused heast söödetud, meeste ja naeste näud läikifiwad rõõmsast lootusest; nüüd on wankred tühjad, hobused lahjad, tagasitulijate  näud on täis muret ja kurwastust. Mõnega rääkisin mina nende äraminemise aeal, mõnega nüüd tagasitulemise  aeal, ja süda jääb raskeks neid waeseid inimesi nähes. Mis ajas neid nende paigalt ja nende leiwalt ära? Mis wedas neid metsadesse ja rabadesse? Kes on neid petnud? Kuida saamad eksitajad ja tagakihutajad seda Jumala eeS ära wastama, et nemad tosinaid ehk koguni sadafi jõukaid perekondafi wiletsuse ja ahastuse, häbi ja häwituse sisse saatsiwad? Mina rääkisin heile ühe Padderna mehega Hasenpothi maakonnast. Üksteistkümmend aastat, pange tähele: ÜksteistkümmendaaStat oli tema kui sulane ühe ja sellesama mõisa peal teeninud. Seal oli tema nii palju teeninud ja kokki hoidnud, et tema ühe suure wankrega ja kahe hobusega üht kenat kogukest asju üht taskutäit raha kaasa wõtta wõiõ. Tema nimi on Jakob Blu m. Tema ei olnud siis sellest „ orjusest" midagi ära tunnud, millest mõned rääkida armastawad, kui Kuuramaa asjust jutt on. Oma seltsilastegr Nowgorodisse  jõudnud, uurisiwad nemad müütawa maa järel. Üks sealine mõisnik juhatas neile ühe metsanurga kätte. Siin ja seal oli weel lund. West jooksis üle kõige madalikkude, jõed näitafiwad wälja nagu järwed. Pime metS igal poolel kuhu peab sahk wagu ajama? Kuhu peab elumaja ehitatud saama? Millal on esimest pölluwilja oodata? Ettejõudnud sugurahwas on kõrgemad maapaigad juba ära wõtnud; ainult üks weega kaetud soo on üle jäänud. Meie Blum läheb kui mõistlik mees herra juure ja teeb ühe kawalast wälja arwatud kontrakti. Tema ostab umbeS 30 dessätini, iga dessätin 25 rubla, odaw küll, kuida näitab, ja maksab 2 künni 3 rubla iga deSsätini pealt sisse, selle kaubaga, et tema ühe nädali wee ärajooksmist oodata wõib. Saab sel aeal maa wähegi küsivaks, siis tahab tema maad omaks wõtta, kui mitte, siis tahab tema raha tagasi. Wahe aeal waatab Blum sugurahwa elukäigu järel. Teest, et auusast elupaikadesse saaks, ei ole seal mitte; need seisawad wee all. Majad, miS tooreist puudest ehitatud, ei näe just mitte kui peremeeste  elumajad wälja, waid rohkem kui kerjajate saunad. Põllud ei anna waewalt igapääwast leiba, kui neid ka juba mitu aastat haritud on. Mõned on omale waranduse  asemel wõlgu teinud, sest et nemad ostuhinna osafi ehk renti wälja maksa ei jõudnud. Za waimliku elutarwttuse  kohta: Koolisi ei ole kas koguni mitte ehk ainult wäga wiletsaid, mida peale selle wäga raske asutada on; üht kirikut seal ei ole; kolm ehk neli kord aaStaS tuleb üks kirikuõpetaja Peterburgist. Lapsed jääwad  kuude kaupa ristimata, noored inimesed kaswawad ilma fiSseõnnistamata üles. Mõni tahaks kosida, ei ole aga weel inimeseks saanud. Baptistlased tungiwad peale, muidugi, fiin õitseb jo nendele üks põld. .Ühest pääwast teise läks Blmni süda raskemaks ja kahanes tema lootus. Aga wesi ei kahanenud mitte. Kuida see oli, nenda see jäi kesket Lehekuul! Mees läks herra juure ja palus oma raha tagasi; see andis seda ka auusast kätte ja ütles: .Kuradi oma oli see pori enne, jäägu ta selleks". pKahe nädali pärast oli Blum jälle kodumaale tagasi jõudnud tühja wankrega, tühja kätega. Blum ei tulnud  mitte üksi tagasi, temaga tuliwad weel kolm teist perekonda, kaks kälimeest Goldingi maakonnast. Naesed oliwad enamist rõõmsad ja mõned tõutastwad, Jumalat tänades, ennemini wanemate maapinda kätega künda, kui .põrgust" õnne otsima minna. Mehed ei olnud muidugi rõõmsad, nemad ohkafiwad, sest kust pidiwad nemad tööd ja naestele ja lastele peawarju leidma? ehk ka koguni saead tulewad sedawiifi tühja õnnehallikate juurest tagasi; mõned, kui oma hobuse ära müünud on, Peterburgi kaudu laewaga. Mõned leidsiwad Liiwimaa! taluperemeeste ehk ka mõisnikkude juures kohta. Mõned on ka Nowgorodi metsadesse jäänud; nemad häbenewad  ennast omaksete juure tagasi tulemast. Meie peame jälle nagu hakatuses küsima: Mis on meie rahwakest enne ja sel kewadel omast kohast ja omast leiivast ära ajanud? Kes on neid petnud? Lühikese sõnaga wöiks küll wastata: Need Kuuramaa ja Liiwimaa inimesed, kes ennast kaugel asutanud on ja wõera rahwa keskis ja wõera elukombete juures igawust tunnewad, needsamad, keõ seal oma wähese  hulga parast kirikut ja kooli ehitada ei jõua, needsamad,  kes seal laiali pillutatud ja ära unustatud on ja aimawad, et nemad seal oma emade keelest ja oma isade usutunnistusest wõerntatud saamad, need on need, kes omale kawalusega seltsilasi otsiwad, et nemad ennast teiSte peale ületada ja kinnitada wõiksiwad, need on need, keS igal toonil hulguwad ja winguwad, et siitpoolt teised järel tulekfiwad, ja kes muidugi omast murest teatust ei anna, waid ainult omast rikkusest ja õnnest kiitlewad, et teised ennast senna kutsuda laseksiwad. Kes siis senna seda kiidetud mett lakkuma läheb, see ei tunne sellest ise magu, aga tema teeb ees senna läinud sugurahwa salatud kibedust magusamaks. See oleks jo hea, wiletsuse sisse sattunud wendadele kuidagi abi saata, aga kas lähemad Väljarändajad sellepärast senna? Ja kas tohiwad nemad sellepärast oma naest nutma panna ja oma laste hingesi wiletsuse sisse saata? .Aga ka weel teisi eksitajaid on, peale nende kes kaugel  elawad. Kuuramaal ja Liiwimaal on mehi, kes kodumaast  tüdinenud, omas maimus happendatud, tigeStatud, täiõ wiha on, nenda et nemad oma kodumaa päikest näha ei taha ja oma kodumaa leiba wihaks peawad. Need nüüd, need kodumaa põlgajad ja teutajad, need on igatahes  Väljarändamisele malmis, kuhu see ka oleks, kas Põhja poole metsa ja rabasse, ehk kas Lõune poole palamusesse  ja põuasse, ehk kas koguni Siberisse, lompninalaSte  juure. Kui neid ka mitte palju ei ole, siiski otsiwad  nemad weel suurema kihuga omale seltsilasi. Üksikutel  inimestel on kõik wõerad teed raSked käia; seltsis läheb see kergemini korda. Rumalatele tõukamad nemad õnne, sellepärast, et nemad ise tuge saada tahawad. Ja mehikesed lähemad ära, hulga kaupa. ,Kas eksitatud inimestel fiis kedagi ei olnud, keS head nõuu anda tahtis? Oh küll, neid oli küllalt; muist kirikuõpetajad  muist koolmeistrid, muist mõisaherrad, ka Saksakeeli  ja Lätikeeli lehed manitsestwad. Aga hea nõuu järel ei taha maailm käia. Kus üks herra oma rahwast, üks kirikuõpetaja oma kogudust eksiteelt eemal hoida tahab, seal ütleb pimestatud hulk kohe, et neile nende õnne ei foowita, neid taheta orjaks" teha, nagu Farao Jsraeli lapsi minna lasta ei tahtnud; nemad jookfewad siis iga Moosese järel, kes neid senna maale wiia lubab, kuS piima ja mett jookseb. Kellele wõimalik ei ole nõuu anda, seda ei ole wõimalik aidata, aga häda nende peale, kes usaldust meie maalt häwitawad ja ennast ei häbene oma wendasi petmast! „Et need sõnad mitte wõõriti tähendatud ei saaks, selleks tähendan mina, niipalju kui näha wõib, ei ole meie maal läbistikku mitte ülearu inimesi elamaS. Üks hea inimene ei jää ilma hea paigata ja ilma teenistuseta. Üksi kergemeelists ja laiskade käsi käib halwaste, olgu nemad kus taheS. Ka waene saab kodumaal rohkem halastust  leidma, kui wõeral maal. Kui tõeste üks mõistlik ja tubli inimene kusagil on, kes meie kallihinnalist maad osta ei jõua ja siiski seda teha tahab, see teeks paremini, kui tema seda Liiwimaa ligemal, Lithawi, Pihkwa ehk Witebski kubermangus otsib. Siin ei kau keegi ära ega jää wiletsuse sisse, fiin on kodumaa ligidal, fiin on Ewangeliumt  sõna kuulda; siin on seesama kliima, needsamad põllnwiljad, seesama elu, millega meie rahwas harjunud on. KeS naabri-maale läheb, see ei pane oma õnne mitte ühe ainsa kaardi peale, nagu see, kes pimedast peast maailma  otsa jookseb. Za kui keegi tunnistada wõib, et õnn teda wõeral maal õnnistanud on, see on jo ka wõimalik  fiis luetagu peale selle õnneliku ometigi ka neid, keda õnn maha jättis, et rehnung õieke wälja tuleks. Wähesete õnnelikkude lugu puhutakse kõige maailma ette, õnnetumate hulkadest et lausuta sõna. Mölame meie fiis oma tagasi tulnud weudade poolt seda õpetust waSta, mis ilmaliku sõnadega ütleb: Meerewa  ktwi peal ei kaswa sammal", ehk kuida Jumalasõna ütleb: ,Jää omale maale ja toida ennast auusast". L. Kõigest nendest häältest hoolimata, mis tõsistes lehtedes  juba hakatusest saadik kergemeelise Väljarändamise wasta kostfiwad, niisamati ka ametlikkus Wenekeelt ,Küla Teadaandjas", ka seda tähelepanemata, et juba mõni nädal  pärast Jüripääwa mitmed Väljarändajad paljalt tagasi tuliwad, ei näi Väljarändamise tuhin nüüdki weel täitsa waikinud olema. Nagu meie selle lehe wiimases nummres kirjutasime, olla »Rishki Weflniku" sõnumite järel weel hiljuti kolm perekonda Pärnu maakonnast Kaukaasia teele läinud. Nüüd kirjutakse Saksakeeli ,Uus Tartu Zeitungile"  Nemirowi st, Podoolia kubermangust, selle kuu 10. pääwal: .Sadade Juudi sugust uulitsapoisis saatusel tuli Viimasel  Pühapääwal üks perekond EeSti Väljarändajaid  meie kirikuõpetaja elumaja poole, keS seal öömaja leidis ja raha ja moona sai. Need inimesed ütleflwad, et nemad Liiwimaalt, Sindimõisa wallast Pärnu ligidalt päritud on, kust nemad seitSme nädali eest ära tulnud. Riiast künni Rownost saadik on nemad raudteel sõitnud, sealt jala edasi läinud. Nenda oliwad nemad neli nädalit rändanud ja tee ääreS maganud, kaks pääwa oliwad nemad ilma söömata olnud, mõnikord ka möödasõitjad  käest raha ja leiba saanud. Missuguse kergemeelega  seesugused Väljarändajad kiidetud maa teele lähemad,  sellest annab räägitama perekonna asi seletust. Selles perekondas oliwad Andres Busch, tema naene Mari, kuuS last 11. künni 1. aasta wanuduses ja naese, peale seitfekümmend-aaStane  ema, kes ainult kõige noorema lapsukese