Tallinna Sõber O 26. Kuues aastakäik. Tallinnas, 29. Jaam-kun päival 18811. Uleiildne aealelit Etstiraliivule »«al ja lianadts. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinna» Liudfor»'i Pärjale trükimaja»: ,astas 2 rubla, 40 kop. pool-aaStas ......... 1 rubla 40 kop. Koju ehk postiga saadetud: aastas 3 rubla -pool-aa5ta5............ 1 rubla 70 kop. Kuulutused maksawad iga rea ehk selle aseme pealt s kop. Tellimised wöetakse wasta t HaMnuas: Lindsors't päriate trükimaias. : K. S. Seelaudk, o»uuspcuaa 54. Harkus: W. Just. Aakweres i Wckttty. Mides: A. Seidelverg. Kapsal»»: H. Koilöerg. -Lihulas: A. Wüttuer'i poodis. Wiljandts: H. Z. Karom'i raamatupood. Kuuresaares : Hh.-Lauge.—Maal: kuida iseäranis kuulutakse. Wastaja redaktor: W. F. Eichh orn. Elab Baltiskis, kirjad käiwad Baltiski (Baltischport LaLriücM-lloxi».) R-aister: KalS surmasõnumit - Landrath Geheimerath Paul Eduard von Fock f; Kmdral - AdMant Graf Franz Edua d Todltbcn f, Omalt maalt. Tallinnast: Shnodist; rahwakoolidest sa abikassadest.  Ametiviiha  TSörahwa kolou id. Kohtute asjust. - ~Walguse ' peidetud numred. Jakobsoni pärijate korjamised Waiwara kihelkonnast: LoomatSbi lämmatatud. - Riiast - Maapääwa lõpetus ja asjatalli- tused, Tartust.' Koolmeistrite eksamid. Wiljandist - Õnnetus tigedate koerte läbi. Knnramaalt! Rahe.  Pcterburgist:  Pämised asjad. Rikolajewskist. Odessast. Mohilew -PodolSkist. TomSkist. Tististst.  Staraja-Rnssast.  Nishuy-Nowgorodist. WSeralt maalt! Saksamaalt- Prantsusmaalt. Inglismaalt.  Egyptusest.  Aafrikast. Jutu leht.' Pärijad. Õiendus. Kirja waStused. Kiriku teadused. Kaks surmasõnumit. Selle k„u 17. pääwal suri oma Saggadi mõisas üks meie kodumaa kõige wanematest ja kõige kindlamatest poegadest Landstua-kohlu Präsident. Landrath Geheimerath Paul Eduard vo u Fock, 85'/, aastat wana. Oma isa-isade mõisas Saggadis, 25. Jõulukuu pääwal sündinud, oli Eduard von Fock oma ettewalmistamist Eestimaa Rittcete ehk Toompea koolis nii jõudsast lõpetanud,  et tema juba aaStal 1814 Tartu suurkooli minna wöis; ühe aasta pärast läks tema sealt Saksamaa suurkoolidesse  ja tegi ennast seaduste tundmisega põhjani tuttawaks.  AaStal 1820 tuli tema kodumaale tagasi, sai Ritterkonna-Sekretäri ametit, pidaS seda 19 aastat ja sai fiis LandralhikS ja ülemaks kirikute eesseisjaks walitud. Zälle 19 aasta pärast, s. o. aaStal 1858 töustS Landrath E. von Fock L mdstua kohtu Präsidentiks ja sellega kõige Eestimaa Civil-kohtute ülwaatajakS. mis ametit tema peale 25 aastat, kuni käesolewa aasta hakatuseni suure hoolega, ilma wästmata ja kõikumata õiglase meelega tallitaS. Eksimata korralises juhtnööris ja wästmata töös oli tema kõige ametnikudele hiilgamaks eesmärgiks ja oli selleS niisama karm oma enese kui oma alama kaastööliste  wasta? Ülekohtused ja pahategijad wärisesiwad Landrath von Fock i nime kuuldes, oliwad nemad kõrgemad wõi madalamad; kellel õiguse asjades abi ja tugi tarwiS läkS, see wõiS kindla sammuga tema ette aStuda ja wöis julge olla, et tema asi ruttu ja seadust mööda tallitatud sai. OmaS 64 aastat pitkaS ameti-aegas on Landrath von Fock meie kodumaa üleüldistes asjades ja oma seisuse  iseäraliStes asjadeõ mitu korda iga nende nelja KeiSri eeS seisnud, kelle all tema oma ametit tallitas. Kõik need Keisrid on teda näult tunnud ja on teda auustanud.  Aaastal 1865 sai Landrath v. Fock Kõigekõrgemat  kiitust selle osawa kaastöö eest, mida tema meie kodumaa eraseaduse raamatu 111. jäu kallal teinud oli ; aastal 1871 tõstis Keiser teda Geheimerahtt ehk Ulinõuniku  nime alla; mitme teise kõrge auutähe körwas sai tema aaStal 1880 Walgekotka Rittretähe, aastal pärast seda anupandla 60 aaStase laitmata teenistuse eest ja temal oli ka õigus Körgestõnnsa Keiser Aleksander I. mälestuse-tähte kanda. KäeSolewa aasta hakatusel palus Landrath von Fock ennast wanaduse ja haiguse pärast omast kõrgest ametist lahti ja tahtis oma eluõhtut waikselt omas mõisas ära elada, mis aga lühem oli kui keegi ette arwas, sest wanadusest ja wiimasest raskest haigusest  hoolimata, oli tema ihujõud wiimasel aeal jälle kosunud ja tema waimujöud ei ole iialgi wähenenud olnud. Landrath Eduard v. Fock oli läbi ja läbi seda, mida ühe uutmoodi aga wäga wähe aSjakohalise sõnaga nimetakse. Kõigist wõtmust pidas tema esiwanematest  päritud ja Keisritest kinnitud seisuslikust õigusest kinni; see ei keelanud teda aga sugugi igaüht ka teistest seisustest auustama, kes auustamist teenis. anus talumees ja anus käsitöö-meeS on mina stlma ees kõrgem, kui keegi nurjaläinud Eras", on t,ma selge sõnadega tunnistanud  ja 0n seda ka tegewaS elus närtanud, kus selleks iganes asja oli. Truu omas seisuses ja omas ametis, truu oma kitsama kodumaa ja laiema isamaa wasta, ou tema ka kõikumata truu oma Herra ja Keisri waSta olnud.  Keegi ei ole kuulnud, et tema oma sõna murdis; keegi ei ole kuulnud, et tema oma äräkutsutud Keisritest rääkides, neid mitte ,KörgestsnniS< nimetanud ei oleks kulda kõikumata alamate süda ja wagä pruut seda päriwad  ja smmiwad. Ühtigi ei pidanud Landrath von Fock tegemas elus kõrgemaks, kui sönapidamist ja kindlat korda igas asjas; tihtigi pahandanud keda nii wäga, kui lohakus ja korrata asjatallitus. Keisritest kinnitatud seadust  igatahes auustates ja kõikumata maimuga täites, ei leidnud need mehed tema eeS armu ega Vähematki Vabandamist,  kelle korraldamata mõtted ja tallitsemata tujud seadusliku elukorra juhtnööriga kokku ei mahu ja keS sellepärast  seda juhtnööri katki kiskuda piitiawad. Elu-aegne kohtumõistja amet, mis teda kurjategust ja omakasu püüdmist läbi kuulama ja nende üle kohut mõistma  sundis, oli tema südant kindlaks, aga wäljaspidi ka wasjuks teinud, ja selleks oliwad ka tema ükflk elu ja mõnesugused iseäralised pahandused omalt poolelt kaasa aitanud. See wäljaSpidine waljus, mis teda tema ametis  õigust ühetasaselt heade ja kurjade keSkis wälja jägama ja seadust sõnast sõnasse täitma sundis, see oli ka tema elu kohta kui mõisaherra, mõjunud ja temale tundetäheks saanud. Et tema pehme südamega ja helde käega ehk koguni kõlaga armuandeid wälja jägannd oleks, sellest ei ole meie kuulnud. Aga korraldates, kindlat korda pidades,  jõuga ja nõuuga osa mõttes, on tema selle eest hoolt kannud, et tema wallarahwal ka armuandeid tarwiS ei lähe. Selles tükkis oli Landrath Eduard von Fock otse kui Baltimaa Rttterkouna kehastatud maim, kes oma juhatuse  alla saanud maarahwa elukorda ka mitte kõlawate aga alandawate armuannete peale ei põhjusta, maid ühe kindla korraldamise peale, mis armuandeid aSjataks teha püüab, nii wali see maim ehk ka mõne uutmoodi waimustatud  kõnemehe meelest on. Meie teades ei ole ka Säggadj maldas ühtainust kerjajat, nii selgest meie seda malda ka tunneme. Oma maawalla rahwale toimetas Landrath von Fock oma mõisamaa laialises parandamises, hoonete ehitamises, kiwiaidade ehitamises, kraamide kaewamises,  metsaS j. n. e. auusaste tasutud tööd, niipalju kui nende aeg iganeS andis. Hoolsad peremehed on sagedast  oma renti tasuma tulnud, ilma et neil maja oli raha kaasa wõtta, ja nemad ou koguni tühja taskuga tulnud, oma rendimaksu wastastikku arutamisega seletanud ja mõne hea rublaga koju tagasi läinud. Kes tema wallarahwast tööd otsima tuli, seda ei saadetud ka kehaliku wigaduse ega nõdruse pärast tagasi, maid temale toimetati tema jõuu kohalist tööd. Oma rannawalla rahwast tuetas tema latwa-ehitamifes, toimetas kaupmeeste käest Tallinnast ja Narmast kaubawedu, wõsrutas sellega rahwast eksitamast ja kardetawast salakauba Vedamisest ja harjutas auusale korraldatud meresõidule. Nüüd on mitmel rannamehel omad laewad, teistel laewa osad oma ja wõera walla meestega ja kaubamajadega. Mitmed Saggadi rannawalla  pojad on kaugesöidu kippari eksami teinud ja sõidawad  kaugete merede peal. —Kedagi ei ole Landrath von Fock oma enese tuju ega kasu pärast tema estwanemate  lämest lahutanud, maid on ka waeseid-lapfi niikaua eestseisjate all wanemate koha peal hoidnud, künni nemad tSieMtsetS ,jKiwad..<, Kui-: teya ennast ka mbne mehe üle suurema ehk weikema asja pärast pahandanud oli ja seda ära ei unustanud, fiis ei mõjunud see kuidagi nende kohapidamise  kohta. Pealepattnjad, keda wiimase talukohtade korraldamise aeal ka oma jägu ilmus, saiwad ilma suurema  svuawahetamiseta uksest wälja juhatatud. Mis kohtade  rendW. nMa Mwasud: .oli, see pidi täieste uraksetud saama, aga wöeraste rohkemat pakkumist ei wõetud kuulda. Nendanimetatud Mhmnslikud äratused^, ,avalikud lauluseltsid ja teised seltsid ei olyud selle wanameelise herra meele järel; aga tema uhkes parkis on tema kuluga ehitatud ja ülespeetud kiik, kus noored inimesed oma esiwanemate  noorepölwise wilfk järel suwistel õhtutel rõõmsad  olla ja laulda wõifiwad, nii wäga wana herra ka waikist rahu armaStaS. Kõik tema wallarahwas on tema kulu peate ristitud, leeritatud, laulatatud ja maetud, kes enne teda puhkama läkffwad. Kõik Saggadi seitse kõrtsi on tema käsu peale kinni pandud. Juba ammu enne seda kui ükski seadus nõudis, on Landrath Eduard v. Fock oma kuluga oma wallarahwale kooli asutanud, oma kuluga tänine ülespidanud, kõiki koolitarwitnfi omast käest annud, koolilapsi nende edasipüüdmises kiitusega ja weike kingitustega äratanud  ja kinnitanud, ja on weel hiljuti oma walla koolile  kalli oreli kinginud. Esimese koolimaja kgrwa ehitas tema oma erakiriku, kuS koolmeister igal Pühapääwal jutlust  lueb ja kirikuõpetaja ükskord kuus käib. Kirikule on kallis altari-pilt oStetud Õnnistegija laste keskis, Eestikeeli allkirjaga: , Laske need lapsukesed minu juure tulla, sest nende päralt on taewariik/ See esimene kool ja kirik seksawad metsa wahel, wäga kenas paikas, kõrgel weike keerulise jõe kaldal. Kiriku ümber on wäga kena ja wäga kordas peetud surnnaid, kus kõik tänine surnud wallarahwas ristide all puhkab, mis mõisaherra kulu peale, kõik ühel wiifil tehtud on. Seal sai mõne aasta eest tema õde maetud; seal, oma wallarahwa kõrwas, on ka Landrath Geheimerath ja kõrgete Rittretähtede  kandja, Panl Eduard v. Fock omale oma wiimast rahnpaika wälja otsinud. Leidku tema ihu seda rahu seal, wõtku Jumal tema hinge armuga  wasta! Kõik EeStimaa ja iseäranis tema wallarahwas  hoidku selle tähtsa ja kõikumata kodumaa poja mälestust puhtas auustamises, omas wagas südames! Teine surmasõnum tuleb Saksamaalt, seal on Sodeui terwise-wee paikaS selle kuu 19. pääwal, Baltimaa kuulus poeg, Kindral-Adjutant Graf Franz Eduard Todleben ära surnud. Franz Eduard Todleben oli aastal 1818, Lehekuu 8. pääwal Miitawis sündinud. Tema isa oli kaupmees Johann  Heinrich Todleben, tema ema Anni Sofia, sünd. Sander. Wara juba tunti poisikese ärkat waimu ja kindlat meelt, aga waua keelede õppimine Miitawi GymnastumiS ei olnud tema meele järel. Pooliti wasta tahtmist saatfiwad  wanemad teda Peterburgi Sõeawäe-koolt, kus tema aga pea täitsa kodu oli ja Jnsheniäri teadust suure hoolega  õppis. Kui pealik koolist wälja lastud, sai Todleben pea Kaukaasia mägeStitku saadetud, kuS tema ennast oma osswuse ja wahwuse läbi tähtsaks tegi ja kergest ülemale tõusis. Kui aastal 1853 Krimmi sõda lahti läks, kus neli riiki Wenemaa waõta wõillestwad. fiis wõitles Oberft- Leitzrant Todleben esiteks Siliflria juures, Kindral Schilder- Schuldueri käsu all ja sai stis Sewastopoli saadetud, kuS Türgi, Prantsusmaa, Inglismaa ja Sardiinia sõeawäed linna peale tnngistwad. Sellest aeast algas tema kuulsam tegewus, mis tema niqie köikis maailmas tuttawaks tegi ja suure aun sisse tõstis. Koguni uuel wiifil ja mõtlemata  lühikese aeaga ehitas tema uued kantsid Sewastopoli linna ette, mis üliwägewat waenlast kauemini merise peüga tagasi saatis, kui keegi ette armas. Körgestönnis Keiser Aleksander 11. auustas oma ustama, osawa ja wahwa sõeamehe tööd Kindral-Adjutanti auunimega ja kõrge auutähtedega.  Pärast Krimmi sõda juhatas Kindral Todleben  Kronstadti kindluse ümberehitamist ja sai aastal 18K0 Jnsheniör-departementi juhatajaks nimetatud. Wiimafest