Eewa< »et keiserlikud sõeawäe salgud Johann von Werlhi käsu all Kalwi liuna peale langenud on? See oli EsmaSpääwal.  kuS tema palju söearahwaga, iseäranis hirmsa KroatlaStega, linna tuli. Esiteks laSktS tema omale 6000 guldnat wälja maksa ja lubas selle eest neid kaitseda. Meie kirikuõpetaja Johann Valentin Andreä manitses küll, tema sõna mitte usaldada ja peastiS ennast omaksetega ja nendega kes teda usaldafiwad metsadesse, aga kohtuwanem  pilkaS seda hirmu ja kinnitas meid meie waleusalduseS,  nõnda et jäime, künni tunaheile homiku rööwi-- mine ja tapmine algaS, kuida seda iialgi hirmsamalt nähtud  ei ole. Oh onul kui hirmsaid, taewa poole karjuwaid knrjategufl on seal tehtud! Kuida on laekad ja kirstud, raha ja kallimaid asju otsides, läbi soritud ja kõik ära wiidud, kuida on inimest piinatud, kui majas ei leitud, mis otsiti! Kuida uulitsatel weri jooksis, surnukehad maas oliwad, kuida saiwad lapsukesed, ka minu kallis Bärbike, piikide otsa pistetud! Oh onu! kuida oli see hirmus!< hüüdis Eewa ja kattis oma filmi kätega. Mõne aea pärast kogus tema jälle oma mõtteid ja rääkis  edasi: ?Kui need metsalised küll möllanud oliwad, fiis wvtsiwad nemad wiimasel ööl nõuuks linna põlema panna ja kõiki inimesi ära põletada. Nemad paniwad wärawad tugemast kinni, paniwad wahid kõige wäljaminekute peale ja pistfiwad fiiS linna seespoolt ja wäljaspoolt mitmest kohast korraga põlema. Oh onu! kuida meie kisendasime ja taewa Issanda poolt armu palusime! Palju, palju neist, keS kusagil abi ei näinud, kargafiwad üle linna müüri, läbi piikide ja mõekade, läbi soldatite kuulide. Minu ämma-eit kargas ka üle müüri, on aga kohe surnuks  kukkunud, kuida ükS sulane rääkis. Mina omaS olekuS  seda ei suutnud, üks sulane juhatas mind poisikesega läbi augu müürist wälja. Kui meie nüüd wäljaS olime, siiS ei teadnud esiteks, kuhu minna ja peitsime ennast ühe müüri-tüki taha. Sealt nägime koledat jahti nende peale, keS linnast põgenenud oliwad. Kõik jooksis mägede pool, Kroatlased ajafiwad neid ratsa wihaga taga. Ulewal metsa ääres nägime meie oma kirikuõpetajat tema weike salkukesega seisma, käsi palwes põlema linna üle sirutama ja põgenejaid oma poole kutsuma. Mitmed jooksiwad ka tema poole, mehed, naesed lapsed ja ikka Kroatlased ratsa taga! Esiteks tahtsin mina ka senna, fiis nägin ratsamehi kinni pidama; järskust mäeweerust ei saanud nemad üles, pöõrafiwad wihaga ümber, teist teed otsima ja mina nägin neid meie poole kihutama. ,OH Georg! kuhu piame põgenema, et nemad meid ei tapa!" hüüdsin mina hädas, sest teist nõuuandjat minul ei olnud, kui see laps. ,Onu Justi juure, Eeriku weSktle," ütles tema, nagu oleks ingel taewast nõuu annud. Nenda oleme meie jooksnud, üle mägede ja läbi metsade, kõige öö ja kõige pääwa. Weel mitu tuudi kuulsime põgenejate häda-kisa, wihafete KrootlaSte  mandumist ja karjumist, kuulsime nende hobuste kabja-mürinat külmetanud maa peal ja olime ikka hirmus, et ükS tuleks ja meid kinni wötaks, aga Issanda ingel on oma kätt meie üle pidanud. Siin meie nüüd oleme, onul ega Teie meid wälja et lükka?" .Kuida wõiksin mina seda!" ütles mölder liigutud healega; ,mina ei tohiks kedagi wõerasi oma ukse eest ära saata, ja koguni Sind. minu ainsa õe ainust last, keS minu juures üles kaswanud on! Aga kus on Sinu mees? On tema peaSnud wõi on tema ka ära tapetud?" ,OH onu!" hüüdis Eewa uueste woolawate pisaretega, psee on juba suwel palju teistega sõeateedele jooksnud, miS teda rahule ei jätnud ja sellest aeast saadik ei ole mina teda enam näinud/ .Ka seda!" ohkaS JuStnS. .Ja, nenda pidi see tulema, seda nägin mina ette, waene Eewa!" .Oh, ärge rääkige midagi tema wasta, onu! Mina tean küll, et tema kosimine Teie meele järel ei olnud; aga minule oli tema ikka hea meeõ ja ei ole lapsi iialgi waewanud. Sõea-himu on meie aea täht, onu, see on meeSte luudesse läinud. Kui nemad seda hulka sõearahwast näewad ja selle jutustusi kuulewad, selle teguff ja tallitust waatawad, siis ei suuda nemad enam koju rahulise töö juure jääda, nenda läkõ ka minu Franz. Tema lubas tagasi tulla, meid rikkaks ja õnnelikuks teha; aga tema ei ole mitte tulnud ja mina ei tea, kas tema weel elab. Mõne nädali eest kuulsime, et Kindral Horn kõige oma wäega Nördlingeni juureS wangi wõetud olla. Minul ei ole enam kedagi teist maa peal kui Teid, armaS onu, ja minu ots saab ka pea tulema, siis halastage minu laste peale, kuida Teie ja tädi enne minu waefe ema ja minu peale halastanud olete/ .Seda mina tahan, waene Eewa! Mina tahan seda ja Jumal aidaku mind ; aga kuhu on Georg saanud?" ütles mölder, asjata kõikis tuas poisikese järel waadates. Mina nägin teda uksest wälja minema, kui Franzist rääkisime", ütles Eewa, kartlikult ümber waadates, .ega tema ometigi jälle ära ei jooksnud! Poisike ei suuda isast rääkima kuulda, ilma et wälja jookseks, teda otsima; sellega on tema meile juba palju hirmu teinud/ .See oleks paha!" ütleS mölder ehmatates. .Õö on käes ja mets on täis huntisi, kes sagedast künni wärawa alla tulewad; on tema majast wälja läinud, sits wõikS see tema surm olla/ Sellega wõttis mölder püssi warnast ja kargaS wälja. Eewa tahtis järel minna, langes aga kange waluga sängi tagasi ja pani käed risti. Kui mölder tüki aea pärast kohkunud näuga tagasi tuli, siis leidis tema waest Eewat kui surijat sängis, aga tema rinnal oli üks sündinud lapsuke, keda ema-armastuse witmase jõuga oma wasta muljuS. .KuS tema on, kaS leidsite?" .Ainult tema luud, mida hulga huntide suust kiskusin/ wastas JustuS. Matke neid minuga üheS maha, onu! Tema hinge saan mina juba täna jälle leidma, niisamati ka minu armast Bärbekest", ütleS Eewa waikse healega ja langes surma wäsimuses sängi peale tagasi. .See weikene on Teie oma, pidage muret tema eest, ja kuulete Teie midagi Franzist, siis ütelge, mina lasen teda paluda hoolt kanda, et ka tema meie juure taewasse saaks, ja kui Teie teda selles aidata wõite, siis tehke seda, armas, kallis onu! Nüüd laulge minule ühe surmalaulu, nagu õnnsa tädile, kes siis nii pehmest uinus/ .Tädi, Eewa, oli walmistatud ja õnnsa elu poole pööratud,  juba ammu. aga kuida on Sinuga? Kas oled oma Õnnistegija läbi pattude andeks-andmist leidnud?" küsis mölder tõsiselt. Waikse aga kindla healega kostis Eewa: .Ühtigi ei wõta mina kaasa, kui oma pattust ja oma lootust Õnnistegija peale/ Justus tegi palwet. .Amen!" ütleS surija, oma kasi lapsukese üle risti panneS. Täie ja selge healega laulis mölder siirmalaulu, ja kui tema salmi juure jõudnud oli: .Siis elusse nüüd mine," siis tõStis Eewa omad käed üles, silmist säraS ime-läik, suu õhkas .elusse!" käed langefiwad maha ja hing oli lahkunud. Waewaga laulis mölder salmi otsa, wõttis siis elusooja  lapsukese surnud ema südame pealt, mässis willase rätiku sisse, mida Eewa tulles kannud ja mis ahju ääre peal senni soojas olnud, ja panni teda pehmelt pehme iSte peale. Siis oli tema kaua põlwili surnu sängi eeS, wajutas tema silmad kinni, nuttis ja saatis palweid waese hinge eest taewa poole. Peerg oli ära põlenud ja kuumas aga weel wähe. Justus pani uue peeru näpistese wahele, surnu peaotsa poole, wiskaS mõned paksud halud ahju, istus maha, wõttis lapsukese käte wahele ja laskis mõtteid ja tundmist omast waimust ja südamest läbi minna, mis wägewast tema sees woolafiwad. kuida oleme meie seda Eewat armastanud, mina ja minu kallis kaasa, kakskümmend aaStat, kui oma enese tütart, sellest pääwast saadik, kus tema ema omal surmatunnil teda meile jättis, nii weike ja nõder, nagu see lapsuke fiin. Kui kenast kaSwiS tema, kui hea laps tema oli! Kuida oli tema nii sõnakuulelik ja kui rõõmus, künni tema oma südant selle mehe külge köitis ja ennast muutis. Kalwi laadal oliwad nemad üksteist näinud ja fiis weel sagedast, kui Eewa Kalwis, minu sugulaste juures oli. Franz oli willakangur ja teenis head raha, oli ka rahwa juureS hea nime all, oma töö ja lahke elukombe pärast, ja kui tema Eewat kostma tuli, fiis andstwad minu sugulased mõnda head sõna tema eest. Noh, minu meele järel see afi iialgi ei olnud; mina teda ei usaldanud, sest et tema Ristiusu üle nii kergemeeliselt rääkis, kõigi üle pilkas ja rohkem tühja erakondlikku kära armastas, kui tuumakast Jumala-söna. Sellepärast ei tahtnud mina, et tema Eewat saaks; aga nemad ei annud rahu, nemad on oma tahtmist mägise korda saatnud. Ja fiis miS wõib waene Eewa kannatanud olla, kui tema ära läks ja Eewat lastega ja tema wana emaga ükfi jättiS! Waene, waene Eewa! Aga tänu Jumalale! tema on uskus lahkunud. Selle eest kiidan mina Sind, oh püha Jumal! Ja kodu on tema rahuS surnud, ja mina wõifin tema filmi kinni piigistada.  Selle eest tänan mina Sind, taewa Jssa, ja selle lapsukese eest, keda tema minule jätnud. Oh aita mind teda üles kaSwatada, suur Jumal, Sinu anuks ja inimeste rõõmuks!" Siis mõtles tema järel, kuida lapsukese üleSkaSwatamisega  pidi korda saama ja ei pidanud seda wiimaks  mitte wõimatumaks. Eks temal olnud kitsed, kellest mõned weel rohkest piima andstwad, teised pea järel tulla wõifiwad? Eks see selle abiga korda läinud? Oma kaso surmast ja Eewa meheleminemiseft saadik, mis pea selle järel tuli, oli tema oma majapidamist ükfi tallitannd; tema oskaS keeta, leiba teha ja peSta; kitsede, mõne fia ja kana eest oskaS tema hoolt kanda, miks fiis ka mitte ühe inimese-lapse eest? Tema weike elukoha kõrwaline paik oli teda tänine kõige kokkupuutumise eest sõearahwaga kaitsenud, künni köit Saksamaa juba kuusteistkümmend aastat hirmsa ssea läbi häda-oruks tehtud oli. See kaitsemine  tuli Jumala armu kõrwaS tema kõrwalisest elust, mis peale selle ka tema meele järel oli. Nenda pidi see ka edaspidi jääma, weikest külalisest hoolimata. Pärast kui enne tahtis tema ise kõiki tallitada ja Eeriku weski pidi ka edaspidi tundmata kõrwaliseks kohaks jääma. Saewärk oli juba ammu wälja wõetud ühel aeal, kus kõik kokku langenud ja häwitamise hooleks antud oli, kes tarwitaS seal laudu ehitamiseks? Ainult üht weiket jahuweSkit  oli tema oma tarbeks korraldanud, kuS tema seda wähest wilja jahwataS, mis tema enese põllu peal kaswiS, ja neid tammetõrust, mida loomade toiduks korjas. Nenda oli tulnud, et inimesed endist Eeriku meskit ära oliwad unustanud ja metS selle tee peale kaswanud, mis senna läks. Pea keegi ei mäletanud enam seda wana puu-maja ega selle waikist peremeest. (Järg tuleb.) A«.s°°-vM - A°põ, 27-ro 1887. TrkNwd Lilldforei piirtj.t. t°ur.» kuluga. xz«xx)ooot»xxxix!»»x»xxxxxz««x Laulu ja mkngu leht teine aastakäik 1886 on wälja» ja wiimased numbrid tellijate kätte saadetud. Leht oma vdawa h-nna eest piiidnud rohkesti juttusid ja õpetusi, laulu- ja mängu-nootistd pakkuda. Palume neid, keS lehe sõbraks soowiwad jääda, uusi tellim.si nü pea kui wõimalik üles anda, et adressid wõiksime malmis trükkida. Adres»: .vr. K. A-. SKermann Tartus." Hind mana wiisi aastas posti kaudu » rubla, >se ara käinud 1336. aaSta käiku on meel sellesama hinna eest saada Irubla eest Voötiaa ja 80 kop. ise wiia. Raamatukauplustes saab Laulu ja mängu leht poogitud 1 rubla 20 kop. eest müüa olema. Ka esimest aastakäiku on meel wälke 5 osa saada. Ilusamat kingitust sugulastele ja sõpradele ei ole naljalt wda km Laulu ja mängu lehe üks aastakäik. Nõnda näituseks on 1886 aastakäigu sceS suur hul ilusaid juttusid, kenasid lugusid, õpetusi, hulk kuulsate meeste prws.d, Ml- selle meel üle poole saja sega- ja meeste-koorUaulusid ja suur hulk mängu- ja tantsu-lükkistd viiulile. Loodan, et ta rahwa meele järele saab olema. Ar. K. A. Kemm. V^MXXXXXXXXXXXXXX^XXX^»»» Teada andmised. Miim mõisas saad 1. PaaStu-kuu pääwal 1887 wälja renditud. oeoeZOOO 000000 Uks Srpp 'W» kes Mölder wõib ka olla, wõib hea koht leida Wäna mõisas. oaaoezez o oaoooo Tellimist „Tallinna Sõber" peale toimetab alati edeSpidi sündsalt  aeanõudlikult Jõhwi alewikus oma pärandub majadeS Proua Aawidow. KakS head lüpsi-lehM on ära müia. Järel küsida, wakshalli taga Luha>uulitsa» Nr. S. H. Ackermann. Maad müüakse Gdowt kreisis, PikaweSki mõisas, 40 weröta Narmast ja 25 wersta Jamburgist kaugel, Lugi jõe ääres, PikaweSki ja Samro mõisast saab uuest aastast 1337 3000 deSjätmi hea põllu-, mets- ja heinamaadega jäudes 20---100 dess. Teadust st.ab kirjalikult ja suusõuaga. 0 -llerep6xx>i"b, na- NÄÄI., AVIIB, lõ, «». 2. Jgapääwane hinge toidust raamat, kirjutanud K. K. Kaüer on walmis saanud ja saada Llndfors'i  pärijate juureS. 5V rubl. watwaMlka, keS selle warkuSse üle, mis Harju- Jaani kihelkonnas, Haljawa mõisaS sel 21. Küünla kuu p. warastati, teadust wsib anda. Warastatud on: kaks sõidu mära hobust Arabia seltsi. Üks tunkel hall, 5 aastat wana, lak pahemal pool, üks tagumine jalg koodist saadik walge; teine hobune K-aastane, rooSte karwa hall, lak paremal pool, peene sabaga, ei käi heaste wahel ega titsles, wahest lonkab  üht tagumist jalga; üks weikene pruuniks wärwitud wanker, tiiwastega,  tahwlid sinised, kahekordsed nöörist juhed körwaS, kahed uued krengid sõidu- ja ühed heaste wahe riistad. »«»«»«««««»»»