Kõige selle tegevuse juures, mis looma ja taime elus sünnib, on rakukene wäga tahtjas. Rakukesel on oma iseloom, tema elab iseenesele, teeb tööd iseenese kasuks, ja woib ka hukka minna, ilma et kõik looma või taime keha üksikute rakukeste olu tähele panna pruugib. Siiski on neist rakukestest kõik ihukoed kokku seatud, millest üks jagu tundmise ja liikumise, töine jagu toitude ülesvõtmise ja keha ehituse jauks on. Üksikud keha jaud, üksikud keha koed saawad järjest ümbermuudetud, järjest ärapruugitud, ja sellepärast peawad uued ollused ülesvõetud saama ja äraprnugitute  asemele astuma. Rakukene võtab ihusse üleswvetud  toidu ollustest seda välja, mis ihule tarvis lähäb ja sarnastab teda, see on, teeb teda keha jagudeks. Rakukene sünnitab kõiki mitmetwiifi kokkuseatuid toitmise  wedelikufi, mis meiteS woolawad, nagu werd, sülge, sappi, ja wiib neid üksikute koede ja abinõuude juure, kes neid tarvitavad. Kõiki neid mitmesuguseid wäga Lmelikuid tööfi, kelle otstarbe on, ihule mitte üksi kadunud olluste asemele uusa anda, waid temale ka töö tegemist võimalikuks teha, nimetame meie olluste wahetuseks. Tema on elawa ihu tundemärk. Seisab ta täitsa, siis sureme meie ära, saab ta takistud wõi ei sünni ta õieti, siis jäeme meie haigeks. Sellepärast peab inimene mõistlikul kombel toitust pruukima ja ta peab ka teadma, mikspärast ta kindlaid ja vedelaid toitust üleswõtab, mis neist saab, ja kuidas ta ise seeläbi  oma jõuudu ja elu alal hoiab. Tutwustame ennast siis toitmise ja olluste vahetuse  sündmustega, ja õppime tundma, mikspärast „Isa meie" palwes: „anna meile igapäewast leiba" meie ihu elule siin maa peal niisama tähtjas on, kui see palwe: „peasta meid ära kurjast" hinge igawese elule. Enamiste muretsewad inimesed, kui nad oma igapäevase  leiwa peale mõtlewad, tema hulga eest, et nad toitude ja jookide määratud hulga ülesvõtmise järel oma kõhtu täis tunnevad olevat ja on fiis rahul. Wähe inimest mõtlewad selle peak, millest nende igapäevane  leib kokkuseatud olema peab, ja ometi ootab ihu ühe niisuguse toidu peale, kes temale kõige tähtjam  on, kes tema toitmise, tema olluste vahetuse seadust  täita võib. Imelikult tõeste näitab meile meie ihu sisseseatud olevat, kui meie mõtleme, et kõik inimesed  viimaks ometi neidsamufi toitvaid ollust ja ka määratud mitte palju vankuvat hulka neist tarvitavad,  ja kui meie siis vaatame, kui mitmetviifl see tarvitus täidetud saab, kuidas rikka inimeste söögilauad kõiksugust kallid toitust peaaegu kandagi ei wõi, ja kuidas vaene inimene päev päeva kõrval sellesama, wäga kõhna toiduga, kuiva leiwa ja soolaga, rahul olema peab. Siiski võivad mõlemad elada ja määratud  piirini terveks jäeda, fiis lõpevad mõlemate juures toitmise sundused nõndasama. Jgapäewane leib, olgu ta kokkuseatud millest tahes, wõib ühe ainsa põhjus sõnaga nimelt õhuga äranimetatud saada, ja kui neljas Isa meie palwe looduse õpetuse põhja peal nii oleks: „anna meile iga päewast õhu toitu," siis oleks seega rikka ja waese, Grööni ja Aafrikamaa rahwa toit ära nimetatud, ja ülepea kõik äratähendatud, mis üleüldse toitmiseks on. Kõik toidud ja joogid on ükst tihedaks tehtud õhu seltsid, mida ihu omaks igapäevaseks toitmiseks nõuab, inimene elab õieti üksi õhust, teeb õhule tööd. Tema ise saab igal silmapilgul õhuks, kuni ta wiimati oma elupäevade lõpul täitsa õhuks muudetud saab. See näitab wist küll mitmel mehel päris nali olewat, et tema 10 leisikane keha ükst õhk olla, aga ta saab warsi aru saama, et lugu tõeste nii on. Kui meie üht inimest wõi looma keemia teel tule ja wee läbi tema viimastesse keemia ollustesse lahutakfime,  siis leiaksime meie, ehk ta küll kondist, lihast, nahast j. n. e. näitab kokkusünnitatud olewat, ükst kolm ollust, söehapnikut, wett ja ammoniaki, ja ehk küll inimene ennast Jumala näu järel loodud julgeb ütelda, siiski ei ole ta siin maa peal muud kui söehappu,  vesiniku, ammoniakline olluS. Söehapnik, wefi ja ammoniak, milleks wiimati inimene muudetud saab, üks kõik mis ta söönud wõi joonud on, ei ole aga weel mitte lihtsad keemia ollused, waid on weel töistest ollustest, neist neljast nõndanimetatud organogeenidest kokkuseatud, söehapnik hapnikust ja süsinikust, wefi hapnikust  ja vesinikust, ammoniak vesinikust ja lämmastikust. Nõnda oleme meie siis hapnikust, vesinikust, lämmastikust  ja süsinikust kokkuseatud, kes kõik õhumoodi kehad on, keS alles siis, kui nad keemia teel töine töisega ennast ühendavad wõi töine töise peale mõjuvad,  nähtavat keha sünnitavad. Neist neljast organogeenidest  ehitame meie oma ihu üles ja igapäevase leiva seeõ ei tohi mitte üks neist puududa, waid peavad  täitsa äramääratud hulgal temas olema, kui ihu terveks jäema peab, ja ärapruugitud olluste asemele sigeSte uued ollused ülesvõetud saama peavad. Esi- mesi kahte orgcmogeeni saame meie kergeste õhu ja wee käest, süsinik saab meile ka odawaste tärklise jahuS antud, lämmastik aga, ehk ta küll nii rohkeste õhus ja elawas looduses wäljalautatud on, jäeb siiski meie elu ülespidamise kõige kallimaks olluseks, sest just need toidud, milles tema on, seisawad kalli hinna sees ja mitmed sandiSte toidetud ja näljatsed inimesed heidawad  tarwiliku lämmastiku saamise pärast oma meelt ära. Tema on kütt iga sõnniku hunniku peal saada, meie hingame teda sisse ja jälle wälja, aga ses kujus, milles meie teda otsime, kanamuna, liha, piima, hea leiwa ja juustu, kaunawiljade j. n. e. sees, on tema ikka kallis. Meie teeme pale higi sees oma igapäewase leiwa eest tööd, see ei tähenda muud, kui süsiniku ja lämmastiku eest. Nagu tuttaw on, toidame meie ennast taimedest ja loomadest. Kõik, mis põld ja puud meile toiduks annawad, on taime munawalge, taime liim, taime juust, taime rasw, tärklis, suhkur, gummi, lehkuwad õlid, rakustik, taime hapud ja ka alkohol. Nemad kõik on nimetud neljast organogeenidest kokku sünnitud, mõnedes, ja nimelt taime munawalge jagudes, taime munawalges, taime liimis ja juustus on kõik neli orgcmogeeni ja neid nimetakse ollusteks, kelles lämmastiku  on, teiste sees on üksi kolm orgcmogeeni ilma lämmastikuta, ja neid nimetakse ollusteks, kelles lämmastiku ei ole, wõi ka, et neis rohkeste süsiniku on, süsinikust rikkaks ollusteks. Neljast organogeenidest,  kellele loodus weel natuke weewelt woswori rauda, ja mõningaid soolast juure lisanud on, saawad ka kõik taimed mitmetuhandelises wormis ja karwas ülesehitud ja suurt wahet, kuidas nemad ka täitsa mitmesuguste taimede sees segatud on, ei ole mitte olemas, sest loodus teeb peeniksilt tööd ja koguni wäikene jagu ühest ehk teisest ollusest ühe ühendusile juure lisatud, annab juba üsna uut keha. Ka on niisuguseid kehast olemas, kes silmaga waadates täitsa teistest ollustest kokkusegatud näitawad olewad, aga siiski neist samudest kokku sünniwd on. Kui mitmesugused  näitawad meie silmil tärklise jahu, suhkur ja puu olewad, nii et meie arwama peaksime, et nende sees täieste töised ollused on, aga siiski on seal needsamad  ollused ühel hulgal, nimelt 6 jagu süsiniku, 5 jagu westniku ja 5 jagu hapniku, ja need jaud on üksi teistwiisi töine töise kõrwa seatud. Waatame meie, nende toitude peale, mida loomad meile annawad, siis näeme, et nemad jällegi neist tuttwaist organogeenidest kokkuseatud on, ja meie leiame ka siin kahte toidu seltsa, lämmastikust rikkaid ja süsinikust rikkaid, ja nimelt on siin looma munawalge,  looma liim ja looma juust need ollused, kelles lämmastiku on, ja rasw on siin süfirikusest rikas ollus. Need toidud, kelles lämmastiku on sünnitawad werd ja teeniwad ihu ehituseks, süsinikust rikad toidud aga teeniwad üksi ärapõlemiseks hapniku läbi ja sünnitawad ihu soojust. Keemia teel on wälja uuritud, et taime munawalge,  taime liim, juust, ja taime rasw ühesugused on looma munawalge, looma liimiga, juustuga ja raswaga, ja et taimede sees iseäranis üksi tärklis gummi ja suhkur on. Kuidas aga sünniwad nimetud ollused taimede ja loomade keha sees? Loodus on kõige suuremateks ja osawamateks keemia töötegijateks siin maa peal taimest määranud ja seda neile kõige rohkem wõimalikuks  teinud, inimene ja loom aga seisawad keemia osawuse poolest sügamas kõige wäiksema taime all. Kõige kuulsam keemia Põllul töötaja inimene ei ole midagi kõige wäiksema umbrohu keemia töö wastu. Inimesed ja loomad on üksi laisad sööjad, kunas taim hoolas töötegiga keemia põllul on, ja neile seda walmistab, mida nad oma toitmise jauks tarwitawad. Loodus ei wiskanud oma elunikudele mitte walmis lehtesi ja lillesi, walmis wilja, lihatükka j. n. e. ette ja ei ütelnud mitte: noh taimed, loomad ja inimesed  wvtke ja sööge, need on kiwid, millega teie oma ihu üles ehitada wõite, waid tema andis oma nälgind elunikudele lihtsaid pea ollust, söehapnikuks, weeks ja ammoniakiks ühendatud, ette, ja ütles: Sähke, wõtke ja sööge, seda saate oma elu tarwis kaasa, tarwitage neid ollufi minu tahtmise järel ja siginege! et söehapnik, wefi ja ammoniak, kes maa peal on, mitte iialgi otsa ei lõpe ja nälg ei hakka, peab, et mina kõigist ollustest üksi määratud hulka maa peale wäljalautanud olen, iga ollus ühest elanikust töise juure minema, ja peab iga elunik iga päew seda, mis ta üles wõttis, jälle tagasi andma, ja iga elaw loom ja taim peab oma elupäewade lõpul ennast täieste söehapnikuks, weeks ja ammoniakiks muutma, kes sõnnikuks saawad. Peale selle annan mina teile nendesamuste  tingimiste all kõik minu kiwi riigi, nimelt weewelt, woswori, rauda, kaliumi, kaltsiumi, filitsiumi ja magnesiumi. Pruukige neid nii kui tarwis on, kenaStage  ennast tema wärwidega, aga nüüd tehke ka tööd ja tehke seeläbi minule, teie emale auu. Nii ütles loodus oma nälgas olejate elanikudele. Oleks nüüd loomad kohe palja kiwidest rikka maa peale sündinud, ja oleks nad sellega, mis nad eesleidnud oleks, söehapnikuga,  weega ja ammoniakiga ja sooladega ennast toitma pidanud, kuidas nad olekstwad seda peale hakkanud,  nad olekfiwad pidanud nälga surema. Seda teadis loodus wäga heaSte oma loomadest ja laskis neid ilmsündimata omas süles nii kaua olla, kuni ta enne seda millionisi seemnest maa peale külmanud oli, millest taimed sündisiwad ja kaswafiwad. Need taimed oliwad töötegijateks keemia põllul loodud, nemad wõtfiwad söehapnikut, wett ja ammoniaki ja mitmesuguseid mineraalist maa seest enese sisse üleS ja tegiwad sest oma weikestes torudes puud, tärklist, munawalget, liimi, juustu, gummit, suhkurt, raswa, hapust, õlist j. n. e., ja kui maapind wilja aidaga ühesugune oli, siis sünnitas loodus loomast, ja nemad läkfiwad kui kiskjad otsekohe taimede kallale, ja suuremad  neist jälle weiksemate loomade kallale, nii et wäljanäitis, nagu peakfiwad kõik taimed ja loomad jälle hukka minema. Aga loodus on hea majapidaja. Ühe ainsa taimele  andis ta wõimu, tuhande seemnete läbi järele tulejaid sünnnitada, ja niisama andis ta ka nende loomadele, kes suurematele toiduks teenima pearoad, luba rohkeste sigineda, nii et ühe söödud looma asemele  jälle kümned sündisiwad. Suurematele kiskjate loomadele  ei lubanud ta mitte rohkem kui üks kuni kolm poega sünnitada, ja suura rohusööjaid, kes terweid karjamaid rohust puhtaks teewad, sundis ta mäletsema, et nad natuke järele mõtlekstwad, ja et, kuna nemad kõik kaks korda sööma peawad, rohul aega oleks kaswada  ja seemet sünnitada. (Järg jäeb tulema.) Koit ja Ämarik. Kui weereb õhtul päewa tera Sealt metsa ladwalt hingama, Siis ehaneiu wäsind kera Wõib ööseks ära kustuta. Kui aga algab ringikäike Ja tõuseb uuest koidikul, Siis jälle süütab sooja läike Tal koidu-noormees hommikul. Nii ehaneiu, Ämarikku, Koit, nägus noormees, usinad, Nii Isa käsku, imelikku Nad täitsid truuist mõlemad. Kui suwe õhtul ärapeitma Läks ehaneiu päewakest, Koit kohe tuli jälle suutma End nägid neli silmakest. Nüüd lahkudes neid ühte köitis Ja sidus armastuse wöö, Ja aasta pärast jälle heitis Silm silma, jõuudis suwe-öö. Taat nägi truu ust woornsega, Neid mõrsjaks peiuks tunnistas Ja närtsimata noorusega Nii igaweste õnnistas. -t- » Kui suwe õhtul eha-puna Näed taewa serwas kumawat: Siis igawese noorikuna Näed Ämarikku punawat. Ja kui sa õitsel ootad walget, Lööd pilku idapiirele: Siis' peiu-rõõmus hiilgwat palget Koit näitab õitswa ilmale. Pitk pime lahutas neid kaua, Rüüd armus korra kokku said, Kätt andwad üle ööde haua, Hing hhlge hoowab sedamaid. Kui, surelik, sa närtswat armu Ka hoiad hõlmas õiekuul, Siis tea, et kui teie põrmu Kord puistab winge põhjatuul: Siis ikka õnne joowastuses Kätt annab Ämari kul Koit, Ja kahes puhtas hingekeses All ilmas leegib nende, loit.' Vastutaja: J. Kõrw.