ja „Nya PreSseni" toimetusesse näha toodud. Ka poolakate  õisi on sellessamas kihelkondas nopitud. Poolakate waljawedu wõerale maale on wäga suur olnud. Wäga rohket saaki on õunapuud aimud. ,Nya.PreSseu" teab kahest keskmisest õunapuust kirjutada, mis 4000 ja 4800 õuna annud on/ Moskwast. Ringkouna-kohtuS on Wiinakuu 13. paamal  Kaupmeeste-seltsi Maja sissekukkumise asjuS, kus juures 11 inimest surmatud ja 11 wigastaiud saiwad, otsus tehtud. Mõistetud saiwad: Architekt Kaminski 6 nädaliks kinni, architekt Popow 3 kuuks mangi, insheniõr Knipper 2 nädaliks kinni, ehituse-komitee juhataja Koltschugm ja liiked Schtschapow ja Kusnezow noomimisele kohtu ees, liige Bernikow 6 nädaliks mangi; kõik peale selle kiriklikule  noomimisele, oma waimulikkude ülemate määramist mööda. Iseäralised ja uuemad sõnumid. Jnsbrukist, Wiinakuu 23. (1 1 pääwal: Kanged lõuns-tuuled ja alalised wihmasajud on Etschi jõge oma arudega jälle tõusma pannud. Predazzo linn seisab osalt wee all, mitmed majad kipuwad sisse langema. Athenist, Wiinakuu 26. pääwal: Saksamaa Keisripraua-ema ja Prinzessid tütred on heile seia jõudnud. Unustamata pääwad.*) Charles Lerour mälestuseks. Kir'ku tornist Kurbsast küll Maha kostab Surnu kell.. . KurbteS tõstab oma leina heale, Saates ilma-rändjat wiiimse käigu peale Õnnistegija../ Tuhandel healel algab, mitu tuhandel healel lõpeb see kenam kõikidest khoralidest. Wärisetes kõlab saatma sarwemängu wiimane heal mälja. Olewesti kiriku kellad on mälja kostnud. Labidad puhkawad.  Surnumatjad on oma tööd lõpetanud. Selle paiga peal, kus heile weel wähesed alandlikud metsalilled ennast miimaste suwipääwade üle rõõmustastwad, on nüüd üks lilledega kaetud kalm wõlwitud, roos roost kõrwas, zypress zypresst kõrwas. Uhked pärjad wilust porzellanist lehwiwate  atlas-lintidega ja kuldsete kirjadega; kallid palmioksad  ja alandlikud poolawarre rohelised kimbud; zypresfid ja immortellid, kangelaSte-loordeer ja kõikhingede-aster mahapa idud nii mitmesugustest kätest! Kõik aga toodud sellestsamastWdamest, kõige ühe liuna südamest, üks kurwaskuse  ja osamõtmise keeletu wägew sõna. Kemadese selgusega ja kemadese soojusega paistab Mihklikuu päike taewast maha surnuaia peale ja inimeste hulga peale, kes ennast silmameega ühe mehe wärske haua ümber tungiwad, kes wõeras oli kõikidele. Kemadese selgusega ja kemadese soojusega säras päike ka Mihklikuu 10. päawal pilweta taewa pealt; süraS ühe kihisema linna peale; säras majade peale, kust rahmas wälja woolas; uulitsate peale, kus ootus tuksuS; lugemata rahmahulkade peale naerutes mokkade peal, ootuse palawus silmis, taewa poole wahtides, ilma arutates, tnndisi lugedes .. Tunnid lähemad mööda. Liikumine uulitsatel kaswab. Ombluse-mamsel jätab käärid ja nõela, ehtemamsel  roosid ja lindid maha. Hoolas meister paneb rutuga pühapääwa-kuue selga, õpipois pueb mekstri-emanda selja takka uksest wälja. .Armuline" kässib rutuga hobuseid ette panna, köögitüdruk ei läbe peegli eeS oma walgefiidi pearätiku moltist korraldada. Majad tühjendawad ennast, uulitsad täidawad ennast. Ainult aimamata rinna-laps jääb kätkisse, wõimatu haige oma walu-aseme peale, ülielatanud  wana-ema oma suka ja laulu-raamatu juure. Ja, see wanamoodi wana-ema! Kõikis linnas on tema wist ainuke, kes sel tunnil Biibli lahti lööb, märisewa näpuga Jesuse kiusamise lugu otsib ja tasase, tõsise healega lueb: .Ka on kirjutatud: Sina ei pia Issandat oma Jumalat mitte kiusama/ Tund tuleb ligemale, kihisemine kaswab minutist minutisse. Kes sel silmapilgul ülemalt liunu-teelt oleks maha waadata wõiüüd meie linna peale, selle silma ees oleksiwad majad oma müüridega kadunud, elawa, üles ja alla Woogawa rahwahulga sisse. Tuhanded pead seal all ja igas peaS ainuke mõte Lerour! Tuhanded südamed ja kõikides nendes üks tundmus Lerour. Kes Harju-wärawa walli peal kohalist paika saanud ei olnud, kes raha maksa ei tahtnud, ehk kes omast tööst koguni mitte pitkemaks aeaks lahkuda ci wõinud, see ronis üles katuse peale ja korstna otsa, ronis puude otsa ja müüride peale, julges kiriku torni otsa minna ehk wahtts kõige wähemast kiikariga aknast wälja, pönewusega suurt silmapilku oodates. Nüüd on see tulnud. Määratu loom walli liiwa- platsi peal puhub ennast üles lendamiseks ja kipub kammitsatest wallali saama, nagu tuline hobune 'valjastest. Julge õhusõitja, üks keskmise kaswuga, künuapaS kuju alandliku olemisega ja rahulise kindlusega igas liikumises, paneb life oma osawat kätt wiimseks korraldamiseks lennu ettewalmiStamise külge. Pahandust ei paiska tema selge otsaesise pealt, kui tema film ka mõnda tühja paika pealtivaatajate  ruumis näeb. Et wähe raha sisse tulema näitab, teda ei kurwasta. Tema wainrul on suuremad mõtted, tema elul kõrgemad eesmärgid.. Kui üks kõrgem meeS temale tema tulemise juureS Tallinnasse tähendas, et temal siin suurt sissetulemist oodata ei olla ja tasumine sõda surmahirmu, mida tema oma peale wõkta tahab, kaugelt mitte üles ei kaalu, siis wastas tema alandlikult ja ilma kiitlemiseta: mind ei takista. Mina harjutan oina kunSti kunsti ja teaduse pärast. Minu elu on Jumala käes. Abi eest muretseb, nii palju kui see inimestel'võimalik on, minu simprejaris" (peremees). Üks pealtvaataja, kes 'viimaste ettewalmistamiste juures Lerour kõrwas seisis, tahtis temaga juttu ajama hakata ja mõnda tema käest küsida. .Wabandage, herra," wastas õhusõitja lahkest, aga sügama tõsidusega, .see silmapilk on minule liiga tõsine, jutuajamiseks ei ole minul paras aeg/ Kohe selle peale kargab tema kergusega oma aseme (trapezi) peale. Ballon (õhu-kere) tõuseb. Alt wapusta- Lakse mütsist ja rätikuid. Kõlaw .Jumalaga!" sinisest õhust tema wiimane sõna. Ja nüüd algab selle koledast põnetawa leinamängu teine jagu. Nagu määratu õun, mis ennast oksa küllest lahti kisub, langeb õhu-kere järsku uimaStawast kõrgusest. Aga selle peale tuhaudate kartlikud silmad ei waata. üks must täpikene, weike nagu laugem leht puu pealt, ja siiski üks tähtjas iutmefe-elu suremata hingega, on ennast õhu kerest lahutanud ja langeb, loodis, mõtte kiirusega, liikumata, pea nägemata. Siis wälgub midagi hõbe-läigil sinises õhkus. Üks walge schirm lautab ennast laiali üle musta täpikese, üks määratu lind laia, aga raske kiimadega, kelle jalast üks nõder inimene usalduses kinni piab, kõikudes taewa ja maa, elu ja surma wahel. Segameelme usaldus! Tema üle, tema all, igal poolel woolaw õhk, taewa ulatamata kõrgus, maa snrma-ähwardaw  org. Asjata wõitleb üks inimese-töö looduse rammudega. Wöimata lehwiwad wäljalautatud tümad, wõtmata taganeb suur walge lind tugewama mõimu eest. Inimene ja schirm saamad ärkanud tuulede mängu-keraks. Ja kõrges nende üle käiwad pilwed uhkes rahus, nagu walged taewa-wened, läigib segamata selguses igawest rahuline paike. Need seal all ei näe kasivamat kuult ega näe surmahirmu.  Ainult schirmi kangetest kõikumistest aimawad nemad rasket 'võitlemist umsaruaste wõimude wahel, mis seal ülemal alganud on. See kestab ainult mähe aega, mis aga igawene olema näitab. Kõikide südamed tnksuwad kõik elu kogub ennast pärani lahti aetud silmadesse, wäriseles, karteS, palwet tehes . . . Weel üks silmapilk ja südamed seisawad tuksumata, silmad piigistawad ennast kinni nagu nägemata wägewast  käest õhust orgu paisatud, langemad mees ja fchirm wõtmatn alla, kõrgest ülespurskawaSfe meresse. Wiimane wõitlemine. Wiimaue kerkimine. Siis sügaw rahu. Meri waikib, sileneb. Laene lööb tasakesti wasta kallast nagu ei oleks ühtigi näinud, nagu ei oleks ühtigi juhtunud. Aimamata ootab senni pealtivaatajate ring julge õhusõitja  tagasitulemist, kelle ülesleudu kõik imeks pannud, kelle wöitlemise peale tuulega kõik pönewusega waatanud, kelle hukatust aga ainult kõrgemate, lähemate paikade pealt on nähtud. Läbemata pönewusega mahiwad silmad teede ja uulitsate peale. Nüüd peab tema ometigi tagasi tulema, selle rahwahulga tänu-hõiSkamist wasta wõtma, kes tema julget ülesleudu taga hõiskas. MikS tema wikwib? Kas ei hooli tema tänust, wõi kas paneb kuiwi riideid ümber, enne kui ennast rahwals näitab? Joone järel, kus schirm langes, piab tema wclte langenud olema. Aga tema on ju osaw ujuja ja abi°paadid on walwamas. . . Aga sealt tema tuleb! Tuleb ratsa kihutateS teed mööda, piab walli all kinni, kargab hobuse seljast ja ruttab üles. . . Mitte tema ei ole se, keda oodati. Uks ratsamees, ükS nendest tuhandetest eemal mallist, kihutab mahutama hobuse sekgas, kargab maha ja seisab ülemal läbemata hulga keskiS: on surnud . . meceS uppunud . . . mina nägin seda oma enese silmaga . . . olin ligidal kaldal/ *) üks naisterahvas on seda nähes südamerabandusest? ära surnud. Üksikutes lausetes langeb kole sõnum tema suust. Iga sõita tühi jutt, mida keegt ei usu ... Kaua ei tahtnud keegi seda koledat sõnumit uskuda. Nagu homiknl läitsiwad uulitsad ennast inimestega kogusiwad  ennast kihisewad salgud, üks nimi iga ühe suus. Aga homikune rõõmus jutustamine oli kartliseks sosistamiseks  waikinud. rõõmsa ootuse palawik oli nimeta hingehirmule  ühe inimese-eln pärast maad aunud. Öö jõudis. Järgmine homik tuli; Lerour' üle ei tulnud sõnumit. Dhlal kadus ka kõige lootusrikkamate südameke lootus, katkes se õlekõrs, millest hirm kiuni hakkanud, et õhusõitja ennast eh? kusagil linna ümberkaudu maa peale maha lasknud. Wast kolmandema pääwa lõuue poole läks agaratel otsijatel korda, õnnetuma surnukeha mere pöhjaS leida ja sealt wälja tuua. Nii kaugele kui inimeste mälestused ulatawad, ei olnud meie liuna wcmudusest hallid müürid, kes ometigi mõnda jutustada wõiksiwad, seesugust osawõtmist mitte näinud. Tõsised mehed astusiwad kurwas mõtles läbi uulitsate. Ellad uaesterahwad piigiStasiwad rätikuid silmade wasta; isegi nooruse kerge meel pidas waikist 'vaatamist südamesse. E!u kena wallikiugu peal on soikunud, muusika healed on waikinud. Selle wasta seisawad tuhanded inimesed sadamas, siis s»rnute-maja ümber, wiimaks kirikus. knS surnukirst õnnetuina mehe sureliku osaga matmiseni sesma pandud on. ASjata püüab Politsei hulka tagasi tõrjuda. Asjata astub kirikuõpetaja tõsise manitsusega hulkade sekka. Ei, seekord keeb tema neile ülekohut. Mitte üht näitemängu et ole nemad siin waatama tulnud. Kibe kahjetsemine on neid kokku kutsunud. Andeks palnda tahaksiwad nemad surnukirstu juures oma kergmeelist uudis-himu, oma tühja waatuse tuju. Aastaid omast elust annaks igaüks keetmata, wõiks tema seda koledat pääwa omast elust maha kustutada. Kas saab ühe terme linna otsekohene kurwastuS õnnetuma elatanud isale troostiks tema 'valu wasta olema? Wõiwad need auuparjad surnukirstu ja kalmukünka peal, milleks kõige linna aiad oma lillesi andma pidiwad, wõiwad need surnule tasumist anda tema järsku häwitatud loolus-rikka elu eest? Lerour' haud on neli mersta Tallinnast eemal, Teliskoples.  Kes Tompea kalju-kaldal seisab, see näeb seda maa-otfa oma tammedega ja sangleppadega merelöppede wahelt mälja paistma. Snrnuald on selle 'viimase otsa peal. Kenamat paika ei ole leida. Wassakul käel mana Hüilfa-linn oma kaljudega ja tornidega, nende keskis kõige esiteks sirge kalli-kujulme Olewesti torn, mis kui Jumala tõstetud sõrm taewa poole näitab. Paremal pool metsaga saared, kena Tischec oma kena knnse-tukaga tahukimist kalju pea! ja oma kuulsa röõmli-koopaga. Ümberingi sinine, igawene meri. Seesama meri, mille käite ennast julge mees ennemini usaldas; kui kõma maapinna peale; mis teda oma laenete sisse matnud on ja temale nüüd oma miimast unelaulu kohiseb. Weel ei kaunista ükski rist ega mäleStnse-kimi seda paika. Ainult kuldsed kirjatähed kalli pärgade lintide peal kuulutawad surnu aia waatajale, mis julge mees siin oma kurba otsa leidnund on. Päike läheb laanes loojale. Meri on wälja lautatud, nagu sula kuld. Ohta-tuul ärkab ja tõstab laeneid, tasa, tasa. Tema tõstab ka surnupärgade lintisi, et need kui mustad ja walged tiiwad üleS lehwiwad ja kuldsed kirjatähed  õhta-päikefe läikis särawad: öhufõitjale Charles Lerourlle". Maga maikselt, julge, õnnetu meeS! *) „Peterburgi Hcrolbist." Põllutöö ja majapidamine. Must-rääs taid nimetatakse õigusega põllumehe sõbradeks. Keegi kirjutab: Mõne pääwa eest hakkab üks põllumees oma põldu kündma. Kui estmeue wagu läbi aetud oli, stis tuli ivad kuus must-räästast ja hakkastwad ülesküntud mulda suure hoolega läbi waatama. Wist oliwad nemad sellega rahul, mida leidnud, sest püüdmine ja söömine läks wästmata lahti. Järsku jättis üks söömist seisma, tõusis püsti ja hakkas wilistama ja jutustama, nagu oleks temal teistele midagi tähtsat teada anda, mis peale kõik nõnnpidamifele kokku tuliwad; wiimaks lendas üks ära. Mõne minuti pärast tuli tema umbes 300 settsttasega tagasi, kes kõik wärsketes magudes kündja kannul käisiwad. Kui kündja uuele wanle kallas, siis lendastwad kõik räästad mõned sammud kõrwale ja ootaflwad lobisetes, künni sahk uueste mulda lõhkus, kus siis jälle töukusi ja kärdiknte mune otsima tuliwad. Wist oliwad esimesed kuuS niipalju toitu leidnud, et pärast põllupidamist  ka teist oma pidulauale kutsuda laskstwad. Põllumees wöis aga rõõmus olla, nii kergest lugemata hulgast kahjulikkudest roomikutest lahti saada.