Konsulit raputas tõesti palawik. Tema heitis ennast woodise. „Joosep, loe minule piiblist ette." Jah, marsi, herra konsul." Pitk teener iituS moodi ees olema tooli pääle, seadis prilli nina pääle ja hakkas pühaliku häälega lugema. Ühe weerand tunni järele oli aga juba walju noorskamist kuulda, mis tunnistas, et haige magama jäänud oli. Joosep pani piibli käest, tõusis ülesse ja läks ühte köögi ligidal olema lahkesse ilusasse tuppa, kus perenaine maitsewate söökidega juba tema pääle ootas. Herra haigusest ei rääkinud kumbgi, nemad teadsiwad juba, et see teisel homikul terme kui kala mees ülesse tõuseb. Ja nenda see ka oli. Teisel homikul kellu üheksa tuli Aleksander von Windheim pruukostiks ja kellu kümmne ajal läks tema konsuli saadstusel jahi pääle. Tee pääl jutuStasiwad nemad ülekohtusest maailmast. Lõuna kellu ühe ajal wuraS üks reisi tõld konsul Dewaldi mõisa ukse ette. Wilhelm Dewald tuttawa kahe naisterahwaga aStuS tõllast wälja. Pitk Joosep tundis noort härrat ja mõttis teda trepi pääl alandlikult teretades agafiisgi wähe nukra näoga wastu. Naisterahwad filmitsefiwad pitka, ennast pühalikult ja pitkaliselt liigutawat meest uudishimmulikult ja imestades. Wilhelm aga päris kartlikult: „KaS wõin onuga kokku saada?" „Ei auuline herra!" „Taewane Jumal!" hüüdsiwad naisterühmad  kohkunult. „MikS mitte? On tema raskeste haige?" küfis noormees. „Ei auuline herra?" „On tema siis juba surnud?" „Ei auuline herra!" „Noh, mis lugu temaga siis on?" „Tema on jahi pääle läinud!" waStaS Joosep suure rahuga ja pitkaliselt. „KaS jahi pääle läinud?" „Jah, herra Dewald." „KaS on tema mind seie ootanud?" „Seda mina ei tea herra Dewald." „Millal tuleb tema koju?" „Ka seda ei tea mina." „Muretse meile siis süüa." Joosep läks pitkamisi saalist wälja. Wõerad waatsiwad küsides üks teise otsa. „Meie asi jääb nõnda kui mahategime" ütleS Wilhelm. „Peaks muudatust tarwis olema,siis wõime seda tagajärge teha katsuda" Noor Dewald laskis reisi pakid saali kõrwal olewasse tuppa kanda. Pärast sööma läksiwad naisterahwad sinna tuppa, et sääl reisi riideid teiste wasta ära wahetada. Wilhelm seisis akna äärel ja waatis säält tee poole, kust onu tulema pidi. Sääl tuli see siis ka, üks suur täis terwe ja tugew mees, suur jahikott kuie kanaga külje pääl, üle hoowi. JmeStadeS jäi tema seisma, kui suur reisitõld tema silmi puutus. Siis ruttas tema treppi mööda ülcsse ja aStus majasse. „See on imelik!" mõtles Wilhelm Dewald. „Onu ei näe jo tõesti mitte nõnda wälja kui oleks tall surm suuääreS. MikSpärast  kirjutas tema mulle siis niisuguse kurwa kirja? On tema omast meelest tõeste haige, wõi oli see üks kawaluse temp temast?" Ruttuga sisse astuja ei lasknud teda edasi mõtelda. „Onu, kallis onu!" hüüdis Wilhelm temale waSta. Konsul surus teda peaaegu liigutult oma wasta rinda. „Terc tulemast Wilhelm!" hüüdis tema. „Kus on sinu abikaasa, wõi oled sina üksi tulnud?" „Ei tema on siin kõrwaS toas, et ennast teise riide panna. Meie oleme kõik see öö, et rutusti siia tahtsime jõuda, teel olnud." „Mu Jumal, missugune tembutamine! Ma näen, et mind weel mitte ei tunta; ja pääle selle ei ela meie ju mitte linnas. Mina ei salli sarnast halpimist ja tahan, et iga üks ennast ilma kombelise suntuseta peaks liigutama. Oh seda halpi noort rahwast!" „Albertine, meie sõbranna, kellest ma omaS kirjas jutustasin, on meiega seltsis tulnud!" ütles Willem terawaSti onu otsa waadateS. „Seda parem, seda parem!" hüüdis onu rõõmsalt. Meie armsa Marie sõbranna saab siin rõõmuga wastu wõetud, sest ma tean et ta omale ainult head sõbrannad walib." .Muidugi armas onu!" „Sina tutwuStad mind oma abikaasa sõbrannaga ja mina tahan sind selle eest ühe noore mehega tutwuStada, kellega ma täna homiku jahi pääl käisin ja kes minu wana metsaülema maja omanik on. Tema on küll ainult kahekümne wiie aastane aga selle juures juba suur mõttetark, kelle sarnast waewalt leida on. Inimesi põlgab tema ja naisterahwaid wihkab tema kui pattu. See mees on minu meele järele. Metsa ümber hulkudes arutame meie maailma  aSju." (Järg tuleb). proowi juhid wiimsed paragrahwid, mis kemadisel koosolekul nappi aja pärast läbi wõlmata jäiwad. Otsuseks sai tehtud ja kinnitatud: 1) Z 21, s tai muudetud: Kui on mesi korrapäraliseks  puhtaks ja selgeks ilma waltsimataks mõistetud, siis antakse seltsi markid kõikide klaaside pääle, tunnistuseks, et mesi on proowitud ja korra päraline ja antakse toimetaja ehk mee omaniku käite müüma tarwis. 2) Z 21, A tuleb nõnda muuta: et marki, mis seltsi poolt antakse, ühes kõige päälmise klaasisuu paberiga antakse, nii, et mee omanikul muud ei ole teha kui klaasid kinni siduda ja oma nime pääle panna. 3) K 23. tuleb mõnda lühendada ja muuta: Kui hcmia abiga katsuja leiab, kellegi mett waltfitud vlewat, siis pitseerib tema seda kinni ja saadab Riiga Politchnikusse, uuesti läbi katsumiseks. Mee omanik kui süüalune, tasub kõik selle kulu ja heidetakse miieks aastaks liigist ivälja. 4) H 26 jääb nõnda: Toimetaja müübwõimalikult  pea, ilma aja wiitmata, mee ära, mis ta waStu wõtnud- Mis üle jääb, ehk mis maga hilja toodud, saadab toimetut linnadesse kaupmeeste kätte müüa, küll ka siit alama hinna eest. 5) § 28. tuleb juure lisada: Wurri mee toimetuse kohta tuleb meel edcspioi juhtisid, mis seltsist kinnitatud saamad, ilmutada. Kõik teised paragrahwid jääwad muutmata seisma, nõnda kud n'ad „Saarlaset" 1887 aastal 46. ja 47 numbris seiswad. Siis palusiwad mõned linnu pidajad ligi liikmeks heita ja faiwad waStu wõetud: Oskar Müürson. Kudjapes; herra Markus, Loonal; Tõraka Jaen Tammscr, Helmelt; Jurnc Mihkel Tamm, Tahulast; Liiwa Recdik Mägi Püha-kirgu wallast. Kindel ühine mee müümine seltsi marki all, wõib üksi sui täiesti algada, kui apteekis klaas mee proowimise tarwis on muretsetud. Läbi röökimised ja otsuse tegemised selle kohta jäüli tulemaks korraks. Kokku kutsumine tulema korra tarwis saab Saarlases kuulutatud. Wiimaks maenitses Pöide õpetaja herra, N. v. Nolcken, iga ühte linnu pidajat kõige suurema puhtusega oma lindude pidamises ümber käija, ja kõik teha, millega hoida wõib, et hirmus pesa katk üleS ci tõuseks. Iga sügise ja kewade saagu puude parandad walju harja abiga kange wcega pestud ja peret üks ehk rohkem korda karbolsöödiga söödetud. Pesu wee sekka pandagu ühe toobi mee pääle üks söögi luusika täis puhastamata karbol haput, ja söödi tarwis pandagu ühe toobi mee ehk sukru mee sekka I—2 tilka puhastamata karbol haput. Sellega lõpis koosolek. Linnu pidajate liigi koosoleku protukolli raamatust,  kirjutanud J. Ratas. Isamaalt. Kuresaarest. Auustud Kuresaare neiud ja peiud! Mull oleks teiega üks kiri asi ära katkuda, aga ärge seda pahaks pange, ega ma sellega kõiki ei taha wihasta, waid ainult neid, kes seda wäärt on. Selle aastases „Saarlase" Nr. 3 seest lugedes juhtus mulle meie kirikute mööda läinud aasta aruanne silma. Muud teadused oliwad ikka nii kui iga aasta: sündinud ja surnud jne. Aga sündinute hulkas leidsin omaks ehmatuseks meie Kuresaare linna koguduste kohta 14 kõriva last. Oh oh! mõtlesin ma, kelle omad need siis on?! Suure mõtlemise järele sain siis selle otsusele, et õhkama pidin: Oh Kuresaare neiud ja peiud!!! Mis teie mõtlete nüüd selle kohta ja mis saamad wõeramaalased selle armu kohta ütlema, kas kiitma, wõi laitma? Küll on raske selle kohta kiitust kuulda! Mõni wõiks ehk küsida: Millest see tuleb? Sellele wastan ma: See tuleb suuremast osast sest, et meie neidudel isekeskis ühendus ja üks meel puudub. Teie auustatud neiud, kes Teie kübaraid ja pursituid riideid kannate: ärge häbenege neile mitte ligineda, kellel neid mitte ei ole. Waid kui näete, et üks nõrgem langemas on, siis pange käsi külge ja aidake teda üleS. Trööstige, õpetage ja noomige oma kcskis üht teist, aga ärge mõtelge: mis mull selle ja teisega tegemist on? See on male! Wana sõna ütleb: KuS wiga näed laita, sääl tule ja aita! Küll siis mõned sandid asjad õrnama soo seast ära kaduwad. Ka teile auustatud noored mehed, pole see mitte anuks ega rõõmuks kuulda! Ärge püüdke mitte õrnaid neidusid wõrgutada. Mõtelge selle pääle et häda sellele, kelle läbi pahandus sünnib. Olge ka õrnama soole tugiks ja aidake, kus abi tarwis on, aga ärge wiige kedagi oma kaasas hukatuse sisse. Siis olete auustud rahwa, kui ka kõikide neidude ees. K. Allik. Pühapäew, 29. Januaril oli Eeiti-seltsts jälle uudist näha. Suur saal oli kõik kui roheliseks metsaks muudetud. Nii oli ka kuidas kuulutustes leidsime: „LuStiline õhtu kuusikus." Ehitus oli kõiki pidi ilus, aga osamõtmist, iseäranis õrnema-soo poolest mähe; mis wist ka sandi ilma läbi tuli, wõi ehk oliwad naesterahwa pilletide hinnad palju kõrged? Seadus saab peetud. See oli juba ammugi seaduseks tehtud, et mitmed sahkerdajad  turu kaupa ei tohi ära osta ja seda jälle kallimalt teistele ära müüa, aga seda seadust ei hoitud mitte alal. Nüüd, sel aastal saab see seadus peetud: mahe kauplejatele ei anta mitte luba turult osta. Ansekülast. Kurb sõnum. Leo walla mees Jaak Roes 18aaStane . . . mees läks