stSse wõib waadata ja seal haiguse põhja ara tunda. Iseäranis looma tohtrite teaduses on sellel kihwtil suur tähendus. Mõned loomad nagu kitsed ja lambad wõida hullkirst marju aga suurel mõõdul süüa, ilma et nad surekfiwad. Wist on aga parem, kui igamees seda ise järele ei katsu. Kes hunti wõib usaldada! (Järg jääb tulema.) Põllu jäutamisest. Tartu Eesti Põllumeeste Seltsis peetud kõne 29. Januaril 1833 W. Johannson. I. Armsad Eesti wennad! Põllu harimise edenemisest,  põldude jäutamiseft ja põllu -Plaanist, tahtsin lühidelt kõnelda. Enne aga kui põllu plaanist kõnelema hakkan, pean neist kolmest, kõige tarvilisemast asjast mis põlluharimist edendawad lühidelt nimetama. Meie arwates, tahaks wist ka kõige tuimem põllumees heameelega teada, mis asjad need ometi peaksid olema? See oli aastal 1867, kui Pariis'i linnas niisama suurt maailma näitust peeti, nagu minewal aastal Moskwas. Sell aastal nõudis Austria ministeerium, ühe kuulsa ja wäga osawa suurepõllumehe  kaest, niinega Horski, et tema seda lühidelt kirja pidi panema, ja ministeeriumi läbi Pariisi maailma  näitusele saatma. Keegi ei teadnud seda parem kui Horski, ja tema kostis „Eks katsun niiöheasti kui ja kirjutas weikse raamatu walmis. Selle järel tahan nüüd neid asju nimetada, ja Horski õpetust  lühidelt senna juure panna. Tema ütles nõnda: „Mis mina põllutöö tuumaks pean ja kindlaste tähele olen pannud, on kolmekordne: esiteks töö, töiseks seemne wahetus ja kolmandaks ramutamine. Nende kolme sõna sees, kui mid põhjani mõistetakse, ja õigel wiisi! pruugitakse, seisab kõik õpetud ja õpetamata  põllumeeste tarkus koos. Mina ütlen koos, ja peawad ka need kolm asja, alati olema ühest töisest lahutamata, kui aga ühte tähele pannakse, ja töist tähelepanemata jäetakse, siis see enam ei aita mitte Palju. Kõige parem põllutöös, ilma...seeme wahetuseta, kõige hoolsam seeme wahetus ilma ramuta, ja kõige tugewam ramu ilma esimese ja töiseta, mis kasu sest oleks. „Kõige targem põllutöö tundja, ja kõige osawam põllutöö tegija, ei ole tänini ikka weel seda tuuma, tema koore seest täieste wälja koorinud, see on, kumbki ei ole weel lühidelt ja ometi täieste ära katsunud, kus sees põllumeeste suurem kasu seisab ja kuida wiisi nemad töö waewast ja kulust kõige rohkemad lõikust saavad. „Nende kolme asjadel on aga ka oma tähelepanemised ja tingimised, ilma kelleta neist suurt kasu ei ole. Nii heaste nende nimed kui ka wiis ja kombe, kuida nende osaliseks saada, saab alamal lühidelt tähendatud. !. Töö. Kõik põllutöö peab õigel ajal ja õigel wiifll tehtud saama, mõeldes ja mõistes, mitte mõtlemata  harjunud wiisil. Käsitööde peale wõib tarwilisel  ajal ka mujalt paigast töölisi saada, kui neile rohkem palka antakse, kui kodumaal saawad. Töö ja weoloomade eest peab põllumees ise muretsema, et tal häda ajal nende eest kallist raha ei tuleks wäljaanda, ja nimelt sell wiisil, et oma kaswatud loomi wõib pruukida, ja mis oma tarvitusest  üle, neid ära müüa wõib. Tööloomud peavad alati tarvilises jõus peetud saama. Neile peab mõistlik põllumees, kõik oma paremad looma toitu pruukima, ja neid nii palju pidama, kui tarvitus seda nõuab. Tööloomad ei tohi mitte üksi elus peetud, vaid Peavad nõnda söödetud saama, et neil töö jõust puudust ei tule, mis nende söögist rohkem on, sellega wõiwad muud kaswuelajad, nõnda kui piimalehmad ja müüma loomad ülespeetud saada. Et wiljakaswataw põllu pind sügawamaks saaks ja rohkem kannaks, peab selle peale waadetama, et pealmine ramusam muld ja sõnnik, alumise ja toore mullaga, mitte kahjulikult ühe korraga segatud ei saa. Pealmine rammus põllu pind on ettamiste H —6 tolli sügaw. Ettewaatamata liig sügawa kündmisega on mõnigi põllumees juba kibedat kahju saanud. Sagedaste  eksitakse külwi künniga seeläbi, et seeme liig sügawase maa sisse saab, liig palju aega wõttab ülestõustes, osalt koguni tõusmata jääb, hiljem walmistab  ja wähem teri annab. Üksi see seeme, mis ühe tolli sügawusesse, ehk weel wähem mulla alla saab, ajab tugewad kõrt, wõsub rohkeste, kaswatab pikemaid päid ja kannu, ja sedamööda rohkem tera- sid, ümberpöördud on lugu selle seemnega mis sügawase  saab. 11. Seeme wahetus. Tõeste mõistlik põllumees ja põllutöö tundja, es saa iial kahte körrewilja, teine töise järele, ühe põllu peale järgemööda maha külwama;  seeme wahetus peab aga seal juures korrapärast  ja niisugusel wiisil sündima, et wilja seltsid, mis ühetõise järele tulewad, ka oma loomuse poolest järjestiku kõlbawad käima. Sest wõib suur kasu tulla, kui loomulikult sünnib, aga niisama ka kahju, kui mõtlemata wiisil ette wõetakse. Minu aru järele on mõistmata wilja maaspidamine,  kus aru ega korda ei peeta, harjunud põllu kurnamiseks saanud, kes põllumehe aeg ajalt waesuscle wastu wiib, sest et nende maad, aast' aastalt, enam lahja lehma ja wäetima hobuse sarnatseks teeb. - Seemne wahetamine ning korrapäraline ja loomuline  järjepidamineq. on põllumehe tarwiline tähelepanemine,  sest et ilmä selleta, õige wiljategemine ja Wõimalikult rohkem saak, ilma asjata lootuseks jäeb; seeme wahetamine peab aga ühel hoobil ka kohaliku tarwituse järele seatud saama: Kõige suurem terade saak wõib aga siis üksi wõimalik olla, kust ta iial mitte rohkem kui poole põllumaad, mis kellegil on, ära ei katta. Kõige rohkem põhusaagi eest on põllumehel alati kõige rohkem muretseda, ja ristikheinu ärgu unustagu ta mitte maha külwamast, ja pidagu ikka kaks aastat järgimööda põld ristik heina all. 111. „Põllu rammutus." Üks wana Eesti sõna ütleb, „sõnnik on põllumehe tarkus." Nagu loomadele nende elu ülespidamiseks paras jagu toitu tarwis on, ja alles see osa, mis üle selle tarwisjau loomadele antakse, nende jõudu, liha, raswa, piima j. n. e. kaswatab ja rehkendab, nõndasama on ka põflul valjaandmiseks oma jagu ramu tarwis, ja alles see osa, mis rohkem ramu antakse, wõib üksi wilja andmist rohkendada, ja harjunud saagist enam anda. Kõige parem wiljasaak on ikka seal, kus põllud alati täielises ramus peetakse, ja kui wõimalik iga aasta ramutakse, - nagu kärnerid seda teewad, sest et iga lõikuS põlluramu wähendab, mis jälle tagasi antud peab saama. Neist siin eespool näitustest, saab terase mõistusega põllumees küll aru, et wana harjunud wüsi järele ,põldu külwata, ilma kahjuta wõimalik ei ole, ja kes põlluharimise teadustes edasi uurida tahab, sellele on kindlaid teadust ja märkisi minewikust tarwis, ja kui meie oma põllu hariduses edasi tahame jõuda, siis on meil kindel eeskiri ehk põldude jautuse plaan tarwis, kus kõige wähemast kümne aasta peale ette on äramääratud, kuhu põllutüki  peale iga aaasta keegi wili külwata tuleb. On põld kaheksaks jautud, siis on tarwis kaheksa aastad ette kõik ära määrata, on aga põld mitmeks ta iial on, nagu näituseks ühetõistkümneks põlluks jautud, siis on ka täielik plaan, ühetõiftkümne aasta jauks tarwis teha, sest et üherõistlümne aasta pärast põldude kord täieste ümber on, ja kui muudatust ette ei tule, läheb jälle nendasama jälgi mööda edasi. On aga wahest tarwis töist seltsi wilja külwada, kui ettemääratud oli, siis ei keela seda eeskiri muidugi mitte, waid on weel juhatajaks, missugune kõige parem sellega ühte sünnib, mis ette määratud oli. Ehk on ajajooksul tarwis kõik plaan ümber muuta, siis wõib jälle wana plaani järele näha, kuidawiisi wilja seltsid ühe töise järele tulewad seada, et põllumees kahju eest hoitud saab. On nüüd põllumees oma põllud numri järele ära jautanud ja eeskirja' ehk plaani selle järele walmistanud, siis ei ole tal mitte karta, et külwamisega  eksitust ette tuleb ja tal on kõik wõimalik ülestähendada,  mis tal ja tema lastel, ehk selle koha tulewasel peremehel tarwis teada on, kui sest midagi õppida tahab. Ühte üleüldist plaani ehk eeskirja siin mitte wõimalik  anda ei ole, sest põllumaa on oma loomise järele mitmesugune, ja seisukoht oma tarwitusega on ka mitmesugune,  sellepärast on mõnes kohas tarwis põldu kaheksaks, töises kohas jälle kümneks, ja kolmandas on kasulikum kui ükstõistkümneks on jautud. Põldude jautamise kohta ütlen siin üleüldiseks teaduseks aga järgmist: „põllumees külwaku oma põllu peale niisugust taimest ja kaswusi, kust loomadele wõimalikult rohkeste toidust saab, ja just neid taimest, mis tema põllu loomulise  põhja ja mulla pinna järele kõige rohkem kaswab  ja mis tema kohalikus maakonnas kõige kasulikumaks  kaubaproduktiks kõlbab. Näituseks soowin mina oma enese põllu jautuse üle paari sõnaga kõnelda. See oli mitme aasta eest tagast, kui mina mitmekordse proowimise järele leidsin, et põld oli tarwis ühetõistkümneks  jauks ehk põlluks jautada. Sest wiljawahetuse  ringis, nende wilja seltsidega, mis just minu põllu loomulise põhja järele tema peal kõige kasulikumad on pidada, ilma et põld sest kahju saab, maid kus juures weel Põld kosub, on põllumehe peatingimine,  sest et ta oma põldu aast' aastalt ikka ramusamals ja sellega kõrgema järjele tõstab. Selles teaduses leidsin mina, et põllumehel kindel plaan wõi eeskiri peab olema, mille järele ta oma wilja iga aasta külmab,  ja täieste oma milja wahetuse ringi korras peab, sest iga seltsi mili tarwitab oma täieks kaswamiseks iseäralisi toidu ollusi, mis põllu sees peab olema. Sellepärast on kõige kasulikum, et ühte seltsi wili ikka arwa ühe ja sellesama Põllu peale seisma tuleb. Et põllumehel kasulik on, oma põldu seesuguse plaani järele harida ja külmata, näeme juba sellest, et tema ja ta järeltulev)  sugu pärast teda lõik möib teada, kus pöllutüli pea! miski seltsi Mili on kasmanud, kui palju iga põllmüki pealt iga aasta on saadud, kuidas lugu aastate jooksul  põlluharimisega on olnud, missuguse harimisega keegi mili on kasmanud, missugune peremees selle kohaga kõige rohkem on sisse teeninud, kuidas tema põlluharimise  miis on olnud, mil ajal külmanud ja missugune aasta olnud, kas liig kuim mõi liig märg, sest see kõik seisab plaani pea! mälestuseks ülcmel, mis keegi omal ajal parandamiseks on ette mõtnud ja kuidas lugu on läinud. Neist ja muudest teadustest möib siis ka leida, mis mee! on tarmiö edenemiseks ette mõtta. (Järg jäeb tulema.) Wale roos. Waikses kohas, metsa wahel Kaswis wilja põlluke, Sest et põllumehe püüdel Oli külw'tud seemneke. Kewadisel käsmu ajal Näitas põld, et rohkeste Saaki saab sealt mitmel sajal, Omale kui wõerale. Wiimati tal aga tuli Häda ohtu teadmata. Tormates kord puhus tuuli Üle ilma lõpmata Tuul tõi kaasa: tolmu, prügi Kaugelt kange jõuuga. Selle prügi sekka oli Peitnud wale seeme ka. Oli seeme tuule reisilt Peas'nud waikse põllu peal', Siis ta juurdus kohe juhilt, Et mõis taimi näha seal. Pääd kui taim nüüd püsti ajas Wilja keskel kaswades, Kõwaste ta heal siis kajas Üle põllu hõikades: „Kuule kallis kasw'ja wili „Jssast põllu ilustus, „Ära ole mulle wali, „Minust saab sull rõõmustus. „Olen kaugel kasun'd roosi, „Lehkan kõige kaunimalt. „Mind ka kantaks' Sakste toosi „Laual kõige lahkemast!" Seda siis ka wili uskus: „Ega roos ei maleta!" Kätt ta lahkest' roosil pakkus Et wõiks seltsis elada. Nõnda oskas wõeras mundres Ohakas end' ehita. Roosi õitega ta püüdis Ennast ehil ilusta. Lõpeks lang'sid roosi õied, Et jäi ohak alasti. Siis ta torkis wilja taimed Waewas neid ka alati. Nüüd siis põldu alles märkas, Kui suurt kahju saanud ta. Wilja warjama jo hakkas Ohak ilma armuta. Hale, hale, wäga hale, Kus on ohak kasumas; Ei tal wiljast kahju pole Ta on malmis wihkamas. Tast ei enne põldu pease, Kui ta põllu peremees Heasti äästan'd pinna peale, Nii et juuri pole sees. Katsu kallis põllukene: „Pole kõik jo mitte kuld, „Kellel kaunis hiilgamine!" Kõigest kallim: priius, muld! —lk Wastutaja: J. Kõrw