Siin on, kuidas lugejad uäewad, nõtruses  kinnitust palutud ja kõik tulcnnk südamliku palme õhkamiStcga Jumala hooleks jäätud. See palme oleks üsna hea, aga kui uäidetud saab, et pääle palme!  üks ingel nähtamale tuleb, kes neid õnnistab, see ei ole mitte sündlik ristiusu kohta, sest Jumal ei ilmuta oma maimu ega inglit mitte nähtamal kombel, ei ole seda ka karmis; Ta sõnast ja usust saab küll: „Kus kaks ehk kolm minu nimel koos on, sääl olen ma ise nende keskel." Ja kui selle nähtumusele tahetakse ka waimuliku  tähendust anda, siiski ei ole see Mihkli ja Liisa juures ka mitte tõsi ega asja kohane; kui Jumal oleks neile ühe ingli läbi oma õnnistust annud, siis ei olcksiwad nad ka kõige suuremas ihulikus kiusatuses mitte nii nõdraks jäänud, et nad ise endale oleksiwad otsa teinud. Et aga Mihkli ja Liisa wiimane ots isetapmine  oli, selle läbi saab palme naeruks tehtud,  nagu ei oleks taewa ja maa Loojal ühtegi jõudu neid „magasi," (kuidas Mihkel ja Liisa endid ka nimetasiwad) kes teda palumad nõtruses kinnitada; wõi nagu oleks see taewa ja Looja tahtmine olnud, („kes patuse surma ei taha") et nad ise oma elu lõpetasiwad. Mihklit ja Liisat wõime ühe mana Prantsuse sõja kindraliga wõrrelda, kes Saksa-Prantsusc sõja ajal Sedani linna juures oma sõjamäega pvlwedc pääle langes ja palus: „Püha neitsi Maria, „ja köigewägewam taewa ja maa Looja! „Ma pole mitte üks kerjaja, kes igapääw „ühe ehk teise asja pärast teid tüütamas „ja tülitamas on käinud. Ma tulen esi„mest  korda oma elupäiwil teid wacwama ja ma usun, et minu ,ja selle suurehulga pakse kuuldud saab : „Andke meile wöitu meie Vaenlaste üle!" Kuida teame, sai Ml 80,000 (kaheksa lümmend tuhat) Prantslast sõja wangiks ivõetud. Waatame edasi, kui wähe selle näitemängu  sees ristiusu õpetust tähele pannakse.  Mihkel läheb Liisa (kes ennast tajusse  ära uputas) haua juurde ja loeb risti päält: „Siin hingab Jumala rahus" Madise tütrekene Liisa Roos," kus on pühas kirjas ehk ristiusu õpetuses see tunnistus, et isetapjad „Jumala rahus" hingawad? Mihkel laulab Liisa haua juures; kaks wiimast salmi sellest laulust panen siin lugejatele nähtawale: „Surm see on kül hirmus „Kes kõik lahutab, „Aga üksi surma läbi, saan so juure ma! ~Armas Jumal taewast, „Saada inglid sa, „Kes mo kurwa hinge, wiiwad Liisa juure  ka!:,: („Tõmbab püstoli põuest, pank käib, kukkub  sekile maha.") Kus on pühas kirjas, wõi ristiusu õpetuses  see ööldud et „Jumal inglid saadab," kes isetapja „kurba hinge Jumala rahusse" wiiwad? Meie ristirahwa Jumal ei ole mitte palwesönade lobisejate,- edewate,- halpideenneaegsete  armastajate,- ega isetapjate Jumal, waid nende hirmus kohtumõistja! (Järg tuleb.) See oli mõni pääw parast seda temale -lii kurblik tegu, kui tema lõuna eel tühja > kcbu.ga oma reisi kotti kallal põlweli maas seisis ja säält seest otsis, mis weel pan- I diks panna wõiks, et mitte ome kallid raamatuid naeru wäärt halwa hinna eest i ära ei peaks viüüma lõuna söögi i tarwis. SM leidis ta kogemata ühe wöt- ! me. Ehk see küll mitte asi ei olnud, mis ! teda ollus nõ.uud aidata, siiski pidas ta seda kaua aega omas käes ning waatles ! teda. See oli tema isamaja ukse mürti, ! mis nüüd tema tädi päralt oli ning millest  tema maha Wkatud oli. Ta oli teda  koollrsssina, kui ta alles tädi juures I elss, reha lasknud, sellepärast et see ukse ! ööd ja paamad lukkus pidas. Tais kibe- i ds:d males rusi kaalus tema weel wõtit, ! kui. uks äklsle lahti tehtud sai. Võtit i reisikotti «issates, kargas tema üles et j ühe noore mehe kacnlu langeda, kelle ter- I «e »SIMS««»e oleks üht kunstniku awaldas.  Mdokf, sa pm?" hüüdis tohter. »Zch »»SvW, annas sõbcr," oli was- tvs, olen mina ka kord koduses- ! fe reeta tagasi lendanud. Rooma linn ei taht- I «»d»i»dka«a cmast mõrgust Icbti lasta, oga »s»ati »Ms Saksamaa ühe finisilma abil Ura, kes Berliinist Tiiberi-noia mölu«ZM  »« kaua arutas, künni miile üiue Mwet W«M jörcle ei Mmd kire el/r juba kaks kuud siin ning ei aimanudgi sinu siin olekut. Sääl wiis mind üks eri, mis mulle ühe siin lähedal elawa Inglasega on, sellest majast mõõda, ja üks waade sinu hiilgama sildi pääle tüütas mulle, et sa siin elad. Rüüd ütle mulle, kuidas su käsi käib? Rudolf jutustas oma noore põlwesõbrale kõik. „Waene, waene sõber!" hüüdis Adolf, kui jutustaja oma kõnet löppetanud oli. «Sina oled päris lirimaa nalja kuju. Pandiks panemine ja raamatute äramüümine  jätta nüüd tükkiks ajaks seisma - puhtarahaga ei wõi ka magi sind sellsilma  pilgul mitte aidata, aga õnneks usaldab mulle ema Brummeisen, kes Schilleri  uulitsas elab, nii palju, kui mull ial waia on. Sääl wõid sa seda kõik minuga  jagada, tule!" Rudolf wälja minemisele malmis, läks kaasa. Tema wana ülikond äratas Adolfi südames uueste kaastundmist. „Ms nii üli wäga tubli noor mees kui sina, peaks maapüäl hoopis parcmine elada männa. Uile mulle, kas sa ei ole oma õnne mitte nacsterohwaste juures katsunud? Sa pole mitte tähele pannud, mis meister Refosti sinu täädnse jüngritele ütleb ? «Õppige naestcrahwaga iseäranis hcastc ümberktü-N::  Sa pole mitte õppinud «peksjat soont õrnalt katsuma." jne, jne. «Naesterahwa seisus on mulle seks liig püha, et sellega niisugust põlastawat mängi mängida." „O! tahtjal ärgu arwagu seda mitte süüks aga nüüd üttelgu mulle keegi, et tohtri tääduse õpetus õrnat tundmist oma jüngrite südametes alandada. Õrnamaid tundmist, kui sinul, ci wöi ju kellegi! naesterahwa mastu olla. Aga - kas sull meel mitte armukest, mitte pruuti pole?" Rudols kostis; „Ei." «Ning ka pooleski olnud?" küsis Adols. „Ä ka seda mitte," ütles Rudolf ja lisas juure: „Siit saadik olen oina armastust ainult oma tääduiele pü haudunud. Ja minu praeguses olekus on see koguni  õnneks, et ma kedagit teist inimest oma «uletsa elu osaliseks ei ole teinud." „Kes teab, kas see sulle õnneks on," kostis  Adolt: ehk oleks wahest sind üks niisugune  armas, kõluste wõi pruuni lokidega tuttarlaps siiba ammugi haljale oksale aitnud.  Ta oled pane seda mitte pahaks - - oma kuure öpvimise juures natuke ükspuiicks  jäänud. Ja sellest tuleb cnamiste sinu õnnerus. Wrg :u!cd.) Isamaalt. Auustud küsimise märk (?)! ..Saarlases" 20. nr. s. a. ilmuma küsimise  pääle oli minu mõte teile oort wastust anda, nu kui teie eneste arwates rohkel mõõdul pilkamise põhjusel sisse saetud  kirja lugesin, mis teie minu sõnumi üle, mis „tähtsa pildi" nime all ilmusid, olite omast arwamisest wälja ajanud. Aga asi ep ole iga kord meie oma taha, haigus tuli ja wiitis; seega saite auustud „?" teie eneste üteluse järel,, eemal seistes ilma silmigi „tähtsa pildi poole tõstes, minu wastuse pääle ilma asjata oota ja pole sugugi imeks panna kui juba selle röömfa mõttega endid ehitasite, et ma teie targaSte  kokku palmitsetud küsimise pääle ei suudagi wastust anda. Tõsi tõeks, naer naeruks, kiusuga misatud kiivi langeb enamiste ikka ilma tahtmata wiskaja pähe. Teie kunslikud küsimised on: „Kas need on kõik kihelkonna koolide kooli poisid, kes konsistoriumis eksami teemad?" Selle  pääle on kerge sääduse teel loomuliku wastust anda, ja teate isegi seda, et kaks kord aastas kutsub meie auustud ülem kooli walitsus nimelt üksnes kihelkonna kooli õpijaid, kes koolist on läbi käinud, oma tunnistus kirjadega walla ehk küla koolmeistri eksamile, seesamina kuulutus saab kõigile tääda antud. Elu juhtumised  on meil wäga mitmesugused, ja maimu  anded on ka mitmesugused. Kui nüüd mõnel Seminaari õpijal niisugused elu juhtumised ette tulewad, et ta selle kooli eksamini ci wõi koolis käija, siis ta annab ennast kihelkonna kooli õpijatega kokku ja läheb nendega seltsis eksamile, kus ta just kihelkonna kooli õpetusse piiri järel saab kihelkonna kooli poistega seltsis katsutud, mis ometigi wähe ette tuleb. On kellegi tubli walla koolmeistri juures keegi pois õige häästi õppinud ja arwab enesel kihelkonna kooli õpetuse wäärilist  tundmist olewat, siis läbeb see ka selle eksamile ja seda juhtub wäga wähe ette tulema. Niisammasugune lugu on ka tsentral kooliga, kus selle sarnast ligikordas olemas on. Teie auustud küsimise märk, arwate