Saarlane UM Ult«!i>ins psütikk «jalshi m«»- jll Iill»l> rahwllie. UW M. Esmaspäew 18. Mail 1887. IV. aastakäik. maksab: Saaremaal aaStaS .... 1 rb. ZO kp. laremaal pooles aasiaS 1 „ „ les aastas . . . . 1 „ Li» Tuleb igal esmaspäewal wälja „Scmrlase" toimetus ja wäljaandmine Kurcsaares, kaubauulits. Nr. 10 Kirjad käiivad! Jaani kihelkonda, Saaremaal. Eesti rahwa elukombed. I Wanemate ja ülemate auuskamises. Mõõda läinud numbrites on meil jutuks olnud, et koolid ja lastewauemad meie järeletulewat  noortsugu kasinuses, puhtuses ja wäljaspidistes wiisakateS elukombetes peanmd kaswatama; tänase päälkirja all tahame nimelt mõne rahwusliku elukombe pääle tähendada ja sääl juures näidata, mis rahwale omaduseks peaks jääma ehk ära kaotatud saama. Jumalast on see nõnda loodud, et suure maailma kodanikud inimesed mitte ühesuguse seisuse ja hariduse astme pääl ei ole. Ühed on rikkad, teised on maesed; ühed suurema, teised wähema maimu annetega.  Kõrgema maimu hariduse läbi tõuseb inimese ajalik täbtjus ja wäärtus kõrgemasse auusse, ja sellega ühcS awab ka ajalik onn temale enam omad uksed, et tema warandus rohkemal mõõdul kosub ja rohkema waraga oma järeletulewat sugu sellesamma seisusse püüab ja wõib hoida, millesse ta ise kord tõusnud on. Nagu maailma suures majaelamises wäga mitmesuguseid tööd ja toimetusi on, nii peab ka mitmesuguseid töötegijaid olema. Üks töö ja toimetus nõuab enam osawust ja kõrgemat maimu haridust, kui teine ning selle läbi on ka ühed töötegijad kõrgema auu sees, kui'teised, kes liht tööd teemad. Iga maailma kodanik, kõige kõrgemast riigi tcendrist, künni kõige alama sauna meheni, kes oma talitust auusasti toimetab, wõib oma koha päül auus olla, aga igaühel on oma seisuse kohaline auu. Auu awaldust peawad alamad kõrgemate seisuste wasta üles näitama, seda nõuab haritud kombe, ilmlik seadus ja kristlik kohus. Alandlik sõnakuulmine jn truu kohuse täitmine on kõige selgem auustuse tundemärk, mis lapsed oma mancmate, alamad oma ülemate wasta üles näitaivad, aga pääle nende on ka rahmuslikud wäljaspidilised kombe auu awaldused  ja neist tahame pitkemalt kõnelda. Eesti rahwa kui kõige Europa rahwaste juureS on see üks wälmspidine auustamise täht et alam oma ülema ees mütsi peast ära wõtab. Nüüdsel ajal on mõningad selle kombe wastased, et alamad oma ülema  eeS palja peaga peawad olema. Ka ajalehtedes on selle iahwuslise auustamise kombe üle pilgates kõneldatud ja omal ajal ka öeldud et see mitte aja kohane ei olla: palja peaga oma ülemat auustada. See küsitaw mõte: Kus ja millal pean ma palja peaga ühe kõrgema seisuse ees olema; ons seda tarwis ehk mitte on juba mõni aeg Eestlaste hulgas päewa korral olnud, ja kuidas juba tähendasime, on Eestlaste hulgas üks waim lehwimas, mis ütleb et sarnane auustamise wiis mitte kohane ega tarwis ei olla, Mis otsust anname meie selle kohta? See ei-ole mitte kiidu wäärt, ega soowitaw,  et auusaid rahwuslikusi wäljaspi,diseid  kombeid põlatakse, ehk neid püütakse  ära kaotada, päälegi weel, et uusi ega paremaid ei ole nende asemele anda. Meie oleme selle kombe poolt, et alamad oma ülemate ja toimetuste wanemate ees, kes kõrgema haridusega on, mütsid peast ära wõtawad- Aga, mille pääle meie endid  põhjendame et see ajakohane ja õige on? Meie põhjendame selle pääle, et see wanast ajast saadik homikumaa rahwaSte harjunud auustamise kombe on, mis kõige Europa rahwastcle üleüldiseks auustamise wiisiks on saanud ja jäänud. Homiku maa rahwad ja kõik risti usulised auustawad mütsi peast ärawõtmisega Jumalat. Et aga ülemad ja wanemad Jumalast seatud siin maa pääl tema asemmkud ja teeudrid on, sellepärast on see siis ka pruugiks wõetud, et neid jumaliku auustamise kombega auustatakse, see on: palja peaga nende ees ollakse. Kui keegi ülema ees mütsi peast ära wõtab, siis auustab ta sellega s Ewa. R. Gicsk Järele. «l. „Ühe teise kae»»!us ehk surnud!" Teisel päcwal oli Ema tormi ja wihma läbi takisMtud kaupmehe aeda umbrohust puhastada ja ta oli seda päewa kanepi kedramiscga ära wiunud. See oli üks tõõ, vullegs ta nii palju teenida mõis, kui tulema päeWsdc soola eest ära kulus. Rüüd oli '?? päciv terwelt mõödaL ja öö laoras omad tiiwad üle kõige looduse wälja. Keegi külas ei olnud see paale mõtlenud sell õbtul mere pääle kalu püüdnm minna, ehk see küll just kesk kala püün aeg oli. BSiksc ivaese perekonna kolde tak « olnud wccl mitte täiesti ära tunnd : Wühete '.vabel rägises «sui kuitv raag, miZ tule läbi suurest kummmü» skssst Päästetud sai ja 'ärawalt silma pilguks Wgikest NrHkvtest Walgustas ja siis jälle ära KStss. Mvni kord kui tuul waljemine läbi ksrSAa ivilistas, lendas mõni sade üles ju langes kolde pae pääle, kuZ ta ühe scksdi Meudss ja siis ära kustus. Kolde kohal ja Ahe mana, koiactud kapi läbi MW sk»a mcotuulc eest marjatud, seifis haize ema woodi. Ta ci maganud mitte, «M M muidu sängis küljeli ja käed, kus jsZNe» haigus sees oli, willade sisse mässitud. Et -s! sau: oli ja kondis aru suriwad. tõstis ta macwaga oma pea üles ja toetas seda käe pääle, aga see töö oli talle nii raske, et ta malu pmnst karjuma pidi. Teine poolt seina äärest oli sosistamat jutu häält kuulda; see oligi see, mida haige kuulatama hakkas. „Knidas oli selle mustas laewamche riidis mehe nägu, kes Senta majasse tulnud  oli. Emakene?" ..Räägi tasumine, Liisa, et meie ema mitte üles ei ärata." Hääled jäimad üsna nm-.kseks ja haige laskis oma pea jälle tagasi padja pääle. „Jmnak olgu tänatud !" sõnas ta ise eneses ja pani omad silmad kinni. Eilsest saadik näitab, nagu oleks ta ennast muutnud ja nagu tuleks endine elu jälle tema sisse tagasi. Ta hakkab jälle wäitsele jvtusid ette jutustama. Pea on juba aasta täis, knS ta mitte üks kord seda ci ole teinud. „Kalda püül seisab mana rikka laemamehe  maja/' jutnsms wancun sdeuaorenwlc kes köwasle teise mustu boidis. „LuStilise pulma pilli öääl oli majast kuulda ja pnlmalised  olimad koiku tulnud, ct üäeS koss kiriku minna. Mere paal seisis paks udu ja marjas inimeste silmade cesi maimude lacma. Pruut aga märkis, et see musta punudega laen? ikka korrast ligemale tuli; tema korw kuulis rõõmu btiskamisest läbi »oMws l«ws meeste taeodusc baäli; ts kuulis õnnetuma mehe hüüdmist, kellele ta tõutanud oli teda päästa. Ta hing lendas talle masin ta oli juba ammu ta juures mere pääl! Ihu peab järele minema. Ta rutab edasi mäge mööda alla ja jõuab randa; ta näeb teda käega oma poole tõmbawat. - —" „Mitte nii walju, Ema, ema ärkab üles," sosistas maike. „Sull on nii palan; ja ma kuulen su südame tuksumist. —" „Ta nägi teda käega oma poole tõmbawat!" jutustas Ewa wärisewal häälel edasi. Sääl seisab tema kahwatanud näoga ja ta silmad waatwad kahklema pilguga tema otsa. Pitkamisi tähendas ta oina südame pääle, tahendas sügawusse ja miimaks üles Lae ma poole. Senta laotab omad käed laiale " „Sa wärrfed, Ewa!" sosistas wäike. „Tule enam mu waStu, ct nia sinu ümbert kinni hcckkata woin, see on ju paljas muinasjutt  ja sa oled seda juba mulle enne ka jutustanud. Ma ci karda mitte!" „Mul ou mähe külm, kuula kui tuul hulub! Lasi' ma Wcn ja kustutan tule ära; kui tuul korsnast läbi kolde lööb, siis wõib kergesti õnnetus sündida." „Ei, ei! /ä,'i siia, vm kardan ka, kas sa ei kuule, kuidas oncS akna pihta klopitakse?"  Üks kange Luule hoog raputas majakese roost kstllst; fiis warifoS midagi maja seina mööda ulcivclt alla- Laps karjatas walju 28.