Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. ..Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubaulitsas 10. „Saarlane" maksab: Saaremaal aastas I rbl. 3iv kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremal pooles aastas R rbl. kop., postiga saadetud I rbl. 2Z kop. Tuleb wälja iga pühapäeval. s Kuulutuse rea ehk selle ruum mak- sab S kop. M 39. Pühapääw 23. Septembril 1884. l. aastakmk Isamaalt. Snrnu aid. Surnu aid, kus meitest lahkunud armseid  omakesid maa-maulda maetakse on meile, kes meie kõik surelikud oleme, üks wäga tähtis paik, mis igaühele wähegi haritud ristiinimesele üks armas ja auus paik peab olema. Uuemal aeal on see auus ja wäga armas  pruul enemist igas koguduses meie isamaal wiisikS wõetud, selle läbi seda waikset, püha rahu paika, kus meie armsad sest elust lahkund omaksed oma wiimast und puhkawad, kelle hinge hoome, surelik ihu senna on maha maetud wiimse pääwa pasuna ja surnute üles Ärataja häält ootma, tähtjaks teha ja pühaks ja auuseks paigaks ülendada, et iga aasta kord ilusal suisel aeal Jumala surnu aca paal peetakse. Nii pahu km meie teame, wõtwad meie rahwaS sest puha pääwa pidamisest wäga suure lugu pidamisega  osa. Mõnes koguduses on see armas wiis juba nii mitte aastat pruugitaw, et seda sugugi nii aruldaseks asjaks ei arwata, et sest meie noore aea lehele tüütaksid. Ometigi tuli meile minema postiga paar kirja korraga, mis sest asjast rääkiwad; et tõife sees iseäranis tähtsat soowimist awaldakse, seega awaldame mõlemaid ühtlasi.  Teine neist Karja kogudusest saadetud, räägib sest, kuidas see armas ja tähtjas püha neil sell aastal Jaani pääwal ilusal ilmaga ärapeetud, ja kiidab suure waimustusega  seda maga liigutatawad ja maimu ülendawat  juttust mis neile Proh. Esek. v. 37 päätüki põhjuselt Piiskopi härrast on kuulutud.  Pääle selle räägib kirja saatja suure häämeelega Koikla walla noorest laulu koorist, kes oma koolmeistri M. O. juhatusel  nelja häälese koraalidega koguduse laulmist kaunistanud ja et seesama mees oma õpilastega sagedaste tähtsail pühadel kirikus oma laulmisega kogudust olla rõõmustanud  ja Jumala kiitust ülendanud. Waga armas kuulda. Meie soowimine selle noore laulu koorile hääd edenemist ses koguduses. Töise kirja sees, mis Kerlalt ilmus on üks tähjas soow, seega laseme seda kirja saatja oma sõnadega ilmuda, mis nõnda käib: „Auustud „Saarlase" toimetus! Et meil Jaani pääwal surnu aia püha ära peeti, millelt meie kogudus igal aastal suure hää meelega osa wötab ja et see pääw meil nõnda peetakse: Selle päüwaseks Jumala teenistuseks muretsetakse meile ikka laulu lehed, mida kogudus hää meelega ostab, sest, et nende müümisega meie mängu koori mõlgu (mis 252 rublast juba 114 rubla pääle on alandanud) püütakse kustutada.  Surnu aeda minekid astuwad Õpetaja kõige ette, siis koolmeister mängu ja laulu kooriga ja kõige kogudusega lauldes taga järele. Senna jõudes algaw Jumala teenistus laulmisega, kus mängu koor kõik laulud seltsi puhub. Püha teenistuse kord läheb laulu lehe pääle tähendutMmsal kombel  edasi, tunni laulu koor wiimseks selle armsa paigale Jumalaga jätmiseks üksi laulab: „Siin wiimses woodis, Hingage rahuga! Lõpnud teil häda ja silma mesi ka. Elus küll risti kandsite tasa, Nüüd wõidu rist ehitab teil' hauda. Meie küll 4 Jututuba. Ela omal maal ja toida ennast rahu sees. Jutustanud Oskar Hõckeri järele 8. f. 8. (JSrg.) Rüägi mitte nõnda, isa," hüüdis Hermann  liigutud «Hele „Mis olen ma siis nõnda hirmuS kurja teinud? Ma olen omas kooli töödes natuke hooletu olnud ja see on ka kõik." „Za pole see mast mitte küll? wastas FoMmar. Pean ma sulle ette lugema mis laiskus KA oma järele tõmbab? Küsi kurja tegijad, kes mei mangi kojas oma patufid kaheMmad, kuidas nad õigelt teelt on körwale tulnud ja sa saad Aa fee wastuse saama, et fee töö kartus on olnud. MM ei ole mitte warandust, ei wõi ka sulle «idagi pärandada jätta. Surewad sinu ?»»e»»d, siis oled sa üsna uksi maailmas oma küä pääl. Kuidas tahad sa ennast toita, kui sa midagi õppinud ci ole? Mo Wse tulek lubas mulle seda, kenasti Ma, juua ja elada ja seda wiisi oled sa juba lapsest saadik pehme eluga wiluimd: aga seda ei wõi sa mitte saada, kui m midagi õppinud ei ole. Kui kergesti ei »«K fis kuri so jume astuda ja sind õigelt teelt ära wiia, et oma elu üks pidamist saaksid, ja fee ei oleks tõesti mitte efimine kord, et seda wiisi jumalakartlikude wanemate lapsed kurjuse sisse langemad." «Saksamaal ei wõi ma oma tulewikku mitte otsida," wastas Hermann, „seda ma nään selgesti, sellepärast tahan ma Ameerikasse  minna, kus ikka meel tööd palju ja töötegijad mähe, ja üks töötegija oma palga wäärt vn.„ „Sce on jälle üks niisugune wale mõte neist raamatutest, mis sa nii suure himmuga lugesid. Töötegijate puudus Ameerikas! Wastu oksa, kõik kohad on Ml nii täis ja Ml „õnnistud" maal on raskem üks koht leida, kui siin." „Sa oled selle suure wabaduse riigi wastane, isa" ,vastas Hermann, „Meie ei taha mitte selle Ae riielda, waid anna mulle luba, minu tahtmist täita tohtida." „AH sellepärast olen ma tööd teinud", hakkas Forstmar uue südame wAuga, sellepärast  olen ma homikust õhtuni wacwa näinud,  et ma oma ainsamast pojast suure ilma mere läbi lahutud pean olema! Rinu lootused,  minu salajad foowimised langemad nüüd ühte kurba mittemidagit kokku ja mulle ei jää muud, kui see mälus tundmine, et üks poeg rõõmsasti oma isa ja ema maha jätab ja oma petlikude himmude järele teeb. Nah, jo ma siis ka seda meel kannatada wõin, kui ma omas elus nii mitu raskust olen ära wõitnud." Nende sõnadega läks ta kambrist wälja, Hermann maha löödud maimus järele jättes. Isa sõnad oliwad selle tarbis räägitud, et poega oma tühjast mõtetest kõrwale wiia. Juba wankus ta siia ja senna kas pidi jääma, wöi minema, aga himmu ja igatsus suure wabaduse riigi järele wöitis. „ Mõne aastaga wõid sa New-Jorkis suureks meheks saada," mõtles meie noor wägimees ise eneses, „ja mõninga usinusega ühe suure waranduse korjata, mis siin wöiinatu  asi on. Kui sa siis kodumaale tagasi  tuled, wõid sa meel wanemaid aidata, ja ema mana elu igat moodi ilustada. Ja, ja, hüüdis ta rõõmsasti, „armas Jumal saab juba mo ette wötmist õnnistama! Siin ei wõi ma muidugi midagi ette mötta, mälja maa saab mo kerget meelt paremaks tegema." Mõni aeg pärast sai kindlaks tehtud, et Hermann oma õnne Ameerika maal pidi otsima. Forstmar ei oleks wift seda reisi kudagit moodi lubanud, kui ta mitte täädnud  ei oleks, et ta ühe noore ea seltsimehel  siin uks kaunis kauplus oli. Selle juure pidi Hermann minema ja Forstmar oli kindel selle pääle, et see kaupurees seda noort meest ta palwete pääle oma teenistusse  pidi wötma.