käia se liikumine edasi. Seal on ennast üks Maa-liiga asutaud, mis walitsust oma kätte kiskus. Türgi walitsus ou,Mt kommissäri Maa-liigaga kauplema saatnud, arwatakse  aga, et se Whkem tüli kihutab kui soigutav. Greekamaa wasta kinnitab Türgi walitsus ikka weel sõbrust,  kas se aga palju aitab, se on teadmata.  Veyrutis  on weriue kiti ökstirahwa ja Mohammedaanlaste wahel olnud. Üks naesterahwas sai surmatud, umbes 10 inimest saiwad haawatud. Tüli on soigutud. Bulgaaria wäljaspidiste aSjade Minister on Euroopariikide  Saadikutele ringkirja saatnud ja rasked kaebtust  tõstnud, kuida Makedooniast ikka ja ikka põgenikust Bulgaaria tuleks, kes walksuse kulu peal ülespeewd saama  peaksiwad ja riigile palju tüli keksimad. Minister tähendab, et wöimatu ja pahameelelme Türgi u kii ls Ristkahwast põgenema ajaks ja palub muretseda, u a / id korda seatud saaksiwad, nuidn wõiksiwad sellest kardelamad liikumised sigida. Jutu leht. Adrataltt lesepõlwes. Jutt Thüringimaa taluelust. IV. Juba peale aasta puhkas noor Adratalu pecenaene kirikuaia pärna all. Seda paika ei käidud palju waatamas wahest, enamist Pühapäiwil tuli üks noor naesterahwas, poisikesega  käe peal. Poisikese ema ei wõinud se olla: näu peal läikis weel täieline neiu.paiStuS ja alandus. Selle kena poisikese em a oleks suurema uhkusega ümbenvaaland!  Adratalus oli muutmist olnud. Noore leskmehe kosjaafl  oli katki jäänud. Tore külawanema Knuikunde oli ütelda lasknud, et , temal poismehi kosilaLleks küll oleks; leskmeest tema ei tarwitaks". Adratalu peremees oli ennast  selle üle pahandaud ja esiteks kosja-mõtkt maha jätnud.  Rohkem kui enne, läks tema kõrtsi, kus omale esimest  iste paika otsis ja leidis. Last nägi tema wähe ja ka siis poolwiltu näuga. Seda pidas tema takistajaks uhkel kosja-teel. Kaasawara oleks tema ehk pea unuStand aga küla-lorid pahandafiwad uhked meest. Pahal meelel seisis tema kodu, kuuni keeled muud midagi arutada leidsiwad.  Küürakas Jürje otsis noore teenija sõbrust suure hoolega.  Nalja-osawus oli tema loodud wara ja se tähendab lihtlapaseS elus niisama palju, kui haritud kombe ja hiilgaw  maim ülemates seltsides. Paha meel oli küll küüraka  nalja pahaseks, aga ka terawaks teinud ja wahete-wahel  oSkaS tema neiu heledad naeru äratada ja tegi ennast selle naljategijaks. Jälle tuli snwi oma küllusega ja oma tööga. Adratalu  peremees leidis tööst meelejahutajad, onws igawuses. Sest igawust tundis tema rohkem ja rohkem. Kõrts ja kurnimängud ei suutnud teda jahutada. Wäsiud kehaga tuli tema põllult ja tuetas ennast pingi peale, mis puu all seisis. Mõni samm emal mängis poisike kitselauda wärawas ja naeris, kui talled kargafiwad ja wanade wasta sarwi katsusiwad. Aga sellest oli tema pea tüdind ja otsis  teist mänguasja. Üks walge õieke, punaka põhjaga kasivas ligidal. Lapse film langes selle peale aga selle kõrwaS on roostetand nael maaS. Poisike tunneb neid Jürje! on lehmalantas kastitäis fesugusi kannist. Weike käsi katsub, wõtab näuta naela üles ja laseb hiilgama öiekese puutumata  kaswada. Adratalu peremees oli kogemata  pealt waatand. Uhkusega hüüab tema poisikest ja tõstab teda oma põlwe peale. vMehepojast saab ikka mees", ütleb isa rõõmuga. Sinust saab kord tubli talumees !" Ja lapse poolt libiseb  silm lapse tallitaja poole, kes tuauksest wäljaastub, piimapütta pääwa kätte kuiwama panema. Need on walged, kui wärske lumi, taluperemees paneb seda tähele. /Surnud pecenaese tüdruk andis neid koera ette, et laia keelega puhtaks lakutud saaksiwad ja pereuaene ei lausund sõnakest!" ütles tema iseeneses ja wõttis ette, waese noore teenija wasta wähem wali olla ja ka poisikest wcchest oma juures sallida. V. Ja siiski jäi kõik, kui enne. Weel ei annud loodus -väljas rahu, waid kosutas suurema kiirusega, kui tahaks talwist kahja tasuda. Kesksuwi  jõudis ligemale. Adratalu peremees käis harjund kombel loodusekäigu järel, tallitas oma tööd, mis looduserammu  inimese kasuks kosutama sunnib, ja ei mõtelnud muud midagi. Aga rahu, ühetasane läbemiue töö kallal, oli temast kaimud. Tema ei saanud iseenesest viete aru ja igawus wõttis jälle wõimuft kui ka küünid ja aidad ennast rikkusega täitsiwad. . Sesuguses kaksimõtte-elus oli se wäga tema meele järel, et wana Liise uue kosjaplaaniga tuli. Sekord ei olnud wana silmad ühe omaküla neiu peale langend, waid se oli eemalt. Ka se oli Adratalu peremehe meelt mööda : asi sai wähem ilmsiks, wõis tasakesti, meeltmööda toimetatud saada. Ühel pääwal ostis tema omale uue kübara, põldpüü sulgedega, istus hobuse selga ja sõitis wälja, kaugemale wõib olla, üht lehma ostma, ütles tema. Kas kaup sigind oleks, se jäi teadmata. Peremees oli enam iseeneses kui iialgi, ja tegi tööd wahepidamata. Ka Jürje tööosa wenis laiemale kui enne; leikus tarwitas kõiki jõudu. Se ei teinud sulase meelt lahkemaks. ..Ta on ihnuspung ja kurnab igaüht wä!ja!" ütles Jürje Renaata wasta, tema tahtmist suuda ükSki täka." Renaata ei wõinud selle peale midagi wastata. Jürjega wõiS üleültse õige mõistlikult ja lahedast jutustada,  pealegi kui tema meel hea oli. Kes terme pääwa rasked tööd teinud, sellele teemad naljajutud õhtul rõõmu. Ja Jürje aitas tublist, wahetöö juures. Tuul oli wiljapuid  aidas kangest raputand ja õunu muru peale puistand. Reed saiwad kogutud, katkileigatud nööri peale rongitud, et päälvapatstet kuiwaksiwad. Ja poisike wõttis ka kõigist selles osa. Jürje wilistas temale lugusi ette, tegi temale puusi mänguasju ja oskas iga linnu laulu, iga looma häält osutada. Ka Adratalu peremees oli poisikese wasta lahke. Weikest juhtumist kitselauda wärawas, armas hoidlik, hoolas talumees äratundma, et pojal tema oma waim sees elaks, mis tarwilist asja kallimaks peab, kui mänguasja. Se legi temale rõõmu. Isa osawõtmine oli aga ikka enam wäljaspidine ja ilmus aga juhtumise kaupa. Väsimata  raskes töös nägi tema poega aga ajuti ja ei näitand  iema peale mõtlema, kui just silma all ei seisnud. Liikumata, kui wiiwimas uneuäus seisis kefk-suwe põud pitka asude peal, jõe kallastel. Näkas, kui tahaks loodus kord paiga! seista, tahaks puhata; mi ühesugusel sinal läikis taewas juba mitu pääwa. Igal pääwaweeru! oli taewas kõigist pilwe-raasudest puhtaks pühitud ja paistis, kui haljas, kollakas koolus, s Sesugune leikuse ilm oli Adratalu peremehe meele järel, mi palju higi se ka wäljapigistas. Weel üks sesugune pääw, siis oli leikus koos, juba täna õhtu wõiS wiimne õnnistus sisseweetud saada. Noor peremees wilistas  ja laksutas keelt ja weike Prits lõi seda nähes oma paksa käsi kokku. Korraga tuli mehele üks uus mõte. pWõtan poisikese kaasa", ütles tema rõõmuga. „Tule, pead wiimist koormad koju saatma!" Siis tõstis weiked üles ja pani teda wankre peale. Rutuga kargas ise järel ja sõitis wärawast wälja. Põllal tõstis peremees poega wankrelt, pani muru peale istuma ja kutsus koera wahiks ja seltsiks tema juure. Pritsuke kükitas rõõmsast lehkawa rohu peale. Pea kogufiwad  ennast igalt poolelt rutates mesilased, tirtsud ja teised loomad, üksikult ja parwedeS tema ümber ja laulfiwad igaüks oma lugu! Adratalu peremees luiskas senni wiimist kord wikatid. Pea oli wiimine kuldpäiue uisu tema jalgade eeS maas. Tund pärast seda oli wiimine wihk köidetud. Mees pühkis higi silmist, mis paksus tilkas allapidi woolaS, ja waatas korraga kohkudes taewa poole. Oliwad ilusad ilmad möödas? Üle mägede harjade tõufiwad mustad pilwed, kord-korralt wälkusiwad keerulised tuuled ja kõmas kange kõue-hääl. Suurema rutuga wiskas talumees  wihkusi wankrele. Siiski läks aega, enne kui töö walmis sai. Kõrges seisis köikuw koorm, körwid tagusiwad jalgu wasta maad. Nüüd weel wiimne wihk peale! Nüüd läks tema poisikest tooma. Nutule wenis Pritsukese nägu, kui kirjuist kiwidest, õiedest ja putukatest lahkuma pidi, kes temal siin seltsiks olnud. Isa kiitis kahkutas last ja ajas pisaraid tema silmist tagasi. Ka jäi Tikas tema juure! Poisike naeris juba jälle, kui koer kargades ees ja taga jooksis. Nutuga, pea järsku tõstis isa poisikest koorma otsa. Seal wihkude mahel istus tema pehmest, kui linnupoeg pesas; Tikas kargas jälle kui walwaja poisikese kõrwa, koorma otsa. Körwid töstfiwad jalgu ja wenitasiwad rasked koormad; kainemad näitafiwad tulewad kurja ilma kartma, ehk igatsesiwad  rahulise lauta, kus Adratalu peremees neile ikka aga wähe aega andis. Weel kord pidiwad körwid seisma, kuuni talumees waSsaku hobuse laia selja peale kargas. Nõõ! Edafi! Ja hobused jooksiwad sündimata ja .hknuMah^-kui tahaksiwad tunnistada, et peremehega ühes nõuus oliwad. Kiirust oli ka waja. Osawast käest juhitud, jõudis koorm pea jõe kosele, kust tee läbi käib. Adratalu peremees ajas piitsaga kõrwifi wette, täna sellesama paiga peal, kui ikka. Raske wanker weereS järel. Korraga koledus! Järsku ulub tuule-oog läbi puude latwade ja raputab sammelndand oksi. KeerKes tõusewad tolmupilwed maantee pealt taewa poole, mässiwad kõiki oma sisse ja rasked wihmatibad laksuwad wasta puude lehti. Teine tuule-oog, kangem kui esimene, kargab köikuwa koorma peale, muljub omad määratumad käed wihkude wahele, et need wägewa ahela piigistufest peasewad, ja wette libisewad, mis iga silmapilguga tõuseb ja juba ülemalt  poolelt loogu ja haubuaust alla ujutab, oma wahutawa  laenete peal! Maias kits aidikus oli toidu järel karjund; Renaata oli temale rohtu ja lehti tooma läinud. Ehk tahtis tema ka sulase eest kõrwale minna, nüüd kus poisike tema juureS ei olnud. Külatänawas nägi tema ilma muutust ja tahtis koju tagasi minna, kui meele tuli, et jõe ääres kangad pleekistwad  ja töusew wesi neid alla wiia wõiks. Tema ruttas allapidi, kangaid warjule wiima. Alamale ja alamale langesiwad mustad warjud. Kuiwa  õhu asemele sigis niiske kitsus ja rusus Mki elu ümberringi. Linnud puude latwades kõikusiwad, ehk otsisiwad kartlikul  lennu! warjupaika. Üksi pääsukesed lendasiwad pitkas joones jõe pinda mööda ja puutusiwad saba sulgedega wee külge. Siiski suutis Renaata kangaid pulkadest peaSta ja warjule wiia, enne kui kuri ilm lahti läks. Tema tahtis koju minna, kui teinepool! jõge Adratalu peremeest wiljakoormaga tulema ja kose pooleZuhtima nägi. SiiS, Jumal hoidku! siis hulgus tuule-oog ja tema pidi ennast remmelga wasta muljuma, et tuul teda jõkke ei puhuks. Tema silmade ees sündis se koledus. Tema tuikus ja pimedus tikkus waimu ette Aga juba teisel silmapilgul kuuleb tema jälle, nääb tema jälle; ei, se on küll unenägu? Aga mitte! Se oli tõsi, oli imeline, õnnetine tõsi! Keerutama wihkude sasist, mis wahutawa laenete peal ujuwad, lahkub üks ja ujub pitkamefi mööda jõge allapidi, kalda poole. Ja selle peal, kui parwe peal, istub Pritsuks ja lauutab käsi oma tallitaja poole! Liikumata silmaga nääb Renaata seda imetegu ja ruttab edafi. Nüüd on tema kaldal, aga juba on Adratalu  peremees tema ette jõudnud, juba seisab tema weeS ja weab parwe kaldale. Tema tõstab poisikest käte peale ja isapisarad, rõõmupisarad, esimesed tema silmist, niisutawad  weike käherpea juukseid. VI. Kuida se tuli. et õhk kii wärske oli, kui kewadesel punga-aeal? Õied ja lehed oliwad haljamad, ja linnud laulfiwad, kui muidu aga ükfi kewadel? Ka wana õueta  ew kohas ja lobises täna nii lahkest, kui mõni külaeit ega aga mitte niisamati teiste saladustest! Nenda mõtles kõige wähemast Renaata, kui mõne pääwa pärast lüpsikuga lehmalaudast luli. Ja, Adratalus näitas ennast tõeste teine waim pesitanud  olema. Peremees ei käratseuud enam, waid oli waikne ja pehme. Esiteks walwas tema kartusega poisikese üle, kui õrna wara üle, mis walju puudutamist ei kannataks  ja kaduda wõiks, ehk kui ühe pühitsetud asja üle. Siis, kui esimene liigutus wõidetud oli, siis hakkaS tema poisikesega rääkima ja nalja tegema. Ja oma enese imestuseks nägi tema, et mängimine lastega õige rõõmus aeawiide on. Tema wõttis oma.karuse talumütfi peast, kattis sellega weiked käherpead ja naeris,, et seinad kõlasiwad,  kui se üle lapse nina langes. Ülemeelisel silmapilgul  pistis tema ka oma piibu selle mokkade wahele, kes näkanud oli, et temast tubli talumees saaks. Peremehe lahke meel tegi ka perele kergitust, kõige wähemast Renaatale, Tema terwitas nüüd ikka nii lahkest, kui oleks weike teenija suur peretütar. Ja õhtul ei läinud tema kõrtsi: kodu oleks lahkem ja õlut oleks parem, kui Renaata seda kanuu kallaks, ja tema koputas neiukese õla peale, kui oleks se üks hea seltsimees ehk kui körwikaela peale lautas, kui kaeru ette audis. Ja ühel pääwal wõttiS tema tolmund lõõtspilli laudilt ja mängis mõnda armulugu, kui oleks tema weel poismeeS. Ja waatas neiu peale, kui oleks lugu sellele lauletud! Ja, tõeste, tema oli neiu poole silma pilgutand l ——- Kui Renaata sel õhtal lauda koristas ja ka lõõtspilli laudile pani, fiis langes tema film Biibli peale, mida ehk peremees ristiisa käest kingituseks saanud. Üks raske