ühes kambris, tüdruk teises kambris: Minema teisipüäw öösel kellu Z kuulis kojamees Jakowlemi karjuma, aga kui ta waatama läks, mis saal pidi olema, oli kõik pime ja waikene. Homiku kellu 6 nägi kojamees et ses kambris, kus mehed magafiwad,  oli wcilja tulnud. Kui ta ruttu kambri tuli, tuld kustutama, siis nägi ta Jakowlemi surnud  ja pool põlenud moodi pääl ja seinad ja uks ja moodi põlesiwad. Õnneks sai tuli meel kustutatud  ja siis nähti et Jakowlemi moodi, madrats, riided ja tema keha petrolcumiga kastetud ja põlema  pistetud oliwad. Teised mehed ei olnud mitte toas ja ka tüdruku moodi oli puutumata. Kojarahwas ütlcmad, et wsed teenijad olla, kui saksu kodu ei olnud sakste toas pidust pidanud, et aga Jakowleiv neid oli keelanud ja et nemad teda sellepärast ci sallinud ja piba mõnikord peksnud  oliwad. Arwatakse, et see mi st selle öösel ka nõnda on olnud, sest Jakowlemi riided ja madrats  oliwad merised ja et nemad teda on mahalõõnnd,  kas meelega wõi tahtmata ja et nad pärast tahtsiwad maja põlema pista, et nende kuritegu ci pidanud awalikuks saama. Kõik kolm teenijat ou kinni pandud. Wenemaalt. Peterburi kubermangus, Qudowa maakonnas.  Tänawunc suwi ci olnud meil Oudowlastel  mitte önnistaw, maid õnnetu. Kewade sadas palju nuhina, siis oli tõunwilja alla maaharimine maga wacivalinc, kui ta tõuu milja maha tegemine  oli möga waewaline. Kui tõuu nüli kõik maha oli tehtud, fiis tuliwad ktiuvad ilmad; aga wäga mähe wihma. Kus fiis kuiwad kõrged ehk sawised maad olid, sääl hakaS wili wäga harwal kaswmna, siis tuli Augustikuul külm, see katsus  fiis kõige paremad wikja põllult läbi. Mis parem wili oli, säält mõttis parema sisu ära ja kestad, õled jättis üksinda põllumehe omaks. Rnkkisteft sai 2—3 sccmcd, odrad 2—5 seemed,  kaerad 2 linade seemed 1 — kartoflid 2—B ja herned 2—3, tatrad 2—lo seemed. Rukki saak oli tänawu rohkem kui poole ,vähem mullu aastast, niisama tõuu wilja saak oli enamiste poole wähem mulle aastast; aga selle wastu oli tänawu heina saak heaõti rohke, nii et iga üks heina saagi poolest mõis rahul olla. Ilmad on nüüd weel sui moodi, aga puudest lehed oa ammu kadunud ja wähem saab ka nüüd nii palju ct tee röõped ikka sopased on. Karjad käiwad weel igal tulel «Ajas, et küll wahest ivaljud tuuled see ci takista siiski looma rohumaalt.  Zll. Mõnesugust. Peigmees ja surm. (Ots.) Lord jäi wsvcke ka haigeks jooksma tõbcga, see WaevWs teda Kivaste, ja kui ta jälle paremaks sai, jsüs ta seds jälge järele, et teine jalg põlwcst  Kweraks jäi, manale käis kargu «aral; aga. mis W «iga? lapsed armastasid ja kandsid teda armee lufe „Nte pääi." Ühe ssSts oli wanakc kargu waral juba käinud ja felMs kvNMstearjimud, nõuda, et W suure-' töhclgi ci pannud. Rüüd tuli talle korraga kange pea malu. mis sellega mööda läks, et teise silma nägemisi kustutas. Ma meel kahe wõrrs püütud lapsed oma armastust wouakrsc ivastu ül.: n.'ÜL ja ta wanadusc paäwi Msssks tcha. Juba jällegi oli aasta sest teisest haiguse korrast »ZMS js ««nake ei pannud sest suuremat tähelegi.  et ta kargu marul kais ja Lhe ainsa silmaga «sstsS. LsM sündis temale parema Vr>« sisse wali kuhu üks paise kasivas, mis sellega mööda läks, ct selle loriva kuulmist hoopis kiuni pani. Laste armastus taSwis ega haigusega isa mastil ikka suuremaks, ct wanakese elu ikka lõbus pidi olema. Ühel õhtul istus wcmake põlema ahju suu ees ja tõmbas rahulikult oma piipu, sääl koputas keegi  kambri ukse paale, isa mõtles oma mana küliluu  teda kutsuwad ja astus kambri. Sääl istus nüüd tema moodi ääre pääl temale meel peigmehe põlwest tuttaw surm ja ütles: „Tcre manale, nüüd tulin! oled wist juba minu järel ootnud?" „So oh, wõi ootnud!" ütles mauake pahal toonil, „kuü sinu lubamine? Sa lubasid mulle enne oma jälle tulemist kolm kord tüütust anda, kuidas sellega lugu on? ma ei ole jo ühtegi meel selle mastu walmistanud, mull on siin meel palju tegemist. Mo kahe pojale olen juba päris kohad muretsenud;  kolmanda pojale kohta osta, on kaup meel käsil ma ei mõi nüüd meel mitte surra, mull on palju asju siin meel toimetada cnnegu lapsed järje püüle saamad, ma pean neid oma nõudega aitama, sest nad armastamad mind wäga. Noorem  poeg peab nacst mõtma, neid pean ma pärast pulmi koha pääle säädma, n. t. s., palju, wäga palju on mull meel siin toimetada. —Jah, aga kus meel sinu lubatud ette ütlemine? ega sa narr ei taha olla?" — Selle pääle wastas surm: „So oh, wõi ep ole sa meel ühtegi minu tulemise mastu walmistanud? wõi ep ole sa minu tulemise tüütust tähele pannud? Kui ma esimist kord oma tulemist tüütasin, siis wõtsin ma so teist jalga ära ja andsin sulle kargu tunnistuseks,  et sa tõest minust tääda oled saanud; teisel  korral wõtsin ma sinu teist silma ja kolmandal korral wõtsin ma sinu teise kõrwa kuulmist ära tunnistuse märgiks, et minu täätamisi ci wõi ära salgada: haigus on surma käsk." Wana isake ütles kohkudes haledal toonil: „Aga ma ci ole jo meel mitte selle mastu walmistud,  ma ci ole meel mitte öiete patust pöörnud, pai surm, anna seks meel aega!" Surm wastas: „W«skmmnent aastat andsin sulle aega oma maapäälsid asju toimetada. Kolme aasta eest täütasin enncse tulemist, see oli so malmistamise aeg, minul ei ole sinu patust pöõrimsega midagi  asja; surm on patu palk. Mina sinu palwest ei hooli, muud kui: liikmed sirgeks, silmad kinni ja käed risti rinna pääle, ja lähme! siis on asi tehtud." Armas sõber, kas sina ehk oled juba mõni kord surma käest sõnumid saanud, et ta tulemas on, wõi on sinul üks teine kontraht temaga? Ma arwau selle pääle sünniks mõtteida. Helde siidda. Mannusc Mihkli Aare oli tuline maga inimene,kelle mesised silmad arivasti palmctajatc pinkis pundusiwad. Tema süda läks ka leeme pehmeks igaühe ligimese häda nähes. Näitame kord üht -väikest proowi, kui sügaivase õige usu taim tema hea südame sisse omad juured oli ajanud, see naitus teeb tema usu elamust awalikuks,  sest usk on armastuse läbi tcgcw ja usk ilma tegema armastuseta ei ole muud, kui surnud usk. Kord! tuli teisest -vallast wacne wabatniku tüdar Liisu, kelle mõlemad -vanemad kade „Liiwa Annus" ~Mulla Matise" perekonda oli talitanud meie helde südamega, uskliku Mare tuppa, just sellesilma  pilgul, kui tema naabri pcrenacne Leen, kellega nad praegu jutud olid läbi jahmatud ja uksest wölja minemas vli. Waest last Liisut uähcsplahn-atafid  helde südamega percnocsc Marel fil mad üle ääre wctt täis ja hüüdis haledal ja kahctscwal toonil käsi kokku pigidadcS: „OH sina helde Jsssick Jumal! Nääd sa armas Leen seda mäest last? ei tall ole enam õiget särkigi sclgas, ega muud hilpu ihu katteks! isa-ema tall pole enam siin ilmas, neid on surm ära koristanud,  ei tall pole wilja tera põllu pnäl kasivamas kõhu ivaraks, ei liua nuuti ega lamba willa katteks kusagil paigale pandud'; oh Jumal! jah, see wüike wacne inimese loomvke peab ka meie õde olema, ci tall pole suu täit sohu pista ega hilpu ihu pääle panna! Jumal kuuleb ja nääb ülemalt, mull on kanga rullid küll kirstus seismas, aga, just praegu ei ole neist mitte ühte käsile lcigatud, muidu ma annaksin. Püha Jumal kuuleb ülewelt, ma annaksin waese lapsele terme särgi täie riiet usua uksi oma käest. Peaks helde Jumal kellegi teise inimese südant niigi palju liigutama, et ta särgi cina jägu riiet annaks; käised ja krae jägu annaksin omast heast südamest üsna muidu, sest nii suur tük riiet on mull praegu lahti ja ivaese kerjaja lapse särgi tarwis peenike küllalt; wõi tema sugune ehet walitseda wõib." Nõnda rääkis usklik maga ja helde, hea südamega Mare. Naabri Leen ei lausunud sõnagi, maid wõttis öösel oma särgi kirstust käsile, (kanga rullisid tall ei olnud) tegi pisemaks, pani teisel hoomiknl salasa wänse Liisu selga, pisuke ivööko ka pääle, ja nüüd oli laps walge nagu kulu jänese poeg. Et ta seda küll salaja püüdis teha, ma tean siiski, et selle Ühe silmad, kes kõige ustawam waeste laste eestkostja  wöörmündcr on, seda rõõmustades tähele on pannud, mis ta ilma inimeste täüdmata tegi. Kui Mare pärast wäikest Liisilt uue särgiga nägi, siis tänas ta liigutamal häälel Junalat, et see tema palme pääle (!) kellegi hea inimese südant lahti teinud, et see waese lapsele ihu kattet annud, ja ütles minnaks meel: Nõnda peame meie ikka waestele püüdma hea teha, see on Jumala meele pärast." Tõeste, süda läheb täide niisuguste wagade pääle mõtledes; aga niisugust häbemata südamo heldust ja haledat ussisilma wett, on weel maa pääl leida! Tunneme weel teisi clanikusid siin päikese all, kes kõiki häid tegusid oma nime pääle tahaksid lasta ära ristida; oga kõiki paha töösid ja sündimust laseksid nad lahtise lehtede pääle ligimese nime pääle ära trükkida ja iga wärawa posti ja kõrtsi nurga külge üles lüüa. Aga „usk on ja jääb ilma tcgusita surnud." Ühel wäikscl mehel oli õige käre ja kannatamata  meelega naene, kes temaga homtikust õhtuni nagu Mops Muriga urises. Ühel pääwal lõpcs mehe kannatus ka kord otsa ja ütles paha meelega: „Pea suu, wana kadaka põõsas; mis sa alati lõugutad!"  Kohkudes ütles naene: „No nüüd on walgc wäljas! sina lurjus ci häbene mitte nii jämedal kombel oina laulatud abikaasa pääle kargada oma sõnadega." Mees ivastas: „KaS see siis nii ime on? sina rabistad minuga iga päüw ja seda kord hullemini" „Ja" wastas naene, „sina oled ka sellega harjunud, aga mina meel mitte; seega talitse ennast! Part. KaZ tead Mais, uus imet ma täna oma silmadega nägin Mats. Mis siis? Pärt. Mõisa Opman kirjutas lõhkise sulega. Mats. Ta on tünsi nägemisega, eks sa seda talle ütlcnd? Pärt. Ei ütlcnd mitte! Härra. Kuule postimees! sina saad üsna wedcledcü leiba, ega sinu oma räämadel sest kirja wuasl role osa saamid, „o:r.a oale higi seeS pead sa leiba sööma?" Postimees. , „OH härra! iga õhtu sõõn ma sooja leeme kõrwas pale higiga ka leiba." Wastutoza rcdakwr: Hs rtsiz S«U.