Tallinna Sõber M 42. Wtle« a»»taläik. Tallinnas, A. Wiina-kun pääwal IBBZ. Ultiildtit geiltkht EtsttrsthWiiit ««ai js lisnidrs. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinna» LindforS', päriate triikimajaS: ,a«.gs S rubla, 40 kop. pool-aaSta» 1 rubla 40 kop Koju ehk poStiga saadetud: g rubla psol-aastas i rubla 70 kop. Kuulutused «atisswad iga rea eh» selle aseme pealt s Kop. Tellimised «võetakse wasta: Halliunas: Li«dsors'i päriale trükimajas. SeterLurgis: J. S. Seelandl, v»sqspWua H 54.-Harlus: W. Just. - Ilakweres: L. Wattly. Saides: A. ScidekSerg. Kapsakus: H. Kollberg. -^Lihulas: A. Mttner'! paadis. Mkjaudis : K. J. Karow'i raamatupood. Kuuresaares: Hh. Lange.—Maal: kuida iseäranis kuulutakse. Vastaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Baltiskis, kirjad kärwad Baltiski (Baltischport Laaarkouill-lloxrr..) . Maua.ZMa«ke mõtted ja Noor-TestlaSle ..ühendus- Omalt maalt: Tillumast: Lutheruse miilestuse. RegMer. korjandusest. - -Ärritamisel, Lutheruse mäl-sius-pNha wasta. - Moltshauow. „ Estonia" Lauluselts. Abitegemise asutuse palwe. Kõrge wanuduS. Kuri tegu. , Walgus" la 'Waueinuilii". Baltiskist: Sakalaste himu MeremeeSte-kooli asjus, Õnnetus. Nakwerest: Kurjad ärritamisel,. - . Kalewipoja" Seltsist. - Tartust: Tulekahjud. Schwarz. - Kätte maksjad. - Kiljus saarelt: Õiendus. Malgast: Seminari uns juhataja. ilmasaagid. Riiast: Seltsidest: Suur wõit Wladimiri asutu». Kuuramaalt: Baron Noldcui mõrtsukad. Tulepanemised ja hobusewargnl-d. P-tcrburgist - Bulgaaria saadikud. Sarah Beckeri mõrtsukatest W-ima-mõrtsukaS. Kahhanowi kommission. Graf Todlebcu. Mohilew-Podolskist: Õnnetus. Woeralt maalt: Saksamaalt. AuStria-Unarumaalt. Prantsusmaalt. Kiriku teadused. Wana-Eestlaste mõtted ja Noor-Eestlaste "ühendus". Meile kirjutakse Harjumaalt: Meie «viimane kiri, mtõ Teie lehes ilmnõ, näib ,Eesti Postimehe" toimetajat kibedasse pahandanud olema. Kui lubate ruumi, siis tõstame  natuke. Seekord hakkame Juudi moodi, ,Eesti Postimehe" kirja alt ülespidi arutama, et kahiluS kaukS. Seal üteldakse  : /Muidugi on kahtlane. kaS ««eed Üleüldse Eestlased on wõi ei ole." Selle peale koStame lühidelt: Tõeste Eestlased ! Et meie Läänemaal sündinud ja nüüd Harjumaal  elamaS oleme, sellest ei ole «viga. Läänlane on ikka rohkem Eestlane, kui Sakalased. Kui ristimise raamatut tarwis ou, siis «võib saada. Eest! PoSlimeeS" kaebab, et temale tosin süüsid selga paneta; tema et olla midagi alatumal «viisil Lutherusest kirjutanud. Meie ei hakka siin sõna sõnalt arutama ; seda wõib igaüks ise ,EeSti Postimehe" Nr. 32 seeS järel «vaadata. miS waim sealt wälja lehkab. Seda aga ütleme, et see meid kohkutaS. ja et see «väga uue Lihula waimu järel maitses. Kui Dr. Hermann ennast nüüd täielt Ewang. Lnth. usutunnistuse kiriku liikeks tunnistab, siis oleme meie esimesed, kes ennast selle üle rõõmustawad. Dr. Hermann «võiks ka ütelda, et Mrulane" on selles aSjaS palju inelumamal «viisil kirjutanud. Selle peale koStame, et meie seda koguni mitte imeks et pane. /Virulane"  on ennast täieSte üle au,md. Temast ei ole tõstel  (usklikul) Eestlasel ühtigi loota. Kui palju ta ka waga tallekese nägu püüab näidata, Januse nägu ja hobuse jalg paista,vad nii selgest wälja, et nende seletuseks koguni mitte «väga terawat silma et kulu. , Virulase" hnlgaw täht ongi kustumas, ja keegi tema haua peale kabelit ei ehita. Kui meie wanad Liht-Eestlased ,Postimeest" tera«vamalt  noomime, kui /Virulast" ja teist Sakala tuisupäid,  sits et tähenda see mitte, et meie tema elu kallale kipuksime. Meie soowime temale õige pitka iga, aga ka üht tõsist ja täielikku tundmist EeSti rahwa «vaimu omadusest.  See omaduS käib nii kindlast käsi-käeS meie Ewang. kirikuga, et keS sellest lahutada ehk seda kuidagi wiifi halwakS  teha püüab, see haa,vab Eesli rahwast tema kõige SrnemaS südame põhjaS. Meie ei kirjuta mitte selleks, et õpetatud meestega rammu katsuda tahaksime; selleks on meil «vähe osawust. Meie soowime üksi ja ainu, et aealehed seda wana EeSti fisu tundma saaksiwad ja seeläbi ühe lõbusama, kosutawama toon! omas kirjades aluötakflwad. See nüüdne wihawaenu kihutamine meie rahulise kodumaa kodanikkude, seisuste ja olemiSte wahel ja waSta ülepea, ja Eestlaste wahel iseäranis,  see on juba nii inetu ja läila, et iga mõistliku inimese südame pöörlema ajab. Niikaua kui aealehed wihawaenu tülwamtsel kuulsust ja rahwa osawõlmist omale teenida tahawad, niikaua ehitawad nemad liiwa peale. lialgi ei ole selle põhja veal jäädawalt midagi korda läinud. ~ , . ... Edast ütleb ,EeSti PoStimeeS", tema ei salata mitte, et haridus meile suuremalt osalt Saksamaalt tulnud, aga Tall. Sõb." kirjasaatjad olla unustanud, et haridus maailma omauduS on. Niipalju aimu wõib meil sellest ka olla. aga kui PoStimeeS minule uued saapad kingib, fltu mina et ütle mitte: ,maailm audis", waid mina ütlen: ,PoStimeeS aitäh, oled wa tubli meeS!" Nenda peakS ka ülemal nimetatud aSjaS olema: keS meile annab, seda täname. Kust tema seda wõttiS, see ei ole meie asi, aga tänamatakS teha inete endid ei luba. ,PoStimeeS" ütleb edasi, Sakslased olla Piimases Prantsuse sõeas ka tänamata olnud oma harijate waSta. —Mis «neil sellega tegemist ou! Kui üks «vana koolipois koolmeistri karmust kinni «võtab, ega teised pruugi seda kohe järel teha. Ka ei teinud nad seda lusti pärast, «vaid koolmeister ise kutsus ueid oina pead sugema, «uis siis ka hoolega tallitatud sai/) Edast: Meie alla unustanud, et Eesti meelised mehed Eesti haridust «viimasel aeal kõige rohkem edendanud.  Meie ei tah, siin selle üle waielda, mida ja keda „ Eesti Postimees" siin ?Eesli meeliseks" nimetab. Seda peame meie aga «neele tuletama, et meie kirjas põhjawõi  aluse-panijatest räägitud sai, ilma kelleta Eesti maimule  nii kõrget koda ei oleks ehitada «võidud, kui meil nüüd juba on. Mina, nende ridade kirjutaja tean «väga heaSte, kuida need alnse-panijad 40 aastat tagasi oliwad, niinelt mõisnikud ja kirikuõpetajad Mäletan «väga HeaSte, kuida Waua-Wigala herra, Barou Boris Üksküla, meid sagedast koolituaS «vaatamas käis ja meie temale nii palm «vaimulikku luulust ette laulsime, kuida meie silmad hiilgasiwad  kiituse ja kingituste üle, ja et ta nii lahke meie wasta oli. Mäletan «veel, kuida tema ükskord kooli warawaS  ühe poisile, kes wärawa lahti tegi ja seal weel ühe küfimese peale osawalt kostis, oma punase siidi taskurätiku kinkis, sest et temal muud käe pärast ei olnud. Niisugust aSju ei unusta keegi tõsine Eestlane ära. Dr. Hermann «võib küll ütelda: „See on üks wanameeline,  õpetamata Eestlase lori, seda ei tohi nüüd uuel aeal enam «neele tuletada. Meie oleme ise kõrgest õpetatud mehed, mis meil nende aluse-panijatega tegemist on? Need oliwad Saksad ja üks Eesti waimune «või meeline meeS ei tohi nende «vasta lõbus ja tänulik olla." Siis ütleme meie: See on eksitus! Need oliwad ja on meelgi sündimise poolest Sakslased, aga on meiega ühes suure Weneriigi ja meie kitsama kodumaa kodanikud, kellel seesama Eestimaa otse ja täieSte nii armas on, kui «neil, ja miS keegi ei wõi salata, kes Eesti rahwa edenemisest osa wõtawad ja ennast selle üle roomuStawad, just nagu meie. Et see aga ühel «vaiksel, mõistlikul «viisil sünnib ja uuemeelise tuisu joonega kokku ei mahu, sellepärast sõimatakse  neid Eesti püüdmiste waStasteks. Edasi ütleb ,Eesti Postimees", et Saksa lauluseltsid hea meelega Eestlast «vasta «võtnud olla. See on jo fiis nähtaw tundemärk,  et sealt poolt wihawaenu karta ei ole. Kui ««reie «nitte ise suure käraga aida wahele ei teeks ja lõbusast kooselamist et rikuks, fiis oleks meie kodumaal ülepea lõbusam  olemine. Otse see on üks peaasi, mis meid,rahwameeSte"  waöta üles astuma kibedast sunnib. Meie ei sõdi kellegi wasta, kurja kiusu ajamiseks; meie soowimine on, üht rahulist leplikku «vaimu äratada, «uis läbi üksi ja ainu meie Eestimaa õitseda wõib ja meie mahti saame rahulisemale ja paremale elukorrale jõuda, kuna nüüd wihawaenu kihwt igal poolel meie elurõõmu rikub. Seal ei pruugi Dr. Hermann imeks panna, et «veel Eestlasi on, kes niisuguse asja eest kostawad ja kokkuleppimist kosutada püüawad. Meie teada on see üsna looduslik ja inimlik. *) Meie teades ei ole Prantslased iialgi Sakslaste olnud, waid mõlemate haritus sigis ja kosus, ühel aeal, Ladinakeele rahwa haridusest ja Ristiusu õpetusest. Saksamaa ja Prantsusmaa on kaks iseriiki, kellel oma maa ja wõimuSkonna piirete üle ikka omad tülid olla wõiwad ja ikka oltwad. Meie oleme siin kõik ühe Keisri alamad ja ühe isamaa kodanikud. Kulda „EeStt Postimees" siin sellest kärast, mida „rahwamehed" ja Sakalased meie ühtse kodumaa sugvde ja seisuste wahele stgitawad, nagu ühest sõrast kahe riigi wahel, rääkida Võib, sellest ei suuda meie aru saada. „Tall. Sõb." toim. Ka on meile sel korral üsna nähtaw pilt ette juhtunud, kuida leplik waim kosutab. Kust see tuleb, et Lätlaste ,Austra" õitseb, kuna meie Linda" närtsib? See tuleb sellest, ct Lätlased mitte nii terawad suguwere kurnajad ei ole, kui meie. Kõik maakodanikud, nimelt kaupmehed «võeti rõõmuga osaliseks wasta. Sellest tuli Lätlastele nähtaw kasu, et asjatundjad mehed kohe hakatuses seltsis oliwad, kes oma osawusega asja õigele teele juhatasiwad. Mis tegime meie? Kõige tähtsamad kaupmehed soowisiivad osa wõtta, aga neile kslaS niisugune kära wasta. et rõõmsad  oliwad, terme nahaga saalist wälja saada. Nüüd paari aasta pärast näeme seda «vilja. mis asutusel külwatud sai. Kus on need kiidetud kasud? Kas kuuleb mõni mees midagit omas taskus kõlisema? Meie teada küll mitte! Kui „Linda" sel kombel edast wedeleb, fiis wõib iga osanik  mõne aea pärast omast rahast ütelda: Jumal andis, kurat «võttis! Kõik see kahjulik asi on ,rah«vau«eeste" kiusu ja kokkuleppimata lõhkumise waimu «välja lautamisest tulnud. KeS seda ei näe, see on pime! Aleksandrikooli asjus anname „Eesti Postimehele" süüks, et tema palju sellest on tegemata jätnud, mis tema teha «võis, et tema kunsthääle meistreid üle oina pea kaswada  laskis. Meie oleme neid kunsttükkisi oma silmaga näinud, ja Postimehel ei olnud küll ka teadmata, kuida õpetaja Hurti «vasta hääkefi sepistati. See oli üsna jälk näha ja kuulda. Lõpetuseks ei taha meie ? Eesli Postimeest" mitte erakondlaseks  parteileheks sundida, «vaid soowime, et temast üks üleüldine tõsine Eesti aealeht saaks, fee on puhastatud  Sakalaste kiusu joonist ja toonist. Meie tuleme ikka ja ikka selle peale tagasi: Leplik ja lõbus waim kosutab, wihawaen kautab." Mitu Eestlast. Niipalju meie kirjasaatjate poolest selle üle, missugust lepitust ja ühendust Wana-Eestlased igatsewad. Teiselt poolelt koStawad nüüd ka hääled, mis ühendust himustawad.  Sakalaste poolt leiame Nr. 41 sees ühe juhtkirja: pPalweEesti ajakirjanduse parandamiseks." Sellest ei wõi suuremat juttu olla, see on wana tuttaw lugu: ,Heidke Sakalaste alla!" mida seal lauletakse.  „EeSti Postimehe" juhtkiri: ?Eesti ühenduse püüdmisest", selle lehe Nr. 41 sees, wöib küll tasasem, osalt ka laiema aluse peale rajatud olla, aga ka selleZ on nii palju ükspoolist nõudmist, et see omaS wiimases joones muud ei ole, kui jälle kokkukutsumine «võitlemisele, kuna meil rahu tarwis läheb. Seda kirja tahame läbi «vaadata. „ Eesti Postimees" lueb kõik ne.d kahjud üles, mis Eestlaste isekeskisest tülist tulewad, ja leiab: Esiteks, ct „ Eestlaste eneste seast enam nii palju armastust ühe teise waSta ei leita, kui enne/ Kust ,Eesti Postimehe" noor toimetaja oma msedupuu  saanud on, millega Eesti rahwa endist ja nüüdist armastust mõedab, seda meie ei tea. Just õigeks ei wõi meie seda kaebtust ka mitte pidada, kõige wähem mitte EeSti rahwa suurema ja kindlama hulga kohta. Aga meil on nüüd kaks tõugu Eestlast: Ühed on wanad ehk Küla- Eeftlased, teised on uned, noored ehk Seltsi-Eestlased. Küla-Eeftlased elawad niisamati rahns oma keskiS ja teiste rahwasugude wasta, nagu teised Ristiinimesed ka, osalt ehk weel paremini; Seltst-Eestlafed karatsewad omakeskis ja kihutawad käratsema teiste rahwasugude wasta. Aga mis seal parata? Seltsidel kutsutakse waimustalud kõnedes >«võitlemisele"; wäljaspoolt ja niipalju wastaseid ei tule, kui alaliseks «võitlemiseks kulub. Mis seal siis teha, ekS