Saarlane Aleiildüle poütikll ajaleht Raa- ja liunarahmle. M 38. Teisipäewal, 10. Oktobnl 1889. VI. aastakittk ! I „ 2K „ ! .Z > Ilmub igal Kuresaares kauvauulitsäs »r.'l 7. Kirjad kiiiwad: Saarlase toimetusele. Kuresaare. Kuulutuse rida ehk selle ruum Natuke Mustjala panga Mareta pühast. Ma ei tea, kas kõik „Saarlase" lugejad on Mustjala panga müüri näinud; sellepärast  tahtsin ma sest natuke kõneleda. See on tõest üks looduse ime, meie wäiksel Saaremaal. Seda imelist kalju müüri käiwad igal suwel palju saksu waatamas  ja uurimas, sest ta on wäga imestamise  wäärt asi; ülewelt alla waadata, on üsna hirm, aga meel hirmsam on ta mere poolt ülespidi waadata. Mõnikord, kui mered maas on, siis wõib jalgsi müüri ja wee wahelt läbi käia, kunas seda muul ajal ilmaski wõimalik pole, sest et wesi ikka künni wastu müüri laenetab. Kohutaw on ülespidi waadata, kus kalju rahnud ripakile kaela ähwardawad kukkuda, aga ometi seisawad  nad looduse wäes kõwaSti kinni. Ütelda ma praegus just ei wõi, kui kõrged nad ülepea  on, aga kõrgus on tõesti rohke. Kui ikka mõni ülewelt alla libiseb, ei see all enam hingata  ei wõi, selle elu küünal on kohe kustunud. See on praegus panga küla rahwal isa 4s«kOft-MWs«fsamch/- et- nad Igm naota Mareta päewal panga müüri pääl püha pidawad; senna saab siis õlut ja wiina muretsetud ja lastele saiju, nõnda et iga üks, kes aga jõuab jalgu taga wedada, olgu see noor wõi wana, see ikka Mareta püha pühitsemisest osa wõtab. Rahwa jutt räägib: Kui Panklased Mareta püha õieti ei pühitse, siis peab see pank sell aastal nende käest ühe ohwri omale pärima, olgu loomade ehk inimeste seast; sellepärast saab siis see püha wana usu põhjusel, iga aasta wana harjunud wiisi järele toredasti ja lustilikult pühitsetud. Nüüd armsad lugejad, wõib ehk mõni teie seast küsida: Mis põhjusel seda püha siis ükskord on pühitsema hakatud? Waadake, üks manamees jutustas minu wastu seda nõnda: Wanast olla üks kord üks laew mere pääl suure udu pärast ära eksinud, siis on selle laewa kapten tõutanud senna kohta kabeli ehitada, kus poole ta aga terwisega  maale peaks pääsema. See olnud just Mareta päewal, kui ta panga randa, ilma mingisuguse wigata õnnelikult pääsis. Siis oli ta kohe senna ühe neljakandilise kõrge aja lasknud teha ja ühe samba senna kesk paika; samba otsa saadud üks suur kellu pandud ja ka katus pääle tehtud; katuse pääle seatud üks suur ritw püsti, kelle otsa üks kuld kala sai pandud, siis on ta kõige küla rahwale Ml õige rohkesti süüja sa Mm auuud ja winnals tse romanud: „Kui teie mitte igal aastal Mareta päewal minu päüsmise mälestuse pidu ei pea, siis saamad õnnetused teie kaela langema  !" Nüüd saab seda püha, kui laewamehc pääsmise mälestust iga aasta pühitsetud. Enne sai sääl kiwist kabeli sees homiku ka Jumala teenistus peetud ja pärast lõunat oli pidu pidamine, aga wiiekümne aasta eest kadus Jumala teenistus ära ja paljalt joomine on üksi weel järele jäänud, kaon see kabeli koht juba ära kadunud. Mälestus seisab aga künni tänapäewani alles. Nõnda kaugele ulatas nüüd minu teadmine  Mustjala panga Mareta pühast. Nüüd palun aga weel panga küla wanakesi: kellel ehk selle püha pühitsemisest paremaid teadusi oleks, see olgu nõnda hea ja wõtku suik kätte, ehk lasku ka nooremaid seda etti ütlemise läbi teha ja kirjutagu seda „Saar lasele," sellega saaks siis minu lühikene kir rohkem täiendatud, ja iga noorem saakteada,  mikspärast niisugust wanu mälestus saab nüüdsel ajal alal hoitud ja pühitsetud Ja lõpeks seda ka, kus see kuldne kala jäi kui kabel ära lagunes? Isamaalt. Kuresaarest. Imelik on igal inimesel sr omad rohelised mundrid ära heidawad ja paljak jäewad, kunas seda ilmaski nii wara pole eti tulnud. Ka Kärla poolt kirjutab keegi sõber meib et sääl metsadega niisama sugune lugu olla. Jg aasta on ikka wahest kuni Nowembri hakatuser weel puude kulges lehti näha, kunas selle aast Lume all. „Minu poolest tea seda, seda wõib igaüks  teada, see ei ole kellegi saladus." „Ma olen aga weel näinud, mis siis edasi sündis," sosistas Anton, ja ta silmist lökendas rviha tuli. „Kas see ei ole ka mõni saladus? Ma tean wäga hästi, miks sa seda nelki nii tungiwalt kätte tahad. Sa kardad selle tulipea ja nukra poisi wiha, kes neid sulle andis ja tema ei tohi neid minu käes mitte näha- Sa oled tublist tema oheliku otsas! Uhkel Sandla neiul on hirm tema eest!" See mõjus selle uhke tüdruku kohta, ta ajas ennast uhkelt sirgeks ja hüüdis wihaga: „Jäta seesugused lapsikud jutud maha, Anton! Seda palun ma sinult!" „SnS küll, kui sa see nelgi mulle annad, muidu räägin ma kõigile poistele, et uhke Suusi on omale taltsutaja leidnud!" „Narri tembud, minu poolest, kui tahad, wöid seda roosi pidada!" ütles Suusi nüüd poolteed nuttes ja tõukas Antoni käe tagasi, mille sõrmede wahel ikka nelk weel alles oli. Siis aga pööris ta temale selja kohe ja jättis teda üksi, ehk küll tants weel lõpenud ei olnud. Rutusti astus ta teise tuppa, istus senna ühte pimedasse nurka maha ja laskis oma paha tuju mööda minna, enne kui ta jälle teiste tantsijate sekka astus. See tuba oli siin teistest inimestest enamiste tühi ja ta mõis ilma segamata istuda. Kõik tema mere sooned peksid tormilikult ja tema surus oma ninarätiku kõwaste palge ette, et seega pisaraid tagasi hoida. Antoni kõned oliwad temal täieSti waStu meelt ja ta pahandas ennast nüüd selle üle, et ta temaga mitte hoopis teisite ümber ei käinud. Aga ta tundis ka, et tema pilkamisel oma jagu põhjust oli, sest ta kartis tõesti Kristjani wiha, mis ta nüüd maitsma pidi, kui Kristjan  seda nelki, millega ta temale oma armastust oli üles tunnistanud, Antoni käes näeb. See saab temale haiget tegema ja teda wihaStama ja kas temal ei ole nüüd põhjust Suusi wostu-armastuse kohta kahkleda?  Ei, see ei tohtinud mitte olla, seda ei ole ma mitte tahtnud, siis wõib küll kõik meie wahel lõpeda, igawesti lõpeda. Kas ma ei ole siis ise oma õnne ära rikunud ja kõik kerge meelega ära mänginud! Seesugused  mõted käisiwad tema peast läbi ja ta kargas ahastult oma tooli päält üles ja ruttas tantsusaali tagasi. Tema pidi seda nelki tagasi saama, enne kui Kristjan teda Antoni käes näeb, pilgaku Anton küll nii palju kui tema tahab- Aga kus oli Anton? Rahutult wahtis Suusi kaksipidi tema järele ümber ja tungis rutuga tantsijate hulgast läbi teda otsides, aga kusagilt ei olnud teda leida. Sääl nägi ta Joosepit akna kõrwo istuwat, astus rutust! tema juure ja jutusta temale oma asja ning palus tema poolt ab Aga weel ei olnud ta kõiki Joosepil ära jõudnud jutustada, kui nad korrag õuest kisa kuulsiwad, mis iga silma pilgug ikka waljemaks läks. Suust kohkus ära, ta ei teadnud iste õieti mikspärast ja Joosepi käest kinni mõtte ütles ta ahaStult: „Mis sääl peaks juhtunud olema? Pc Joosep, jookse rutusti ja waata järele, m palun sind." Waewaga tungis Joosep tantsu paarik wahelt läbi, kes ikka weel parandal Smbt keerutasiwad, aga teised oliwad juba kõ omad palged õue-poole pööranud, kus käi ja kisa ikka kord korralt suuremaks läks. Kuna Suusi ise oma mõtetega pimeda nurkas töös oli, oli Anton kohe oma saadu punase nelgiga, seda kõrgel käes hoide! seest wälja läinud ja ula all Kristjan Hütte iga kokku juhtunud. Kristjani nähes oli i seda roosi pöörnud ja nuusutanud ja sii wiimaks oma musta kuue nööbi auk pistnud. Nüüd astus Kristjan tema juure. Kõ weri oli tema näost kadunud ja maukude treppi käsipuu külgest kinni pidades, seif ta Antoni ees ja Vaatas selle roost pääl „Kas pole kena roos?" ütles Antc halbilt ja wajutaS teda Veel sügawamas