kohta tunnistust, nagu Jeesuse elu lugu seda tõendab: Prohwet ei ole mitte auu» omal maal! " ja kes auus ei ole, selle tööl ci ole ka mõju. 4) Kui koolmeister ka walla kirjutaja on, kaotab ta selle läbi oma töö mõju. Walla asjade toimetus iseäranis meel Saaremaal, kus see toimetus enamistc kirjutajate juhtida on irõib mõndagi ette tulla, mille kohta rahwas kahtlane on, ning sarnatses umbusalduses  üteltakse koolmeistrite kohta, kes ka kirjutaja on: „Ja ta ise on teiste juhataja!" Saaremaa kooliwalitsusel on see kahju ammugi ära tuntud, et koolmeistri ja «-allakirjutaja amet kokku ei sünni, aga «väikesed palgad ci luba neid mitmes kohas mitte ühest ära lahutada, mis küll kahetsemise wäärt on. Mis meel ühe koolmeistri «väärtust rahiva ees ülendab ehk alandab, mis tema tööle mõju annab ehk töö mõju takistab, sest tahame lähemates numbrite» meel kõneleda. „Kuuloke esiteks mu juttu, siis tunnistage,  kaS ma kõige selle juures süüdlane olen. Minu cfimise mehe surma järele, kellega ma ainult kaks aastat, aga kaks wäga õnneliku aastat abielus elasin, reififin  ma oma kahe aastase tütrega Kölni linna, kus ma rahuliste oma mõisa sissetulekust  elada tahtsin. Seda mõisat olin ma omalt õntsalt isalt pärinud. Sääl öpifin ma üht noort meest, üht maalijat tundma, kes mind mu lapsega üles maalis. See hakas mind enesele tahtma, mina tundsin ka armastust tema waStu ja wõtsin tema kosimist wastu ning lootsin õnne, mis mu tümises abielus nii rutuSti närtsis ja loppis, jälle eest leida. Üks aasta läks mõõda, ja mul oli põhjust küll ennast õnnelikuks  kiita. Siis jäi mu mees korraga rahutumaks ja nagu waimu haigeks, mis mind wäga kurwastas. Ma käisin tema püüle ja ta tunnistas mulle wiimaks et ta kergemeelselt ühe Schweitsimaa tüdruku oli omale wõtnud, keda ta aga pärast mitte enam armastada ei wõinud. See, tema efimine naine, olla nüüd Kölnis ja otsida teda taga. Tema äkilisest ja toorest  olemisest olla kõik karta. Tema palus andeks, et ta mulle seda waikinud oli; ainult kartusest, et ma siis teda mitte ei oleks wastu wõtnud ega armastanud, olla ta waikinud; ta mandus, et ta ainult armastuse läbi olla minu wastu eksinud. Ma andsin temale andeks, sest et kamina teda palawalt armastasin. Meie läksime Kölnist ära ja elasime kusagil üksikult ja rahuliste. Aga ka siin ei leidnud mu mees rahu; ta ütleS mulle, et tema olla need kirjad, mis meie laulatamise juures tarwis oliwad, ise kirjutanud. Mul oli see kord just wõimalik oma mõisat ära müüa ; meie tegime seda ja wötsime nõuks selle eest saadud raha kümne tuhande rublaga Ameerikasse wälja rändada; mu mees reisis lapsega Breemeni linna kaudu ette ja -võttis meie -varanduse oma seltsi, kuna mul weel Kölnis mõni asi toimetada oli, Sell silmapilgul, kui ma tahtsin postwankrisse astuda, -võeti mind kinni, et ma pidada ütlema, kus mu mees on, kelle pääle kahekordse naisewõtmise ja wale tunnistuskirjade kirjutamise pärast kaebatud on. Esimiscs ülekuulamises seisis tema esimine naine, üks jäme ja toores Schweitsimaa naisterahwaS, kellega ühel haritud mehel ilmwõimata on koos elada, ehk tal küll nägu ja kiha wäline olu ilus oli, minuga -vastakute. Ma tundsin oma mehe hädaohtu ja -võtsin nõuks oma meest seega päästa, et ma wälja ütlesin, et mu mees mu waraga on ära põgenud, kuhu? seda ei wõinud ma mitte 'ütelda. Seega tegin mina küll tema süüd suuremaks, aga ma päüstsin teda, keda mina omaS, südames ikka weel ilmsüütaks pidasin, see läbi. Mis tema eksinud oli, seda oli tema armastusest minu wasta teinud. Kui mina scllepääle mandusin, et tema esimine abielu mulle, kui tema abikaasaks sain, teadmata oli, lasti mind -vabaks- Kuus nädalat oli minu ülekuulamine tuurinud. Mina reisist-  nüüd Bremeni, aga ei leidnud säält ei last ega meest. Kolmtubat rubla, mille wälja wõtmiseks mina Kölni jäänud olin, oli nüüd kõik minu -varandus, sellega retsisin mina nüüd New-Jorki, kus meie elamise paik pidi olema. Mina jõudsin senna. (Järg tuleb). Isamaalt. Saaremaalt. Puhapäew, Januari-kuu 22. päcwa õhtul kell oli taewa all üks suur plahwatut —: Kõik taewa laotus oli maigust täis. Kuresaarest. Tulekaitse meeste aastane peakoosolek. Laupäew, Januarikuu  7. päewa õhtul oliwad enuast kõik Kuresaare tulekaitse mehed raekoja saali LlaaStase peakoosolekule  kogunud. Pääle nende auustastwad seda koosolekud mõned Kuresaare linna kõrgemad ametnikud, keda kaartide läbi senna oliwad tohitud paluda. Weel oliwad senna mõned Kuresarre eramehed kokku tulnud uud>S himmulikuli koosolekust  osawõtma. Kell 9 algas koosolek eestseisja Holzmayer'i hsrra kõnega, mille» ta kõiki tulekaitse mehi nende tüdimata ja -väsimata waewa eest tänas. Siis lngcs tema minemase peakoosoleku protokolli ette, mida kõikide koosolijate poolt õigeks tunnistati. Siit last ta ülemkooliõpetaja Siclmanni herra mööda läinud aastase tegemuse üle aru anda i pääle selle andis herra Lange mööda läinud aasta kassa ülearu; siis lõbukommisioni eestseisja A. Wesberg lõbustuse kassa seisukorra üle ja lõpuks andis -veel haigete ja surnukassa hoidja J. WeSberg selle kassa seisuse üle aru. Kõikide kassade seisukord sai rewideerijate poolt õigeks tunnistatud. Siis wõcti eestseisuste -valimine käsile. Peamees J. WeSbcrgi herra palus ennast ametist lahti, aga kõige koosolijate poolt paluti teda jälle ametisse tagasi; ja kui tema oma ameti jälle tagasi -võttis, auustati teda selle eest koosolijate  poolt püsti tõusmisega ja kolm korda hurraa hüüdmisega. Teised esimehed jäiwad kõik paigale, kuid rewisioni-kommissioni liikmed saiwad uued -valitud, nagu seaduslik kord seda nõuab. Pääle -valimist pidas linna bürgermeister, (kui linnapea poolest saadetud, kes ise ühe tarwilise talituse pärast Kuresaarest ära sõitnud oli) ühe lühikese kõne, kus ta linna poolt ka kõiktulekaitse  mehi tänas. Lõpeks lauldi keisri laulu ja lasti riigi isa kolme kordse hurraa hüüdmisega elada. Pääle koosolekut kogusiwad tulekaitse mehed bürgeri klubisse, kus neile nende tubliduse tänuks õlut anti Meie wäikseS ja waikscS linnas suhtub sagedasti mõnda iseäralist uudist. Mõnel pühapäewal  on ühes perekonnas rõõmsad pulmad; teisel pühal teises kohas kunvad matused, kus sõber sõpra, ehk sugulane sugulast taga leinab. Ühtegi niisugust pidu ei wõi üks perekond üksi oma keskit ära toimetada, maid peab ikka sugulasi ja sõpru kaasa paluma. See pruuk on juba enne meie wanemate wanemaid olnud ja ega meiegi seda ei -või halwaks uimeta. Aga siiski ühte santi moodi, mis mõned meie noored mehed näikse omale pruugiks -võtnud vlewat, seda oleme nõuuks -võtnud ära milutada, see on: On kuskil midagi pidu, sääl kutsutakse sõbrad ja tuttawad kokku ja pidutoimctaja muretseb ka ülespidamise' eest, nii kuidas temal jõud kannab; aga mõned ci näita sellega üksi rahul olcwat, mis pidu pääle ja pidu rõõmuks on muretsetud, maid tahawad ka teise päcwa oma kodus teise muretsetud asjaga ennast rõõmusta. Olen ise kogemata juhtunud nägema, kuda keegi noormees pulmast ära tulles sada paberossi karbiga tasku oli pistnud, mõteldes: siin on, ja siit -võib -võtta, ega mind keegi ei juhtu nägema; -null pole siis paaril päeival tarwis oita! Mõned toomad terwed -viina pudelid kaasa, kui aga mahti saamad. Armsad sõbrad! Ärge seda mitte pahaks pange, et ma niisuguseid asju -välja räägin! Ega ma sellega ja ühe auusa ja haritud mehe külge ei puutu ja ka kõige kohta seda ei ütle, maid üksi neile, kes niisuguseid kõl-vatumaid tegusid on teinud. Sellepärast armsad tagawara korjajad! Jätke see pruuk maha ja mõtelge: teid on pidule kutsutud, et -võite rõõmsad olla, sääl kus seda peab olema; pidage siis endid ka kui auusad mehed ülemal ja ärge laske keegi omast santi -välja paista. Mõtelge selle pääle, et kui keegi inimese silm ei juhtu kõik nägema, eks siis üks ole, kes ometi seda näeb. Seda parandust sunnib ja palub üks teie suguwend. K. A l l i k. Sügeleb kiheleb. Kuukirja „Linda" 10. numbris on muu seas üks kirja tükk: Kuresaare neidudest. Sellest kirjast on näha, et Linda toimetajal tõesti sügelemise (Saaremaa keeli: kihelemise) tõbi on, mille pärast ta ennast pääle selle kui ta juba teistest küll kratsitud on saanud ka Saarlaste ette seab, et teda olgu õrnemalt ehk karedamalt ka Saarlastest kratsitud saaks. Kahe põhjuse pärast ei taha aga Saarlased seda kratsimise toimetust Linda toimetaja juures mitte ette wõtta 1) et ta selleks wäga „õrn" on, ning kui õrnus kaua üksi on olnud, siis asub tema külge üks omadus, mille nimi S) „tuSkus" on. „Õriiuse" ja „tuskuse" külge ei tahaks meie mitte puutuda. Ometi peame siin õrna kodumaa õele meele tuletama,  et ta wäga jämedal kombel meie Saaremaa noorte meeste ja neidude auu külge puutunud on, mida ta küll omas lehes tagasi wõtma peaks, kui tal õrnuse ja auu tundmusi olemas on. Neidude eksitajatest ei olnud neidude kirjas ju juttugi, aga „õde" tahab näidata, nagu oleks Eesti selts nende pesa paik olnud, sest „Lmda" kirjas ööldaksc: „Aga auustud neiud, kes teie oma suguõdesi ~nn halastamata kombel ilmale ära annate, mis „ju äraantud küll ka ära teeninud on, miks ei „tule teil siis ka meele, kes teie suguõdefi nii „õnnctumaks, awaliku selts- põlgamise -vääriliseks „teinud on? Wissisti on need noored mehed „põlatud neidude sõbrad, ka sääl Eesti seltsis, „wissiste on nemad ise oma sõbra ncidusi seltsi „sisse toonud, kuidas ju wiis on. Miks ei päri „teie ka nende -väljaheitmist? Sallite ehk weel „scdagi, et nad teid oma kaenlus saalis lustilikult „iimber tanfitawad jne." See on awalik laimamine. Neiud, millede üle Knresaare neiud see kord nurisesiwad, oiiwad wõerad ja koguni Riiast tulnud ja teda mitmed ära tundsiwad, et nad koguni kõlbmata on, ühte selskonda sisse tulla. Teie auustud Linda toimetaja teutate meie Kuresaare noori mehi, keda Teie ise koguni ei tunne ega ka weel, wvib olla näinudgi ei ole. Meie aga tunneme oma linna neiud ja noored mehed paremine ja karistame seda ise, kus seda tarwii on. Arge hakkage Mt leikama, kus Teie mitte külmanud ei ole. Wäga soowida oleks, et õrn sugu-õde asjast, mille põhjust ta ei tunne