Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahvale. „Saarlase" toimetus ja wäljaandmine, Kuresaares, kaubaulitsas 10. s „Saarlane" maksab: j j Saaremaal aastas I rbl. .50 kop., postiga saadetud T rbl. - Saaremal pooles aastas R rbl. kop., postiga saadetud ll rbl. ÄT kop. s Tuleb wälja iga pühapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  S kop. Pühapääw 15. AprM 1884. !. aastakäik Amma-eided. (Mis pooleli jäi.) Kurbliku silmamee pisaratega, peab iga kigemise armastaja kahetsema, etzõutsa lahkunud  Eesti lauku isa Dr. Kreutzwaldi lootused, mis ta mitme kümne aaõta eest, „Teejuhataja Ämma - kooliliste õpetuse juures,"  wälja andmises soowis, ikka weel pole täidetud. Tema kirjutab: „Kes seda meele tuletab,  kui palju naisi ja lapsi igal aastal meie maal surma leiab ehk wigaseks saab, üksnes see läbi, et lapsewoodil olawamat abi ei olnud leida, küll see kõigest südamest  Jumalale ja ülematele tanu saab andma, selle suure õnne eest, mis aega mööda ämma - kooliliste läbi meie Maarahwale  osaks saab. Tänini leiti ämmaeitesi  Maarahwa keskel, kes õigest õpetusest tundmata, ebausu kammitsas ja manast päritud  rumaluse kütkes oma arwatud abifaatmisel  kümmekond enam kahju kui kasu saatsid.  Nüüd tohime loota, et palawad saunad,  köide rippukil keha windsutamised, palgi  pääl kõhu tasumised otsa lõppemad ja malgus ka waeste lapse hädaliste sängide juures hakkab paistma. Kui Jumala armuga uue õpetuse koidu tera mana pimeduse ööd on wöitnud, siis lõppemad manad kõlbamata prügid ja langemad ämma - eitedega ühes hauda." Jah nüüdki peame weel tunnistama, et kull weel ämma-eitesi on, „kes kümmekord  enam kahju kui kasu saatwad."- Sagedaste tulewad kümmekond küla emmest  haige hädalise juure ja nende hele wingumine ja hulumine teeb asja weel mitu korda kurwemaks, kui ta iseenesest on. Siiski ei wöi ka ütelda, et meil osawaid ämma - eitesi ei ole. Oma koguduses tunnen  ma kaht eite, kelle osawus juba tähtsaks  on saanud, aga siiski on neil weel küllalt puudusi. Oma mõtete awaldamisega on minu soow olnud tähendada, kui puudulikud weel meie aja ämma-eided ja kui õnnetuma järge pääl seega meie „wiina puud ja õli oksad" on. Kuidas puudust parandada ja seda õnnetumat järge parema joonele juhtida, kes wöib sellepääle täieliku wastust anda? Katsume kord senna kohta kokkutada. Esimine ja ülem asi on jo ikka armastus,  mis igal pool ligemisi hädas kõige lähem abiline on. Armastus peaks ka ses asjas targemaid taga kihutama, et nad nüüdse aja osawamaid ja mõistlikumaid ämma - eitesi Dr. Kreutzwald': wälja antud raamatuga, „Teejuhatajn Amma - kooliliste õpetuse juures," tuttawaks teeksiwad, sest oleks hääd kasu loota. Teiseks ei ole see ka mitte enam warane aeg meie hariduse seisu kohal, et mõned naised, noorikud (ehk ka tüdrukud ja lesknaised, kuida riigi walitsuse  poolest, 7. Paastu k. p. 1847 aastal, wälja antud reeglites seda mõnusamaks armutakse)  ette wöttaksiwad endid ämma - eitedeks õppida. Kui niisugust õpetatud ämma-kunsti toimetuse tundjaid Saaremaal igas kihelkondas  üks oleks, siis oleks hädalistel abi üsna käe pärast. Arwata 50 aasta eest on juba mõned talu naiste - rahwad ämmaametit  õppimas olnud, kuidas ei wöiks see nüüd mitte wöimalik olla. Kui „rahwa kehwus," kuida Dr. Kreutzwald  ütleb, „weel mitmes kohas takkistust teeb, et täielikult koolitud ämma - eitesi ei wöi olla/' siiski on suurem takkistus rumalus  ja tuimus. Kuida „ Saarlane" omal kohal näitas, on meil hää hulk rikkaid körtsimehi, ja eks see Jututuba. Armastage oma wihamehi Jutustus Saksa, keelest ümber pannud 0. Jt X. (Järg.) Nii lürmsaste, kui Wenonda Augustini wibkas, nii südamelikult ja palawaste armastus  teda Wilitta, tigeda wenua tasane ja hüä öde. Juba esimeste pääwade sees hakkas  ta Augustini kangeste taga hoidma jy see külmas Jumala sõna seemet tema noore ja õrna südame sisse, jutustas temale Jumala  otsatu armastust ja pühadust ja selle elust ja kannatusest, kes mallina oli läkitatud  önsust ja jumaliku õpetust tooma. Wilitta kuulas suure tähele panemisega oma sõbra sõnu ja öpetuisi, et küll Wenonda sagedaste katsus oma öde walgenäuliste masta wihale ärritada. Wilitta seisis tigeda üritamisele masta ja ütles ika : „ArmaS wend! walgenäuga mees on helde minu wasta ja õpetab mind, et pean kõiki inimest  armastama. Mikspärast peaks Wilitta teda Vihkama?" „Walgenägu on kawal uss', kes Wilittat petab," wastas Wenonda. „Tema onule We« siia tulnud meie jahi piiri pääle rööwima ja Telawaarlaste lindu maha laskma. Walgenügu wihkab Wenondat ja Wenonda käsi saab teda maha lööma. Wenonda  on üks wapper söamees, walgednäud on koerad!" Niisuguste sõnade pärast pööris ennast Wilitta ikka pahase meelega oma wenna poolt ära ja põgenes Augustini juure, kellele  ta Wenonda kurjust kaebas, „Ara pahanda ennast," ütles walge noormees.  „Wenonda ei tunne oma walgenäulist wenda meel öiete, Kui ta tema südame sisse waatata  wöiks, küll 'ap ta siis töistwiisi räägiks. Kannata aga, Wenonda saab meel ükskord minu sõber olema." Uue jöuuga püüdis Augustin seda külma jääkesta mille sisse Wenonda süda ära oli taratanud, lahti sulatada, aga kõik waew oli asjata. Mida suurema hoolega Augustin  lepitust nõudis, seda sügawamale juurdus  waenlase wihm Wenonda ei saanud Augustini armastuse ja rahu mõtetest sugugi  aru, maid pidas teda üheks salalikuks waenlaseks, kes oma tigeduse nöuu püüab libeda ja kama la sõnadega kinni katta. Kui raske töö see oli niisuguste male ----- mõtleste  wasta wöidelda, seda pidi Augustin suure südame waluga ära tundma. Siiski ei wäsinud tema ära ; tema lootis, et ükskord  paras aeg saaks tulema, millal ta oma meri - waenlasele üsna selgeste wöis näidata,  kui puhas ja oma kasust hoolimata tema armastus on. Nõnda läks jälle mõni nädal mööda. Akiste oli Wenonda ühel pääwal ära kadunud.  Augustini küsimise pääle kostis Wilitta:  tema olewat jahikäigu pääle wälja läinud ja tahta talwetagawara majasse muretseda. „Kui ta seks wälja on läinud, tahan ma talle abiks minna," ütles Augustin, „See on ju sinu isa wööraste kord ja kohus, et n'ad mitte raks kätt sülle ei pane, waid kõigis asjus ka abiks ja nöuuks on, nii palju kui iialgi wöimalik. Ma tahan,, nüüd weel rohkem metsa mööda luusida, kui enne." Wilitta kohkus natukese seda nöuu kuuldes  ja waatas aralt enese ümber. Siis rtt kis ta tasase häälega : „Minu wcnd ei toln mitte enne Wilitta juurest ära minna, kiu Wenvnda tagasi on tulnud. Wenonda on osaw kütt; tema saab üksi küll niipalju lindnsi leidma, kui maja tarwituseks ära kulub. Temake ei ole walgcmehe abi mitte