Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja iväljaaudmiue. Kurcsaarcs, kaubaulitsas 10 j maksab: 5 Saaremaal aastas I rbl. 30 kop., postiga saadetud Ä rbl. ? Saaremal pooles aastas t rbl. kop., postiga saadetud t rbl. T 3 kop. / Tuleb wälja iga pühapäewal. Kuulutuse rea ehk selle ruuin makl  sab A kop. N°34. Pühapääw 19. Augustil 1884. I. aastakäik. Isamaalt. Kaarma kihelkonnast. Sest kihelkonnast  saame oige arwa kirjalikusid sõnumid,  missest see tuleb, ei ole meie meel jõudnud wälja arwada; keegi jõudis meile sõnaldada, et Kaarma poolt sagedaid sõnumid  loota ei olegi, sest, et Ml meie maa kõige kõrgem kool aset on, mis läbi kirjutuse  materiali: paberi, tindi ja sulgede hind saäl pool kõrgemaks tõusnud, kui majal, see takistada kirja mehi, kelle hulk Ml muidugi suurem peab olema, kui mojal. Niisugust armamist peame naljatamiste hulka arwama. Ometigi sünnib Ml pool ka asju, mis aea lehele päris omased on, nagu siis praegu ühte awaldame, mida ühe ustama mehe suust kuulsime, kes sündinud  lugu küllalt ütles täädwad ja tööks tunnistas.- Sündinud lugu pääle kirjaks olgu: Nttt moodi poomine. Iga hingeline päikese all, mis kõma maa pääl ja mee sees liiknwad armastawad oma elu ja püüdwad seda kõige paale tulema kahju ja häpardusc  ecsr hoida, köige cnamiste uiisuguste jubtunnste eest kaitsta, kus elu löpmist karta on: linnuke puu oksa pääl, kalake jöe meeS, mötab marsi põgenemist ette, kui talle midagi silma puudub, millest ta oma elule arwab kahju karta olemat. Kui meie selle paale mõtleme, kuida ilma elama mõistuseta loomade riik oma elu mis Kõigekõrgem  temale aunud, kalliks peab ja armastab:  seda kmrvemakg läheb meel, kui kuuleme, er mõni inimene, päälcgi ristiinimene  oma elu, mis Jumal temale annud nii maga põlgab, et sellele ise otsa pääle teeb. Mööda läinud Mai kuul, läinud tark kimi raijuja, kes selle tööga paljugi raha teeninud linna, tööd ära minna ja selle luuda waõtu mõtma, aga ei tulnud oodetawal  aeal mitte enam tagasi. Enne Jaam pääwa leitud üht meest lippa küla põllu tagant üles poonud olewat, keda nimetud kirkkonna K. mölla Allika T. tunti olewat. Tema oli jälle uut moodi oma elu kautann'eks  poomise tempu wälja mõttclnud, kus juuras talle ka köige mähema köie otsa kulu kautada ci tulnud armata: ta pannud oma leiwa koni, kust leib muidugi enne oli wälja läinud, üht kimi, koti kiiviga wiskanud  üle puu oksa ja koti kandme toimetanud  ta nii ilusaste oma koonu alt läbi, et selle leiwa koti otsas terme kuu aega ilma söömata püsti seins, künni ta keha nii modriks mädanes, et tuul jeuksid paast wäljale mängis. Praeguse hinna järele ci jätnud see ehitus ja töö mitte suurt rechnungi järele; aga ometi maksis ta mehe alwaks peetud kallist elu ja lõpetas ta armuaega. Et ta ise nii odawaltpüüdnud  surra, seega pidanud ka järel jääjad kirstu tegemist ja muud matuse kulu ilma asjataks. Hää sügaw auk maa põue, mees kõige rippumiso mundriga käsarasse sisse. Muld katab wiimate käik muud, teda ka. Kas mehikesele ta wiimse teekonnale see tühi leiwa kõttki kaasa anti, wöi sai see ta päranduse pärijatele tiitsel heina töö aeal tarivitawaks; seda ei täädnud asja täütaja meile mitte öölda. Küsib nüüd keegi: kes seda wana meest niisuure õnnetuse sisse on tõukanud? Selle pääle kostab meile lugu täätaja üsna selge sõnaga: Eks ikka armas wiin.! Oh wiin, oh tviin, sa kallis miin! Sa oled Saares rahwa piin. Kõik sugu õnnetust sa tood, Sa lapsi kurjaks maimuks lood. Kui õnnetumaks teed sa neid? Kes kummardawad oma päid So ette, wiimaks maha lööd, Kes sooga käiwad elu teed. Sa esmalt waesust koju tood. Ja pärast mehe üles pood. Jää kuratile wiina tilk. Ja tulgu meil' see silmapilk, Et apteekis meel aset saad, Ja sinna arsti rohuks jääd. Oh wiin, oh wiin sa hirmus wiin! Sa oled rahwa suurem piin. X. o. Mustjalast. Mööda läinud Jaani pääwa õhtul on üks Mustjala mõisa walla inees 22 aastat ivana, kes Ulemaalc kewadc  tööle läinud, senna wälguft surnuks löödud. Niisugused juhtumised on taema Isa kääst, kelle walitsuse all midagi kogemata  ei sünni, otsegu sõrme näitused meie oma elu oleku pääle. Seepärast kõigile wäga tarwilik meeles pidada seda töö sõna: „Walwage, sest teie ei tea mitte, mill tunnil  teie Issand tuleb." Poidelt. Siin hakkas niisammuti kui kül keikis maial, rukki leikus Jakobi paamast,  ning näikse rahwast salgu kaupa põldudes  wiljas sirpisid wilgutawad. Kui nende seKa istusin, leidsin igal pool rõõmsat pallet, sest wilja kõrrest ja päüst on loota et Jumal siin kauniste rohkest  oma rahwalc leiba annab; kui aga mõistaksid tänuga wastvwõtta oma Looja armo anded! Sest et sel suil korrapäraline aeg oli, on rukki iwakessed täielikud, ilusat karma, ning rasked, missest siis kül loota on, et leiwapalluke hea, tulus ja suupäraline saab olema. Pääle selle loodame et hea wili neile, kel müüa on, kõrgema hinna toob, kui minema aastase rukki eest saadi, mis suure wihma ja wilu aea läbi kerge ja mauta oli. Ka rohi kaswis kaunist heasti, ning talurahwa  hein on juba enamistc künis kuhjas.  Rahmas aga paneb imeks, kust se tulnud, et need heina maa kohad, kus enne wikatit ei sündind pääle wiia, sell aastal head ja mehist heina on annud? Jo Jumala  aeg nende kohtade melcpäralt oli? - Suured heinamaade peremehed aga ei ole meel mitte heina noda looma kokku saanud,  ning rukki leikus teeb suurt tiidust,  seepärast tõmbawad käega oma seltsimeeste  poole: „tulge appi!" Noh, lodame,  ehk annab taema taat meel kauem häid ilmukesi, külab siis miimsed esimised kätte samad. Odra wiljuke ei te siin Pöide nurkas mitte lõbu; mis kül sest tuleb et minema!  sügisel kõrspõld alalise mihina ja mee pärast sandist sai küntud ebk koguni kündmata  jäi, ning külab see siis ka sest tuleb,  et mesikad, kasteheinad ja muud sellcsarnatsed  umbrohud wäga lihawast Litsemad  ja odra äralämmatamad. Mitto meest püüdsid neid wäljakatkuda, aga teised jälle ütlesid: „et meie mitte odre ühtlasi nendega  wälja ei kisu, siis jäägo nad künni leikuseni." Siiski loodame, et Jumal ikka nii palju annab, kui parajaks rahwa ülespidamiseks tarmis; ehk kui ka küll mõni torre täis õlle märga tegemata jääb, ega sest suurt häda pole. Pöide koolidest mõni sõna. Saar lase Kaarma-Mustjala ning meel teiste kihelkondade  lirjasaatjad könelewad sagedaste oma koolide edendamisest, misscst meil maga hea meel on, ning arwame et nende juures niisugune kooli seisus ka tõeste juba iseenesest  löbusaminc ja piikemal sammul edasi ja kõrgemale jõuab, kui siin Põidel. Neis paikus seisab rahwas, tanu Jumalale, enamuste  keik oma esiwancmaie kirikliko põhja paal, mis läbi nende Linlane rammu ulatab  ja äreudab seda maimu reed, mis rähmast  walgusele miib, suurema nobedusega harida ja korda saata, kui see meil wõimalik  on. Meie teame küll ka, et tarkus tõstab rabwast kõrgeks, ja rumalus ja pat on rahmale tigedaks asjaks. Meie rabmalik  rantmu, aga mis enne hinge iccs liikus ning tegcm oli, on Hz paale