Weel kord Uulu koolmeistri lahtilaskmisest. Mitmest ja mitmest sissesaadetud sarnastest juhtumistest  olime wiimati ühe oma lugejatele ette pannud, sest et see meile natukene liig kaugele näitas minewat: see oli U. walla koolmeistri lahtilaskmine. Selle peale oli õpetaja Bergwitz oma seletust teinud, kust jo iga tundja mehele kohe silma mõis paista, kuidas lugu tõeste oli, ning meie oleksime seda asja sellega seisma wõinud jätta, kui mitte mõned Saksakeele ajalehed meid ei sunniksiwad, temast meel kord rääkida. Meie arwates ja rahu-armastusele näitab see asi juba liig pitkale wenitatud olewat. Oleksiwad Saksa ajalehed « meie kirja ja õpetaja Bergwitz'i seletust ilma mingisuguse  seletuseta ehk lisata omalt poolt ära trükkinud, siis oleksime meie sedasama teinud ja asi oleks sellega lõpetatud olnud. Aga Saksakeele ajalehed on ühtlasi Sakalat laimama hakanud, et ta walet olla rääkinud n. n. e., mitte selle peale mõteldes, et Sakala wäljaandja  selle asja juures wõeras ja ilmparteita »dn, adwokat. Wiimaks on „Zei- StadtundLanss") omas 127. numris nii kaugele pärast „meelest segaseks" nimetab, kellel „oma wiis meelt mitte enam koos" ei olla. Selle üteluse kohta saab ta sell kombel tunnistuse malmis, et meie kirja Bergwitz'i wastusest täitsa ümber pöörab ja meile omas Saksa tõlgis sõnu suhu paneb, mis meie ilmaski ei ole ütelnud. Seesuguse laimamise peale ei wõi meie enam wait olla ja peame nüüd kirikherra teu kohta kaks kirja weel awaldama, mis redaktsia esimese otsuse järele, et tüli selles õnnetumas asjas lõpeks, awaldamata tahtis jätta. Meie ei looda seda küll mitte, et „Zeitung für Stadt und Land" ehk töised sarnatsed Saksa ajalehed neid kirju ümber saamad  panema, aga meie arwame, et nad meie lehest Wene ajalehtedesse lähemad ja sealt seda sala kaebdust ja neid male põhja peale rajatud ässitamist tühjaks teemad, millega mõned auusad inimesed oma ligimestele  nüüd auku püüawad kaemata. Esimene kiri. „Unustatud Sakala Toimendus! Sakala 15. numris kirjutas üks ?. Pärnumaalt U. walla koolmeistri  lahtilaskmisest kirja, mille peale kirikherra Bergwitz  „Neue Dörptsche Zeitungis" wastust on annud, nagu „Tallinna Sõbrast" teada saime. „Tallinna Sõber" nimetab „ Sakala" kirja kirikherra Bergwitz'i üteluste järele ka maleks ja rõõmustab ennast selle üle, et pastor Bergwitz õiget otsust olewat annud. Need ütelused sunniwad meid, juhtunud 100 jutustamise  teel asja õiendada. Käesolewa aasta Januari kuu lõpetusel tuliwad Uulu walla peremehed wallawanema käsu peale oma koolimajasse kokku, tulekustutamise pärast nõuu pidama,  sest et Uulu wallas meel iseäralist kohtu ehk wallamaja ei ole. Koosolejatest teadsiwad mõned ütelda, et Toris 19. Webruaril Keiserliku Majesteedi juubelipäew  pidulikult saada peetud. Kui nende soowimise peale koolmeister koosolejatele selle Tori rahwa nõuust teadust andis, tegiwad kõik koosolejad ühest suust waimustawalt  otsuseks, seda päewa ka Uulu koolimajas pidulikult pidada, sell kombel, et enne kella 10 ajal hommiku Jumala teenistus koolimajas saaks peetud ja siis peale selle lõbusas koosolekus klaasid Keiserliku Majesteedi terwiseks kokku löödud, nagu seesugust pidust  haritud rahwa seas peetakse. Peremehed paniwad raha kokku, mille eest nõuuks wõeti, Keiserliku Majesteetide  Keisri Herra ja Proua pildid koolimajasse ülespanna,  et selle päewa mälestuseks sinna wõiksiwad jääda. Wallawanem lubas mõisaherrat ka pidule paluda, mis ta ka pärast tegi. Möisaherra kiitis seda ettewõtmist heaks, ütles aga, et pidust sellepärast osa ei wõi wõtta, et sellel päewal ise Peeterburgis tahta olla. Hiljem aga teadsiwad inimesed rääkida, et õpetaja Bergwitz täitsa selle pidu nõuu wasta olla. Ühel hommikul enne kella kaheksat oli Uulu koolmeister  rehe toas, mis koolimajaga ühes on, oma maja tallitust tallitamas. Seal toodi koolmeistrile teadust, et kirikherra otse üle jõe koolimaja poole tulla, sõidumehe hoostega aga taga järele tulema jätnud. Oma elamise tuppa astudes leidis koolmeister juba kirikherra ees olewat, kus La koolmeistri teretamise peale temale wasta hüüdis: „Mikspärast ei ole koolmeister  juba tunnis, kell on kaheksa?" Koolmeister kostis, et kell weel kaheksa ei olla. Nüüd astusiwad kirikherra ees ja natukene peale selle ka koolmeister koolituppa. Kell oli praegu oma kaheksa pauku löönud.  Kui koolmeister pärast lapsi küsis, mikspärast nad kella 8 ajal kella ei ole kõlistanud, nagu koolis seadus oli, wastasiwad nad, et kell weel 8 ei ole olnud, aga kirikherra on kella edasi lükanud, enne kui koolmeister tuppa tuli. Peale õpetuse tunni ärapidamist,  kus kirikherra kõiksugu muu küsimistega koolmeistrit  oli segada püüdnud, astusiwad kirikherra ja koolmeister wiimase elutuppa, kuhu ka wallawanem oli tulnud. Siin ütles kirMerra, et ta 19. Weebruari pühitsemist koolimajas koguni ei luba, sest see olla koguniste ärakeelatud. Nüüd ütles wallawanem: „Mina käisin pühapäewal Tahkuranna kirikus ja küsisin preestri käest järele, aga tema ütles, et seesuguste pidude pidamine  mitte keelatud ei ole." Selle peale küsis kirikherra:  „Mis ajal tahate oma pidu alustada?" Wallawanem  wastas: „ Kella kümne ajal, esite peame kõikidega  Jumala teenistust ja pärast jääwad need, kes raha on annud, pidu-söömaajale; ka lauljad ja koolilapsed  jääwad pidule." Kirikherra küsis: „Kas teie ka wiina toote?" Tema sai wastuseks, et kaks toopi peenemat wiina 50 täisealise piduosalisele saab toodud, et klaasist Keiserliku Majesteedi terwiseks kokku wõiks lüüa. Nüüd räägiti weel üht ja töist pidust, aga kirikherra ütles ikka: „Mina teid ei luba, oleks mõisaherra  ise ka osa wõtmas, siis oleks töine asi, aga nüüd mitte." Nüüd Hüsis koolmeister: „Kas meie ei wõi siis seda pidu mõne taluperemehe juures ärapidada?" „Ei, ka mitte," wastas kirikherra, „iga peremees wõib ise oma perega seda pidada." Nii oli lugu. Juubeli päewal peale lõunat kogus Uulu walla rahwas ennast K. talusse kokku, kus pidu ära sai peetud. Pidu peeti nõnda ära, nagu ikka seesugust tähtjaid pidusi peetakse: Rahwas lõi weikse kõne järel ja kui waimustawalt  Keisri laulu oli laulnud, Keiserliku Majesteetide  terwiseks klaasid kokku, ning pani selle päewa mälestuseks ka kohe 25 rubla kokku, mille eest koolimajale  raamatukogu alustada tahtis. Pärast pani mõisaherra omalt poolt weel 25 rubla ligi, nii et 50 rubla raamatukogu heaks sai. Aga see kõik ei olnud kirikherra Bergwitz'i meele järele. Märtsikuu 3. päewal kutsus Uulu mõisa pärisherra  R. von Staäl-Holstein Pärnu ja Ädemeeste kihelkonna kiriku ametmehed ja ka wallawanemad Uulu mõisa kokku, kus tema kui nende kihelkondade wöörmündri  herra neile omast Peeterburgi reisist rääkis, mis ta seal kuulnud ja näinud oli. Oliwad nimetatud  ametmehed herra juurest ära tulnud, siis kutsuti  Uulu koolmeister, koolimanem, kirikuwöörmünder ja wallawanem ülesse herra ette. Waewalt oliwad nad tuppa astunud, siis kuluvad mõisaherra ja kirikherra  Bergwitz ka sinna. Nüüd ütles mõisaherra: „ Kuidas ma sinust koolmeister kirikherra suust kuulen, .olewat sina wastapaneja ja ropp ja ei pea lapsi tunniplaani  järele õigeste õpetama. Sellepärast tahan ma nüüd trahwi sulle teha, kui sind ametist lahti mõistan. Katsu omale siis töist kohta kuulata!" Koolmeister palus luba, et ta enese eest kosta wõiks, mis ka lubati. Tema ütles: „ Kirikherra oli minuga üsna rahul, aga sest saadik, kui tema meid keelas Keisri herra juubeli pidu pidamast ja meie seda ei kuulnud, siis sai tema minu wasta koguniste töiseks. Ka ei ole tõsi, et mina olen wastapaneja olnud." Selle peale ütles kirikherra, et ta pidupidamist mitte ei olewat keelnud, mille peale wallawanem wastas: „Olete küll keelnud!" Nüüd läks kirikherra kohe sealt ära töise tuppa, kuna herra ka minema hakkas ja weel rääkis: „Nüüd ei wõi enam midagi muud, kui pead omale töise koha otsima." Kiri weniks liig pitkaks, kui meie sellest ka pitkemat juttu teha tahaksime, kuidas nüüd walla ametmehed koolmeistri eest töises toas weel rääkisiwad ja mis nad wastuseks saiwad. Nõnda oli koolmeistri  lahtilaskmisega lugu. Wõllas, 5. Juunil 1880. Endine Uulu koolmeister M. Wolt. Uulu wallawanem Hans Martenson." Tõine kiri. „ Suure imekspanemisega olen ma seda kirja lugenud,  millega kirikherra Bergwitz Uulu koolmeistri lahtilaskmist  omal kombel seletab ja põhjendab. Wist arwas ta, et talupojad, kes asjale tunnismeesteks on, mitte ei saaksiwad julgema, «malikult tunnistusega ette astuda. Seda meie juba ammugi teame, et kirikherra Bergwitzil üks puha on, mis talupojad temast arwawad  ja tema tunnistuste kohta mõtlewad. Aga ehk ma küll ka „waene talupoeg" olen, siiski arwan ma enese kohuseks, ette astuda j, kirikherra Bergwitzi kirja paaris tükis õiendada. Esmalt ei ole see sugugi õige, et Pärnu kihelkonna  walla-koolimajades Keiserliku Majesteedi juubeli päewa pidulikult pühitsetud, nagu õp. Bergwitz ütleb. Töiselt ei ole õige, et Uulus peremehed üksi pidust osa pidanud wõtma. Seda nõuu ei ole kusagil peetud, ega kusagil räägitud. Kolmandaks ei ole õige, et prostoi kõrtsiwiinaga pidu kiriku ajal pidada tahetud. Kella 10 ajal taheti Jumala teenistust pidada, aga seda ei lubatud ka, waid kästi Surju palwemajasse minna, kus ommeti muud ette ei tohi lugeda, kui jutlust jutluse raamatust.  Jutluse raamatus ei ole aga ühtegi juubelipäewa  jutlust. Ka ei ole keegi prostoi wiinaga pidu pidada tahtnud, waid kui esmalt 50 piduosalist ennast ülesse oliwad annud, oli nõuuks wõetud paar toopi peenemat wiina osta, ja kui wiimati piduosaliste hulk 100 inimese peale oli tõusnud, osteti neli toopi seesugust  wiina. Shampanja wiin see küll ei olnud, sest seks ei ole meie talurahwal raha. Neljandaks ei ole mitte tõsi, et koolmeister ropp on olnud ja kooli tunni plaani täitmata jätnud. Seda. ei saa kirikherra Bergwitz kuidagi wiisi tõeks wõima teha. Wiiendalt ei ole mitte tõsi, et koolmeister oma ametit puudulikult täitnud. Koolmeister oli alles esimene  aasta Uulus ametis, ja tänase päewani, kui seda kirja kirjutan, ei ole õpetaja Bergwitz weel Uulu kooli mitte katsumas käinud. Endise koha pealt on aga koolmeistril kõige paremad tunnistused ette näidata. Wiimaks ütlen, et Uulu koolmeister millegi muu asja pärast lahti ei ole lastud, kui üksi sellepärast, et ta Uulu wallas waimustawat juubelipäewa  pühitsemist  korda aitas saata, mis Teie meele wasta oli, kirikherra Bergwitz. Ka küsin Teilt, kirikherra Bergwitz:  Mikspärast ei teinud Teie oma kiriku uksed lahti, kui kurw sõnum Ketserina Majesteedi lahkumisest Pärnu jõudis ja seda kõik töised kirikud tegiwad? Suur jagu kogudust seisis silmamees mitu tundi kiriku ukse taga, künni neile sõpa toodi, et kirikherra mitte kiriku uksi lahti ei saaks tegema. Seal läks Teie kogudus kurwalt Kreeka õigeusu kiriku, kus preester Suigusaar Eestikeele  Jumala teenistust pidas, ja nemad oma palweid õndsa Keiserina eest Jumala ette wõisiwad wiia. See oli ilus ja kaunis Teie kogudusest, aga Teiest ei olnud see mitte ilus, kuidas ennast sellel päewal awaldasite." k. Need on mitmest saadetud kirjad kaks tükki, mille awaldamisega meie seda asja lõpetada wõime. Meile on ka weel mitu kirja tulnud, kui selle üle rasket kaebdust tõstetakse, et kirikherra Bergwitz Uulu wallawanema  Kreeka õiget usku sell kombel nimetab, nagu tahaks ta seda meest selle usu pärast teutada. Uulu wallawanem olewat aga juba 12 aastat ilma laitmata  walla ametis olnud, keda kui auuwäärt wana meest terwe wald auustab. Seda teada ka kirikherra Bergwitz ära. Et ta aga siiski seda meest ja tema usku sell kombel awalikult nimetab ja teda teutada püüab, see on ütlemata paha meelt igal pool sünnitanud.  Teeme sellega lõpetust. Poliitika ringwaatus. Berliini konwerents on nüüd küll omad otsused maha teinud ja ära määranud, kuidas piirid Kreeka ja edespidi peawad olema, aga lane mw otsusi täitma saaks, seda on raske uskuda. Maa suurus, mis konwerentst otsuse järele Türgimaa küttest Kreekamaa külge langeb, on 380 ruutpenikoormat 400,000 inimestega. Wäga imeks pannakse, et Zagori  maakond, kus Kreeklased elawad, Türgimaa külge on jäetud. Sellest on näha, et kui ka nüüd Türkheaga  järele annaks, edespidisel ajal jälle asja tülitõusmiseks  on. Aga ka nüüd on lugu nii, et Türklane  mitte heaga järele ei näita tahtwat anda. Türgi walitsuse poolest on nende maakondadele, keda Kreeka Pidi saama, kask wälja läinud, et kes seal sellest räägib Kreekamaaga ühendatud saada, seda surma nuhtluse alla saaks heidetama. Türklane teab wäga heaste, et keegi suurriik oma sõawäega Kreekamaa eest wälja ei saa astuma. Ka teab ta, et teda keegi ei saa sundima, Albaneesialastega Kreekamaa heaks sõda pidama, sest Albaneepalased on needstnatsed, kes konwerentstst äramaaratuid  maid omaks maaks nimetawad ja neid ilma sõata Kreeklase kätte ei taha anda. Kui meie selle peale mõtleme, et Türgimaa wäliste asjade toimetaja minister üks Albaneeslane on, ja et sultani wahid palleis ka enamiste kõik Albaneesialased on, siis wõime ette ära näha, et kui Albaanialaste ja Kreeklaste wahel sõda peaks alustama, Türgi walitsus esimestele  niisama nagu seiemaale ka edespidi abiks saab olema. Suuga käsib Türgi walitsus küll Albneeslasi järele anda, aga teuga toetab ta neid sala igapidi. Albaania ühendusel olla praegu ligi 60,000 sõameest ühes ja töises tähtjas kohas walmis. Sala saawah