Neiud laulwad lugusida, Awaldawad kuule armu. Mõnel weereb pisar põrmu. Ühel mõtted õnne radal. Töisel süda suurel hädal Kaebab endsid ilutsuisi Üle mere, maa ja metsa Kumab waikselt kuldne kuu. Läbi lehtis puude ladwa Kumab waikselt kuldne kuu Waikse ööde tuule tuhin. Kõrge puude ladwa wuhin Onne kannab hõiskajale. Rahu andi õhkajale Wanemuine naerateleb Pisarsilmil pajateleb Õnnistamist headusella Üle Eestimaa ja metsa Kumab waikselt kuldne kuu. Laulu koor: Ma nägin orus lillekest Mis walge punane. Ei seda lille enam näe. Sest walu kipub südame. Mu waese südame. Oh lilleke, oh lilleke Mill saan, mill saan su õitele. Oh lilleke, oh lilleke Mill saan su õitele. Mu lille juure laske mind Niisugust polegi. Ta peale nutan pisaraid. Ta ette langen põlwili. Ma langen põlwili Oh lilleke, oh lilleke, Mill saan, mill saan su õitele Oh lilleke, oh lilleke Mill saan su õitele. Ja kui ma olen surenud Ja närtsind lilleke, Siis tooge lillekene ka. Ma palun minu hauale. Mu juure hauale. Oh lilleke, oh lilleke, Mill saan mill saan su õitele j. n. e. Elawa waimustujega ja täie healega lugeS nüid jälle keegi: KuS Eesti rinnas tuksub julge süda Kus weri soontes kuumalt laenetab Ei hirmuta meid surma oht ei häda Üks elunõue meelt meil ühendab Ei waen, ei sõjakärin Ei wälk, ei kõuemürin Me noore ea ramu raugenda Kui wõitlewa meid kutsub isamaa. Tal truudust Taara tamme nimel wandge Ning kangust kindlaks kilbiks kihlage Suud Eesti werel wäetud pinnal antke Ja koidu ehapunal laulage: EL waen, ei sõjakärin Ei wälk, ei kõuemürin Me noore ea ramu raugenda Kui wõitlema meid kutsub isamaa. Ka sulle, tõutab sõstra silma neiu. Siin uStawuse kindlust hing ja huul Ma olen siis weel sinu armas peiu Kui haua kalmul ulwab wilu tuul Ei waen, ei sõjakärin Ei wälk, ei kõuemürin Me noore ea ramu raugenda Kui wõitlema meid kutsud isamaa. Oh taewa tähed tulge tunnistuseks. Siin pühanduse wannet wannume Me isamaale tuluks õnnistuseks Woolagu wiimne weretilk l Ei waen, ei sõjakärin Ei wälk, ei kõuemürin Me noore ea ramu raugenda Kui wõitlema meid kutsub isamaa. Laulukoor: Me oleme nüid iga tööle walmis Mis kosutab me isamaad Me oleme kui ühest kännust tõusnud Ja käime armsast käsi käes. Wennad, KaS elu ehk surm tulgu nüid Hoidke ja kaitske me isamaad Hoidke ja kaitske me isamaad. Üks maa, kus õigus, rahu, seadus elab. Kus hiilgab usk ta wäe sees Seal terwe rahwa õnn ja rikkus kosub Seal rahul on ka igamees. Wennad, Kas elu ehk surm tulgu nüid Hoidke ja kaitske me isamaad! Sellepeale panti noore nekrudile munder selga, kroonu kübar päha, ja pühalikult fiduS wana koolmeister  tale mõõga wööle, üteldeS: „Poeg, kui tahad sõtta minna, peab mõõk sul olema!" Nüid panti noormees  tooli peale ja tõsteti walju hurraa hüidmisega üleS. Sellepeale rääkis härra Kitzberg mõne tõsise sõna ja tunnistas kuidas noormees truu ja kindel ja väsimata olnud ja soowis sessamas waimuS ka oma isaliku Keisrit , teenida ja soowiS temale seks õnne. KooSolew wanameeste hulk waatas tallitust pühalikult  pealt noorel lahkujal paisuS pisar wägist palge, aga walu ja kurbtuse pisar see ei olnud. Sellepeale kslisefiwad klaasid lahkuja terwiseks ja lauldi: „Ta elagu!" Sellepeale ürgaS rõõmus pilli lugu ja noored mehed hüpastwad ja tegiwad mängu. Ka wanad mehed unustafiwad  ära wanad olla. Pidu oli üli lõbus. Waheajal  wõeti sakuskat mida maja peremees lahkelt pakus ja laul ja mäng kestis kaua ööni edasi. Lauldud saiwad: Sind surmani, Minge üles mägedele, Isamaa hiilgama pinnala, Mo isamaa mo õnn ja rõõm, ja palju töist. Seal wahel oliwad wanemad mehed ka Kurgja asjust jutu wõtnud ja selle lunastamiseks 23 rbl. kokku pannud. Lauldi: Jumal Keisrit kaitse Sa! Nüid lõpeks lõiwad noored mehed lahkuja ümber endid ringi, üks luges: Kui mo kallist isa talu. Selle peale lauldi „Jumalaga" kuS juureS lahkujale soojalt kätt wajutadi ja sõbrad lahkusivad.  Kõik mis mina seal nägin ja kuulsin, oli üliilus,  kaunis, lõbus, auus ja waimustaw, mehelik ja rõõmus, kuidas seda aga üksi juuresoleja tunda wõis, aga mitte nimelt mina seda kirjeldada wõin. Kas ei oleks õige kõiki meie noori mehi sarnasel kombel wälja saata? KaS ei oleks wallamajad sündsad niisuguse pidu dele? Kas ei ole kõik noored mehed selles nõuus. Jaht. I. Juba lapsed, kes koolis käiwad, teawad, et tuhanded aastad enne Kristuse sündimist jahti peeti. Ka praegused rahwad armastawad jahi pidamist. Wenelaste juures õpime juba sel ajal jahi pidamist tundma, kui würst Jegor Pihkwa maakonna metsades jahti pidas, seal ühe kena neiuga, kelle nimi Olga oli, kokku juhtus, teda armastama hakkas ja omale abikaasaks wõttis, ja hiljem kui Sweneldi poeg Lüt würsti Oleg'i metsa jahi peale läks ja Oleg selleparast Luti ära käskis surmata. Wiimasest  näitusest õpime tundma, et Wene rahwal ka sel ajal juba jahi seadused oliwad. Eestlaste jahi pidamist õpime Kalewi poja laulus tundma, kui Kalewi poeg oma wendadega jahi peale läks ja seal hulga mitmet tõuugu loome tappis, ja Sakslaste jahi pidamist Nibelungilaulus Gudrus'i jne. juures. Nõnda nagu meie rahwas pärisorjuse ajal surma unes hingas, nõnda hingasiwad ka tema tegewused. Nüid, kuna ta jälle elule asub, on ta tegewustel küllalt takistust.  Kroonu walla inimesed, kes jahti tahawad pidada, wõiwad kalli raha eest omale jahi piletist lunasta, aga päris waldadeS ei ole seda raha eestki wõimalik saada. Jahi pidamine on üleüldiselt lusti ast, isiaranis meie maal, kus paksu rahwa ja halwa kliima pärast nõnda palju linde ja loome sigineda ei wõi, et keegi jahi pidamisega midagi teenida ehk ennast sellega elata wõiks. Aga lusti asjaks ja tähtjaks lusti asjaks wõib teda nimetada, ja üheltpoolt sellepärast wõib teda tähtjaks nimetada, et kirjanikud temast wäga suurel möedul materjali  oma kirjadesse wõtawad. Siin saagu Eesti keeles K. H. Hermann'i „Küti laul" ja tema Saksa keelest ümberpandud lust" nimetatud. Ka on töised, nagu Dr. Kreutzwald oma „Maa ja mere pildide" sees, Eesti keeles jahist kirjutanud, aga need jäegu nimetamata. Mis kütil piab olema. Küti riided piawad rohilised olema. Paremaks kiidetakse, kui tal paljalt sui rohilised riided on, aga talwel walged, sest fiis ei märka loom ega lind kütti heasti. Uks pea-ast on temal head weepidajad, pitkasäärtega weesaapad, kelledega soost ja rabast läbi wõib käia. Peale nende piab kütil weel olema: 1) üks teraw nuga, iseäranis üks jahinuga, ehk üks nõnda nimetatud hirwioda; see piab temal alati käepärast  olema oksade lõikamiseks, äralastud, aga elawate loomade tapmiseks, n. n. e. 2) Üks peenike nöör, millega midagi fiduga wõib, kui tarwiS on, nagu koera, kes wäga kärsitu on ja kaugele tahab jooksta, kinni pidada, künni ta taltsamaks läheb. 3) M kompass, sest sagedaste sünnib, et kütt metsa ära eksib, kust ta kõige parema tahtmisega wälja ei saa, sest ta on arwanud ennast otse edasi käiwat, aga on ommeti jälle selle koha peale tagasi tulnud, kus ta enne on olnud, aga kompassi järel wõib ta ühte sihti edasi minna. 4) Üks jahiwile, millega jahi seltsilastele äraräägitud  märku anda, ehk koeri tagasi kutsuda, kui nemad wale jälgede peale on juhtunud ehk jälgede pealt kõrwale on läinud. Suurtes metsades ja suurte jahide ajal saab wile asemel jahi sarw pruugitud. Mõned kütid wilis- tawad ka wassaku käe sisemise sõrme läbi, keda nad ümberpöördud ja kõweras suhu panewad ja selle läbi nii heledaste wilistawad, et lähedal olew seltsimees kõrwad piab kinni hoidma. Niisugunewile on jahimehel kõige sündsam. Mis jahimehel tarwis teada on. Jahimehel ehk kütil on kuu wahetamise aega, ilma ja tuult tarwis tähele panna. See on manadest kütidest tähele pandud, et täie kuu ajal halw jahti pidada on, sest sel ajal on jälgede ajamine raske, et loomad ööse kuuwalgei mängida armastawad ja ükstõise jälgedest risti ja põiki üle käiwad. Et kütt wasta tuult käima piab, on isegi mõista. Üks jahimehe wanasõna ütleb, et siis mitte jahti ei pia pidama, kui wihm sadab, sest wesi uhab jäljed ära. Ka räägiwad asjatundjad, et kui wihm sadab ja jahti aetakse,  kverdel läbi põesaste tikkudes wesi kõrwade sisse minewat ja nende kõrwadele kahju tcgewat. Ka jahitunnid on aasta aegade järel mitme sugused. Sui on kõige parem wara ja wõimalikult kaua enne päikese tõuusu jahti pidada ja ei tohi ilmaski kauem, künni pooleni päewani kesta, sest päikese põletus wõtab jäljed ara. Iseäranis halw on lõuna tuulega jahti pidada, sest see kautab täieste jälgede haisu ära; seda teeb tuttawal  wiisil ka kaste. Selle wasta on Põhja- ja wähem ida- ja lääne-tuulega sündsa jahti pidada. Juba wana Greeka wägimees Philosopf ja põllumees Henophon räägib, et jahi pidamine talwel, kui paljas on, ja weel, tui tuul lõunest on, wäga halw on, sest et siis on raske jälgi ajada, ja et sellewasta koerad wäga heaste wõiwad ajada, kui tuul põhjast on ja kui lumine on. Talwel wõib ka ööse jahti pidada, kui kuuwalge on. Kõige sündsam jänesse jahi aeg on 1. Oktobrist ehk Wiinakuust, künni 15. Küindlakuuni; kõige parem lindude jahi pidamise aeg 12. Lsikusekuu päewast, künni 20. Mihklikuu päewani, ja kõige parem rebase jahi pidamise aeg on Mihkle päewast, künni Wastla päewani. Üleüldse  on aga sügise kõige parem jahi pidamise aeg. (Järg jäeb tulema.) Mõnesugused sõnumed. Euroopa suurriikide „maakaitsejate" arw silma Saksamaata)  on järgmine: Prantsusmaal 820.000 meest esimeses  jaus s„Landwehr"), 864 suurtükiga ja töises jaus s„Landsturm") 625,000 meest; Wenemaal esimeses jaus 400,000 meest, 768 suurtükiga ja töises jaus 2,000,000 meest; Austria-Ungrial esimeses jaus 343,000 meest, ilma suurtükideta ja töises jaus 125,000; Itaalial esimeses  jaus 200,000, suurtükiga ja töises jaus 300,000 meest. Ja, mis teha, et ilmade asi ja olek alles nii on, et need määratumad inimeste hulgad rahu ja kaitsemiseks ära kuluwad! Schweitsimaa wõ eraste-majade arw. Ei ole küll ühtegi maad, keda wõerad nii rohkel mõedul waatamaS käiks kui weike Schweitfi maa, kes oma looduse imede ja iluduste poolest kuulus ja waatamise wäärt on. Et seal palju wõeraid käib, siis on seal ka päratu palju wõeraste majasid, kellede arw 1002 olewat ja kelledes ühtekokku 58,137 wvodid ja 16,022 teenijat olewat. Kõikide wõeraste majade waärtuS olewat 319,500,000 pranka. Kõik wõeraste majad on 1882 aastal ühtekokku 52,800,000 pranka sisse wvtnud. Kui nüid ainult wõeraste majades nii palju ära tarwitakse, siis wvib küll arwata, kui määratumaid summasid rikkad wäljamaade elanikud mõnesugustest Eüroopa ja Ameerika riikidest iga aasta selle weikese maakesesse jätawad. Ei ole siis sugugi ime kui waba Schweitsi elanikude käsi hästi käib ja nad jõuukas rahwas on. Uut seltsi loom. Siiamaale tunti munade munejatest elukatest ainult niisugusid, kellel kaks jalga on ja kes oma poegi ei imeta. Nüid on aga AustraliaS neljajalgne nokaga elajaS leitud, keda sooja wereliSte loomade  hulka arwatakse ja kes mitte poegi ei sünnita, waid mune muneb ja pärast wälja hautud poegi imetab. , Hüidke! Eesti wennad hüidke: Ela, isamaa! Üksi talle püidke Teie elada! Püiawad t'alt tuuled Ehteid puistad a: Pandke käed ja huuled Neid siis tõrjuma. Olede ju wõitnud Waenlaft elu teel: Siis teil õnn on koitnud! Koidab pärast weel. Eesti wennad hüidke: Ela, isamaa! Üksi talle püidke Teie elada? .7. A! öl. Sakala. 1884 Wastutaja J. körw