Lass paista armo pääw. Lass lahti rõõmu kaeiv Teile olla! Lass mure laeiv. Kus sees ou maew. Teil olla ilma tundmata. Teie majas pere rahwad. Need olgu ikka malmis wahmad Tei' sõna kuulma rõõmuga. Teie ülal o!emised. Ja Teie woodis hingamised. Kõik olgu ilma kahjuta. Teil olgu ka see arm, EL mäljal muld ja põrm Wilja kannaks. Lass muld ja maa. Kõik roosid ka Teil' magust haisu lehkada. Teie kõrge seisusele. Ja Teie raske ametile Ka olgu Jsja, Poeg ja Vaim Abiks, tõeks, marju paigaks. Ja sirgeks sihiks, raudseks rajaks Teil olgu sõna Piibli sees. Tee kepiks leesu rist. Kus naeal hingamist Hing mõib leida. See karjatse Ametile, Kolm ainu abi soowimc! Kui siis üks kord tuleb eite Ses aeg, et lähme surma kätte See tund meid leidku usu sees! Maa vääl mure meres waewas Küll WMtsutab meid usu lacwaS' Siiu mure lacned laias mees Su JeeiuS laema sees See usram tüüri mees. Siis on hea. Ilm tehku kõik. Mis tema mõib Meid JecsuS ivaeivast wc,va wiib. - - Siiski Piiskop härra. Proua, Nccd elagu ivccl ilmas kaua Mci' Saare rahiva walgnscks Meie mvltc muud ci nõua. Ehk küll wccl soowiksime kaua, Kui scda, mis neil uususeks See küünal jala pääl Lass paista ikka, wccl Mitu aastat Nüüd südamest Jumala käest Soowime Teile õnnistust! Kcrkkonna koolm. P. S ü d d a. „Walwagc on inric Looja." Pnnjch Nr. Niir> ehk aga mees ci lasknud talle mitte sõna suhu, maid rääkis pahaselt edasi: ~Tee on löeski balc, kui uks poeg sess Vanaduses, kui sina oled, Hermann, isa maeniisu'e iõr.u miile kuulda ei mõra ja omale wasru isi: unumisi raamatuid muretseb,  mis bead ei ole." Neid sõnu rääkides lõi ta raamatu lehe ümber, mida Hermann natukese aea eest lugenud oli. Ml seisis: Vaene lack, ebk ülie millionäri tõsised juhrumised. Pildis luurest Vabaduse riigist." ~Ha ba. 'ee pcab üks ilus raamat olema, seda mõib juba pääle kirjast baisra. El kõik. mis siin sees on, selge lösi vm Bin lcnnawad selle raamatu wägimehel küll praetud ruiud nibu, kas pole tõsi? Poeg lõi vuuaslades silmad maha ja maalis csimiic sõrmega laua pääl. ..Nob kas la ei Wöimastata?" kärgatas Fortnnar. „Kce raamat n.äilab pahalt," Hakkas Hermann  warmwa baälcga, „c: üks wirk inimene Ameerikas rikkaks meheks mõib saada. Wbi nõnda? wastasisa ime miba tuhina  ea. saksamaal nean mine?" ..Ncic iiamaa," rääkis Hermann kartlikult  edasi, „on noaga kitsas, kuna Ameerikas kõik sciiincd tähele panemata jääwad, ja iaa üks. kes mirkinc läbi on kõrgemasse tõuSn.uõ. auusmd laab, ta n?sib, kes teab kai macsie mancmatc laps olla. ühc- sugudus on Saksamaal juba selleparast wöimatu,  siin mõisnikud malitsewad. „ Neist sõnadest näün ma, et ka Ameerika maa bullustus sinu külge on bakkauud. Kuulsas wabaduse riikis walitseb küll ühesugudus,  aga ma tänan sette eest: nende härradel saa! üle ilmamere on rada peaasi sa see on kunningas, kes sellega enese ümber wõib nuiata. Mis moodi see mammon möidetud saab, sellega pole iääl sugugi asja, ja nõuda wõiwad sääl „õnnistud" maal ka mõrtsukad ja margad tähtsaks meheks saada. Mis ma sulle ütlen, ei seisa mist sinu raamatutes, aga ometi on see tõsi. Paale selle on see tõsi, et paljalt niisugused, kes midagisi õppinud ei ole ja kes selle pärast meie haritud riikis edasi ei saa, Ameerikasse bimmustamad, seda kui ühte maad ette saades, kus raha uulitsate pääl maas on: -- - on nad aga näimaks sinna jõudnud, siis nüäwad oma eksitust: aga siis on see bilja." ~Mina ci tea tõesti mitte," wõttis nüüd praua Forftmar sõna, ~mikspärast sa, armas mees, nõnda mali oled, ja ci taha lubada, ei Hermann ennast wöeraste maade ja rahmastega tatwusrab. Jumal on ometi sellepärast maailma loonud, et inimene tema suurust tundma õpib. Kudas wõib aga iec sündida, kui inimene abju raha kükitama  jaab ja mine ükskord raamatutest järele ei loed ~Igal aõjal oma aeg. mo armuke," wastas abikaas, „esiti peab aga Hermann seda õppima, mis jkoolis ette kantakse. Kui tall siis priitnndides ja pärast seda, kus kõik öppitud on, mõne muu asja päälc meel lusti on, siis ei ole mull midagi selle waStu. Et ta aga niisuguste tühja raamatutega oma õppimise aega wiidab, sääl on mo õigus, päälegi mo kohus, sõna mahcle rääkida. Inimene peab Jumala loodust tundma õppima,  ka päästawad reisid wõcraste maade sisse niisugust himmusid ja muudawad teda. Et aga pitka reisist ette mötta, peab raha olema, päälegi palju raha. Nüüdsel aeal mõib inimene üksi siis mõnda warandust pärida, kui ta midagi õppinud on. Sellepärast  on minu nõu enne kui pärast: Hermann peab seda aega pruukima oma maimu harimiseks ja täüdusc korjamiseks, tema peab tuplisti õppima, et ta ühe niisuguse  koha mõib saada, kus ta ka midagi teenib, ja mis talle wöimalikuks teeb, oma armsamat ette mõtet, s. o. wöeraid maid ja rahmaid tundma õppida, korda saata. Kui see aga nõnda edasi läheb, et ta oma aega ikka niisuguste tühja raamatutega raiskab, siis ei saa ta ilmaski üle Saksamaa  piiride. Minul käib tõsidus üle kõige ja ma tahaks niisuguse raamatu tulese misitta, millel niisugussi malest mus on, kui sellel, ja et sa nääd, Hermann kudas ma icda arman, siis lasen ma Leu sõnale järel käia." (Järg jääb Lulcma.) Õienduseks. >oieli jäi.) Mis auustatud mabandaja „malest seletab,  koolmeistri juhatamisest ja näitamisest kirjaliku tööde juures ja „igalt poolt" kooli katsmise juures kirjutab, ou uaeru wääriline kirjeldus, millega tema oma kriitika  tee püült kõrmale lübeb ja enuast selle lübi enneaegseks ja ülekohtuseks kohtu mõistjaks  teeb. .stui kõik maletajad oma palgaks  töö ja teenistuse puudust leiaksiwad, nii kui wabandaja arwab, siis wõiks küll maletajaid küünla tulega ilmast maast otsida.  EkS müike male ole ka male, millest ka suur kahju mõib sündida ja mis niisama sugune patt on kui suur male. .stui manal  aeal Taawet kunninga Sauli miha kartes  ära põgenes, siis tuli tema preestri Abimceleki juure ja maletas, et tema kunninga  käsu püüle walja on minemas ja ta üra olla unustanud, kodunt leiba ja mööka seltsi wõtmaia. Selle, tema tüäda, müi- kese male läbi sai ta Ahimcelcki käest pühad  cttcpanemise leimad ja koljati, selle WiliSti mehe, mäega mida Taawet ise oli ära tapnud. Aga mis hirmus kahju sündis selle ivale läbi? Kui kunningas Saul seda tääda sai, laskis ta Ahimeclekit ära tappa kõige tema suguga. Walctamine on üks kõige hirmsamatest külge hakkamaist maimu haigustest, niille läbi ka muud kurjad töbed  inimese maimu külge wöimad tekida. Seda sõna „igalt poolt" seletades tahab „mabandaja" näidata, nii kui oleksin mina sellega püüdnud seletada et koolidi katsujad  üle määra koolisid katsumad. Kui midagi  kuskile nea lehele kirjutada, siis oleks see küll raske ja ilma aegu töö meelgi niisuguse mehel, kes iga pääma põllu ja muude maa töödega ränkab ja armasti kirja tööd saab teha kui iga üht sõna kaaluma  hakaks; päälegi on see jo üks ilma matsuta töö; ehk iga aea lehel ole oma toimetus keS puudulised sõnad parandab. Ometi mõistis mist iga „Saarlase" lugeja, kes mõista tahtis, et selle sõnaga „igalt poolt" ei mingisugusest liiast asjast ei räägitud,  nii kui „mnbandaja" arwab. Wiimaks kardab „mabandaja" et kiri sõnakene malest koolide, maenlastele on rõõmu teinud. Ime lugu! mõi koolide mnenlased, kes minu tääda osalt miina joodikut on, loemad ka nea lehti- Selle üle möiks rõõmustada,  kui mitte niisugune rõõm palju enne aegne ei oleks. „Aga palju rõõm," wöib armata tegi kiri ..mabandamine" mitme mehele, sääl näidctakse, et kes mäletab,  see peab ilma teenistuseta jääma; koolmeistrid olla kõik nii kui ilm eksimata; koolide katsujaid neid ei saagi petta j. n. ed. Ka mindki rõõmustas kiri „wabandamine" sest sellest nään, et „sõnakene" on mist kange rohi olnud mäda paise päüle, ja snr-