Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wnljaaudminc, öluresaares, kaubaulitsas 10. „Saarlane" maksab: Saaremaal aastas 1 rbl. 30 kop., postiga saadetud 2 rbl. Saaremal pooles aastas I rbl. kop., postiga saadetud tl rbl. 23 kop. Tuleb wälja iga pühapncwal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  Ä kop. N- 33. Pühapääw 12. Augustil 1884. I. aastakäik Isamaalt. Ansekülas. 8 Juulil. Meie oleme ,viimaste päawade sees taewa Isa annust nii palju wihma milja wüljadele saanud, et see kord mitte tilka enam ei soomiks. Heinamaal on wikkat oma kohuse ara täitnud  ja heinamaad loogu maha pannud; aga reha, et ta küll nii mitme piiline on, on oma kohuse täitmisega palju tagasi jäänud,  sest ta pole meel kuige palju heina kokku koristanud, mis üks tema päris amet on. Minu waderi mana isa ütles kord koleda häälega: „Lapsed, ärge unustage mitte reha suil seljali maha, kui reha seljali  on, siis on palju peenikessi pii otsi pilmede poole, need piid pisimad pilwed puhki ja tuleb sadu sahinal maa püäle maha ja leutab lina maad pudru pehmeks, peksab heina kõrred hädala sisse. Loog jääb luhassc liguma, heina töö hakkab aegsastc  kiduma. Hoidke omad rehad ikka kummulistc,  siis tuleb tuimemat aega.." Kui sell õpetusel poole kopiku eest peaks tõt sees olema, siis sünniks seda wähegc meeles  pidada. Aga mana mehe õpetus oli see: kui reha seljali seisab wöib keegi, kas laps mana kogemata reha piide otsa astuda ja jalale haiget saada. —x. — Kerla Poolt tillemad meile sõnumid, mis 8. Juulil kirjutud on:„Kerla mõisa maldas Paiku laS on sarw-loomade suremine  liikumas, juba wiis sarwlooma on ära surnud ja kaks õöldakse haiget olewat. Kuidas see tobi ennast esmalt ilmutab, seda ei ole »a mitte teada saanud; aga kui loom juba tõbe mömusc alla jäänud, siis paisctab ta keha esmalt eest otsast, pea ja koel ja pärast poole kõik keha üles ja siis sureb. Llen hädalistele pcrcmcestlc tungiwalt nõuks annud, asja ilma aja wiitmata Tulla kohtule teada anda ja sur«»d loomi kõige nahaga 7 jalga sügawase  muK» matta, nii kuida kohtu poolt juba kästud on. Niisugusel loomade haiguse  aeal slgv permched aga nobedad linna, loomade rolnri juure minema, nõu ja rohm saama; ärge wiitke mitie kallist - aega „wee-trgijatc° juure jooksmisega, sest uiifrgusil  loomade Me aja! on iga minut kallis ka urada." ,KZ. Juulil. Täna saime õige tubli korra mihma, juba see nädala läbi on niiske!  ilmad olnud. Hema töö läks hakkatvlls  baasti lahti, nüüd takistab, kellel uiinnist meel on, möib tiiricste pihta panna, 100 wõtmisega peab kuiwcmaid ilma omama. I Aga, pea kinni, mis neist asjust raakida ! saab, missest juba töistest paikadest köneltud  on; lugu järg on jo siin wäikesel saarel  enamist ühti moodi; ja aea lehe lugejad  tahtwad jo aruldast asju lugeda, aga kusi seda iga kord wöttä? No, eks see ole aea lehe toimetaja asi, wõtku kust tahes,  pangu aga wälja. Et see paiguti „Saarlase" toimetajale nii sama sugust ehk meel wiletsamat takistust teeb kui niiske ilm heina tööle, kes sest hoolib. Seega saadan siit poolt auustud Saarlase" toimetajale  natuke üsna aruldast, mis meie saarel sagedaste ette ei tule. Meil oliminewal  pühapääwal 8. Juulil üks aruldane pääw, sest meil oli kaks õpetajat Jumala teenistust toimetumas, ja need mõlemad olid esimift korda meie kirikus. See rõõmustan?  pääw sündis nenda: Meie oma õpetaja läks reisi pääle ja oli Mustjala õpetaja herrat nimetud paäwaks meie kiriku  palunud Jumala teenistust pidama. Wahe aeal sst. Juulil) tuli Peeterburi Eesti Jaani kogudusse õpetaja oma prauat, kes suiseks aeaks oma õele meie õpetaja Prauale külaliseks tulnud, waatma, ja jäi nimetud pühapääwaks seia; nenda oli meil kaks õpetajat käes. Mõnede soowiinise  ja palwe pääle tegi nüüd Peeterburi õpetaja härra J. Hurt jutlust ja Mustjala õpetaja härra Pielberg toimetas Altari Jumala  teenistust. Et nüüd seda üksnes ametlikude talituste kordadel juhtub, et rohkem, kui üht õpetajat  kirikus näha on, seega arwame seda üheks tõeste arudaseks juhtumiseks, et meil just sell pääwal, kui meil oma õpetajat kodu ei olnudki ometigi kaks oli. Et kogudus sest lugust sugugi ei täädnud  ja just rahwa kogu tulemise aeg kaunis  wihmane ilm oli, seega ci olnud mitte wäga palju rahwast kirikus. Seda enam rõõmustasid need, kes wihmasest ilmast hoolimata  oma püha kotta olid ruttanud, ja nüüd nii kogemata üht ülimaga maitsewad Vaimuliku küla leiba osaks said, mis nii õrnal ja puhtal ema keelel kõigile koos olejatele osaks jagati. See on asi, mis üle meie südamed täna meel rõõmu pärast tuksuwad. Kihelkonna poolt. 8. Julil juhtusin tee pääl ühe Kihelkonna mehega kokku. Warsi enmine küsimine minu poolt oli: Kuidas toite pool sui wilja põld näitab? kas see uut moodi hiline sui wilja külw rõõmsat leitust lubab, wöi on lugu ümber pöõrtud? Selle küsimise pääle sain wastuseks:,, Mitte miigit sugust, mitte miigir sugust, ilma, üsna ilma, meie oleme odrast üsna ilma. Meite hilise külmi päämees ja juhataja ise ka ilma. Mina tahtsin teistest kõige paremaid odre sellsuil kaswatad ja ostsin seda kõige paremat odra seemet P. mõisa rentniku käest, sest ma uskusin teda nagu ilmapilwita puhast päikest; sest seemnest tõusis mulle kahe wakamaa pääl ligi kaks sada odra ima üles, kõik jäi kuiwa, ilma, üsna ilma, mitte miigitsugust. Ka kõik need hilised külmi uskujad, keda mitte mähe ei ole, on selle hilise külmi läbi odrast lahti. Jumal hoidku iga ühte isa-ema last nii kergemeelelist olemast  ja nii hulluste manast musist wälja kargamast. Kõik see selle sügisene suur odra warandus on ümber põõrtud'" Nii palju oli meil sest asjast juttu. Karja kihelkonnast. 14. Juulil Kodu loomade suremine. Nimetud kihelkonnast  tuli neil päüwil meile-kahe sõbra käest kirjalikud sõnumid, mis aga üht asja awaldadawad, sellepärast seume need sõnumid kokku. Sõnumid wöime seda enam tõeks arwada, et mõlemad kirjad wäga ühesuguse kahetsusega kurba lugu awaldamad, osalt nõnda: Jaani ja Heina-Maarja pääwa wahel algas siin kihkonna loomade suremine. Paremad loomad tulid esmalt käsile ja taga järel ka lahjemad. Iga pääm oli P. maldas M. külas ära surnud loomade matmist. Mõni peremees on hobustest üsna lahti jäänud. Uhel permehel olnud 4 pruukitawat ja üks noor hobune talu koha pidamiseks, neli wanemat surnud kõik ära, see noorem on üksi täna meel alles. Sõrmikuid,  sörakandjad ehk meise loomi sureb ka, aga mitte nii palju. Lambad on juba mincmal talwel mäga palju ära surnud ja mõne peremehel laut üsna tühjaks jäänud. Sigadega on seesama halb lugu, et paiguti  neid peremehi ka on kelle oue päälne sigadest tühi on. Esmapä ööse mastuäõisi päüma surnud K. külas ühes peres korraga neli siga ära, mis kõik ühte auku aeti. Töise kirja sees amaldaksc, et üks peremees on oma kõige esite surnud hobuse nahka tahtnud ära wõtta, on aga sell töö suures haigeks jäänud, hirmsaste üles paisutanud  ja meel täädmata on, kuida tcrmcks saamisega lugu läheb. Ilma, et meie seia juure roskid õhkamise märkisid, ehk kurmaSluie amaldajad sõnu üles oisiksime, saab igaüks meelega mõtleja inimene sest oru, kui raske see ühel talu pidajal kanda on, kui ta tiitlel tööheina acal kõik oom kallist ja kangemat puumaa töö rammu, see on, omad too loomad peab