ütelda, et ühel Apostlikul Majesteedil see-! sugused mõtted wõiwad olla!" Siis jäi tema > minu küsimiste peale natukene mõtlema, nagu kardaks ta seda ütlemast, mida tema siiski enam ära üelda tahtis, kui mina kuulda. Peale seda rääkis tema edasi: „Enne kui Apostlik Majesteet mind ära lubas tulla, üteS tema: Ütelge minu poolt püha isale, et tema enam ilmaliku walitsuse peale ei piaks mõtlema; see on üks mööda saadetud asi ja tema piab ennast Victor Emanueliga ühendata  katsuma. Olge selle peale julged, tema suur kiriku eest hoolitsemine saab enam wilja kandma." Edasi õhkas ta oma eeltähendatud sõnume pärast, kellest mina aga tähelegi ei pannud, waid asja sõbralikult töisest küljest harutama hakkasin. Kui seda wiisi tükk aega waielnud olime ja tema wiimaks kimpu kippus jäema, ütles tema siis tasase healega: „Ja, mina mõtlen asjast niisamuti kui Teiegi, mitte sugugi tõisiti." „Aga kudas wõite Teie siis hoopis tõisiti rääkida ja kirjutada?" „MiS pian mina ütlema? Watikanis ei taheta muud kuulda." Kord rääkinud tema kogemata  löunelaual paawStile wasta ja pärast töisel päewal noominud teda ülemkammerhärra seda edeSpidi jätta, kui ta mitte koguniste paawsti lähemaist ringidest wälja lükatud ei tahaks saada. Sellepärast ei pidada inimene tühje sõnade eest oma ametit kautama. Nõnda kujutab katoliku paater omast paawStist, mis hele ega ilus pilt ei ole, aga ometegi üsna õige olema saab. Kiriku ümber olemine nõuab inimeselt ikka seda Prantslase keele kunsti, et inimesele Jumal keelt südame salamate  mõtete kinnikatmiseks loonud on. Egiptuse uus ministeerium, midaS Nubar-pasha kokku seadnud, olewat enam Inglasele sõbralik, kui endine oli. Sellepärast usutakse kindluste, et Kairo ja Londoni wahel asjad halwemaks minna ei saa, maid lahkemaks  minna wõiwad. Siiski nimekamad Londoni  lehed Nubar'i ministeeriumi „weikeseks ajaks asemikuks", ega ei arwa teda kaua kestwat.  Egiptuse sisemiste asjade paranemist ei ole muidugi ministeeriumi wahetusest ära tunda wõinud. AlleS piab sõanõuukogu nõuu, kudaS lõunepoolist mässamist taltsutada, kuna juba ka töistest maakondadest mässamisest  sönumed tulewad. Beduiinid tormawad Wellahde peate ja kuberneridel ei ole jõuudu ega mäge neid taltsutada, maid paluwad sellepärast  Kairost abi. Gordon - pasha, kes SudaniS  tähtsa meeS on, ütles kord, et tema Sudanit enne-aegu käest ära ei soowi anda ja oleks niisugune sündmus kõige suurem patt ja wõib terwet Egiptusemaad ärahääwitada.  Terme sõawägi ja Chortumi elanikud, mida umbes 7000 inimest on, saaksiwad armetumalt ärahukatud. Nimelt idapoolset Suudan'it ei wõiwat Egiptusemaa käest ära anda. Kõik kubermangud ida pool Walget- Niili ja põhja pool Sennari peaksiwad alaljääma.  Kui Suudan waleprohweti Mahdi kätte saaks antud, oleks terme Egiptusemaa kadunud. Mahdi ei pruugigi enam põhja poole marshida, maid Egiptuse rahwas, Araabia ja Snria saakfiwad Türklaste, Eürooplaste ja Kristlaste waSLu mässama hakkama. Paljalt Wadihalwa kindluse läbi Mahd'it tagasihoida, see tähendaks niisama palju, kui üht linna külgehakkawa tõbe eest kindlaks tegemise läbi ära hoida tahta. Chartumi linn praks alalhoitud  saama. Kõige hädade algus tulnud pealinnast Kairost ise, et nad liig pehmcste walitsenud ja seeläbi rahutusele maad annud. Egiptuse wiitsekuningas on just eht haige meeS, keS surmani oma auunime kahetsema saab, sest et temal raske walitseda on. Omalt maalt Wiljandist. Kolme-knninga-paewa õhtul 6. j. 5. P. Pidas kohaline lauluselts „Koit" W. E. Põl. Seltst majas pidu õhtut jõulupuu,  lautu ja tantsuga. Osawõtmme ei olnud just mitte suur, aga koosolek oli siiski kaunis lõbus. Koidu seltsi lauljad rõõmustafiwad Z—4 lautuga koosolejaid, mis kaunis puhtalt lauldud saiwad ja pool tühja saali ruumides kenaSti kõlasiwad, kuid laulude walimine ei olnud mitte häSti sündsa ega õhtu kohane, olid kõik ju igale lapsele tuttawad kewade laulud, enamist Witligerode „Laulu salgukestest"  nopitud. J. Jürgenstein ütles mõne sõna miuewiku merde waunud wana aaSta mälestuseks ja uue wastu wõtmiseks. Parast kõnet keerutasiwad mitmed nooremad kvosolejad  tantsu, kus juures Wõidu koor mängis. Nõnda see koosolek, mis koosoleja linnalastele oma jagu lõbudust ja ajawiidet pakkus. Üks asi, mida aga mitte kiita ei wõi, oli, et koosolekul wäga wähe Eesti keelt kuulda oli. Saksa keel ei kõla aga ühe Eesti seltsi ruumides  mitte soorvitawalt kenaste, kuna meie oma keel armsam, ilusam ja kõigite sündsam seal pealtkuulaja kõrwale kuulda oleks. Tohime selles asjas wistift õigusega paranemist loota. Pühapäew. 18. Dets.m.a. oli Viljandis Eesti Põllum. Seltsi saalis uäitemüik neist asjadest, mida preili R. Jakobsoni töise käsitööde  kursuses walmistati. Pärast näitemüili andsiwad käsitöö õpilased neiud kontserti. Asjad oliwad maga ilusaste walmistatud, mis lühikese  aja kohta imeks piab panema. Soowida oleks, et niisugust kursusi meel palju saaks ära peetud, millede läbi meie neiudelle wõimaliknks  saaks tehtud, lihtsast materjalist oma napudega elumajasid lõbusaste kaunistada. Osamõtmine  oli kaunis elaw. Viljandimaalt. Meile kirjutatakse: Mõne aasta eest asus meie T. kihelkonda üks isand, kes oma arust nii kõrges hallitanud rüitli aja waimntornis arwab wiibiwat, et ta walla taln peremehi ja muid auusaid inimest, kes temaga asja ajamise korral jutule juhtuwad, sagedaste tundide kaupa palja peaga enese ees nagu mõne ebakuju (jumala) ees seista laseb, ilma et, nagu haritud ilma kombe nõuab, istet annaks ehk istuda lubaks, kus juureS ta „Kündjast" ja sarnastest pitki kiidu kõnesid peab, aga rahwuslist töötajaid ja rahwa heale kandjaid lehti saagutab ja laidab. Juhtub  siis keegi tähendatud isandale harjunud lahkusega  kätt teretamiseks pakkuma, siis peab ta hiljem häbistatud oma tegu kahetsema. Juhtub  keegi jutul oleja niisugust nagust mokajuttu  kuuldes ära unustama, kelle ees ta seisab ja kõrwal olema tooli peale maha toetab,  et pikalisest seisust wästnud jalgu pisut puhkada, siis on kohe kära lahti ja juhatatakse sõnadega teed uksele. Seesugune kollitamine on aga rahwale ju tuttaw ja igaüks hoiab temast, nõndasama kui tema rahwast, hoolega eemale, et kellegi auu haawatud ei pruugiks saada. Nõnda mängitakse inimlise auuga, tallatakse auusaid kombeid ja trotsitakse auusat talurahwaft,  kes kaugelt kindlamal elujärjel seisawad,  ühe mehe poolest, kes ise selle seisuse merest wõsunud on. —2 Nõuda räägib meie auus kirjasaatja ja toome meie isiäralise kahetsemisega seda tema oma sõnadega sõnumet. Ainult ja kõige õigena!  teel wõiwad sarnased kaebdnsed asjakohalist  parandust tuua ja wagust pealtvaatamine ei oleks niisuguses asjas kunagi soowitaw. Kisub juba näituseks üks mõisarentnik sarnaseid minewase  aastasaja elukombeid päewakorrale, kui palju on meil fiis meel tarwis oodata, et sadade rias seitse sündsam seisma oleks. Ülepea  oleme wiimasel ajal sealt kihelkonna rüitlisugust  mõisnikutest rahwast paremat kuulnud rääkiwad, km talumatsi tõust kogemata mõisapidajateks  saanud meestest! Külap ehk ast siiski heaks pöördud wõib. Tarwastu kihelkonna rahwaS tahab eneselle üht aurulaewa nimega „Tarwast" asutada,  mis Wõrtsjärwes ja Emajõel ujuma saawat. Meie kirjasaatja arwab, et see laew muidugi mitte ainult Ema-jõel ei saa käima, waH tema amet olla Tartus ja Wõrtsjärwe ümberkaudse elanikkude wahel suwel wooriwedu  ja reisimist kergitada. Istäranis Linda kauplust saab sarnane etewõte Tartu, Wiljandi ja Walga liginemise pärast edendama. Nõnda kudas kuulda, olewat põhjuskirjad kinnitamiseks  stsse antud ja laewa ehitamist tahetawat aktsiate seltsiga korda saata. Soowime selle tähtsa ettewõtmiselle kordaminekut ja õnne, aga ühtlasi tähendame ka, et laewa nimi „Tarwastn" olema piaks. „Kiri kala tiikidest." Eelseiswa pealkirja all on meile järelseisaw kiri äratrükkimiseks  katte saadetud, midas ka muutmata teeme. Kiri on nõnda: „Meie auustatud kirjanik härra Dr. Weske on minewa aasta Tartu Põllumeeste Seltsi wiimasel koosolekul tähtsa kõne kala tiikidest pidanud ja seda kõnet ka pärast trükis awaldanud.  See afi on uuS ja nii tähtsa, et seda amalikult läbi räägitama piaks. Meie kubermangudes  on ehk küll ka ennemine selle asja peale mõeldud, aga katset ei ole kuulu järel kohegil weel tehtud. Esiteks ei olnud meie maa elanikudel selleks sündliku äratamist ja töiseks ei lasknud nii rohked kalasaagid, mis alati omaist metest nägema olime harjunud, selle asja peale suuremat mõeldagi, meel mähem sarnast imekatset ettewõtta. Nüüd aga, kus asja lugu iga aastaga imelikult muutub, kus kalasaagid liialt mähenemad ja kalade hinnad mõne aastaga wähemalt kümme mõrda tõusnud, on üöna aeg, auusa kõneleja soomi tihemalt tahelpanna ja katsete tegemist ettewõtta. Dr. Weske on ka meie tähelpanemist ühe uue raamatu peale pöörnud, midas J. Tülk kirjutanud ja wälja-annud. Kirjasaatja on seda raamatut „Weikene mee loodija ja kalade kasmataja" raamatukauplustest uudishimuga  pärinud ja igatsenud, ei ole aga meel saanud.*) Selle raamatu järele ettepantud õpetuste najal saab missiste mõnigi mee lähedamal  oleja kohapidaja kalattiki tegema, mis keset kuima ja kõrget maad küll koguni raske ja mõimatu on. Aga see ei tee miga, kõik ei mahu marja maale ja nii ei mahu kõik ka mitte märja maale, kellel katset mõimalik teha on, see ärgu oodaku töise ettejõudmist, haruldane ja wärske kalasupp ei ole wist kellegille wasta mokka. Üks teeb asja suuremalt  ja töine mähemalt, ja maata nõnda'p asi edasipoole kalluma hakkab. Mina panin ühel kemadel, et seda manemaft inimestest kuulnud olin, kuidas kogred iseäranis kaua ka Mõerais metes elamat, ühe kogrekese oma õue peale meiksesse tiiki. Üksinda tema loomake küll edasisuguda ei saanud, aga siiski liikus ja liigutas ta ennast seal mõni hea nädal. Wahel wõist magusalt ta mehekese mõi naisekese mis ta õiete oli, mangi-elu pealt maadata ja paljalt  see nähtawus, et ta üksinda pidi olema, ei olnud häa, kuna ta ennast muidu terme elujõuuga liigutas. Nimetan seda tühja asjakest  siin näituseks, kuida ka seesuguse asja ettewõtja ja asutaja omast katsest head meelt saada mõib. Auus kõnepidaja nimetab miimaks  ka õige lühidelt meie metest kalade ärahäämitamift,  mis kudumiste ajal liig tihedate nooda ning mõrgudega pindmisest tulla. See on õige ja tarmitab awaliku heale hukkamõistmist,  kui ka seadus paraku puudub ehk pruukimata,  mis seda keelaks. Palju mõisaid on rendi peale antud ja isegi teada, ei ole need rendid, kui üksikud kroonumõisad maha armame, sugugi odamad. Kalapuidmise õigus on siis ikka ka rentnikule jäetud ja see omalt poolt katsub nii palju selle eest põllurendi kergenduseks  maksu mäljanühkida, kui ial Mõimalik; püidku jäe- mõi järme-rentija meest saaki sõrmedega,  kotiga mõi kellega tahte, mett ometegi ära ei saa Miia. Mis ime siis on, kui ka seepärast kala saak kauub ja suure saagi lootjad mete-rentnikud küllalt kimpu jäewad. Jäeb siis mõni rubla lubatud renti maksmata, selle eest laseb mõisa saks iga päew oma tahtmise järele weel nueste pnida ja Wene mehed kisuwad siis mõnelt kohalt miimase kalapoja ka wälja. Et seda miha iseäranis Ma ese mee peale pööretakse, armatakse sellest tulemat, et mõisad seda Mee-õigust käest ära minema kardawad.  Kewadelt, kus rohke meie läbi heinamaad  pehmed on, aetakse järme äärsetest talupoegade  kõige paremaist heinamaadest üle ja ümhert, aga keelda ei mõi, sest Mee õigus on töise ja juure piab tema ometegi saama. Nii saab siis sagedaste meikese põllumehe kergem kasuandja migastatud ja suur kahju tehtud. Sellepärast on kahest küllest see asi migaline, esiteks et järwel õiget piiri ega peremeest ei ole, käib aastane rentnik temaga halastamata ümber ja töiseks saamad mete äärsed heinamaad  kemadistel kudu-ajal liiaste sõtkutud. Soomida oleks, et asi töiste parandustega, ka selles tukis seisma ei jäeks. Meie T. kihelkonnas on kõrge kroonu ometi oma heldet õigust ka juba mitme aasta eest weikeste põllupidajatelt näitanud ja nimelt W S wallas järwe ranna äärsete peremeeste  kätte annud. Ka W. walla peremehed nõudstwad enestelle wee õigust, sest et järwe eest rendiwõtmine wallakontrahis seista. Nad ei saanud aga seda mitte, sest et järw suubumaks  walla piirist wäljas on, ega sugu piirid järwega kokkugi ei puutu. Weel ühte rõõmustawat  asja pidin nimetama, et mõned paremad pärismõisade härradki wiimastel aastadel  oma wete peal kalapüidmist iga tahes ja mis tahte suguse püidmise riistaga ei luba toimetada. Nõnda on kudumise aja puidmist härra v. M. keelnud, mis hea ceömark ka töistele olla wõib." Kõu-Weneweresse on koolmeistri P. Kütt'i juhatusel meeste laulukoor asunud, mis üsna kauniste edeneb. Soowime oma poolt head tööjõudu. »t". Tartust. Minewases numris kõnelesime Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi koosolekust ja piame täna kord weel selle peale tagast tulema. Lehe kirjutaja, kes ise seal koosolekul oti, kuulis Seltsi minewa aastase wiimase koosoleku protokolli  ettelugemises üht iseäralist tähtsat asja, midas waitolemisega kõrwa taga ei wõi panna, waid tubliste läbi piab räägitama. Nimelt on sealse Seltsi esimees J. Tülk seltsile heaksarwamiseks  ettcpannud, kas mitte soowitaw ei oleks, et kõik Eesti Põllumeeste Seltsid üheskoos  ja nõuus ühte põllutöö ajalehte wäljaannaksiwad.  Ettepaneja arwamist mööda piaks sarnase põllutöö lehe sisu olema: kõiksugused siitsaadik omal ja wõeral maal läbi katsutud uudised põllutöö edenemise ja loomade sugutamise  ja kaswatamise kohta; kõiksugused masinad,  mille tuel põllutööd tuetada wõib, kõiksugu  tehnika tööd, mis põllumehe majapidamises  tarwilikud on, nagu seebi ja küinla tegemine, õlle pruulimine, wiina põletamine j. n. e., naha parkimine, tõrwa, tökati ja terpetini ajamine, õli presstmine, lõnga wärwimine  ja kanga kudumine, hoonete ehitamine ja mitmesuguste majariistade tegemine, lahutuse  kunsti ehk keemia tarwitamisest põllutöö kasuks j. n. e. Igale põllumehelle paistab niisuguse lehe tähtsus ja tarwitus terawaste sillma, sest et meie Eesti weikestel põllumeestel praegu kedagi iseäralist sündsat põllutöö edendajat  lehte ei ole. Raamatuid ei ole ka Eesti kirjanduses selle asja kohta palju ilmunud, peale E. R. Jakobson'! „Teadus ja Seadus põllul", mis aga ka juba otsas olewat. Peale seda ei ole raamatul nii suurt rahwa elusse tungiwat wõimu kui ajalehel, ega sellepärast  seda edendawat wäge. Kui nüüd kord sarnane ettepanemine päewakorrale saanud on, siis ei pia seda enne lõpeotsuse tegemist sealt ära lastama jäeda. Nagu seda ka juba enne awalikult tähendatud, ütleme ka meie oma arwamist, et Eesti-rahwal seesuguse põllutöö ajalehe asutamine nüid enam wõimatu ei ole, kuna seda põllutöö asjanduses õpetatud asjatundja  ja osaw kirjanik J. Tülk toimendada wõiks. Mõne aasta eest oli tutwal Pärnu Põllumeeste Seltsi juhtijal ja põllu-asjanduse tundjal J. Toots'il seesama nõuu, aga et sest asjast midagi wälja ei tulnud, tuii wist sellest, et sellel auustatud mehel muidu palju tegemisi ja tallitust on. Praegu wäljaantawad  põllutöö lehed „Ecsti Põllumees" ja ka „Kündja" pooliti, ei ole kellegi põllumehe tähelpanemist oma peale jõuudnud poõrda ega mingit kasu saata. Kui nad ka üksikutesse tellitud ehk tellimata kätte juhtuwad, saawad nad enamist? enne lugemist talutare nurka wisatnd, neist polnud mingit asja. Nagu Di. Weske ka tähendanud, tuleb see wiga lehtede eneste puuduliku põlluasjanduse tundmusest,  aga mitte rahwa tuimusest, keS ju hea meelega oma rasket põllutööd kergitatud ja parandatud näeks ja seda wõimalikult igal wiistl teha katsuks. Meie kindel soowimine on, et Põllumeeste Seltsid seda asja põhjalikult  läbi räägiksiwad ja ka juba ette oma arwamist awaldada wõiksiwad, lui palju eksemplari  iga Selts oma maakonda wälja lautada jaksaks. Loodame, et meie Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi lähemas koosolekus seda juba nõuupeetawalt ja nõuu antawatt läbi-- kõneldud saab. Kui meie rahwas nii mitmed poliitika lehed ülewal peab, mispärast ei wõi siis üksainus tõsine põllutöö ajaleht seda suurema  julgusega elu peale loota ja edenduse *) „Weikene wee koodija ja kalade kaswataja", wäljaannud  J. Tülk, on nüüd raamatu poodidest ja ka „Sakala Toimendusest" saada. 1884 3. Sakala.