Saksamaal on üks mereadmiraal von Henk ühe ammu aegse nõuu üleswõtnud ja seda tükis awaldanud,  nõuu, mis jo sadandate aaState eest asjatundjate  mõttes oli liikunud: see on ühe kanaali läbi, mis Elbejse suust hakkaks ja Kileri kahesse ulataks, Põhja-Saksa ja Läänemerd ühendada. Saksamaale oleks see kanaal suureks kasuks ja tähtjusekS sõa- ja rahuajal, selle kõrwal aga teeks ta ka Wenemaa ja töiste Eüroopa kaubaajamisele tükikest kasu ja lühendaks  laewade teed. Egiptuses ähwardab jälle mässamine ja segadus  pääd tõsta, kui seda kohe ei jõueta lämmatada. Omalt maalt. Pärnust. „Pärnu Postimehe" Väljaandja ja wastutaja redaktor, kes ise EeStikeelt kirjutada ei mõista, otsida, nagu meie ustawast suust kuuleme, omale selle lehe kirjutajat, aga nende tingimiste all, et kirjutaja omi sõnumeid muialt ei tohi wõtta, kui Riia Saksa ajalehest „Rigasche Zeitung" ja „ EeSti Postimehest". Riiast. Läti Kirjameeste Selts. Lätlastel ei ole seiemaale mitte seesugust kirjameeste seltsi, nagu meie EeSti Kirjameeste SeltS on. Üks kirjameeste selts Lätlastel on ja see on sarnane, nagu meie Tallinna EeSti Kirjameeste Selts, kus suurem jagu õpetajad liikmed on ja kõik toimetused ja kõned Saksakeeles  ära peetakse. Et nüüd Lätlastel üksainus sarnane selts oli, sellepärast katsusiwad ennast ka õpetatud Lätlased selle seltsi töös ühendada ja oliwad seal liikmed. Aga Sakslaste ehk üleüldse kirikherrade käes oli selle seltsis healte paljus ja need tarwitafiwad seda paljust juba mitmel korral selleks, Lätirahwa rahwuSlika püüdmisi awalikult hukka mõista ja nimelt rahwuSliku Läti ajalehtede Väljaandjatele laimdust mööda silmi loopida. Sellepärast oli siis Läti ajaleht „BalsS" ühes kirjas aasta eest tagasi ütelnud, et Läti kirjameeste seltsis nooled malmis tehakse, millega Läti rahwuse kaitsejaid Vigastada püütakse. Selle seltsi aaStapäewal 8. ja 9. Detsembril pidas" nüüd kirikherra Döbner kõnet, milles ta Läti ajalehti, mis rahwuslikus maimus kirjutatud on, laimaS ja nõudis, et selts neid hukka mõistaks, nimelt ajaleht „Balss'i". Ka seltsi president, õpetaja Bielenstein, nõudis seda. Et rahwuSliku, ajalehtede redaktorid Weber, Kaänwg ja Dihnk ise ka seltsiliikmed ja seltsi koosolekul oliwad, sellepärast seletasiwad nad ära, kuidas seesugune tüli ajalehtede poliitika pärast sugugi seltsi sisse ei kõlba ja seltsi põhjuSkirjade waSta on. Et nad aga rahu soowisiwad, sellepärast andsiwad nad pärast nii kaugele järele, et redaktor Weber üht kirja alla lubas kirjutada, kuS ta omi ütelust seltsi töö kohta pehmendas ja nõnda wiisi seletas, et nad seltsile enam haiget ei teinud. Wiimaks pani redaktor Kalning seltsile ette, et nüüd ka õpetaja Döbner': kõne, kui teda trükitakse, seal kohal pehmendatud saaks, kuS Döbner Läti rahwuSlikuist ajalehtedest rääkis ja neid käredaste hukka mõistis. Selle ettepanemise peale otsust anda, jäeti aga töise päewa peale. Õhtu ühendas kõiki seltsiliikmeid pidusöömaaeg, kus ka ligi olema Läti seltsiliigete termist joodi, millepeale õpetaja Beilenstein  Kalning'L juure läks ja temaga klaasi kokku lõi. Nagu Saksa ajalehed jutustawad, olla aga Sakslaste südames palaw weri siiski edasi keenud, mis paarist töisest termile joomisest Välja kõlanud. Töisel koosoleku  päewal aluStadi sellega, et õpetaja Guleke, kes ühtlasi meie rahwakoolide esinik on, oma kirjutaja ameti seltsis sellepärast käest maha pani, et ta eilse otsustega mitte ühte ei sündida. Nüüd pani redaktor Weber meel kord seltsile ette, et see omalt poolt ka Döbner'i eilseid käredaid sõnu tema aruandmise kõnes pehmendaks, näidates, kuida seesugused arutamised poliitika ajalehtede üle täitsa seltsi programmist kõrwale minna. Kui meie sellepeale mõtleme, kuidas Weber päewal enne seda rahu armastuses seltsi paljusele järele andis ja kirja alla kirjutas, mis selts nõudis, siis peaksime küll arwame, et ka seltsi paljus nüüd tema ettepanemist saaks maSta wõtma. Aga lugu ei olnud nõnda. Segl seletas siis Weber ära, kuidas ta enam seesuguse seltsi liige ei wõida olla, kuS seltsi põhjuSkirju jalgadega tallatakse ja seltsi paljus wihawaenu  edendada, ning astus seltsist Välja. Seda kuuldes trampisiwad õpetajad rõõmupärast jalgu Vasta põrandat ja hüüdsiwad: „Wäga hea!" „wäga mõnus!" n. n. e. Selle rõõmuga ei olnud aga weel selts rahul, maid Walga kirikherra Ullmann'i ettepanemise peale heidM nüüd ka weel redaktorid Kalning ja Dihrik seltsist Välja, Kalning, keS praegu Lätlaste esimene esimees on, ei olnud ise sealgi, maid kuulis alles pärast imekspannes, et needsamad mehed, keS temaga eila klaasid kokku oliwad löönud, nüüd teda ilma mingisuguse mõistliku põhjuseta seltsist wälja oliwad heitnud. Tähelepanemise wäärt on see, et Läti kirikherrad selle wemmeldamise juures Saksa kirikherradega käsi käes käisiwad. Ka Läti isamaa mehed on nüüd ära näinud, et inimesi on, kellega üksi siis käsi käes wõib käia, kui oma maimu nende orjaks ja käsu alla oled annud. Seiemaale usaldasiwad nad lahket nägu ja mahedaid käepakkumisi, aga nüüd on nad aru saanud, et neil niisuguses seltsis ikka wõimatu on elada. Meie annaksime Lätlastele omalt poolt nõuu, pea omale ka üht seltsi asutada, nagu meie EeSti Kirjameeste -Selts on. Eesti kirik. Ühe jau Riia Eestlastel olla nõu, omase ise kirikut hakata ehitama. Kui ka Eesti kogudus Riias juba nii suur on, et ise omale Eesti kirikherrat wõib ametis pidada, siis on ommeti see kiriku ehitamine, meie arwateS, liig warane ja ilmaaegne  nõu. Praegu käiwad Eestlased Riia Jakobi kirikus ja seal ei ole neil mingisugusel kombel halwem käia, kui oma enese Parem asutagu Riia Eestlased omale kooli ja toetagu oma seltsi, kui et üle jõuu ilma hädata uue kiriku ehitamist soowiwad,  mis mitu kümmend tuhat rubla kapitali nõuab, kelle summa korjamise lõpetust nende silmad ehk sugugi ei jõuagi ära näha. Lihulast. Töö Aleksandri kooli heaks. Lihulas on teenija tüdruk M. Praamann töiste teenijate  käest asju Aleksandri kooli heaks kokku hakanud korjama ja saanud wijmakS Ado Mõlderi abiga selle teel 200 weikest kingitust unikusse. Need asjad on siis 6. Detsembril Lihula pritsimaja saalis ära müüdud,  kuhu rahwast, halwast ilmast hoolimata, õige rohkeste  kokku oli tulnud. Pidu alustuses pidanud kooliõpetaja  J. Pärn weikse kõne, kus ta kooli tähtjusest ja kasust meie rahwa kohta rääkis, ning äratatud rahwale müüdi asjad ära, mis 30 rubla sisse tõi. Nüüd andsiwad mitmed koosolejatest meel uusi kingitusi,  mille eest enampakkumise teel ühes paari weikse rahaandega 20 rubla 80 kop. sisse tuli. Saali üür maksis 2 rubla, mis Ado Mölder meel enese peale wõttiS, nii et Aleksandri kooli heaks 50 rubla kokku tuli ja ära wõis saata. Wäga tänuwäärt ja ärataw  tegu! Peeterburgist. 6. Detsembril pühitses Zarskoje- SelooS IV. Keiserliku Pnekonna ihukaitse-pataljon oma 25-aaStast asutuse pühakus Keiserlik Majekteet nimetatud  pataljonile järgmise telegrammi saatis: „Keiserina  ja Mina soowime pataljonile õnne tema pühaks ja joome küttide Lerwiseks. „Aleksander." Seda Keiserliku telegrammi wõeti sõameeste poolest rääkimata waimustusega wasta ja pataljon saatis Keiserliku Majesteedile kõige alandlikuma tänu telegrammi. Riigimaade ministeerium, nagu „Nowosti" teab kuulutada, olla tulemaks aastaks 1200 rublase auupalga selle osaks seadnud, keH kõige paremaid kirjatööst talurahwa elu üle saada kirjutama. Walitsuse poolest anti 13. Detsembril teada, et 7. Detsembril Semastoopolis renteist ühe maa-aluse tee kaewanduse läbi 47,000 rubla ära waraStatud. Igal pool riigis ja wõeral maal otsitakse  kurjategijaid taga ja 9. Detsembril on Tauria kubermangus kolm warast kätte saadud, kelle käes waraStatud  rahast 27,000 rubla leiti. Nende päewade sees on Hiina saadik oma ametiwennale Markii Tshengile, kes Prantsuse- ja Jnglisemaal saadikuks on, mitmed plaanid selle Kuldshamaast  kätte läkitanud, mis 12. Veebruaril 1881 tehtud lepingu järele Wenemaa kätte jäeb. Need plaanid lähemad Pariisi kaudu Pekingisse Hiina päälinna. 15. Detsembril läksiwad üks seltskond teaduslikku  uurijaid tüürmanni korpuse-ohwitseri Nikolai Jürgen S'i juhatusel Põhja-Siberimaale Leena jõe suule reisi peale. Nende kaasas on meel mathemaatikus Eigner ja tohter Bunge ja 10 soldatit ehk madrust. Peeterburgist  läheb reis Mõskma kaudu TomSkisse, JrkutshkiSse  j. n. e. Tulewal kewadel loodab seltskond pitku Leena jõge Põhja jeämere äärde saada. Teaduslikud uurimised saamad 1. Augustil 1882 hakkama ja peawad  1. Augustiks 1883 malmis saama. Nagu ajalehed teawad rääkida, saada suhkur, kasuwõtjate ülesostmise läbi, tänawu ehk meel enam tõusma, kui möödaläinud aastal. Januari kuu lõpul saada nende 23 kurjategija  peale protsess algama, keda senni ajani mässajatena  kinni on wõetud. Kohtualuste seas on ka see Trigonja, keda ühtlasi Ssheljabowiga minewal aastal kinni wõeti, peale seda meel endine mereohwitser Sshubanow ja Jemelow, kes ka 1. Märtsi hirmsa teu killas armatakse olnud. Hobuste paaritamise toetus. Juba ammu oli riigiwalitsus talurahwa hobuStesugu halwa paaritamise läbi kõhnaks minewat arwanud ja ära näinud, ja on ülemas riigi hoostekaswatamise walitsuseS  selle waSta mõnda ette wõetud. Minewal aastal oli rahaministri lubaga 30,000 rubla sugutamise ja weuhobuste ülesostmiseks antud. Ja tänawu olla krahw Woronzow-Dashkow sellesama asja peale jälle niisama suurt abiraha palunud. Sellest näeme, kui tähtjas see on, et igamees mõistlikul wiisil hobuste sugutamise eest hoolt kannab, kuna riigiwalitsus ka meiemaal Tori hobuste kaswatamise ja sugutamise peale hulga abi ja toetust annab. Meie Eesti hobuste paaritamises aga oleks wäga soowida, et Ardennide asemel iga talumees, kes oma hoost segasugutada tahab, Araabia täkkusi Valitseks. Warsaawast. 13. Detsembril, kuna WarsaawaS uue ajaarwu järele jo jõulust peeti, sündis kelmide läbi suur õnnetus. Ristikirikus, kuhu rahwast rohkeste  oli kokku tulnud, kuuldi kesk Jumala-teenistuse ajal korraga tulekahju hüüdmist. Kogudus tungis hirmuga wälja peasema, aga uste ligidal oli nii kole tungimine, et keegi edasi ega tagasi ei peasenud. See ajas kõige inimeste hulga meeletuma hirmusse. Tungimises  saiwad 28 inimest surma ja 26 saiwad enam ehk wähem wigaseks. Kõik see õnnetus tuli märgadest,  kes tungimist ja segadust oma kasuks tahtsiwad tarwitada ja inimesi warastada saada. Rahwas, kes asja Juutide peale armas, sai tuli wihaseks ja hakkas Ebrealiste linna osas kõrtsa ja pooda purustama. SöameeSte abiga sai rahu jälle jalale, aga 14. Detsembril  tõusis uueste wihase rahma poolt segadus. Ka see sai ruttu waigistatud ja mitmed süüdlased wõeti mangi. Kaukasuse maalt. Kirjad. Mullu aasta awaldas  „ Eesti Postimees" paar kirja Kaukasuse maalt, kus jutustadi, kuidas Eestlased, kes mitme aasta eest tagasi meie maalt Samaarasse oliwad rändanud, kus nad kaunis jõukaks olla saanud, sealt meel edasi Kaukasuse  maale tahta rännata ja kuidas nende saadikud ühe ilusa elukoha seal Eestlaste asupaigaks wälja oliwad  otsinud. Nüüd saadab meile kooliõpetaja Rezold Tiflisst linnast, kes eesnimetatud saadikutega seltsis käis ja nende asju seal toimetab, kaks kirja, mis ta awaldada palub. „Eesti Postimees" ei olewat neid kirju enam wasta Võtnud, aga Rezold'i kätte tulla, ka Eestinckalt nii palju küsimise kirju, et ta nende peale üksaawal wastust ei jõuda anda ja sellepärast seda ajalehes pidada tegema. Mis meie, neid kirju nüüd awaldades, omalt poolt seie juure peame lisama, on see: Meie maal on praegu küll maa-kohad juba nii kalliks tõusnud, et nad enam mitte ostmise kapitali  intressi sisse ei too. Kui aga Eestlased, kellel wõimalik on, maid osta, Välja tahawad rännata, siis söönuksime, et nad mitte Kaukasuse maale ei lähe, kus harjumata kliima ja eluwiis suure jau neist maha saaks murdma, maid enesele lähedais Oudowa, Jamburg'i,  Pihkwa ja Peeterburg'i kubermangudes kohta otsiksiwad. Neis kubermangudes saab praegu meel õige odawalt maad osta, seal on juba palju Eestlasi elamas, kes seal enamiste õige rikkaks on saanad, ja kohad ei ole meie kodust mitte nii kauged, et siit ka loomi ja paremaid asju ligi ei wõiks wõtta. Mis siin mõni talukoht maksab, selle eest wõib seal juba terme mõis kätte saada, mille peal hulk perekondi tubliste wõiwad elama asuda. Sellepärast ei soowi meie mitte, et Eestlased meie maalt Kaukasuse maale wälja rändawad, kuna lähedamal maad meel küllalt harjund kliimas odawalt saada on. Tiflisest saadetud  kirjad on järgmised: „Üleüldse Samaara wäljarändaja Eestlastele. Mullu aasta laulis isand Soonsein „ Eesti Postimehes"  Jeremia nutulaulu Samaara Eestlaste elust. Niisama on ka mitmed muud Eestlased, kes Samaaras elawad, mulle sedasama leinalugu ette luulenud, et seal olla nõnda ja nõndawiisi halb elada, mis mina ka uskusin, sest et Soonsein enne juba sellest elust palju paha oli kirjutanud. Aga nüüd olen mitmelt poolt selle asja järele kuulanud ja ustawa suu ja sule läbi teada saanud, et Samaara. Eestlaste elu wäga hea olla ja mitmel oma 10 15,000 rubla kapitali, iseäranis Luolanka külas, kus inimesed jõukaste elawad ja kellest töised koloniid peaksiwad õpetust wõtma. Aga nendest on mitmed wilukad rändama ja weerlema, ega pane seda wana sõna tähele: „Weerjal kiwil ei ole sammalt." Küll on mitmed enne kohtade ära andmise ja wahewse läbi õnnetuse sisse sattunud, kes läksid suurt saama ja jämedat jagama. Mitmed on pidanud niisuguste rändamiste peal oma termist kautama ja kalmukünkasse  langema ja on õnnetumad abikaasad lastega  wõera rahwa hulka weerlema jätnud. Wõib