õnnetuste järele õnn ja raskuste järele kergitus  tuleb; sellel põhjusel teeb ka „Sakala" omal lootus rõõmsa näo ja astub oma üheksandat  aaStakäiki kindlalt peale. Töiseks saab ta omale aga ka weel hoopis kindlamast küllest lootust ja julgust. Maailmas weerlewad ja pöörlewad tõde ja wale alles ühtewiisi töine töise waStu; tõel on täieline wõitmise õigus, aga wale ei taha ühegi tingimise all oma auukrooni käest ära anda. WõitluS kestab walusalt edasi ning selle wõitluse wäljale astub ka „Sakala" ja walitseb omale tõele  eri S paraja seisukoha. Et tõde tõeste ükskord wõitma saab, siis loodab ka „Sakala" omale, kui kaaSwõitleja, wõitja auu ja tänu ära teeniwat. Sellel mõttel ja nõuul tahab „ Sakala" alati tõele sõbraks olla katsuda ja ei taha ialgi malele südidalt wastu astumast häbeneda, kui ta ka wägewal wäljal ja nuumatud  nurmel piaks wõrsuma. Kus tõele tunnistust tarwis anda on, ei pia teda ka leekiw tuli mitte kinni hoida jõuudma. Kõigeks selleks palub ta aga Sinult, kallis kaasinimene,  tõe meelelist tuetust ja mõjuwat abi. Wõtad Sina oma käe temast ära ja jätad ta üksi ise oma käewarre rammu peale lootma, siis wõib jalg kergeSte wiirastada, sest tee on raske ja hädaohtlik. Tule tale selle pärast appi ja seisa tal tuekS raskel ajal; ta ei nõua jo Sinu käest palju «mammunat", enam aga tõemeelelist, sõbralist lahket waStu wõtmist. Et aga inimese sugu ainaüksi selle pärast maa peal elab, et ta paremusele piab püidma, siis ei aita ka ajalehe töö üksipäinis mitte palju, waid kui igaüks mitte kät ise ka parandamise  töö külge ei pane, siis piab ka wiimaks  temagi rammu ära raugema ja lootuswaene  tulewik laseb pää norgu. Töö nõuab ja kutsub igaühe kät appi. Uuema aja ristiusu  kultuura rahwaSte seaS tõstab wägisi üks wäga põlastaw ja kahjatsemise wäärt tont Või hirmutus oma pääd: Üksikud usu-arud waidlewad töine töise wastu, nende esinikkude poolt kuulukse awalikka põlgamist ja laimamist  niihästi suusõnal kui ka kirjatähel, mis läbi üks ühele ja töine töisele alandamise hoopa annawad ja kadedusest wälja kasunud tigeduse noola lennates peale sadada lasewad. «Kirjatäht suretab, aga waim teeb elamaks," ütleb kiri; sille järele ei jõua sõna ega kirja- Mht pooltki' seda teha, mis eeskujulik elu. Sa noomid ja manitseb töist, et ta ennast piaks puhastama, aga ise pöörleb pori seeS. Kas sa sellega parandad inimeste seisukorda? Ei; sa pahastad seda. Tõtta ise ees rasket, okalist teed mööda paremuse riiki ja kutsu tõisi järele ning näita neile, mil wiisil nad seda kitsendatud teed, kus sa ees oled läinud, käima piawad, waata kuidas nad kõik hulgandi su järel on. CeS ajada ei taha ükski inimene  ennast naljalt laske, sest tema loomu sisse on see juba kordas nõnda kasunud; aga järele tulejaid wõid igast kohast kergemine leida. Tee on raske rajajaile, Kergem järel kõndijalle. Püidku igaüks esimene olla paremuse poole tõttamas, siis paraneb kõik, seda soowib Sulle südamest Sinu «Sakala". «Sakala" ei taha mitte ialgi üksikute erakondade leht olla; tema walitseb enesele ühe ainsama kindla alusega  seisukoha, kus lipu alla igaüks wõib tulla, kes aga seda teeb, mis inimlik kohus ja igawene  tõe waim teda teha käsib. Tema tahab igaühe eest hoolt kanda, igaühe eluraskusi kanda aidata, kellele wõim seda ülekohtusel kombel peale paneb. Esimesis riaS ja sojemalt  südame peal seisab aga temal oma rahwaS; aga ta ei põlga ka kedagi töist ära, keS aga tõsist meelt ja õiglast püiet eneses awaldab. Ta tahab igat ühte armastada, keS õigust teeb ja õelust häwitab. Olgu ta Wenelane wõi Sakslane, Rootslane wõi Taanlane,  Juut ehk Mustlane, igaühe peale mõtleb ilmade Looja ja igat ühte kutsub ta õiguse hõlma. KeS seda kutset wastu wõtab ja selle järele elab, see perib taewariiki. Usk ei pane tal mitte ust eest kinni. Ka «Sakala" tahab sellel põhjusel iga ühe rahwa ja seisuse liiget auuStada, keS tõsist teed kõnnib. Nõnda ei pia ta erakondadest mingit lugu. See on «Sakala" tulewane seisukoht. Mis «Sakala" wälimisesse elusse puutub, selle kohta olgu weel paar sõna. «Sakala" käik saab kindel olema; mitmete õpetatud kaastööliste  abil tahan ma ikka tema tuumaka sisu eest hoolt kanda, ning waralise jõuu poolest oleme meie trükkija hra F. Feldt'iga endid ühendanud, nii et meie mõlemad tema korralise  käigu eest wäsimata tahame hoolt kanda. Mõned umbrohu külwajad waenlased on küll kahtlustawaid jutte wälja püidnud ajada, nagu läheks «Sakala" wististe jälle pärijate kätte tagasi. See on muidu põhjuseta arwamine. Pärijate kaebtuS on terwelt tagasi lükatud ja «Sakala" täieSte minu omanduseks kinnitatud. „Sakala" wälimist kuju olen ma ka meel muutnud; pääleht on suurendatud ja körwalkäija  lisa temaga ühendatud; seda muutmist sundis  lisalehtede sage kaotsi minek tegema. Leht ei ole selle järele kuigi palju weiksem, hind aga küll odawam. Hinna alandamist arwasin praegusel  puudulisel ajal hädaste tarwis olewat. Hind on wnmse lehe tülle peal näha. Minema aasta lugejate kahju katsume sellega osalt ära tasuda, et neile tänawuse terme aastakäigu  ühe rubla wiiekümne kopiku (1 r. 50 k.) eest anname. Meie saadame „Sakalat" iaa minema aastase lugejale kuni kolmanda numrini,  kes siis tellimist ei uuenda, jääb edespidi  lehest ilma. Kui keegi, kes raha minewal  aastal küll ära on maksnud, aga siiski lehte odawamalt ei saa, minema aastase toimetuse  üle tahaks nuriseda, siis ta eksib, sest palju enam-tellijaid ja tellimiste wastu wötjaid  ei ole raha mitte toimetusele saatnud, ja nn ei wõi toimetus mitte teada, kas nende käest tellinud lugejad maksnud on wõi ei ole. Mis mõni weike muudatus weel on, seda lemmad  lugejad juba isegi. „Sakala" soowib aga igale ühele ning iseäranis weel neile, kes teda lahkeSte waStu wõtawad, hoopis paremat aastat kui mullu! . „Sakala" Väljaandja ja wastutaja toimetaja: J. Zkeet. puu kaupluse käest oma kõige uuema konna-hiiresõa  aegse romaani eest 100,000 rubla, peale selle meel iseenese ja oma perekonna tarwis eluaegse prii paberipesu. Et sarnasel kirjul ilmal ja ajal enam ühtegi oma kulu peal raamatu trükkijat leida ei olnud, on jo käpuga katsuda. Peale ajalehtede läbi wõtmise hakas vr. Parandaja  sisse saadetud uusi raamatuid kritiseerima. Weel nii ja nii palju aastate eest, nõnda rääkis üks mana aegne ennemuistne jutt, tegiwad redaktorid  seda ise, nüid aga oli selle tarwis kriitika masin. Raamatud wõeti ette ja panti selle järele, kuidas kirjaniku kuulsus oli, mitmesse hunikusse, kus iga huniku tarwis isesugune otsus wõi kriitika juba enne malmis oli, nagu: 1) Tingimata kiitus. 2) Imestades piab kahklema. 3) Õrn laitus. 4) Wali laitus. 5) Naeru wääriline. Poole tunni järele oliwad otsused malmis ja, selle järele kuidas nööpi 1, 2 ehk 3 liigutadi, üks, kaks ehk kolm rida pikad. Sarnane seadlus näitas küll koguni raske ja kiriwene, aga oli siiski peris lihtlabane. Kõrwal töises kamris istusiwad nii ja nii mitu waest, armetumaks jäänud sulemeest, kui kriitika otsusi maja oli; nii oli üks tingimata kiituse, töine õrna laituse tarwis j. n. e. ning tegiwad kõik, mis neilt aga nõuti. Seal juhtus kord meie heal Doktoril andeks andmata, hirmus õnnetus. Ta wahetas nimelt kogemata kaks ühepaksust raamatut ära ja pani kuulsa kirjaniku Kippeli raamatu wiiendasse  ja ühe tundmata luuletaja esimese töö esimesse  hunikusse. Kui ta oma ränka eksitust leidis, oli parandamine juba hilja ja ei wõinud midagi enam muuta, sest juba oli leht selle tarwis säetud torude läbi 100,000 tellija majasse lipanud. vr. Parandaja lõi wihaselt oma otsa wastu ja ütles: „Hirmus asi! Oh ma pöörane! Minu terwe elujärg, nii mitme aasta töö ja hool on kõik asjata! Ma olen enda puhtaks kõlwatumaks teinud! Oh seda hullu rumalust! Nagu wõiks sarnane kuulus mees ka wahel midagi halba kirjutada! Nagu wõiks korraga sellest mäest, kust siiamaale nii palju kulda päewa walgele on toodud, wa alatumat  tina wälja tassida!" Ehk ta küll nagu meelest segane oli, märkis ta selle juhtumise siiski oma tasku raamatusse, mõeldes, et ehk seda weel kuidagi wõimalik parandada  oleks. Waewalt oli ta aga selle tööga walmis, kui ka juba tema leiwaisa, maailma ajalehe wäljaandja,  tema kirjutuse tuppa astus. See oli paks, lühikene jõmm meest, raswase, lottis näoga, ameti poolest lihunik. Et ta aga ühe uut moodi worsti ülesleidmise läbi enesele suure waranduse oli saanud,  mõis ta siis nüid ka peris ilu ja toreduse pärast ise omal ajalehte pidada; iseäranis oli tal sest weel suur kasu, et tal nüid mitte enam kuulutuste  eest tarwis ei olnud töistele maksta. Ähkides astus see nüid uksest sisse: „Hoeh, hoeh, minu armas Doktor, mis Teie nüid olete teinud! Meie aastasaa kõige kuulsama kirjaniku olete Teie naeru wääriliseks teinud! Oh sa heldus! Wäga rumal tegu, armas Doktor! Saate wist isegi aru, et ma Teid mitte enam tarwitada ei wõi! Olge nõnda hea wõtke oma palk! Antke kwiitung! Jumalaga!" (Järg tuleb.) Mõndasugust. Hirmus kaugel. Ahwrika lõunapoolse otsa „Hea lootuse nina" tähetorni direktor on tähele pannud ja järele uurinud, et kõige heledamine paistja täht Kentaurus on, mis meie maakeral kõige ligidam kindel täht on. Ärgu keegi sellest jälle mitte arwaku, et nimetatud kindel täht ja meie maakera naabruses elaksiwad. Kui meie maakera pealt wõiks raudtee selle tähe peale teha ja selle raudtee peal rong 100 wersta tunnis sõidaks, siis läheks ikka meel sellel ühte lugu edasi tormawal rongil 48 miljoni aastat ära, enne kui Kentauruse peale jõuaks, ja reisijal, kes seda lustisõitu ühes tahaks teha, ei ole sugugi rohkem sõiduraha tarwis,  kui 32 000 miljoni rublakest. Oh maailm ja su laius! Sügamas mõttes läks prowessor pärast suurt wihma sadu lahtise wihmawarjuga uulitsat mööda edasi. Tema ametiwend tuli tale wastu ja ütles: „Aga, kallis ametiwend, mispärast Sa wihmawarju lahti oled ajanud? Ega wihma ju enam ei sada." „Muidugi ei sada enam; aga ma hoian teda sellepärast lahti, et ta ära kuiwaks." „Sooh, aga mõtle ka ometi, et iga silmapilk uueste jälle wõib sadama hakata." „Sul on õigus, selle peale ma sugu ei mõtelnudki," wastas ta ja laskis wihmawarju ruttu kokku. Südame masina wõim. Järele rehendamise  läbi on leitud, et inimese mere tuksumine, kui ta minutis 75 korda tuksub, 24 tunni aja sees nii suure ja raske töö ära teeb, et selle jõuuga 100 naela 4463 jalga kõrgesse wõiks tõsta. Ajalehe wäljaandja kamalus. Ähe Inglise ajalehe wäljaandja oli juba mitu korda ühe maakonna kohtuniku käest oma lehe tellimise raha asjata nõuudnud. Wiimaks tõotas see ometi, oma wõlga hommen ära maksta; aga lisas sinna juurde: „Kui Teie hommen mitte raha kätte ci saa, siis wõite kindel olla, et ma ära olen surnud." Homne päew läks mööda, ilma et raha toomisest wõi saatmisest juttugi oleks olnud. Kolmandama päewa hommiku kohwi juures hakas kohtunik tänast ajalehte lugema, jäi aga kohkudes seisma, sest lehe eesotsas seisis selgel sõnal: „Raske südame ja kurwa meelega anname kõikidele teada, et härra Wiilip Bagley Esqu., Esseksi maakonna kohtunik ilma pikema haiguseta siit ilmast lahkunud on." Selle järele seisis tema õntsakese elu üle pikem kirjeldus, kus tema hulgast häist omadustest kiites kõneldi. Lõpeks oli aga ka weel üeldud, et temal üks kahjatsemise wäärt wiga juures on olnud: ta olewat wõla maksmises liig wisa olnud. Bagley jättis kohwi sinna paika ja rutas jala pealt ajalehe  toimetaja juurde. Teel tuli tale palju tuttawaid  wastu; aga ta ei saanud sest sugugi aru, et keegi põrmugi selle üle ei imestanud, et ta weel elus oli. Nad oliwad jo wististe kõik tema surma sõnumet juba ajalehest lugenud; kas nad siis tõeste nõnda wähe temast lugu pidastwad, et nad tema surma sõnumet tähelegi ei olnud pannud? Ajalehe toimetaja wõttis teda nagu ehmatades wastu ja hüidis: „Kuidas, kohtu härra, Teie olete alleS elus!" „Kunas ma surnud olen olnud? Kuidas Teie selle peale ometi tulete?" „Noh, kas Teie üleeile ise mulle seda mitte ei ütelnud!" „AH ja, nüid mul tuleb see meelde. Noh, sähke oma raha; aga nüid kantke ka selle eelt hoolt, et see sõnum weel tänatses numris maleks saab tunnistatud."  „Seda ei ole sugugi tarwis, auus härra, sest see sõnum seisis Teile saadetud lehes üksipäini." Kohtunik elas weel mitugi aastat peale selle, aga maksis nüid iga kord saste oma tellimise raha ära. Imelikud kaksikud. Põhja-AmeerikaÄPM ' datud riikides elawad kaks wenda, priinimega MarH. Need on kaks kaksikud ja mõlemad praegu 87 aastat manad. Nad wõtsiwad ühel päewal naised kaks õde, kes ka jälle kaksikud ja nüid 84 aastat manad on. Kummagil paaril on 12 last, 7 poega ja 5 tütart. Mõlemad paarid laulatadi 27. kuu-päewal ja kõik nende lapsed on 27. kuu-päewal sündinud. Mõlemad mehed on nii ühte nägu, et waewalt neid tunda wõib, niisamma ka naised. Kõige selle ime juures on üks ime weel oodata: kas nad ka mitte ühel päewal maailma jumalana ei jäta! Wiigipuude pikk eluiga. Inglismaal kaswab praegu alles wiigipuu, mis juba aastal 1623 esimest korda olewat wilja kannud; tema mariu sai juba Inglise kuningas Jakob I. süia. Saladus. Ülekuulamises unustas üks kohtunik  oma ameti seisukorda nii kaugele ära, et ta kaebtuse alust sõimas. Kaebtuse alune, üks talumees,  wastas: „Waadake ette, kohtu härra, ärge mmd mitte sõimake, muidu ütlen mä Teile marsi, mis weel ükski Teile enne ütelnud ei ole." „Noh, mis Sa tahad mulle siis ütelda? Ütle awalikult  mälja!" „Noh ma ütlen siis, et kohtu harra on üks auus mees." Poliitika ringwaatus. Sel ajal, km „ Sakala" waikima pidi, on riikide poliitika taewas mitmedki isesugused päewad ära elama pidanud. Tähtsam ja kahjatsemise wäärilisem oli wennas-sõda Bulgaaria  ja Särbia riikide wahel, mis aga õnneks piagi lõppes ja Bulgaariale hiilgama wõidu jättis. Selle wõidu läbi tõusis würst Aleksander  oma tähtsuses suure sammu. Wõitjale  sõawäele tehti auunimede kui ka auumärkide  poolest rohkeste kingitusi. 101 auuraha,  1 kuldne ja 100 hõbedast, jagati wahwamaile  sõameestele wälja. Kuldraha sai üks Türgi soldat; hõberahadest saiwad ka meel 13 tükki Türgi meestele. Sellest on selgeste näha, et Bulgaaria würst Türgiga rahus ja sõpruses püiab läbi ajada. Bulgaaria ja Jda-Rumeelia wahel ei ole weel asjad täieste selges korras, kuna aga Greeka ja Türgi wahelne põnewus wäha järele on weninud. Preisi riigi-päewa ihaldus ja himu, et wõõraSte riikide alamgd, nimelt aga Wenelased  ja Poolakad, sünniksiwad Saksa riigist wälja ajada, on maapäewa peal wastu seisjaid  leidnud. Mitmed terawa maimuga saadikud  kõnelesiwad käredaste selle wastu ja näitasiwad,  et see riikide wastastikuse heale seisukorrale  takistuseks ja tülinaks on. Lõpuotsus  tulemata. Austria päewalehed räägiwad kaunis waimustawalt Preisi riigi-päewa awamise trooni kõnest, millest iseäranis nähtawalt wälja paistnud, et kolme keisririigi wahel rahu ikka heas korras seisab. Prantsuse wabadriik tahab ka Euroopa riikide seas rahu armastada ja arwab, et need minema aastased wälised tülid milgil kombel Euroopa wastalist seisukorda tema juures tülikamaks ei saa tegema. Põhja Ameerika Ühendatud riikide senat on ühel healel palju naeste pidamise wastalise seaduse punktid wastu wõtnud. Jsraeli mehed, kes Ühendatud riikides elawad, on wabadriigile suure kuju, nimega „Usupriius,"  auustuseks kinkinud. See mälestuse sammas saada piagi ülesse säetoma ja wabadriigi  saa aasta wanaduse kingituseks olema. Üks Ameerika Juut, nimega Ezekiel, on selle kuju walmiStanud ja see tähendada Ameerikat. Töine käsi on ühe nooremehe warjamiseks wälja sirutatud, mis usku tähendada. Pahem käsi seisab jälle Ühendatud riikide seaduse kogu peal, mis igale oma riigi alamale usupriiust lubab. Kuju jalgade ees seisab Ameerika kotkas, keS oma küintega ussi usuwiha kinni hoiab. Austraaliast kaewatakse waese aja üle. Kõik talitused ja toimetused käiwad rasket sammu, mis iseäranis selle aastasest hirmsast põuast tuleb. Sealt kirjutatakse Nowembri lõpul: „Kõik tööd, mis meil muidu sellel aasta ajal õitsemas korras oliwad, on nüid surnud. Pää süidi kannab suur põud, mis kesk maal walitses. Mitmel kuul ei ole enam wihma sadanud, rohi kõrweb päikese palamuse kätte ära, loomad surewad tuhandate kaupa maha ja mõnigi mõisa omanik, kes aastate eest rikas mees oli, on nüid kõigist ilma jäänud  ja kerjajaks saanud. Kauplemine seiSmaS ja igal seisusel on elu raskuS." Töistest ajalehtedest. Selle pealkirja all saame oma lugejatele töistest ajalehtedest, suuremal osal Eesti keelsetest,  nende juhtkirjadest ja muist juhtmõtetest lühidate sõnadega teadust tooma, et meie lugejad,  kes töist ajalehti mitte ei piaks lugema, ka nende juhatawaist kirjadest ja mõtetest teadust  saaksiwad ja weikese kokku wõetud pildikese  oma maimu silmade ette seadida wõiksiwad.  Selles jaoskonnas ei saa aga meie mitte nende mõtete üle otsust andma wõi kohut mõistma, maid aga ainult oma lugejatele seda teatama, missuguseid mõtteid töised ajalehed ühe ehk töise aSja kohta awaldawad. Täna teeme warst sellega hakatust. „Eesti Postimehe" proowinumris teatab hra J. Tülk, et tema kui EeSti Postimehe uus toimetaja rahwa ette aStub, ning annab fiiS ka lugejatele oma põhjusmõtteid teada, mis najal ta tööd teeb ja kus poole ta töö siht on. Tema ei tahtwat mitte waenulises meeleS ja pilkamas kõne-wiisis kirjutada, sest see juhtida ka lugejaid waenu pidama ja üht töist pilkama. Ta soowib, et igaüks, olgu ta mis rahwa suost taheS, ükstõise körwal rahulikult  ja leplikult elaks ja igaüks töise heast ja kasulikust tööst lugu piaks. Iseenese kiitmine  ja töise laitmine, sunnib töist sedasamma ka waStu tegema. Eeskujulik elu nende poolt, keS meile heldust ja armastust, andeksandmist ja kannatust Spetawad, mõjub inimeste kohta palju, palju rohkem, kui paljaS sõna kõlin ja noomimine. Omas esimeses numris räägib „Eesti Postimees"  kohustest ja seadustest. KohuSte täitmine piab seaduste mõju eemal ja paneb inimesed sõbralikult üksteise kõrwale elama. Ühes ehk tõiseS asjas kokku puutuwad inimesed, teemad töine töise wahel lepingu wõi kontrahi, mis seadus mõlemaid täitma sunnib; aga kohused  pehmendawad sagedaste kontrahi tingimisi. Naau näituseks mõisa härra ja talu peremehe Saetud päewal piakS peremees oma rendi ära maksma, aga aaSta on waene olnud ja ta ei ole selleks ajaks kuskilt raha saada wõinud ja ta palub rendiga kannatada. Kannatab mõisa härra, siis on ta oma inimlikku kohut täitnud, ei tee ta aga seda mitte, siis wõtab ta seaduse wõimu appi ja jätab kohuse täitmise  töiste hooleks. Sarnane kohuste täitmine  sünnitab sõprust ja paneb inimesed nagu inimesed ükstõise kõrwale elama. „Wirulane" kõneleb töises numriS wallawalitsustest  ja walla koolidest ning näitab, miS nende kumbki kohuS töine töise waStu on. Need mõtted ja soowid on küll wanad, aga siiski tähtsad. WallawalitsuS kantku koolmeistre eest hoolt, et ta röõmsamine wõikS oma töbh teha, siis saab ta seda auusaste jälle tagasi 56 1. Sakala. 1886