edasi. Ka Jõeperemees ja Joosepgi oliwad mõni kord sunnitud oma lasna ja kirmest maha panema, et ennast mähe wälja puhkada. Ainult üks käsi ei hinganud ega puhkanud mitte, maid näis wäsimust trotsiwat, see oli Suusi käsi. Nagu tema see esimine olnud, keS siia üles lume hange otsa roninud ja esimist lasna täit Kristjani päästmiseks kaewanud oli, nõnda tahtis ta ka see esimine olla, kes eesmärki kätte saab. Eesmärk! Mõtte selle pääle pani küll igaühe südant wärisema. Mis pidi see eesmärk andma, kas elu. Oh ei, selle pääle oli küll mähe lootust wõi surma ja meelcäraheitmist?  Kui otsatu kaua tuuris see enne, kui seda kätte saadi! (Ots tuleb). Saar on 7 wersta pitk ja 4 wersta lai, saare pääl on mähe männa metsa. Maa pind on neil emmiste kõik liiwanc, kunas wiljakasw päris kchwa on, ainult 2 künni 3 seemet saamad põllupidajad  oma maade päält. Teise maa rohivad kutsuwad neid „Hallideks." Kust see nimi nendele tulnud, ei ole mull õieti teada, aga arwamisc järele on selleks nende hallikarwaline  kuub, mida nad kannawad ja mis selleks põhjust annab. Et nad küll kroonu maldas elawad ja nende rendid odawamad on kui teistel mõisa malla peremeestel, siiski on nad nii hästi maranduscnamiste  sellepärast, et nad oma manu kombeid wäga wisad on kinni pidama ja uuema aja haridustest ja püüdmistest mähe hooliwad. Ehk küll neil halmad põllu maad on, ei suuda nad neidki korralisel ja tormilisel musil harida, maid nemad jätawad seda enamiste naiste hooleks, kuna mehed kala ja iseäranis ülge püüdmisega oma päimi edasi saadawad. Talwel ja iseäranis kewadel käiwad mehed jae pääl ülgeid taga otsimas, suil ja sügisel mahuvad nad neid rannal, ja nii pea kui üks mee koer julgeb oma nina meest wälja pista ehk kiwi otsa ronida, siis saab tema ilma armuta maha lastud. Püssid on kõik enamiste nende oma tehtud, millest nende mõistuse tcrawuS mälja paistab. Niisamuti on nemad iga muu töö juures terawad julged.kus juures waewa ja häda-ohtu ei kardeta. Kihnulased on ka tublid reisi mehed; enamiste sume otsa wedawad nad oma laewadega raud kiiva Riiga, millega nemad head teenistust saamad. See on mõnel põllumehel imestamise wüärt, kui nad Kihnulast nägewad kibedal töö ajal mööda linna ümber hulkuwad ehk kiwi laadungid laewast wälja tõstamad. Niisugune kiwi wädamine laewadega näitab Kihnulasel nii armsaks saanud olewat, et ta sellest kuidagi lahkuda ei taha. Rahwa armu mull küll ülepea teada ei ole, aga seda ütlen ma, et Kihnulasi on wäikene käpu täis, kes neljas külas elawad. Sugu poolest on kõik Eestlased, kes muistsest ajast on olnud ning kaswunud ja kosunud. Kihnulased on kõik Wene-usulised. Ilus tore kirik seisab männa metsa ääres kesk saare pääl. Kihnulane kannab sume ajal, kui ta pitkema reisi pääl käib, pitka halli kuube selgas, mis oma kojutud riidest tehtud ja ilma woodrita on. Nööpide asemel on kuuel haagid ees. Selja tagant on kuub mana Eesti kombe järele mähe wolti kistud, nõnda et ta mitte koti wiisil ümber keha ei seisa. Särgi pääl kannawad nad wcel ühte oma tehtud willast särki, mida nad oma keele „troiks" nimekamad.  Peas armastawad nad kõige odawamat seltsi musta lamba naha kübarat kanda. Puusa pääl ripub neil tupe sees puss-nuga, mis neil ka siis wööl on, kui nad kirikus käiwad. Endisel ajal olnud see kõikide KihnulaSte tore pruuk. Naisterühmad kannawad natuke teise moclist halli kuube, mis neil eest poolt punaste paeladega kirjuks on tehtud, mitmesuguse wiirgadega. Kandivad  ka musti ja halli willafid seelikuid wõi kuudest. Kuna uuemal ajal ka talurahwas saapaid on hakkanud kandma, armastab Kihnulane ikka ülge nahast pastlaid, sest need on tall odawad muretseda ja nendega kerge käia. Ainult noor rahwas kes juba kooli pingil istunud, on saabaste kandmise moeks wõtnud z aga manad peawad manast kombest kinni. Tüdrukud kandivad pastlaid walge sukadega jalgas ja pastlatel on punased willased paelad iluehteks taga. Aga wiiskude kandmist tuleb mähe ette, kunas see manast täitsa moodis oli. Kihnulased müüwad ülge pekki ja liha söömad ise ära, ning nahk tehakse pastlateks. Mis Kihnulase ise loomu kohta käib, sellest on möga raske põhjalist pilti anda, sest et Kihnulane oma ise loomu mitte silma pilgul ei awalda. Ta on Hiidlasega wõrreldes küll elawama jutuga, aga ta räägib nii pääliskaudselt, et sellest mitte mööduandwat otsust ei wõi teha. Ainult kauema ajaline läbi käimine selle rühmakesega wõib targemat otsust anda. Pea asi, mis meil kõige esite silma paistab, on see nähtus, et Kihnulane wõimalikult lihtsal wiisil läbi katsub ajada ja ennast kudagi ei ellita. Nende keele murre on hoopis teisem kui teise maa Eestlastel, aga pääle seda rääkiwad mehed kes kaugemal reiside pääl käiwad, ka Wene, Saksa ja mõned ka Soome ja Läti keelt. Majadel on ka mõnel juba korstnad otsa kaswanud, mis mõne aasta eest üsna aruldased oliwad. Paari aasta eest on ka wiimane kõrts termes wallas kinni ning kuiwaks jäänud, nõnda et neil enam kooskäimist pole, kui enne, kui kõrts elutses. Paluja. Mhtu waiksel eha tunnil, 'uk Uinub rahus kõik maailm. Noorus' armastuse sunnil. On meel lahti neiu silm. Kuldne õhtu kõiki tõmbab, Wäfind liikmeid puhkama. Üksi üks on meel kes walwab Kõige üle armuga. See kõik saladused tunneb. Mis mõnd' südant koormawad; See kõik sala palwed kuuleb Kui need õrnalt tõusewad! Ka on sull oh ella neiu. Tulnud waikne õhtuke; Uinu rahus sest so peiu Palund so eest waiksesti! e. illile, Isamaalt. Kuresaarest. Kas „mardiks" käimine  on ilus w õ i inetu? Noh, kui meie natuke laiemalt läbi ivaatame, eks me' siis igaüks seda näe! See on meie linnas, kui ka maal, nüüd wiimasel ajal üsna suureks pruugiks saanud, et „mardiks" käidakse ja enamist ikka sellepärast, et seega kopikaid kerjada; sest häbi on sellel, kes neile midagi ei anna. Nüüd panemad endid suur liik inimesi, niihästi noori kui manu, ahmi moodi riidesse ja lähemad ühest majast teise, muidugi ikka suuremate ja peenemate majadesse, hakawad kohe uksest sisse minnes päris looma moodi hüppama ja määriwad kõik põranda nii mustaks, et teisel päewal puhastama ja pesema peab. Igaüks teab jo kui porised meie uulitsad sell ojal on ja mis nägu nende jalad wälja nägewad. Noh, kas see nüüd peaks ilus olema? Ka lasewad wanemad ome wäikefi lapsi selle moodiga künni poole ööni uulitsatel kodida ja ühe teisega mõnda alba ja kõlwatuid tegusid õppida. sest nad isegi ei tunne ühte teist, missugune poiss» wõi tütarlaps on. Sääl saamad siis mitmed koerustükid jälle malmis meisterdud, mida nendest oleks pidanud eemal hoitud saama. Nii on see kõlbmatu pruuk nüüd enne Jõulut hästi päewa korral ja ega maal wist ka paremat ei ole. Keda peab nüüd noomima, et see parandatud  ehk koguni ära kautatud saaks? Kui mammad juba ise nii moodi ümber hulkuwad ega siis laps paremat ei wõi järele teha! Nüüd näeb mist igaüks, et see pruuk mitte koguni ilus ega kiiduwäärt ei ole; sellepärast armsad „ mardiks" käijad, jätke see kodimine hoopis maha ja ärge lubage ka ome lapsi ööseti ümber hulkuda. Keegi ei kiida teid sellepärast, ega ootagi teid omade poriste jalgadega kusagile wõeraks tulema. Ühte asja pean aga meele tuletama, et see mana endine pruuk wõiks küll ikka jääda, aga et seda kasinamine ja puhtamine saaks toimetatud,  ehk ka koguni teist moodi, nimelt: seltskondades,  kus see niihästi päält waatjatele kui ka „mardile" sündsat nalja wöiks teha. Maike pidud, need pole mitte kõlbmata, maid wõiwad mana rahwa kombe järele ikka peetud ja meele tuletatud saada. Ka saamad mõnes koha» wäiksemad lapsed selle käimisega kohutatud ja hirmutatud. Nii kui mõni emake, kelle sõna rumal laps mitte hästi kuulnud ei ole, seda saab siis juba paar nädalat enne seda sellega hirmutatud: Oota kui „mardid" tulewad, küll ma lasen siis sulle naha täie anda, ehk ka koguni ära wiia! Ka saab lapsi sellesuguse hirmutamisega  lugema õpitud ja peab siis ka meel ühe salmikese „mardile" meele heaks pähe õppima. Jõuab nüüd see aeg kätte, kus „mart" uksest sisse astub, kus siis kasukas ümber pöörtud selga», suur witsakimp käeS ja ise jämedat kolli häält tehes, wäikseid lapsi taga küsib, kes muidugi juba moodi alla ehk kusagile pimedasse nurka eest ära on peitnud, et nende käest lugu ja mõnda muud nõuda. Kas see pole nüüd rumal asi? Kui palju wäike laps selle läbi nüüd kohutatud saab, on rääkimata. Mis lugu see peaks olema, mis wäike suure hirmu ja nutuga lugema peab? Rumal lapse wanem, kes seda teha laseb ja päälegi wabanduseks ütleb: Armas Jumal! Ma ei mõista jv temaga muud pääle hakata; sõna ta hästi ei kuula ja lugema ka ei haka, peab ikka natuke hirmutama! Pole mitte kaua aega, kus emake sellepärast oma wäikse ainuma poja mulla alla wiis, üteldes: Seda olen ma nüüd sellest lohutamisest saanud, peaks see „martide" käimine hoopi» kaduma! Ma ütlen ka: kui see pruuk nii ikka edasi ja iga aastaga hullemaks läheb, siis saab selle tagajärg halwaks minema! L,. Kuida kuulda, tahetakse meie uue rahukohtule  ka selle tarwis iseäranis maja ehitada. Ka on mitmes kohas ju plats wälja mõõdetud, kunas aga meel siiamaale mitte just sündsat kohta ei ole leitud. Saab näha, kust kohast see paras plats wiimaks leitud saab? Hakatuseks on turu ligidal olew baron Nolken'i maja selleks kohaliseks arwatud. IS. Nowembril, homiku kellu 5 aegaS oli siin linna ümber kaudu kanget müristamist ja wälgu löõm ist näha ja kuulda! ka oli selle järele rahe sadu. Sõrme pool olnud müristamene  nii kange, et manad inimesed niisugust waewalt mäletawad. Ka olnud rahe terad pähkle suurused. Saab näha, mis see manade inimeste armu järele, tähendab! Poidelt. 4. Nowembril s. a. õhtu kellu 10 põles Uudes wallas üks mabadiku lesenaise maja kõige kraamiga maoni maha, kus juures ka õnnetu naine surma hoobi sai, nii et ta kohe ära suri. Hobune ja siga on ise tulest wälja jooksnud, muud midagi ei ole päästa saadud, sest et kedagi üle naise kodus ei olnud; lapsed olnud kõik teenistuses wäljas. Tule hakatus olla teadmata. Järg waata era lisas.