Sakala . U »». Wiljandis> 4. Auaustiwii päeval 1884> VII. aastakäik. Ilmub igal laupäewal. Kuulutuste korpusrida maksab 5 kop. Eesti seltsidele poole hinnaga. Foimenduse adress: „Sakala" toimendusele Wiliandis. Wene keeli: Li. pe.i.al,iÜK> !> I.A A" Lk. „ Sakala" aastahind poolteist poognat: Postiga 3 rbl., postita 2 rbl. 60 kop. Poole aaSta hiud: Postiga 1 rbl. 75 kop., postita l rubla 50 kop Weerand aasta tellimisi wastu ei wõcta. Iga tellija, kes kümme lehte tellib, saab ühe ilma hinnata. Adress id palutakse selgesti kirjutada. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobsoni pärijad. Tartus: J. Tülk Kirjameeste Seltsi majas ja Linda kontor, W. Just'i ja Sachker'i raamatupoed; Tallinnas: Thomas Jakobson'i, Busch'i ja Kluge & Ströhm'i raamatupoed; Haapsalus: G. F. Hallberg; LihnlaS: kaupmees T. Büttner; Pärnus: „Endla" Seltsis herra Kuudewiita ja E. Treufeldt'i raamatupood; NarwaS: M. Põder; RakwereS: J. Kuus'i raamatupood ja kaupmees G. Männik; Põltsamaal: kaupmees T. Puchk; Wdrus: Vielrose; WalgaS: Rudolf; Paides: Seidelberg; Peeterburgis : K. Leopas, Reiieuin nxoeu. Mui. X° 80 ja N. Mattis sen, ll<zvei.iü npoeil., IlManeu. >V> 28/21. Wiljandis: F. Feldt. Sissekord. Meie laatadest. Omalt maalt. Wil j audist: Näitemmk; Al. koolile kingitud maa; õnnetus; nõuupidamised koolera wastu; wõeriti kaswatamisest;  postmeister Liebert; Saksa wäljarändajad; wäljarändajad Kaukaasiasse;  uus telegrahwi jaam; uuem seadlus söögimajade kohta. Wiljandi  maak.: Kuidas Sakalale takistusi tehakse; maruhaigus. Pärnumaalt:  Häädemeeste kihelkonna rahwa elust. Worumaalt: Sõnumik. Riiast: Teated. Lithawist: Tulekahju. Kuuramaalt: Rahekahju; kuberneri ringkiri; K. Roenne. Eestimaalt: Põrna põletik; surm toore marjade läbi. Peeterburgist: Teated. Pihkwa kuberm.: Siberi katk. Warshawist. Pinskist. Tsegrist. Nishni-Nowgorodist. Wenewi kreisist. Gluchowist. Malaja  Wisherast. Astrahanist. Samaarast. Tihwlisest. WLeralt maalt. Pariistst. Konstantinoopolist. Aleksandriast. Kairost. Shanghaist. Nertshinskist.  Kirja wastused. Kuulutused. Bob Ellerhein. XXIV. Jüri päen>. Kuulus protsess. Mõnesugused sõnumed. Sündimise päewaks. Meie laatadest. linna turu ei ole meie kuskil pool niisugust tähtsat kauplemise, müimise ja ostmise kohta, kui laadad on. Laata ei wõigi linna turuga wõrrelda, sest nad on kõigiti tähtsamad ja rahwa elutarwidustesse puutuwamad  kui linna turud. Linna turul on linna elaniku kohta üksi oma tähendus, künni ta maarahwa kohta sagedaste  muud midagi ei ole, kui kohake, kus mees oma wasika ehk oinakese ära müia wõib. Mitmes linnas on politsei poolt ärakeeldud, et maa rahwaS linna turult kaupa osta ei tohigi. Töine asi on laatadega. Need on wahenduse kohad, kuhu iga inimene tulla wõib ostma ja müima, kaupa tegema ja kasu saama. Enne oliwad laadad läbiStiku suuremad, kui meie päewil, sest et läbikäimine  uimasem, teed aeglasemad oliwad. Praegu, kus igamees paari pilguga hea sõidu nõuudega stin ja seal linnas ruttu ära käib, ja odawamalt osta saab, mis tal tarwis, ei läha ta enam palju laada peale ostma. Peale seda tuleb siin weel seda tähele panna, et enne paremat kaupa laadale toodi, kui see meie päewil sünnib. Enne käisiwad rikkad kaupmehed oma killawööridega ühest linnast töist laata müimas, kuna meie päewil juudi kastist  ja korwikesi laadalt laadale weetakse. Kaup, mis need müijad aga pakuwad, on küll odaw, aga mädand. Odawa hinnaga ostetud halwad asjad ei ole muud midagi, kui raha maha wiskamine. Tugewaste rautatud  kallis wanger peab enam wastu, kui wiis ehk kuus odawa hinnaga ostetud logalaga wankritükki. Parem on, kui igamees praegusel ajal oma maja ja ihukatte tarwitused tuntama kaupmeeste käest wõtab, siis ei ole tal pärast tarwis petuse üle pahandada. Laadal petetakse aga kõige enam riidekaubaga ja weel kõige enam malmis riide kaubaga inimesi. Seda petust ja meelepaha ei saaks mitte ette tulema, kui ostja tuttawa mehe käest riide ostaks ja oma rätsepa kuue teha laseks. Meie laadad piaksiwad esiotsa põllumeeste laadad olema. Sealt piab põllumees saama, mis ta tarwitab ja sinna jälle ära andma, mis põllult saadud. Niisuguste lautade  peale piaksiwad siis põllutöö riistade wabrikandid oma töösid, nagu atru, äkkesi ze. tooma, ülepea piaks nisuke laat weikese wäljanäituse laadi olema, kus näitusele  toodud asjad müitud saamad. Nõndasamuti toodagu perenaeste poolt kodused tööd, kangad, kued ja muud majas toimetatud tööd laadale. Wiimseid töösi oleme Tallinnamaa laatadel tihti näinud, ning nagu kuuleme olla Läänes osawaid kangakudujaid ja näputöölisi. Laadad  on meie päiwil mitmel pool ka noore rahwa kohta tähtsad. Sinna tulewad, sume ajal iseäranis, noori poissa ja tüdrukuid jalutama, seda ja toist ostma ja waatama. Oleme ise kord Wiljandimaal Tarwastu mõisas niisugust lahket laata näinud. Mujal pool ei tule seda mitte niimoodi silmapuutuwalt ette. Tallinna maa ja Wõru poolsete laatade peal on küll ka naisterühmast  näha, aga enam jagu naisi. Siin näeme ka sagedaste noori talupoissa, iseäranis neid, kes karjapoisi kütkest peasenud ning esimest ehk töist sume kodupoisid on. Peale lõunat käiwad need kangelased laada platsi ehk linna uulitsaid mööda lõõtsapilliga ümber ning jorutawad  jooma laule ja kallutawad ükstõise kaelast kinni hoides, ümber. Poisi lollikesel on oma naela raskune piip suus ning see ei luba talle ka töiste wanemate inimeste  eest kõrwa minna. Wanemad waatawad tembutajatest  pealt ning hea kui mõned pead wangutates ütlewad:  „Poisikesed, poisikesed, pühkige ninad ära!" See jutt ei ole siin mitte meie rahwa laimamiseks üles leitud,  maid ta on tõsi ning seda tõtt wõib igamees ise kinnitada, kui ta waewaks wõtab laata mööda mõni kord jalutada. Niisuguseid noorimehi ei näinud meie Tarwastu laadal mitte. Mikspärast? küsib ehk lugeja. Wist sellepärast, Vastame meie, et noored mehed, kas enam haritud ehk wiisakamad, kui mõned Tallinnamaa noored mehed, wõi ka weel sellepärast, et õde, täditütar, küla neiu ze. laadal, kes noort meest maa põhja hirwitaks  ja häbistaks, kui ta neile wiinastand olus silma puutuks. Selles tükis on siis niisugune laat koguni tähtis. Meil ei oleks selle wastu midagi olema, kui ilusal sui ajal, noored inimesed ka laadal käiwad. Aga selle wastu on wist igal mehel sõna ütelda, et niisugused  noored mehed, nagu neid ülemal kirjeldasime, hulgana  laadale lasuwad. Näeb kord peremees ära, et tema noor teender laadalt wiinastanud peaga kodu tuleb, siis keelab ta temale tõinekord laadale mineku ära. Poisil ei ole seal midagi tegemist, kus tal asja tallitada ei ole. Iga õige peremees peab ju selle peale waatama, et tema teender, iseäranis weel üks noor inimene, oma raha ilmaaegu  ei pilla ning termist ei riku. On poisil midagi tarwis, lasku peremees osta ehk küsigu pühapäewiti luba linna minna. Saab ta wanemaks ehk naesemeheks ja küpsemaks, noh, siis tehku ta mis ta ise igatseb. Niisugustele  noortele inimestele on laat hukatuseks ning sinna ärgu nemad ka tungigu, kui nad teadwad, et nad oma pead pidada ei mõista. Ka üleliigse liigu joomise  läbi rikub laat mõne mehe ära. Mõnel pool on see mood, et kui mees ka ühe nõelakese piaks ostma, siis on tal kari mehi järel ning lähawad „liiku" jooma. Liigu joowine pole ju iseeüesest sugugi halb ega paha asi, aga teda wõib (ja juuakse ka enamates juhtumistes) liiga wõtta. Selle eest piawad endid sagedaste Vanemadki  inimesed hoidma. See mood oli enne weel just kui laada seadus maksmas. Wõttis keegi wahetatud hobuse tagasi, siis pidi ta ka liigud tagasi maksma. Liigu joomisest on ka see sõna „laada mees" wälja juur- dunud. „Tema on laada mees", ehk „tal on laada mehe pea" tähendab meie päewil purjust inimest, kuna kainet laada wõerast laadalaseks kutsutakse. Meie laatade ajal oleks ka soowida, iseäranis linnades, et akuraat kell 9, wõi selle järele, kuidas aasta aeg on, poe uks ja kõrdsi kapp kinni pandaks ja seeläbi laadaline  parajal ajal öökorterisse puhkama ehk kodu teele saadetakse. Mitu ja mitu inimest on talwe külma käes ninad ja liikmed ära kautanud, keS pooleni ööni laada kõrtsis märrasiwad ning siis koju poole kihutasiwad ehk jala tuigerdasiwad. ? Lõpeks peame siin weel ütlema, et lõõdsapill, kelle peal laada kontserdid mõningatest noortest  meestest antakse, mitte midagi riist ei ole. Linna uulitsa pois ehk wõib temaga ümber kaagutada wõi weike Jüts kodus kolde ääres teda tõmmata, aga mõistliku põllutöö tegija kätte ei maksa teda wõtta. Ka siin maksab  lauliku Schilleri sõna niimoodi käändud: Ütle mis pilli sa mängid, siis ütlen ma sulle, mis meeS sa oled! Omalt maalt. Wiljandist. Pühapäewal 22. Juulil pühitses meiegi rahwas kesk suure Weneriigi mitmesugu rahwaStega ühtlasi  oma armulise Keisri Proua Maria Aleksandrowna nimepaewa. Maal oliwad igal pool talumajade peal lipud lehwimas ja rahwas tõttas kirikusse oma Riigi-Ema eest palwetama. Ka meie seltsimajasse oli sellel tähtsal päewal hulk rahwast linnast ja maalt kokku tõtnud, seda päewa kõige paremine sell wiisil pühitsema, et oma walulapse  Aleksandri kooli heaks basaari pidada ja andeid tuues ja ostes tema waranduse wakakest jõudumööda tSSta. Asju oli kaunis rohkeste kokku toodud ja saiwad enamiste kõik enam ehk wähem paraja hinna eest wäljamüidud. Mitmed  asjad kingiti ikka jälle uuesti tagasi ja ohwerdati mitmekordse hinna pakkumisega rahwa poolt hea meelega kopikaid oma kooli heaks. Wõidu pasuna- ja Sürgawere wiiulikoor oliwad oma mängu ja Koidu seltsi segakoor oma kena lauludega koosolejaid lahkeSte rõõmustama tulnud.  Waheajal mängiti ka klaweri peal mitmed kenad tükid. Osawõtmine oli rohke ja elaw. Sissetulek olnud kuida kuuleme 200 rubla ümber. Walgus kirjutab : Magu teada, kinkis armuline riigiwalitsus Aleksandri kooli tarwis Kõo mõisa suurem osa maad Aleksandri koolile. Selle seaS oli suurem osa maad kõhn ja wesipäraline. Komiteede koosolek wõttiS 4. Januaril 1883 nõuuks, selle kingitud maa sündsamaks  seadmiseks uueste palwet riigiwalitsusete sisse anda ja saadeti selle palwega kooli asutajate poolest saadikud Riiga riigimõisate walitsuse juurde. Palwe on wastuwõetud  ja nüid on Kõo mõisa maast 270 dessätini kõige paremat maad Aleksandri kooli heaks wäljamõedetud. Seda riigiwalitsuse armulist heategu anname EeSti rahwale  rõõmuga ja tänuga teada, see on uuS tunnistus,