sugu juba maast madalast ilma laulmiseta ja ilma selle kuulmiseta üles, kuni ta wiimaks  kooli läheb, kus ta siis paar tundi nädalas laulmist esitc kuuleb, see on temal siis nii mõeras, et ta millaski sellest aru ei haka saama, meel mähem ise puhtasti laulma, sest ta hääl on jo nii harjumata,  et koguni teiste järele laulda ci saagi. On ta siis ükskord ometi suure waewa läbi selle tundmisele saanud, soh, siis häbeneb ta kodu jälle teiste kuuldcS laulda! - Ja sellepärast ongi siis laulmine praegusel haritud ajal üsna kidew ja lonkamas maa kohas! Nõnda oleme siis nüüd maa rahwa laulmise  päälc waatanud; aga tuleme kord ka linna ja kuuleme kui palju siin siis lauldakse.  Mõni lugeja wõib ehk praegus mõtelda: Noh, mis linna kohas wiga laulu õppida on, sääl saamad lapsed juba maast madalast laulmise sees üles kaswatud, sääl on haritud rahivast rohkest koos, kcS wõiksid juba enamist kõik ise teiste juhatajad olla, miks sääl siis mitte enam ja parem peaks laultama! Oh armsad nõnda mõtlejad! Paraku pole meil siin ühtegi paremat kuulda! Kui mittu kord on küll lauljaid otsitud ja kokku aetud, aga mis sa wend teed, mis ci lähe, see ci lähe! Hilja aegu sai ka küll Eesti-seltsi laulu koor jalale aetud; esiotsa kuuldi ikka ka sagedaminc säält kokku laulmist,  mis just küll nii puhas ega ilus ei olnud, kui pidi olema; aga siiski mõis igaüks ometi tõega arwata, et sellest koorist wiimakS ometi tubli koor oleks saanud. Nüüd, kuida näha, pole sääl seda nöuugi enam, et laulmist saab õpetatud. Meie linna noored mehed lähemad parem õhtutel, kui tööst lahti saamad kõrtsidesse ja raidu tawad soojade peadega sääl nii kaua, kuuni kõrtsi uks kinni pannakse, et siis purjus peaga kodusse wõiwad minna. Ka laulawad nad parem kõiksuguseid roppusi laulust, mida nad kaS õrneiM soo, ehk mõne teise kohta ise malmis on sepitsenud hoopis rõõmsama meelega. Ka arwawad nad, kui seltsi majas paar õhtud nädalas koos käija, see kulutada hirmus palju aega ja teeb palju wacwa. Mõni ütleb ka: „Mis tarwiS pean ma ennast laulma harjutama, kuhu ma selle tarkusega ometi wiimaks lähen?" Kuresaare linnas on noori mehi küllalt, kes wöiksiwad koos laulmas käija, aga kui neid kokku kutsuma hakatakse, siis leiad sa wacwalt suure otsimisega ligi kümme tükki; iga ühe suust kuuled sa: „Ma tuleksin hea meelega, aga minu mamma ehk papa ei luba mind!" Need, kcS siis wiimaks ometi lubawad tulla, need kliimad siis ka mõni paar õhtut ja õppiwad mõne wiisi waewalt pähe. Juba kuuled sa wiimaks jälle mõnda seda siis kuhugil kõrtsi nurkas uitawad ja ega ta siis ka ülepea enam õppimisele ei tulegi, maid himu on täis, see on koorist puudu ja nii ongi jälle laul mokkas! Ka juhtub wahest mõnest pöörasest seltsi liikmest see rumal tegu, et ta katsub lauljaid, mis meelgi koos on, oma purjus peaga ja ette-- mõtlemata sõnadega koost ära lahutada, nii kuida hiljuti jälle juhtus ja ette tuli. (Järg tuleb.) palumist nõuda ja seda pead sa temale muidugi tegema." „Ei, isa, seda ei tee ma mitte!" hüüdis Kristjan kahwatanud näol. Nõua minult muidu, mis sa iial tahad, anna minu poolest mu pool warandust, mis ma kord pärima saan, temale, aga ära nõua mitte, et ma ennast selle inimese ees nõnda alandama pean. Ei, ei tuhat kord ennem suren ma, kui et ma seda teen." Mõlemad suured tugcwad mehed seisiwad mõned silma pilgud tummalt teine teise waStu. Isa waatas nukralt, aga rahulikult ja külmalt enese ette maha, kuna Kristjani rind ägedalt tõusis ja majus. Sääl astuS salaja sammul ema Leeni sisse ja wõtis paludes õrnalt oma mehe kaest kinni: „Armas Luukas, kuula ometi csitc järele, kuidas asi sündinud on i Wõib olla, et see kõik heaks muudab." „Mis tarwis seda?" hüüdis Luukas walju käre häälega. „Tema ütleb ju ise, et tal ülekohus olla, enam ei ole mul tarwis." „Ära sunni teda mitte seesuguste asjade pääle, Luukas. Sa tunned ju tema iseloomu,  see on temal ilmwõimata ennast nõnda alandada." „ Muidugi, just tema uhket iseloomu tahan ma painutada!" hüüdis Luukas. „Omas meele kõrkuses ei hooli ta millestgi enam, mitte kõige wähemat ühe seesuguse tubli tüdruku aust, nagu Sandla Suust, keda ta ka selle mässu sega kiskunud on." „ Suust? Meie südamest armaStud Suust on ka seana sega kistud?" hüüdis Leeni kohkunult küsi Ae pea kokku lüües. „OH Kristjan, see on paha sinust! Wäga paha! Kuidas oled sa seda teha wõinud? Seda ei saa Suusi ja Joosep sulle ilmasgi andeks andma!" „Küllap Suusi ka su Joosepist hoolib, ema!" ütles Kristjan põlglikult. „See rõõm ja õnn on nüüd möödas." „Kõige pühade nimel, laps, mis sa sääl räägid," hädatles ema Leeni. Isa wõttis sõna lausumata ema käest kinni ja wiis teda uksest wälja teise tuppa. „Lase meid üksi olla, mina tahan seda," ütles ta waljult. Ema Leeni waatis kurwalt oma mehe otsa ja tegi, mis teine nõudis, sest seesugustel kordadel ei aitanud tema wastupaneminc midagi. „Sina pead seda aSja järele mõtlema, mu poeg," pööriS isa nüüd rahulikult jälle oma poja poole. „Minu nõudmine on ja jääb muutmataks, sina wõid senna wastu tungida nii palju kui sa tahad. Nii on Jöeperemees enne teinud, teeb seda praegu ka ja saab weel nii kaua tegema kuni ta elab. Kui sa seda mitte õige ei tunne olewat, oleme meie lahutatud. Selle järele walitse nüüd ise." »Jsa, Jumala pärast ma ei wõi seda mitte!" hüüdis Kristjan ahastatult ja higi pisarad weeresiwad üle tema kahwatanud näo. Isa aga astus wait olles ukse poole ja oli järgmisel silma pilgul kadunud. Ära rõhutud wajuS Kristjan oma tooli pääle ja wahtis meelt äraheites oma ette maha. „Ka seda weel!" õhkas ta südamepõhjast, „nagu poleks ma muidu õnnetu küllalt!" Ta pigistas oma palawat peat kätte wahele, kargas siis wiimaks oma tooli päält ülesse ja rutuliste sammudega toast wälja. Mõne minuti pärast oli tema juba mägede warju kadunud. IV. Kui ema Leeni toast, kus isa ja poeg walju sõnadega teine teise wastu scisiwad, wälja läks, oli ta süda nii raske, et ta sügawat õhkamist ja woolawaid pisaraid mitte ei jõudnud tagasi hoida. „OH need kõwad, painumata mehed! Kuidas wõite teie wastakute teine teist nõnda piinata!" mõtles ta iseeneses ja raputas pead. „Kui ma mitte ei teaks, kuidas ta Kristjani armastab, siis ci wõiks ma seda ilmasgi uskuda, sest et ta temaga nii waljult ümber käib. Mis sääl peaks siis ometi sündinud olema? Kristjan on ju muidu seesugune tubli poiss. Ja Suusi? Mis on sellel sellega tegemist? Mina ei saa sest kõigist aru." Tema silmad käisiwad otsides üle õue. Ta tahtis Joosepiga rääkida, sest see pidi temale kõik tunnistama, mis sündinud oli. Wiimaks leidis ta teda aitas, kus ta juustu ärasaatmiseks sisse pakkis, mida säält orust rohkesti laia maailma wälja saadeti. Ema läks tema juure, istus wäfinult sääl juures olcwa kasti pääle ja waatas tükk aega wait olles Joosepi otsa. See jättis wiimaks oma töö seisma ja küsis, kätt ümber ema kaela pannes: „Mis sul on, ema? Su nägu on nii kurb?" „OH, Seppi," õhkas see pisaraid tagasi hoides: „Jsa ja Kristjan on toas jälle kõwasti eilse tüli pärast kooS. MiS sääl õieti olnud on, ei tea ma mitte, aga mikspärast ei katsu nad seda mitte heaga toimetada, aga mitte kanguse ja wihaga. „Jah, ema, sul on õigus, siis saaks mõnigi asi paremine toimetatud!" wastaS Mamaalt. Kurcsaarest. Hiljuti tegi keegi noormees ühe tembu ära, mis aga õnneks mitte hästi korda ei läinud. Ta läks ühe lese naise juure ja hakkas ! sellega pulma plaani pidama. Esiteks pani see naine küll wastu, sest ta arwas seda ikka naeru i asjaks; wiimaks kui ta nägi, et noormees üsna i wägije teda palus naiseks tulla, andis ta oma „ja" sõna, mis pääle kohe järgulisel pühapüewal maha kuulutud salwad. Kui juba pulmadesse meel paar päewa aega pidi olema, läks peigmees, kes mitte raha poolest rikas ci olnud, pruudi juure, kellel natuke raha tagawaraks oli ja palus 75 rubla anda, et ta wõiks ka midagi pulmade tarwitusck» üles osta. Pruut, ci midagi paha ette aimates, audis taie see raha, sest et temal omal sugugi aega ei olnud wälja minna ja õpetas ise mehele weel kätte, kuidas ja mis ta kõik pidi ostma. Pruut ootis peigmeest õhtuks weel näha saada, aga wõta näpust, kadund kui tina tuhka! Teiste käest kuulates, sai ta wiimaks teada, et peigmeest enam koguni KuresaareS ei olegi. Noh mis nüüd? Rahast ilma ja peigmees kadunud! Nuttu wõttis ta hobused ja kihutas järele, mis ka korda läks. Ta sai teda küll kätte ja tõi tagasi linna, aga pulmad jäid ikka pidamata, sest raha oli suuremast osast ka otsas. Oleks seda pilti keegi näinud, mis näu peigmees siis tegi, kui pruut korraga tema ees seisis ja teda tagasi palus tulla! Wäga hea õpetus on see teiste noorde meestele, et nad mitte nii moodi õrnema soo südametega ei mängiks. Ja ka õrnem sugu waatku hästi ette, et ta mitte ennast kõigist tühjast tuulest «vintsutada ei laseks. Mõni noormees, kes neiu käest juba raha hakkab tahtma, ei see pole kellegi naise mõisa; sellepärast on hästi ettewaatmist tarwis! See noormees on küll seega teist oma sugust teutanud; aga mis senna nüüd enam parata on! Nüüd jõuad meile jälle sügisene pime aeg kätte, kus uulitsatel õhtutel warakult laternite maigust tarwitakse. Km mitu kord on juba selle üle kacbatud, et neid meie linna uulitsatel liiga wähe on; aga kuida näha, pole see siiamaale palju