wälja parandatud, ja nõnda oli meil nüüd üks kroonlühter käes. Et andide korjamine kahe uue kroonlühtri ostmiseks kiriku pekidega ometi liig pitkalc oleks wccninud; sest meie rohivas on oma kõige paremate priitahtliku soowide kohta waenc ja tänab õnne, kui niisugused maksud ära maksta jõuab, mis seadus paale paneb ja käsk sunnib, siis Mi pekidega korjamine seisma ja hakati raha asemel rohiva kääst weikcsi asju paluma ja asjade wüljaloostmist sigitania. Tõnu Jumalale! See etteivõtmino on nüüd lõpetud ja rohke õnnistusega kroonitud: Koguduse liikmed, mehed ja naesed, manad ja noored tõiwad üksteise wõitu oma näpu tõösi ja kingitust ühe aasta jooksul rohkcmiue kokku, kui oleks julgenud loota ja pisikesed ja suured ostfiwad loost numbrid rohkel mõõdul. RuuStatud mõisa herrad, prouad ja preilid saatsiwad asju sadade kaupa, ostsiwad rohkel mõõdul loosi numbrid ja kinkistwad neid oma perele ja teenritele. Ka wõera koguduste liikmed, ja iseäralikult meie Saaremaa linna kaupmehed ja mitmed teised meie liuna inimesed, on sellest loosimisest rohkeste osa -.võtnud, asjade kinkimise ja loost numbrite ostmisega. Niisugusel teel saime selle otsusele, et meie armsa õpetaja härral wõimalik oli asjade wäljaloosnnist  s. a. Nelipühi kolmandamal pühal (I-t. Juunil) ära pidada. Nüüd on see õnnistud ettewõtmine  kõik möödas ja meil niipalju raha kääs, et parajad kroonlühtrid wõib wälja lunasta. Ka on meie kiriku eestseisuse liikmed oma koosolekul  kaks kroonlühtris ette trükitud plaane paalt ühel meelel wälja walitsenud ja otsuse aninid, missugused meie kiriku tarwiS tulewad wälja osta. Ei saa ka lootuse järele kaua aega ogdata olema, et lühtrid Tartust seie jõuawad ja meie kõikide rõõmuks kiriku üles seatud saamad. Lühtrite ahelad on juba paari aasia eest meie auusatest mõisa h-rr-ckest kingitud. Ei Ivõi siin ka ülestunuistamata jääda, et loosimise päewal (s. a. 14. Juimil) meie koguduse armastus ja -mustus vnia kiriku waStu sellega awalikült wälja paistis, et umbes arwatud 2000 kooSoleiat inimest waiksci olekul oinad wõidctlid asjad mastu wõtsimad, ja ilma lärmi ja kärata ühest ära lahkusiwad. WSga armas oli ka kuulda et inimesed, kes odawamad asjad wõitsiwad, kui nende loosi nummer maksnud oli, üilcsiwad: „Ega ma oma numbriga ci tahtuudgi kasu saada, tahtsin ainult kiriku asja edendada." Mitmed kinkisimad  omad wõidetud asjad tagasi, ikka jälle kroonlühtrite  kasuks; eks s-c ole rõõmus nähtus! Pkälc selle: Eks siin kohus ei ole, ka seda tõtt üles rääkida, et meie armas kogudus ka selle läbi oma usku ja kirikut kalliks peab, et ta seda suurt maja iga aasta korrapärast harib, kohendab ja kaunistab ja tema parema ülespidamise tarwis kopikaid ja rublasid nurisemata ohwerdab, — nagu näituseks.- Tänawu sinvii lastakse kirik seestpoolt  walgeks wittida, põrand harida, katus parandada  ja muud wähcmad wead kohendada ja üksnes mõisa härrade kulu pääle uue altarile ka uus ümbrik (bui-riõrs) ümber teha, mida meie auusad mõisa hcrrad oma koosolekul koguduse rõõmuks armulikult kinkida lubastwad. 4) Tänu olgu nüüd esmalt meie koguduse hingedele, neile, kes oina kirikut armastuse käte pääl kammivad ja tema edendamiseks rõõmuga andid ohwerdawad. Tänu olgu ka neile naabri koguduste hingedele ja iseäralikult meie linna kaupmeeste ja teistele meie linna elanikudele, kes meie nüüdsest loosimisest on sõbralikult osa wõtnud. Auu ja tänu olgu meie koguduse mõisa härrade, prouade ja prcilitelc, kõige helduse ja armastuse ohwritc eest, mis nemad enne ja nüüd jälle ineie kiriku edendamiseks, koguduse kergituseks ja rõõmuks  rohkel mõõdul ohwerdanud on. Awalik auuitus ja tänu, olgu meie kiriku möörmündri, armsa Kaarma wanamõisa pärtshärra  A. von Güldenstubbe'ele kes meie kirikut ja kiriku asja edendamist iseäraliku armuga on südame pääl kannud, ilma palgata tööd teinud, wacwa näinud ja päälegi weel mitmed kingitused omast taskust kiriku paremaks ülespidamiseks  ohwerdauud - kellest ma siin ainult meie toredad suruuaja wärawad nimetada julgen. Jumal ise nääb tema armastuse töösi ja usu ohwrid ja saab neid temale ihu ja hinge poolest puremine tasuma kui meie tasuda suudaksime. Meie lapselik soom ja palme on aga see, et auuS ja armas Kaarma hrra meie kiriku wöõrmuuder  oleks kuuni surmani. Niisamuti olgu iseäralik auustus ja tänu meie armsa õpetaja, härra Fr. Ederberg'ile ja tema armsa prouale ses loosimise asjas, kelle mure ja mäfimata töö läbi, kõik asi hakatusest kuuni õnneliku  lõpuni ära toimetatud sai, —- keS meel päälegi omad wõidetud asjad kroonlühtrite kasuks tagasi kinkis, ja koguduse ihu ja maimu elu kosumiseks  oma ihu ja maimu jõuudu wäsimata ohwerdab. Kõige suurem auu, kiitus ja tänu olgu aga Kolmainu Jumalale, kelle kääs inimeste südamed on, tcS neid iga hea asja edendamiseks äratab ja siis ka kõik arMStusc tööv rohkel mõedul tasub. Kaarmal, 30. Juunil 188 S. Kihelkonnalt. Juunikuu 18. päciva homiku tegi L. mailast üks keskealine mccS A. R. oma elule habeme noaga otsa. Mis teda seda tegema sundis ei ole teada. See mees sai mincwal talwel Peeterburgist, kuZ ta juba lapse east saadik elamas oli, mangi wiisil malda toodud, sest et ta passi aeg täis oli. Minema! suwel oli ta mullast mitu kord passi palunud, mida aga wald mitte saatnud pole, et tal wallaga sugupoolest maksude „Aga wana ema, kui ma nüüd paan nädala pärast pean kosu minema?" „Noh, ps tead sa seda juba ammugi." Teised naersid üsna kõweraS. Aga wanakc lisas juure: „Minu käest ei pea tüdruk mitte sõnagi aru saama." Jaagub ja Anna nacrsiwad ja armasimad endid wanakese saladuse tsadwat, aga nad ei awaldanud seda ka mitte. Ja Peeter waatis ilusa noore neiu otsa ja naeris mulju häälega, kui Marie küsis, kas ta ehk ka sest saladusest midagi teada ja Marie läks ise Ml juures korraga punaseks. Küla rahwas pidasid seda üsna kindlaks et Peetrist ja Mariest pidi paar saama, see oli ju selle rahwa juures üks wana aegne ebausk, et neist mallali inimestest, kes kahe kesta ühe lapse juures ivadcriks oliwad olnud, pidi pruutpaar saama. Päsw pärast pistmist BWwad Jaagub, Peeter ja meel kümme teist meest jälle kacwanduse töösse, koguni südamelikult kõlas „head õnne," neile järele ja neile iuliwad pisarad silma, kui nad kaewanduseS tööl oliwad ja nende hirmsa pvcwade ja tundide pääle mõilefiwad, mis nad Ml sügamas maa all ära oliwad elanud. Nemad ei häbenenud vms Pisaraid mitte, maid langesiwad põlmeli, wõtsiwad oma kaewandme «Asid peast ja laulsiwad jääl: „OH wõtkem Jumalat l" Kui imeliselt see kõla mSrjajst, HUgawaiK seindef: tagasi kajas ja kuidas mäemehed püha icndusixz meel kord üks teise köit rapuiasiwad. enne kni nad Kõle hakasiwad! Kes esimist korba jälle alla läinud oliwad, saiwad õhtul omakstest suure igatsusega oodetud ja nii pea kui nad nähtawale tuliwad viskamisega Jumalat tänades teretatud Z üks t;i-> jZr-'c '.einmd need, kes õnnetust õlised lrätjs ridannd, Mc oma endist rammu kätte, ainu" To-ma juures jõi asi ikka seks- mitte. Nii sagedasti kui Peeter ka heas lootuses senna läks, tuli ta kurwalt jälle tagasi, et kõik meel alles mana moodi oli. Ta käis sagedasti Liisat abis, tegi mõndagi tööd õhtutel, mis enne Toomas teinud oli, Liisaga aga rääkis ta mähe. ja noor naisterahwas, kes seda mitte uskuda ei suutnud, et ta «ihkamist nii järsku 01l maha jätnud, ei julgenud temaga ra muie jutustada. Liisa oli wäga kahwaiuks ja ivaikseks jäänud, hoopis teiseks kui enne. Kodust ei läinud ta ilmasgi wälja, sest temal tuli ette, nagu ci tohiks ta talgi oma meest silmast ära laska. Ühel homikul tuli Peeter wäga wara Liisa juure, temal oli talle midagi tuua enne kui ta kaewanduse läks. Toomas seifis ukse ees. Peetril oli, kui sunniks keegi teda Toomale mäemehe teretuse wiisil: „head õnne!" wastu hüüdma. Tema tegi seda. Toomas nagu oleks sest ärkanud, tema palest paistis arusaamine wälja, ta läks tuppa ja astus senna nurka, kus ta töö riistad oliwad. Hinge kinni pidades ja rõõmu pärast wärisedes paniwad Liisa ja Peeter teda tähele. Ta wõtis omad tööriistad kätte, aga see ärkamine kadus jälle tema näost, kartust täis jäi ta Peetri pääle rvaatama, kui ta maha istus, käega üle pale pühkis ja sosistas: „Kui ma seda aga teaksin I Jah, kui ma seda aga teaksin!" Liisa nuttis nüüd kibedasti ja põõris palge ära. Ruttu läks Peeter ära, ilma et ta oleks Liisale meel midagi ütlenud; pärast näis Peeter oina mõtete kallal nii töös olewat, et ta massina wiifil seltsimeeste teretuse pöäle wastas ja nende kõnelemist tähelegi ei pannud. „Peetcr," ütles Jaagud rõõmsa naeratamisega, ~sa mõtled küll ema Tiiu mladuse paale?" Tema naermine kadus oga, kui ta Peetri tõsist nägu nägi. „Ära pane pahaks," lisas ta kohe juure, „ütle mulle parem, mis sul wiga on." „Ma ei wõi seda meel mitte ütelda, wastas Peeter, „ma pean esiteks kaewanduse ülemaga rääkima." Kui nad sisse minemise torni juure jõudnud olimad, läks Peeter kaewanduse ülema juure ja palus paariks minutiks tema jutule. „Mis siis on, Peeter?" küsis ülem lahkesti. „Ma tahtsin teilt, härra, luba paluda Home Toomast kaewanduse seltsi wõtta. Ma olen selle mõtte pääle tulnud, et ta mälestus all töö juures jälle kätte tuleb" ja jutustas talle sest silmapilgust,  kus ta teda mäemehe wiisil teretanud ja kuidas see teda silma-pilguks elustanud. Ülem tegi mõttes näo ja ütles: „Peeter, see mõte wõib küll hea olla, aga see on raske korda saata. Kui õnnetus juhtub, siis ei saa keegi selle pääle mõtlema, et meil ainult hea nõu seega oli, waid meie üle saab kibeda sõnadega kohut mõistetud." „Ma tahaksin seda siisgi Jumala nimel katsuda. Ma tahan teda senna wiia, tahan temaga seltsis alla minna, ci taha temast ilmoSgi lahkuda ja kui ma wähem tööd teen kui teised, ei saa teie seda mitte pahaks panema, see sünnib kõik Tooma päästmiseks. Ülem waatis norele mäcmchele silmadesse, tema teadis ju kõik, mis Toomas temale teinud oli ja et nad kuni õnnetuse päewani teine teisega wiha wainuS clasiwad. „Olcd üks tubli poiss," ütles ta tõsiselt. „Ma tahan selle üle järele mõtelda; täna õhtu koju minemise ajal annan sulle otsust." Õhtul, kui nad kaewandusest wälja oliwad tulnud, astus ülem Peetri juure, pani käe tema õla pääle ja ütles: ~Jumala nimel, Peeter, tee seda katset, wõta Home Toomas seltsi."