taga kihutawad. Nii seisawad nüüd seal asjad. Saame näha, mis neist Viimati saab. Et Türklasega praegu nii kardetav) lugu on, sellepärast on ka töised rahwad Türgi riigis walmis, et kui esimene suuretüki pauk Dultshinjos ära käib, siis ka nemad kohe ette Võiwad astuda ja igaüks oma jagu wõtta. Et Kreekamaa ennast sõale ette Valmistab,  seda oleme juba pitkemalt jutustanud. Ka tema tahab Berliini konwerentsi otsuse järele äramääratud jau kätte saada. Oopis töine lugu on aga Bulgaaria  Vürstiriigiga ja Jda-Rumiiliaga. Bulgaaria  olla ennast nii ette Valmistanud, et kui suuredtükid  Dultshinjo juures paukuma hakkawad, siis ta ennatz ka täitsa Türgiriigist lahti saab lööma ja terwet Bulgaari maad, see on päris Bulgaariat, Jda-Rumiiliat,  Makedooniat ja Dobrutshat üheks ainsaks Bulgaaria  kuningriigiks ühendada tahab. Soowime head õnne, aga ei ole Veel käes. Mida rohkem paapstL e o XIII. tema kirikherrad  omast auupaistusest ja Volist Eüroopas kauta- Vad, seda enam katsuwad nad enesele uusi tööpõldusi Ida-Eüroopas, Weike-Aasias ja Aafrikas sünnitada. Seks lubab paapst, et nimetatud maades jumalateenistust  mitte Ladina keeles ei peeta, nagu Eüroopa kirikutes,  waid jga rahwa juureS selle rahwa keeles. Nii saamad siis Jesuiitid pea katoligi jumalateenistust Armeenialaste  juures Armeenia keeles ja Kahiiros Kopti keeles pidama. Niisama teewad nad ka muu maadel. Selleläbi wöidawad nad palju ja katoligi kirik leiab seeläbi mitmel pool kindlat maad, et ennast rahwauste aluse peale seadab ja selle aluse pealt edasi ehüab. Mõni muu kirik wõiks enesele seda õpetlikuks eeskujuks  wõtta. Pra n t emaal teewad praegu punased komunardlased  rngiwalitsusele ja üleüldse isamaa tööle palju takistust. Neil ei ole mitte rahwause auu ja tundmist ja sellepärast on nad ka Türklaste poolt ja tatsuwad riigiwalitsuft igapidi sellepärast tülitada, et see omad sõalaewad Türgi wasta wälja on saatnud. Nende soowimine ei ole selles püüdmises muud, kui riigiwalitsuft  maha kiskuda ja nii palju kui Võimalik korratumat  olekut edendada, kus nende nisu siis ikka õitseb. Omalt maalt. vLsiliandist. Praegused kallid wiljahinnad teemad waeStematele inimestele palju muret, sest praegu maksab juba tshetwert rukkit meie maal 12 ja 13 rubla ja kewadini saab ta wist ehk 15 rublani tõusma, mis waesem tõörahwas enam ära ei jõua teenida. Wenemaal on praegu mitmel pool päris näljahäda walitsemas, ning Peeterburgis maksab praegu leiwa nael 5 kop. ja saab wist 6 künni 7 kop. peale tõusma. Sellepärast annawad Wene ajalehed nõu, täieste järele pärida, kui palju üleüldse weel wilja ühes ehk töises kubermangus on, et aegsaste selle eest hoolt wõiks . kanda, puudusele abi saata. Nii palju kui meie teame, . yn meie maa magasid kaunis tühjad praegu, sest mööda aastal on palju wilja wälja wõetud, ja et nüüd hinnad weel suuremad on, saab ka wähe lootust -olema, et seda wilja nüüd sügise tagasi maksetakse. EnamiSte on peremehed seda wilja oma lahtiste inimestele  ja sulastele wälja wõtnud, kellel tänawu weel raskem põli leiwa poolest saab olema, kui mööda läinud  talwel. Wiliandi E-M Põllumeeste pidas 29. Septembril koosolekut, millest ligi 50 kohapmaniku  osa wõtsiwad. Peale kõnede läbirääkimise, MS põllutööst ja Riia näitusest peeti, tuliwad ka põllutöö  ministeeriumist otsuseks tehtud põllumeeste kongressid  ja nende esimese programmi punktid läbirääkimise  alla. Need programmi punktid räägiti üksaawalt täbi ja kiideti neid ühest suust wäga tähtjaks. Mis selts nende kohta otsuseks tegi, sellest saame edespidi rääkima. Kongresside eneste kohta Mti otsuseks, rugiwalitsust paluda, et Liiwimaa.ÄÜZlMWlmaakonda,  see on: Wõru, Tartu, Wiliandi, Pärnu ja Saaremaa maakonnad esimese Peeterburgi jauskonnaga ühendatud saaksiwad. Esimes es jaUkonnas on: Peeterburgi,  Nowgorodi, Eesti ja Pihkwa kubermangud, tõifeS  jauskonnas aga: Liiwi, Wiitepski, Kowno, Kuura, Wilna ja Grodno kubermangud. Meie Põhja-Liiwimaa  põllutöö läheb aga maa ja kliima poolest täitsa Peeterburgi, Pihkwa ja Eesti kubermangude põllutööga ühte. Peale selle rühib kõik meie tallitus raudtee ja Peipsi laewasõidu abiga sinna poole, nii et meie töisest jauSkonnast täitsa igapidi lahutatud oleme. Sinna juure tuleb weel, et Tallinna kubermangu weiksed põllumehed  weel nii waese oleku sees ja rusu all seisawad. et seal Eesti põllumeeste seltsa praegu mitte wõimalik ei ole elusse kutsuda ja sellepärast Liiwimaa Eesti põllumeeste seltsid ka nende kasu ja seisuse eest peawad kostma ja seisma. Selle ja weel mitme muu tähtja põhjuse pärast Võiks looduslik põllutöö-kongresside Mr üksi keset Liiwimaad läbi minna. Põllumeeste selts saab Nowembri kuu esimeste päewade sees jälle kokku tulema ja oleks siis wäga soowitaw, et mitte üksi kõik liikmed kokku ei tuleksiwad (meil on neid ligi sada), waid ka rohkeste muid peremehi ja wallaametnika. Selts Võttis omal Viimasel koosolekul kuuS uut liiget  masta. Hobuste ja koduloomade warauste kohta aastal 1879 minister-lMaUna teel kõhtude  käest otsust pärinud, kui palju seesugust wargusi kohtudes käsil olnud. Nende otsuste järele on Liiwimaal  a. 1879 130 hobuse- ja 6 muu koduloomade märgust kõhtude ees olnud, millest 107 ja 5 wargust ülema kohtudes ära mõisteti, ja töised 1880"' pooleli jäiwad. Kõige enam wargusi on Wõnnu linna sillakohtu  jauskonnas olnud, see on 31 hobuse- ja 3 muu koduloomade wargust. Saaremaal ei ole mitte üht hobuse wargust olnud. h l l i seks teinud, iga pääraha maksja hinge pealt 10 kop. selle koolile sisse wõtta, mis wallawanem Aleksandrikooli  pääkomitee kätte ära saab saatma. Soowitaw oleks, et iga wäld seda meie kooli heaks teeks! Pärnust. Mis Värnu vool  Vosti„Pärnu  Postimees" näitab ühes pttkemas kirjas omas 39. numris, kuidas „Eesti Postimees" wahel „nagu mässamise tuhinal kirju riigiwalitsuse teutuseks äratrükib"ja „neid kõiki omas tulises pahas wihas laimab, kes tema sega-poliitika poole ei hoia." Peale selle, kui „Pärnu Postimees" on näidanud, mill kombel „Eesti Postimees" praegu oma ropu sõimamistega Eesti ajalehe nime all meie rahwast teutab, ütleb ta edasi: „Meie kirjasaatjat nimetab „Eesti Postimehe" k. Sakala adwokadiks,  wähe mõistjaks, pudru kraapijaks, kasina jõuu omanikuks, lapsikuks keelepeksjaks ja kobinaks ja pisukeseks  loomaks, keda aga kilgatamise läbi suuremad loomad näeksiwad, et ka weike seal on. See wiimane ütelus teeb meile korraga tõeks, et nimetatud „ Eesti Postimehe" kaastööline keegi inimene ep ole, waid et ta enese ütlemise järele üks suur loom on. Ime, et „Eesti Postimehel" ka juba kaastöölist elajate riigist on ja töine ime, et see karma pealt niisama sõimata mõistab, nagu „Eesti Postimees" ise!" Nõnda kirjutab „Pärnu Postimees". Kuhu meie aga waatame, igal pool mõistetakse „Eesti Postimeest" tema ropu sõimamiste ja sopaste kirjade pärast täitsa hukka. Seletuseks peame seie juure lisama, et „ Eesti Postimehe" kaastööline ?. selle „Pärnu Postimehe"  kirja peale, mis meie oma 36. numris ka ära trükkisime, kümne rease wastuse on kirjutanud ja nende kümne rea sees kõik need eesnimetatud sõimusõnad ette tulewad. Tõeste, „Eesti Postimees" ei peaks tulewal aastal sugugi enam ajaleht wälja andma, waid peaks ühest laadast töise käima, omi kaastöölisi ühes wedades, nagu seal on: suur loom mardil,  pärdik, Tartu ja Samaara sitikad ja muud, ja peaks raha eest näitama, kuidas ta oma seltsiga sõimata mõistab. See tooks temale tõeste nii palju raha sisse, et „Nälja Mardist" pea „Raha Mart" saaks. vPärnumaalt. Hilised rannamehed. Tahkurannast  kirjutatakse meile: „Tänawu on meile korraga palju wõeraid tulnud, kes wist selgeste ei teadnud, et rannas mitte sügise ei käida, waid kewade. Need wõerad on wanad tuttawad halliwatimehed Kriimsilmad, kes nüüd, et meil räimi anda ei ole, meie käest wägise liha peale ajawad. Augusti lõpetusel ja Septembri alustusel tegiwad need ootamata külalised meie rannameestele  nii walu taha, et igal ööl püssidega wahtimas  pidiwad olema. Mitte üht ööd ei läinud mööda, kus mitte kriimsilma pere üht ehk töist lauta Vaatamas  ei oleks käinud, sealt kõik wälja wedades, mis elawa loomade poolest ette juhtus. Nüüd on meil juba jälle natukene hõlpsam lugu, sest et rannalised siit Uulu, Killingi poole ära on reisinud. . Tartus on 1. Oktobril istumist käekirja ette pandi, mis Dr. F. Loewe sisse oli saatnud. Dr. F. Loewe oli juba enne Dr. Kreutzwaldi Eesti ennemuistese  juttudest esimese poole Saksakeele ümber tõlkinud  ja on nüüd seda ka töise poolega teinud, mis käekirjas eesnimetatud seltsi kätte oli saatnud. Töine käekiri on „ Kalewipoeg", millest Dr. Loewe ühe jau wäga osawaste Saksakeele ümber olla tõlkinud. Esimene Kalewipoja laulu Saksakeele tõlk, mis juba mitme aasta eest wälja tuli ja keda enam sugugi raamatu- poodides saada ei ole, on kaunis puuduline. Sellepärast  on wäga rõõmustaw, et Dr. Loewe seda mew kuulsat laulu uueste on ümbertõlkima hakanud. Dr. Loewe elas enne Tallinnas ja on nüüd juba mitu aastat Saksamaal. Tema Saksakeele tõlgid on Eestrkeelest  wäga osawaste tehtud. Malest. Eesti kirik ia kool. Malgast saime zMmõne aja eest tagasi kirja, kus sealse Testlaste  elust rõõmustawaid sõnumeid antakse. Kogemata  oli see kiri natukene kõrwale jäänud, aga nüüd tahame teda selle eest muutmata awaldada. Kiri on nõnda: „ Ärge pange mitte pahaks, kui Teie palwele  tulen ja mõne reakese wastawõtmist palun. Millest süda täis on, sellest räägib suu ütleb üks meie isaisadest päritud wanasõna, ja seesama sunnib ka mind täna sulge kätte wõtma ja mõnda mõtet awaldama.  Juba selle aasta alustusel tõiwad mõned Eestikeele ajalehed Walga Eestlastest sõnumeid, kuidas siin uus kogudus asutatud ja kooli elussekutsumist oodata on. Märtsikuu hakatusel sai siis ka meie Eesti kool Ähe ajuti koolmeistri juhatusel alustatud sest et esimene Valitsetud koolmeister oma lubaduse tagasi Võttis ning enam ei tulnud ja Mai kuuni peetud. Aga 10. Augustist saadik, mill päewal ka Karula kirikherra meile linna kirikus jälle jumalateenistust pidas, on meie kogudus täitsa oma jalgade peal ja Lukke kogudusest lahutatud. Meil on nüüd oma asutatud  kooli jauks päris koolmeister ametis, kes ühtlasi  ka köstri-ameti kohused ära täidab. Meie lapsed wõiwad nüüd omas armsas Eesti emakeeles ja meeles õpetust leida ja neil ei ole mitte enam tarwis, maast madalast ennast töiste rahwaste laua pealt mahakukkunud  raasukestega toita ehk koguni ilma kõige õpetuseta  üleskaswada. Kui praegu Walga Eestlaste elu ja käekäiku sellega kõrwu seadame, kuidas siin 10 ehk 15 aasta eest lugu oli, siis leiame mõlemate aegade wahel küll suurt wahet. Sellel ajal oli siin linnas weel wähe Eestlasi ja needgi oliwad suuremalt jault teenijad inimesed, sest mõni majaomanik, kes siin olema juhtus, ei nimetanud ennast mitte Eestlaseks, sest et seda nime suureks häbiks pidas, waid peitis ennast Saksa nime all ära. Nüüd aga leiame Eestlasi, kes oma nime ei salga, pea kõikides linna kodaniku ametites  ja tallitustes. Iga aasta kaswab nende arw suuremaks ja hulk majasi tuleb juure, (wist pool kõikidest majadest) kelle omanikud Eestlased on. Eestlase  püüdja ja kindel meel ei jää enne rahule, künni kõik takistused kõrwale on lükatud ja eesmärk käes on. Oma Eesti nime peab praegune Walga Eestlane enesele kõige kallimaks päranduseks, ega ei waheta teda ei Baltia ega ühegi muu nime wasta ära. Sooja südamega wõtab ta kõikidest isamaa ja rahwaliku püüdmistest  osa, sest ta teab ja tunneb ennast oma rahwaga  üks luu ja liha olewat, ehk küll Walga linn muidu enam Läti kui Eesti piiri peal seisab. Ikka edasi ja jälle edasi on Walga Eestlaste elamine ja soowimine." X. X. See kiri on wäga rõõmustaw  ja meie soowime, et igas linnas Eestlaste seas seesugune maim walitseks. Tallinnast. „ Natuke Sakasa, kprgemeele- Halkirja all astub meie kirja wasta üles, mis oma ja kus L. (Lagemv) mõisa herra K. (Krameri) teust räägitakse, kuidas see herra mõned perekonnad majadest wälja wisanud ja ka naabritele ära keelanud, neid wasta wõtta, nii et inimesed  oma lastega nagu metsloomad puude all elanud,  n. n. e. Seda lugu oli meile üks ustaw õpetatud  mees Tallinnamaalt kirjutanud ja pärast seisis ta ka Wene ajalehes „Golosis", mis meie Baltia ülema seisustele wäga wasta meelt on olnud. Seda jutustamist nimetab nüüd „ Tallinna Sõber" kergemeeleliseks  kuulutuseks. Tema teada seda asja paremine  ja tema arutamise järele olla mõisa herra nimetatud  perefi üksi sellepärast wälja wisanud, et talu rentnikud, kelle maa peal nad elasiwad, nende peale olla kaebanud. Wäga weider on aga, kui „Tallinna Sõber" edasi ütleb: „Nüüd päris et nemad wõera maa pealt lahkuksiwad  omanduse  täheks iga maja pealt neli päewa aastas teeksiwad,  kus tema nende asja siis omalt poolt koharentijaga  seletanud oleks." See seletus on sellele kena kuulda, kes meie maa olekut ei tunne. Mis seesuguste päewade pärimine aga Tallinnamaal tähendab,  seda teame meie wäga heaste, ja sellepärast ei pruugi meile Tallinna Sõber ka sugugi ilusaid pilta silmade ette maalida. Jätku ta seda Saksakeele ajalehtede  hooleks, kes meie maal ka kõige inetumamat tegu ikka weel wabandada ja ilustada mõistawad, nii et wiimaks nagu pühas wihas seda Wene ehk Eesti ajaleht hukka mõista wõiwad, kes meie maalt midagi inetumat tegu jutustada julges. Ja ommeti