nüüd mitte, sest wäga wähe on neid, kellel selleks tamilist raha on. Kharkowist läkstwab Küünlakuu hakatusel neli, 80 künni 200 meest suurt artell läbi, rahwas Smolenski, Kaluga, Tula, Oreli ja Tschernigowi kubermangudest. Kõik oliwad rõõmsad jÄ täis lootust, et sügisel 100 kuuni 200 rubla koju wiia wõida, sest Syr-Darja maakondas olla töõrahwast wähe. Töö olla seal aga raske. Põld pidada sügawalt küntud saama ja leikuse-aeal olla palawus wäga suur, mis sagedast pääwa-pisteid sigitab. Mustmerel on sel talwel wäga kanged marud olnud. Nenda kirjutatakse Z a lta st: »Öösel wasta Küünlakuu 24. pääwa tõusis lõune ida tuulega Nii hirmus maru Musimerel, kuida seda aastast 1881 enam ei ole olnud. Wägewad laened põrkastwad määramata wöimuga wasta kalda-müürisi ja lõhkusitvad need ehitused ära, mis juba enne wigastatud oliwad. Kohäwäv laened uhtusiwad üle Kalda-uulilsa ja paiskafiwad kiwa mere põhjast wasta seinu, mere west woolas magasitesse ja iseäranis Perfia ja Armenia poed sairvad palju kahju. Barou Wrangelli raudne merewee-pawillon ja Vernet' konditorei oawilloni üks jägu saiwad lõhutud. Kõigeist barkassidest Zalta lahel  jäiwad ainult kolm me, Käüpast ei wõidud laewade puuduse pärast enam mere poolt Jaltasse toodud saada. Ka sadama-tammi tööd on palju kah/u saanud; kolm 2600 puuda rasket kiivi, mis weel teerullide peal seifüvad, saiwad  meresse uhutud. Wilnas on üks walepasside-wabrik leitud. ohe Pristawile oli teada antud, kusi raha eest Wene- ja wõeramaa passist saada wsib. Tema saatis ühe oma ametniku senna, omale paSsi Berlint tellima ja juba mõne tunni parast tuli tuutud ämetnik Schischman tellitud kaupa kätte tooma. Schischman sai kinni wõekud, Tema juures leiti weel kolm walepassi, mida tema tellijate kätte wiia oli tahtnud ja tunnistas, et tema Abramowitfch'i pasfiwabrikn asjatalUtaja olla, kes ühe Fischbein'iga ühes juba ammu seda ametit tallitannd. Estteks on kuus inimest  kinni wõetnd. Iseäralised ja uuemad sõnumid. Baltiskist. Paastukuu 14. pääwal. Täna on sula, 5 graadi sooja. Musträästad on ka juba tulnud. Berlinist, Paastukuu 10. pääwal. Siin räägitakse palju Saksa-Znglis ühendusest, nimelt Põhja-Amerika Ühendatnd-riikide  kahtlase seisupaiga pärast. Selleks olla Graf Herbert Bismark Londonisse reisinud, kui enne mitu korda Keisri jutul oli olnud. Würst BiSmark on Riigipääwal kinnitanud, et rahu rikkumist karta ei olla. Sõewäe ülemate pealikute keSkis on palju wühetusi olnud. Wiinist, Paastukuu 11. pääwal. Keisri-paari ärasõitmine  Budapestist on teiseks korraks jäätud. Jutu leht. Waefed-lapsed. (Lõpp.) Anna kiri oli järgmine: ,Armas tädi! Teie Jõulu-pakikesi olen kätte saanud ja tänan Teid tuhat korva kõigi eest, tänan ka kirikherrat tema prauaga, külawanemat ja Pävna pererahwast. Kui head Teie kõik minu waStä Mtöl Siin on ka kõik head minu waSta. Meil oli Me-iksts Jõulu-puu, kus juures igaüks midagi kasulikku asja sai ja palju pagari-kaupa; mina oleksin hea meelega muist Teile saatnud, kui sisse pakkida oleks wöinud. Minu jalaga on lugu juba õige hea; Talwekuu 10. pääwal sai nünu pölw wälja leigatud; selle juures sain mina uimastatud ja ei märkanud ühtigi, künni üles ärkasin ja minule ütesdi, et kõik malmis olla. Thoma-pääwal wõeti side ära jä pandi uus, ja herra Doktor ütles, see olla wäga hea jä oli wäga rõõmus, ja kinkis minule ühe guldna. Reedel saab teine side ära wõetud ja W. pian mina käima õppima, mis eest mina ennast kõige rohkem kaMst. Ana koju tulla wõin, seda mina neel ei tea ; igal pääwal palun Jumalat, et Leene sisseõnnistamiseks tulla wõiksin. - Siin on kõik liiga head minu waSta, iseäranis õde Eewa; aga minul on ometigi igatsus Teie kõikide järel. Aga mõtelge, kui mina käia wõin! Mina ei oleks seda maailmas iialgi wõimalikuks  pidanud; aga Jumala juures ei ole ükski asi wõimata.  Teid kõiki terwitab Teie tänulik Anna Buchner." PaaStukuu LO. pääwal wõis Auna tõeste kui ,terweks  saanud" hospidalist walja lastud saada. Külawanem,  kellel määratu himu oli, ka kord reisida, tõi teda koguduse  kulu peale ära. See oli aga õiguse poolest paljaS uhkus, sest kuna Anna senna mines igal poolel wankresse ja wankrest wälja oli pidanud tõstetud saama, wõis tema nüüd kepikese tugil õige heaste wankresse minna, maha tulla ja weiket teed kergeste jala kaiä. Kui nemad «viimasesse  raudtee - jaama jõudnud oliwad, leidsiwad nemad adrakoha peremehe uhke wankre ees, kus keegi wähem sees ei istunud, kui Rätsepa-FriKe, oma armast Annat nähes rõõmu pärast nuttes. Oli see üks kojusõit 1 FriZs ei wõinud  rõõmust, Annat nii heas tecwises näha. itta weel õiete aru saada ja kiilis ikka uueste Issandat, kuna külawanem  aeg-aealt tähendas, mis õnn sellel olla, kes ühe koguduse liige on, kus nii heaste . aeste eest hoolt kantakse.  Anna aga istus maitses õnnes mõlemite wahel ja pani wagas mõttes Jumala peale igat kiivi tee ääres, igat puud ja tee-käänu tähele, mis teda kodupaiga lige» male faatstwad. Tükk maad enne Kollapuud tuliwad juba õed-wennad wasta, kõik wiiS, ka H ner oli Annat wasta wõtma tulnud, ja kolme aastast Lottakest oli Leene kaasa toonud. Muidugi sai kinni peetud, seda terwitamist! Lokake sai wankresse wõetud, mis rõõmsast edafi wurises, rõõmus laste kari järel. Sel öösel ei tulnud palju und meie waeste-laste perekonna  filmi; ühelt poolelt ja teiselt poolelt oli palju jutustada.  Anna oli ka igaühele midagi kaasa toonud neist asjakestest, mida hospidali wöeruMijad Zöulu-pühadel kinkinud. Heinerile ühe raamatu, Leenele põlle, Andresele raamatu, kahe weikemale pildikest ja maiust, mida tema omast warast nendele hoidnud. Wiimaks, kui kõik juba magama läinud, mõlkis Anna kenad uued rätsepa-käärid wälja ja andis tädile. /Neid on õde Eewa selle rahaga ostnud, mida kingituseks sain, kui stdetamist heaste wälja kannatanud olin/ ütles tema. Wana Frihe waatas kaua kingituse peale, kuuni üks pisar hiilgama terase peale langes.  , Jumal õnnistagu Sinu head südant, Anna! Käärid  hoiame Andresele, sellest saab kord rätsepp, kuida aga soowitakse; ega mina selleks enam kaua kesta. lüripääwaks  tulla üks noor rätsepp külasse, see tuua mashinad ja kõik uued moodid kaasa, kes stis enam minu käest midai saada tahab l Omast kohast on see ju ka õige hea, minu filmad halkamad muidugi wilelsaks jääma, ja kui Leene pärast sisseõnnistamist teenima läheb, stis on Sinule ja minule majatallitamiseS tööd küll ja pesu ja riiete tegemises  Heinerile. Senni on weel minu wanaist kääridest küll, aga Andres, küll see ennast rõõmustab! Pane tähele,  ei see meile häbi kee, sellel on annet, ja minu õnnis isa ütles ikka: , Õigel rätsepal pkab annet olema/ Külas oli kõikis paikas rõõm, kui Auua teisel pääwal naabreid terwitama läks ja mitte ei unustanud, oma täuu koguduse wasta kohalisel paigal tunnistada. korralikult  tema oma kepikesega käib / „Kui kena tema wälja näitab!" ,Kui peened kombed temal on, nagu oleks kõrgemast  seltskonnast I" ütlestwad ühed ja teised, ja kolmandemad  lisaflwad juure: /Alandlik ja lahke tema oli ja selleks on tema ka jäänud, see Anna!" Nenda armastatasiwad  kõik Annat ja pidasiwad hoolt, et tema seda ka tunda saaks. Ka kirikuõpetaja tuli oma abikaasaga ja wõttis teiste rõõmust Anua terwekssaamise üle südamest osa. Kolm nädalit hiljemini sai Leene stsse õnnistatud. Et Anua ka kirikusse minna tahtis, stis kutsus teda öpetajaprana  juba pääwal enne seda oma juure, et teisel pääwal kaks kord seda teed käima ei piaks. Nenda seda siis ka tehti, ja Anna, kes hospidali elus ofawamaks ja julgemaks saanud oli, elas ühe kena pääwa kirikuõpetaja majas, mis peale weel kenam stsseõnnistamise-päaw tull. Kõik perekond  oli kirikuõpetaja juure lõuuele kutsutud, kus mõni rõõmus ja mõni tõsine sõna räägitud sai, ka Frihele, mis wana hingele rõõmu tegi. Weel rõõmsam oli tema aga, kui tema õhtal kõige lapse-karjaga kodu üksi oli ja kõik üheskoos tema armsamat laulu: ,Mls waewab sinu südant",  laulsiwad, millest nemad 11. salmi weel iseäranis korratama pidiwad: Oh õnnis fina oled, Sest kiites, tänades Sa wõimust saad ja tuled Kui auu ehte sees; Suur Jumal ise annab, Kui sind su hädast peastab, Sel laulad rõõmsaste. -i- -i- Kümme aastat ja rohkem on mööda läinud. Frihe, kelle nõdrad jalad teda enam trepist alla ei kanna, elab Annaga ja Lotekesega ülemas tuas, kus tema isaga oma üksikut noorust ära elanud on, kuna Andres all akna-nurkaS wana rätsepa-laua peal istub. Siin wauas tuas on ka tema õmbluse-mashin, siin tallitab tema noor wirk kaasale, siin karjub tema esimene pojuke, kellele tibi auuks Frih uimeks on pandud, siin walitsewad hoolaS töö, wagaduS ja rahuline  meel. Andres maksab ümberkaudu kui tublim rätsepameister,  tema ei saada aga ühte walmis tükki wälsa, ilma et seda üles wiinud ja tädi Fritzele näitauud oleks, sest käsitöö on ikka weel tema rõõm, kui tema käed ka juba ammu wärisewad ja nõela kinni pidada ei wõl. Leene on juba mitu aastat kirikuõpetaja juures teenistuses, keda tema leüvawanemad armaskawad, kuida üteldakse, ka noor tubli koolmeister, kes omale hiljuti Andrese juures pulmakuue  tellis. Heiner on lähedasse linnakesesse asunud, on tubli puusepp ja temal on poissa ja tüdrukuid mitmest wanudusest. Franz, kes ühegist käsitööst rõõmu ei ole leidnud,  on est-sulane Pärna-peres, tubli, auus mees. Nenda on nemad kõik üles kaswanud ja korda läinud, need maha jäänud waesed-lapsed, ja waene härjapõlweneiu,  kes hiljuti oma testamendi tegi ja Andresele, oma armsamale, rätsepa-lauda ja alumist korterit määras, Annale,  kui kõige nõdremale, ülemist korterit, ja kõiki oma raha ja wara, wõib rahulise meelega oma elu pääwatöö peale tagasi waadata, sest temast maksab: „Sel on enam lapfi, kes üksik, kui sel lapsi on, kel mees on", ja kui tema omas nooruses õnne ise-elus ja wabaduseS otsis, siis on tema seda nüüd armastuses ja eunast teistele andmises rohkeste leidnud. „Der Christen-Bote." Kuida tema oma tütre mehele pani. (Norra keelest.) KaS olete emand EngebretsenA tunnud? Ei? Oh kahju, siis oleksite ometigi kord tõest üht naesterahwast näinud! Waadake ühe igapääwase hea kaswuga naesterahwa  peale, wõtke siis üks suurendamise-klaas silmade ette, siis saate umbes emand Engebretsen'i kujust ja kaswust  arn. Emand Engebretsen'il oli üks pood, kuS õlut, piima, juustu, seepi ja mõnda maiust kaubeldi. Emand Engebretsen'il  oli ka üks mees, kes sellest elas, et tema oma naesega laulatud oli. Üks aeg oli olnud, kus tema üksi poodis istus, aga siis ei olnud tema mitte emand Engebretsen, waid neitsit Simonsen. Aga ühel kenal paamal, kui tema poodis istus ja oma wägewat, punast lõuga oma wägewa, punase käe peale luetas, siis tuli temale järsku meele, et hea ei ole, kui inimene üksi on, ka mitte ühes piima-poodis. Ja siis läks tema üle uulitsa. Seal seisis Engebretsen ühes würts-poodis. See oli weike ja kõhnelanud, weega suetud juuksetega, saiakarwa palge-habemega mehike, ja näris wüctsnelkifi. Tema armastas kõiki kauget, armastas sellepärast ka neitsit Simonsen';, ei usaldanud seda temale aga ütelda. Neitsit Simonsen seisis tema ees ja waatas kindlast tema silmi. Engebretsen punastas ja kaalus ruttu tellitud  pool naela rosinaid üles. .Engebretsen," ütles neitsit Simonsen. .rääkige aga julgesi wälja. Teie armastate mind." .Ja," wastas teine wabisetes ja andis wärisewa käega rosinad kalewi-neiu kätte. See piigistaS tema kätt, et walutas: .Nüüd oled minu." Sel silmapilgul aStus poeperemees sisse. .LurjuS," ütles peremees, .kas Teil muud tegemist ei ole, kui naesterahwaid kallistada?" .Pidage suu!" hüüdis neitsit Simonsen. .Nüüd on tema minu ja keegi ei tohi teda sõimata, kui ' mina üksi. Tule, Engebretsen, mitte üht minutit ei pia Sina enam selle haraka juure jääma." Ja nüüd kargas Engebretsen üle leti ja läks oma armukesega poest wälja. Kolm nädalit hiljemini oli neitsit Simonsen emand Engebretsen. Engebretsen armastas, kuida juba üteldud, kanget. Uhel shtal tuli tema ülemääralises õnnes koju. .Engebretsen, mina arwan tõeste, Sina oled joobnud." Emand Engebretsen wottis teda käte peale, nagu last, ja kandis woodisse. Päike seisis juba kõrges taewa peal ja emand Engebretsen  seksis poodis, kui mees üles ärkas. .Tere homikut, eideke," ütles tema kartlikult, .mina tahaksin head kohwi." Emand pöõraS ennast järsku. .Säh kohwi, ja säh sukrut lops!" „ja säh meel mõned saiad? lops, lops, lopS!" ja emand Engebretsen  tallitas oma isand abikaasa körwade ja palgete kalla!, kuuni need nii punased oliwad, nagu tema enese käed. „Nüiid katsu weel kord, ennast täis juua!" Sellest pääwast saadik ei hoolinud Engebretsen enam muutest kangustest, kui wlirksnelkidest ja omast emandast. Üks aasta pärast pulmi tuli kurg ja tõi ühe tütrekese, ja mida suuremaks Amalie enamist Malla nimetatud, sai, seda enam õppis tema isak armastama ja emat kartma. Engebretsen oli kohe lapsehoidjaks pandud ja iga kord, kui weike midagi meelewastast tegi, sai E/lgebretsen peksa. Kui Malla esimesest lapsepõlwest wälja oli kaswanud, stis saiwad mõlemad peksa, kui midagi kordas ei olnud. Sellest  sigis wäga ligine ja hea seisukord isa ja tütre wahel. .Ara aga emale ütle!" seda sõna tarwitasiwad mõlemad.  Need oliwad kõige õnnelikumad pääwad Engebretsen,  eluS, kui tema oma tütrega puiestikusse jalutama minna tohtis. Seal oStis tema maiust rahaga, mida leti-