Tallinna Sõber 24. Kuues aastakäik. Tallinnas, 15. Zaani-knn yäiwal Wi. Ult»ld«t acaleht Eestirahlvale «aal ja liaaades. Tuleb ükskord nckdalis wälja. Maksab Tallinnas LindforS'i pkriate trllkimajas: ..«tas 2 rubla, 40 kop. pool-aaStaS 1 rubla 40 kop aasras „ggtaS » rubla - Pool-aaStaS 1 rubla 70 kop. Kuulutused maksawad iga rea ehk sesse aseme pealt s kop. Tellimised wöetakse wasta t HaMuuas: päriate lrükimajas. Aeteröurgts: J. S. Seetaudk, Vsuysxvua» 54. Hartus: W. Aust. - Uakweres: -L. WatUy. haides -K. Seidelöerg. Kapsalus i H. Kostõerg. -tihutas - 11. Mttner'i poodis. Wttjandis : H. J. Karow'i raamatupood. Kuuresaares: Hh. Lange. Maal! kurda iseäranis kuulutakse. Wastaja redaktor: W. F. Eichhorn. Elab Baltislis, kirjad käiwad Baltiski (Baltischport La«iScM-Hoxr^.) Neaister: Kõigekõrgem kuulutus. - Mõned clsitawad eksitused, mis õ-endamist parmad - Omalt maalt. Tallm- t' wäljarändajatele. Looma tõbest. Heckeui aSmst- - HarjU-Saam karlapoist asjast. Hobuste wäljanaitns. Kubernör reisu peal. - Linuasaadikute kogust. Tartust - Kirjameeste Sellsi koosolek. - Viljandi maakonnast: Rahe. Pärnust - Loomatõbi. Sangastest.- Tõrelemine- - Riiast: Maapääwalt. Linnasaadikute kogust. Kmnamaalt: Põllu ja heinamaa kaSwud. Peterburgist: Kõrgest paigast Kõrged ametnikud suwet pidamas. Lodzist. Warshawist. Moskwast. Odessast. Kharkowist. Kasanist. Akkermanist. Jekaterinoslawist. Tiflisift. Putiwlist. Wõeralt maalt: Saksamaalt. Austria-Ungrumaalt Nootsimaalt. Hollandimaalt. Belgiamaalt. Prantsusmaalt. Inglismaalt. Itaaliast. Egyptusest. Kõigekõrgem kuulutus. Jumala armust Meie Aleksmim Kxlms. kõige Wenelaste Keiser ja Jsewalitseja, Poolamaa KllningaS, Soomemaa Suurwürst j. n. e. j. n. e. j. n. e. kuulutame ja anname teada kõige Meie ustumatele alamatele: Meie armastatud wend, Keiserlik Kõrgus Suurwürst Sergei Aleksandrowitsh, on Meie lubaga ennast Hesseni walitseja Suurherzogi tütrega,  Prtnzess Elisabethiga abieluks ühendanud,  ja nende laulatamine on Jaanikuu 3. pääwal sel aastal Meie näheS Talmepalee KathedralkirikuS Meie vigeusulise kiriku kombe järel pühalikult täidetud. Seda meie südamele röömustawat sündimist teada andes ja käskides, et Suurwürst Sergei Aleksandrowitshi  abikaasa, Suurwürsti.Praua JeliSsaweta  Feodorowna, Keiserlik Kõrgus  nimetud saab, oleme Meie täieste kindel selle veale, et Meie ustawad alamad oma palweid Kõigekõrgewama  ja Ksigearmulisema Jumala poole, selle Meie südamele kalli abielu-paari jäadawa, kõikumata lahke elukäigu  eest, Meie palwetega ühendama saawad. Antud St. PeterburgiS 3. Jaanikuu pääwal Issanda ükstuhat kaheksasada kaheksakümmendneljandemal, Meie waliisuse mljandemal aastal. Alguskiri on Keisri Majestäti Kõrgest-oma käega alla kirjutatud: .Aleksander." Mõned eksitawad eksitused, mis õiendamist päriwad. IV. (Lõpetus.) Teisel wiisil kui Wenemaa seespidistes kubermangudes, oli meie kodumaal maarahwa elukord aealou rüppest wälja kaSwanud. Läänemere randas asutatud Mõegarittrete riik oli Saksamaa KeiSri ja Paapsti nimel Ristiusu kaitsemiseks  ja wäljalautamiseks asutatud. Nime poolest oli Saksamaa ehk Nooma Keiser kõige maa ja pinna peaomanik  ja kõige seisuste walitseja; tema käest oli Rittrefelts  maad omaks ja rahwast oma walitsuse alla saanud, seisis tema kaitsuse all ja pidi tema seadust pidama ja tema käSku täitma, s. 0., Ristiusku kaitsema ja wälja lautama, ka teiõtcs sõdadeS Keisri ja riigi eest wõitlema, kui selleks aega ja jõudu oli. Rittreselts walis omale oma keSkist Heermeistri, ülemaks walitsejaks ja pealikuks sõdadeS, ja andis kõiki maad üksikutes jägudes  mõisades  oma üksikute liigete Rittrete omaks, ja nende möifade rahwast tähendatud Rittrete walitsuse alla; kes siis jälle kõige Rittreseltfi kaitsuse ja Heermeiflrite käsu all seisiwad ja sõdades ise ja oma söeameestega ehk sõeasulastega Rittreseltsil abikõ olema pidiwad. Üksikud Rittred ehk mõtsaherrad Feudalherrad jätfiwad maid wähemateS jägudes -- talukohtades endiste peremeeste ehk talupoegade kätte, niikauaks kui nemad sõna kuulasiwad ja nimelt mitte Ristiusust ära ei taganenud, ja need taluperemehed seisiwad siis oma Feudalherrade kaitsuse ja walitsuse all, ja maksiwad niipalju maksusi kui walitsejate, sõeameeSte ehk kaitsejate, kirikute, kloostrete ja waimuliku ülemate ja juhatajate ülespidamiseks kuluS. Kui palju seda maksu oli, see on teadmata, aga wäga wähe et wõinud seda küll wist mitte olla, sest wõitlemist Poolakate, Venelaste ja teiste wasta oli palju ja söead tarwitawad palju, ja Katholiigi Piiskopid elafiwad kõrgemast,  kui meie tänapääwased kirikuõpetajad. See oli Feudal-elukord. Keiser oli kõige maa ülem omanik ja kõige seisuste ülem walitseja. Keisri käest oli Rittreselts maad omakS ja rahwast oma walitsuse alla saanud. RittreseltS jagas maad üksikute Feudalherrade omaks ja andis rahwast nende walitsuse alla. Alam seifis ikka ülema kaitsuse ja käsn all ja pidi oma kohust ülema wasta täitma, muidu wõeti maa ja walitsus tema käest ära ja anti teisele. Omandus ehk warandus oli aga põhjusmõtte järel ikka üksnes maa, mitte rahwas, mitte hinged ja ,orjusest" ehk koguni „ pärisorjusest" ei wõinud juttu olla, waid üksi ja ainu alamatest, käsu-alustest ja maksu-maksjatest, just niisamati nagu nüüd kõik riigikodanikud  walitseja Würsti alamad, walitsuse käsu-alused ja riigi kulude kandjad on. Keiser oli ülem Lehn- ehk Feudalherra,  Rittreselts oli tema Lehnkandja ja üksikute mõisaherrade  Feudalherra, need jälle taluperemeeste Lehn-ehk Feudalherrad ja taluperemehed nende Lehnmehed, kust see ka tuleb, et Soomemaal ja Eestimaa Rootsi kogudustes weel täna pääwani koguduse ehk külakonna wanem LänSmann  nimetatud saab. Kui pehme ehk kui walju käega Feudalherrad oma alamate üle walttfefiwad, kui suuri maksust ja koormaid nemad aegade kätkus oma alamate peale paniwad, see on põhjusmõtte kohta üks kõik, sest walitsuS oli ikka walitsus alamate Üle ja maksud oliwad ikka maksud maa eest, mitte hingede pealt. Mõisa maid esialgus küll wist mitte ei olnud, sest Feudalherrad ei olnud mitte põllumehed waid oliwad sõeamehed. Juba Rittreseltfi riigi wiimaste aegade sees oliwad asjad ennast mitmet wiist muutnud. Rittreseltfi ja Piiskoppide wahel oliwad tülid selle üle tõuSnud, kes kõige maa ülem Feudalherra on, kas Keiser wõi Paapft ja kes fiis ka jälle alaspidi üksikute mõisaherrade Feudalherra  on, kas Rittreselts wõi Piiskopid. Meelikates oliwad nemad ühelt poolelt ja teiselt poolelt möisaherradele suuremat õigust annnd, künni endised Feudalmõisad ennast pärismõisadeks muutfiwad. Kuida mõisamaad aegade kaikus figifiwad, selle üle ei ole kindlaid sõnumid; arwata wõib aga, et sõdade käikuS  terwed külad maha põletatud ja häwitakud, mõisaherrad  aga sõea-waheaegades nende külade maid oma tallituse alla wõtnud, üht jagu taluperemeeste endistest maksudest teukS muutnud ja nende maade harimiseks ja koristamiseks tarwitanud oliwad. Kui Heermeister Wolter von Plettenberg Venelastega 50 aasta peale rahu teinud  oli, fiiS ei olnud mõisaherrade sõea-teenistust tarwts, nemad hakkasiwad ennast ikka rohkem põllumeesteks ja taluperemeeste maksu ikka rohkem teuks muutma. ,Orjuseks"  ei wõinud seda tegu mitte nimetada, sest maksude asemel pidafiwad taluperemehed nüüd sulaseid  teumehj  —, kes mõisaherra põldu harifiwad ja koriStafiwad. Kui Rittreseltfi riik ära lagunes, Liiwtmaa Poola ja Eestimaa Rootsi walitsuse alla langeS, siis ei olnud mõisaherrade sõea-teeniStust koguni mitte enam tarwis, sest fiiS saiwad juba alalised sõeawäed peetud. Mõisaherrad  muutfiwad fiiõ ennast ka täitsa sõeamecstest põllumeesteks  ja nende kui Feudalherrade wõimus hakkas ikka rohkem kokku kortsuma, sest Kuningad wõtfiwad maa ja rahwa walitsust rohkem otsekohe oma kätte, kui Saksamaa Keiser seda enne teinud oli. Juba enne oleme meie seletanud, kuida endiste Feudalherrade  wõimuse alandamisega ka taluperemeeste täht- sus iseenesest alanema pidi, sest kes ise enam täitsa kui Würst walitseda ei wõi, sellel ei wõi ka enam nii suure õigusega alamaid olla, kui enne. Meie tähendame siin nende endiste seletamiSte peale tagafi. Ikka aga oliwad mõisaherrad üksnes msisade maa omanikud, walla rahwas seifis Üksnes nende walitsuse all, ei olnud mitte nende omandus. Meie kodumaa wiimaStes raskes tormides, Põhjamaa sõeaS, nälgaS ja katkuS, kippus endise elukorra põhjusmõte unustuse fisse langema, sest sel aeal mõteldi rohkem elu enese kaitsemise kui elu korra kaitsemise peale. Weel rohkem kippus see põhjusmõte kaduma, kui meie kodumaa Wene riigi jäuks saanud oli, kus maarahwa elukord algusest saadik koguni ja täitsa teise põhjusmõte peale rajatud oli, kus rahwas ise oma ihuisandate päris oli. Nende raske haawade parandamise aeal, mida wiimased  rasked hädad meie kodumaale löönud oliwad, ei mõteldud ka mitte palju muu asjade peale, kui aga selle peale, kuida igapääwast elu - ülespidamist saada wõikS, kuida maha põletatud ja lõhutud mõisasi, külast ja taluperest  jälle üles ehitada, sööti jäänud põldusi üles künda, metsa kaSwanud heinamaad rookida tuleks. Selleks tarwitati  iga abinõuu, millest abi saada wõis. Waldadest, kuõ rohkem rahwast üle jäänud, asutati rahwast senna, kuS sõda, nälg ja katk rohkem laastanud oliwad. Seda tallitust ei keelanud uus walitsuS mitte, sest see oli jo selle riigi maarahwa elukorra kohaline, mille jägu nüüd Vallimaa  kubermangud oliwad. Sellest sigis aga kardetaw segadus, mis meie kodumaa maarahwa elukorda kibedamaks ja raskemaks tegema kippus, kui see Wenemaa seespidistes kubermangudes oli. Seal oli rahwas mõisnikkude päris ja külakondade maa oli külakondade koguduste päris, nii wähe üks seesugune elukord ka logika peale põhjustatud seaduse kohaline on, sest kuida wöib ükski wäline afi selle päris olla, kelle kõige looduslikuni omandus, tema enese ihu ja hing mitte tema päris ei ole? Aga see segane seaduS  wõi pruuk oli päris rahwale ikka midagi. Meie kodumaal oli aga maa ja pind mõisnikkude päris ja tähendatud segaduste läbi kippus nüüd rahwas ka nende päriseks saamal Nii kaugele oliwad asjad wiimasel aasta-saeal, selle wiimase aasta-saea lõpuni, mitmesuguste tormide, hädade ja segaduste mõnul libisenud, ilma et keegi sellest ka õiete aru saanud oleks, kui kaugele aSjad siin alguslifest põhjusmõttest  wõerduma kippustwad. Kui oga meie kodumaa rasked haawad selle rahu mõnul paranema hakkasiwad, mida meie kodumaa wägewa Wene kotka tiiwade all leidnud oli, siis hakkasiwad ka erkamate isamaa-meeSte silmad tähendatud eksitusi ja segadusi tähele panema, fiiS hakati maarahwa elukorra parema korraldamise ja kergituse peale mõtlema. Aastal 1804 sai esimene taluseadus tehtud, mis endisest Vallimaa elukorrast ja Wenemaa elukorrast  kokku punutud oli, ennast aga rohkem wiimase elukorra  peale tuetas. Ka siin pidi maarahwa? päriseks jääma, kuida see elukord ennast Wene walitsuse aeal tähelepanemata  korraldanud oli. Selle wasta pidiwad aga talukohad  seatud tegude ja maksude wasta, jäädawalt taluperemeeste  kätte jääma ja otse kui nende päriseks saama. Et ühel inimesel oma päris koht on, kes ise mitte oma enese päris ei ole, see on kõige logika wasta ja tegewas elus tulewad sellest segadused ja sasidused, mida keegi ühe lahke seaduse  abiga seletada ega arutada ei suuda. Kui see pärisperemees,  keS ise oma ihuisanda era-omandus on, kord mitte oma kohust selle oma ihuisanda wasta täita ei wõinud ehk täita ei tahtnud, siis pidi tema ometigi omast päriSkohast