sõnadega oleme awaldanud, mitte pahaks panna. Tõisite teha ei olnud praegusel Sakala toimetusel mitte wõimalik; asi ei ole mitte toimetuse, maid õndsa C. R. Jakobsoni waeste laste asi. Wiljaudimaalt. Keegi on „Eesti Postimehe" 17 sees kirjutanud, et Kabala ja Kurla abikomiteed  omalt poolt seniaegset Aleksandri kooli peakomitee  presidenti ametisse olla tunnistanud. Kes selle sõnume „Eesti Postimehesse" on saatnud, on meie abikomiteedel teadmata, aga nõnda palju palun õiendata,  et „Eesti Postimehe" 17 ilmumise päewani tähendatud abikomiteed oma koosolekuid Hurti asjus meel sugugi ei olnud ära pidanud. Alles 8. Mail oli nimetatud abikomiteede koosolek, kus Kurla komitee  ühel healel kirikherra J. Hurti omalt poolt peakomitee  presidendi ametist lahti tunnistas ja Kabala Sagewere abikomitees selle küsimuse kohta rasked waidlemised  ees oliwad. See, kes ülemal nimetatud komiteede üte omawoliliselt sõnumet ajalehtedesse on kannud, teeks heaste, kui ta ka omalt poolt seda awalikult  tühjaks tunnistaks ja neid kahte abikomiteed andeks paluks, ja weel parem teeks „ Eesti Postimehe"  toimetus, kui ta sõnumiku saatja nime meile teataks, et meie teda siis wastutamise alla wõiksime wõtta, kui ta ise oma tegu kahjatsedes andeks ei peaks paluma. Näitab küll, nagu katsuksimad mõned naljahambad  „Olewikule" ja „Eesti Postimehele" nüüd nõndasamasugust  ninanipsu mängida, nagu seda „Olewikule" kord Kirjameeste Seltsist wälja astunud liikmete nimedega  tehti. Julius Tymps, Kabala E, Aleks, kooli abikom. kirjutaja.. Niisugust sõnumeid Hurtki eest seismiseks on juba mõnigi õiendata olnud, ja saab neid wist küll meel mujalgi ilmuma. Meie teatame siin weel, et ka Hiio- Kärde abikomitee 8. Mail Hurti ametist on lahti tunnistanud. Viljandimaalt kirjutatakse meile: Surm püssi läbi. T. kroonu walla K. metsawahi poeg T. P. rääkis 15. Mail K. kõrtsis, et tema wõerasema  wihkawat teda ja tegewat tema elu wäga wiletsaks.  Riideid ei olewat temal õigel kombel selga panna ja saapad, mis temal jalas, olewat alles kingsepaga wõlga. Selle nelja wõi wiie aasta eest, kuna ta oma isa ja wõerast ema teeninud, olla ta kõiges 10 rbl. palka saanud. Ta tahtwat parem oma elule otsa teha, kui niisugust wiletsat elu elada. Minewal aastal  olema ta katsunud ennast püssiga lasta, aga sell korral ei olewat püss lahti läinud. Kõrtsist ära minnes ütles ta oma tutwatele: „Jumalaga sõbrad, teie näete mind wiimast korda." W. talu peremees, kellega nad kõrtsist ühtlase kodu läksiwad, ütles et ta oma elule mitte ise otsa ei peaks tegema, parem wõida ta oma isa juurest ära minna. W. talust, kus T. P. ööd magas, läks ta hommiku kodu, wõttis kambrist püssi ja ütles seal juures olema tüdrukule: „Leena, nüüd näed ser mind wiimast korda. Kus pool sa paugu kuuled, sealt poolt leiate teie mind." Natukese aja pärast kuulis tüdruk jõe ääres püssi paugu, ütles seda töistele, kes ka sinna waatama läksiwad, kus õnnetu oma were sees maas juba surnud oli. Tema oli oma pea nii puruks lasknud, et peaaju wäljas oli. T. P. oli 22 aastat wana. 0. —K—  Kõu wallas, Wenewere koolimajas pühitseti 17. Mail Keisri Majesteetide kroonimise päewa. Rahwast  oli rohkeste kokku tulnud. Peale pühakirja lugemist  peeti kõnesid, joodi terwise jookisi ja lauldi rõõmsaid  laule. Pärast pidu paniwad mitu meest Aleksandri  kooli heaks raha kokku ja wõtsiwad nõuuks, ühe uue abikomitee asutada. Soowime auusatele asujatele  head õnne ja tugewat tööjõuudu, nõnda et seda komiteed keegi laisaks liikmeks ei wõiks nimetada. Viljandi maalt paneme weel kaks kroonimise  pidudest pajatawat kirja lugejatele ette: „Auustatud Sakala lugejad! Nüüd on jo küllalt meie kõrge Majesteetide kroonimise pühast kaunid pildikesi ajalehtedes meie silmade ette maalitud, kuidas teda kauge ja ligida linnades ütlemata suure toreduse, aun ja iluga on pühitsetud. Nüüd saate aga mulle lubama, et ühe weikese  kujutuse sellest teile toon, kudas Eesti maarahwas seda kallist püha, ehk küll weikselt ja waikselt aga südamlikult  sügawalt on pühitsenud. Pärast kroonimist järgmise püha ohta poolel läksin mina Tarwastu Saare walla Kadaretsi küla loodusrika metsa jalutama, et nädalase raskest tööst wäsinud maimule kosutust leida, mis üks niisugune, nagu see Kadaretsi mets rohkel mõedul anda wõib, kus sajaaastased lopsaka kaswuga leheja  öie-rikad puud oma iluduse sisse nagu ära uppuks ja ühetõisega wõideldes waatajat oma poole meelitaks! Just seal mõlkus see mõtte minu südame peal: oh kallid Kadaretsi  päriskoha omanikud, kes on Teile need pühalikud tundmused  kinkinud, et seda kaunimat Looja tööd nõnda auustate,  et oma loomigi siia sisse ei taha lasta, sest et loodus oma täit ilu priitahtlikult kõigipidi awaldada wõib. Sarnastes  mõtetes edasi sammudes, juhtusin ühe iseäralise õietes särawa puiestiku, kus mind üks imeline sund „Jlus oled isamaa" laulma kihutas. Aga missugune ehmatus mind täitis, kui ühe lipudest lehwiwa ja ilusatest puudest ümberpiiratud,  lageda platsi peal end leidsin olewad, kuK hulk meeste- ja naesterahwast pidulikult laudade ümber, magust juttu westes, istus ja õllekannud kähku käest käesse käisiwad.  Ma tuletasin nüüd aega meele ja sain asjast kohalt aru, liginesin toreda auuwärawale, mis ilusa männikutega ehitatud oli, ja palusin sisseastumiseks luba, kus mind ka lahkelt wasta mõeti ja paari nägusa neiu kõrwa istekoht anti, kes mind lahkeste wasta mõtsiwad. Oh seda ootamata õnnerikast tundi! Jutu waheajal, kui minu neiukesed lubasiwad, saatsin mõned pilgud ka töiste piduliste poole ja nägin üsna tutawaid kuulsaid rähma mehi, nagu laulik Reinwald oma sugukonnaga, Märits, malla ametnikud j. n. e. Waiksest mahedast kõnekõmust helises korraga pisukene kellakõlin  läbi, kelle järele kõik mait jäiwad. Laulik A. Neinwald  tõusis püsti ja kõneles waimustawalt ja lühidelt selle päewa tähtsusest ja tähendusest, ja et üksi südamlik arzn meie kalli Majesteetide wasta, neid sinna kokku olnud kutsunud.  Südamlik waimustaw hurraa hõiskamine, kolmekordne Keisri laulu laulmine, püsside paukumine käis suure mürinaga  kõne jälgil. Nüüd hakasiwad noored mehed wiiulisi mängima ja neiud ja peiud tantsu willama. Laste wanemad  maatawad pärani silmadega laste mängu, pühalikuist tundmustest täidetud naeru kõkkutades, pealt. See mäng oli lõpetud, uus algab jällegi peale. Neiud peiud kognwad sööriks kokku, kuhu nad nalja pärast ka wanemaid sekka tõmbawad, ja nõndanimetatud ringmängud algamad. Mängust  kaunistas iseäranis neiude õrn laulukõla, mis maitses õhtu õhus loitades mitme wersta kaugusele metsa latwa ära kadus. Mängude hulgast paistis üks ime kensakas ja naljakas mäng waatajate silma, mida mitmekordse kätteplaksutamise  järele jälle ja jälle mängitud sai. Nagu mina kuulsin, olewad sealsed neiud seda ise luuletanud. Mäng hakab sellega, et Tartumaa Tönts tuleb Wiljandimaa Wiiut kosima ja meelitab Wiiut kõigipidi oma õrna lauludega, aga Wiiu wastab uhkelt luule kombel.  Mängude  ja tantsude waheajal kõlasiwad piduplatsilt wähe kaugemal  näitelawa moodi ehitatud koha pealt nelja healelised ilusad isamaa laulud nagu: „Kas tunned maad", „Minge üles mägedelle" j. n. e., mida noored peiud ise üsna ilma wigata kätte oliwad õppinud. Palju kuulsaid ja tähtsaid rahwamehi, iseäranis meel rahwusliste ajalehtede toimetajaid  lasti kõrgeste elada, kellede auuks südamlik hurraa hõiskamine ei tahtnud lõpeda. Pool öö-aeg oli jõudnud; mitme wärmilised särawad latred hakasiwad kustuma ja pidulised kodu peal mõtlema, kui neid weel üks iseäraline,  koguni ootamata asi imeldas. Korraga tõmmati näite - lawa eeskatte ülesse ja Wanemuine oma lumiwalge habemega ja pika juukstega lendas praegust punase ja rohilise bengali tule walgusel, kannelt käes hoides,  ilusa puiestiku maha, kus weikesed lapsukesed lillekimpudega  ja männikutega t'ale wasta Lõtasiwad. Kes bengali  tule walgust ega sarnast näitust enne ei olnud näinud, ei jõudnud küllalt imeteleda. Nüüd awaldas terwe pidukond  pidu alustajatele peiudele J. Saurissonsile, H. Utsule ja wallawanema Urile südameliku tänu ja soowisiwad, et nemäb neid jälle peagi sarnase pidukesega rõõmustaks. Igaüks läks rahuliso meelega koju poole." N. X. Vändrast. Kroonimise pidu. Üht neist tähtsamatest päewadest, kuda neid aja jooksul arwa ette tuleb, on Wene riik mööda saatnud, see on meie armulise Keisri herra kroonimise päew. Et seda päewa mitte tähtsuseta mööda saata, wõtsiwad Wana-Wändra Aleksandri kooli waku peremehed  nõuks, teda pidulikult pühitseda. Selleks ostsiwad nad 15 krn. pikk, 6 krn. laia lipu, mis 50 rubla maksma läks. Lipu lati kinkis kooliwanem M. Kull omast metsast, mis maa pinnast 11 sülda ja 3 jalga pikk, ning koolimaja ukse ees püsti seisab. Lipu wärw on: walge, sinine, punane, ning kannab kullatud tähtedega nime. Walge riide peal on Keisri kroon, ja aasta nummer, sinise peal Aleksander ja alumise punase riide peal III; nõnda et lugeda wõib: Kroonitud 1883 Aleksander III"'°. Lipp saab igal kroonu- ja muul tähtsamal pühal lehwitama. Tänu olgu kaupmehe Th. RicksoiLi prouale, kes lipu kokku ja nime peale õmblemise eest ühtegi maksu ei wõtuud. Nii pea kui luba, rahwa koosolekut pidada, Pärnu jõudis, kogub ka kohe töisel päewal, s. o. 16. Mail kõik selle kooli waku rahwas, kes pidust osa soowis wõtta, koolimaja juure kokku. Et küll ilm natukene wihmane oli, ei keelnud ta siiski rahwa rõõmu. Iga peremees tõi, kuidas läbiräägitud oli, rohkeste toidu wara ligi, nii et kõik rahwas tubliste süüa saiwad; olnud ta sant ehk waene, juut ehk mustlane, kõik oliwad segamine ühes lauas, mis wäga kiiduwäärt. Selleks oli koolimaja ilus jõest sisse piiratud aas, kui loodud.  Lõuna söök oli küll külm ja kuiw, aga selle asemel oliwad osawad perenaesed õhtuks rammuka kapsa supi malmis  walanud, mis paksu sea peki tükkidega hästi maitses. Ka joogi eest oliwad peremehed muretsenud. Hulga pealt kokku pantud linnaksetest oli 500 toopi õlut tehtud, mis kaunis heaste kuiwa kurku karastas, kus juures ka auustatud  mõisa herra von Dittmar abi andis. Pidu alustas kohalik koolmeister J. Schmidt ühe meestekoori.lauluga. Selle peale seletas ta lühedas kõnes päewa tähtsusest ja lipust, siis laulis rahwas kolm kord Keisri laulu. Koolmeister  tuletas rahwale omas kõnes meele, et ka meie püham kohus meid sundida, oma isamaa pinnale põlwili langedes alandlikku palwet oma kalli Keisri eest pilwede poole saata, seda ka tehti. Lõpeks laulis koolmeister jälle meestekooriga ühe wägewa laulu. Wäga kiita on, et selle hulga rahwa seas ei ühtigi tüli ega riidu ette ei tulnud. Pidu lõbustas Tori pasuna koor oma ilusa mänguga. Kooliwanem oli küll omck ruumikad tuad tühjaks teinud, aga needki ei jõudnud  ligi 300 inimesele nooremate tarwis lahket tantsu ruumi anda. Tänu meie matuse peremeestele, kes oma Keisrit ja koolimaja seega on auustanud. —n —t— Pärnust. Pärnu Eesti Põllumeeste Selts wõttis nõuuks tänawu suwel koduloomade, põllu- ja käsitöö näitust Pärnu linnas ära pidada, ja saatis palme sellepärast ju Januari kuul Maade ministeeriumi sisse. Nüid (28. Mail) tuli pealinnast luba seltsile kätte, et näitus 30, 31. Juulil ja 1. Augustil s. a. ära wõib peetud saada Ministeeriumist  lubatakse selle näituse peale 2 suurt ja 3 weikest hõbe ning 6 mask auuraha ja 20 kiituse kirja saata, mis selts parema loomade, põlluriistade ja muide käsitööde eest näitusel peab wälja jagama. Nõnda on siis Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsil Riigiwalitsuse poolt näituse luba käes ja ta hakkab sedamaid hoolega selle wastu walmistama. - Sellega ühtlast kutsutakse kõiki põllu- ja käsitöölasi, niisamuti ka muid tähele panejaid inimesi hulgani sest näitusest osa wõtma. Seesugused näitused, kui neist r hwa poolt elawalt osa wõetakse, tunnistawad rahwa waimu erkust ja edasi püüdi, annawad tunnistusi rahwa käes olemast elust ja toimetustest, on tähele paneja inimese  maimule äratajaiks ja tulusama katsetele kihutajaiks.  Sellepärast saab siis ka nimetatud seltsi poolt kõiki põllu- ja käsitöölesi ümbert kaudu palutud,  et nad kõiksugust töösi, mis iganes inimese tähele panemist mõiksiwad äratada, näitusele tooksiwad, Nimelt toodagu: kõikisugu kariloomasi, töö-, sõidu- ja ratsahobusid,  lambald ja sigu; põllu- ja karjas mkisi, nagu wõid ja juustu; kõikisugusi käsitööst, mis meistrid maal ehk linnas on walmistanud (ise teinud); maja ehk muud perenaesed oma näpu ja muid töösi, nagu oma kujutud lõuendid, waipaid (tekid), põranda riided, sukki, kindaid, õmblust ja muid nikerdusi j. n. e. Kõik tööd ja asjad, mis iganes näitusele tuuakse, saamad näituse komiteest wastu wõetud, näituse ajal hoolega hoitud ja pärast näitust (kui nad seda wäärt on), kas Riigiwalitsuse auuraha, kiituse kirja, ja seltsi poolt tänuga asja omanikule tagasi antud. Näituse kama (programm) saab wõimalikult pea koikis ajalehtedes kui ka iseäranis trükitud lehtedes ilmuma. Pärnu Eesti Põllumeeste Selts loodab kõige ümbert kaudu põllumeeste, kui ka muide suguwendade poolt elowamat osawõtmist selle wäga tähtsa edenduse tööst meie kalli isamaa kasuks. Meil on ainult maja ühes meeles ja maimus käed tööle sirutada, küll siis meie ettewõtte korda saab minema ja oodatud kasu toob, seda loodab kindlaste Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsi eestseisus. Tallinnamaalt. Mis tähendab Eesti Postimehe toimetaja Dr. Hermanni peitmine surnud C. R. Jakobsoni  marju taha? See küsimine on ehk mitmelgi Eesti ajalehe lugejal juba meele tulnud Omas 16. numris „wastuseks Walgwele" püüab Eesti Postimees ennast surnud C. R. Jakob?on'i taha marjata. Mina ei taha siin küll mitte Wa!gMe eestkostjaks  hakata, aga see küsimus tuli mul tahtmata, kui seda „wastust' lugesin. Postimehel on jo omas „wastuses" oma jagu õigust ja nimelt seda, et meie rahwuslised lehed niipalju kui wõimalik peaks kottu hoidma ja ühel meelel tööd tegema. Et aga Postimees  nii kangeste õpetaja Hurti eest püiab seista ja ennast seal juures õntsa E. R. Jakobsoni marju hoiab, see tähendab, wõiks arwata, wist seda, et Postimees ennast Hurti poliitika poole tunnistab, aga rahwa usaldust õntsa wägimehe marjus kinni tahab pidada; sellega wõib ta kibedaste eksida. Tõsi on jo, et meil õpetatud mehi rohkeste ja hädaste maja on, aga rahwas ei põlga neid ega lükka neid enesest mitte ära, niikaua kui nemad rahwa poole hoiawad ja rahwa kasuks tööd teemad. Seda näeme jo sest, kui suure armastusega rahwas õnnist C. R. Jakobsoni usaldas ja praegu ka mõnda muud, näituseks  prof. Kölerit usaldab, ja Jakobson oli ja Köler on ometi õpetatud mehed. Teeb aga keegi rahwa wastu tööd, see kautab usalduse, olgu ta õpetatud mees ehk mitte. C. R. Jakobson kirjutas Sakalas sell ajal kui Op. Hermann Postimehe toimetajaks hakas: Isi'. Hermann  on Eesti meelega mees, aga pehme loomuga; ei jõua wist wõitlemises kindel küll olla; see oleks kahju, kui tema poliitika ajalehe toimetuses rahwa usalduse kautaks. See kartus kippub mägise tõeks minema, sest kui Dr. Herrmann oma pehme loomu olul - ennast petta ja kõrwale laseb wedada, siis wõib tema pea rahwa usalduse kautada mis temale siitsaadik rõõmuga on wastu kantud. See oleks kahju, wäga suur kahju, sest õpetatud mehi on meil tõeste wäga wähe ja wäga hädaste tarwis, nimelt õpetatud ajalehtede toimetajaid ja meie ei tohiks neist mitte ühte kautada; aga kes ennast ise rahwast ära pöörab, rahwa püüdmiste wastaseks saab, see kautab usalduse, olgu tema küll õpetatud mees ja olgu meil. küll õpetatud  meestest nappus. Ei sellepärast rahwa waunuelu  weel ei kustu, et üks windnud tukk eemale m.nb ja seal lämmib ei, waid wõitlus ajab seda elu seda enam põlema. Lostwm.