ValuS. KeS ei tea, kui kallis on õigele inimesele ta oma rahvaS ja seltS, kuS ta tegewa liikmena seisab? Kui keegi tahaks teda ümher luua, uued, wõerad püüdmised  ja otstarbed ette määrata ja nende eest wõitlema pauna, siiS tunneb ta põhjatumat walu ja häda ja -» kui oleks ta wõerutanud ennast, fiiS oleks ka laugeuud omast rahwaft ja seltfist, kui kslbmata jagu ära heidewd. Waat, mikspärast on mõru ja waluS, kui Eestlaste iseloomust murtakse ja mõni ennast muulaseks  AnmSltab. Igakord on tarwiS, kui murdjate nii ka muulaSte waSta sõdida, nõnda kaua, künni ühed särele annawad murdmisest, aga töised avalikult ennast tagasi pöörawad oma rahwa juure. Gi ole aga inimene mitte haritud, fiiS on tall seda wähem Võitlust oma elu eest, ja seda ruttem wsib ta teda kautada, sest tõisa pealetungijaid on palju, keS kõik ka elada tahavad, aga Võit jäeb ikka Võimsamale. HarimataS  olekus on inimene alama looma sarnane, elab üttneS kõhu ja peawarju pärast, muud ülemad jMdmised on alleS kõik temast eemal, seepärast ei Vaadata tema peale igakord täie silmaga, ei anta temale kõiki inimlikuid õigust. Sest ajast saadik, kui Eestlane .orja ikkeS ohkas" ja alama loomana ümber käis, on tõu Suud iga ühe elu nii kõrgele, et ühendatud  seltSlikul teel hakati üksikuid elu tarvitusi taga ajama ja üleüldse iseloomust eest Võitlema. Esiteks asunesiwad seltsid, töiseks sügaw rahvuse tundmus. Wõitlevad seltsid, võitlevad rahvad sest ajast, kus nad endid nõnda tundstvad olevat, igaüks oma vaenlasega.  Wõitfivad ja võitvad üksnes need, keS enam haritud on, kelle eeSjuhtijaid mõistlikumad. Wiimasel ajal o» sagedaste nähtud ja kuuldud, et meie seltsa lõhkuda tahetakse, ja sellega, muidugi neile kahju tuua, keS seal liigeteks on, ja terve rahvale. Aga need imelikud tahtjad ei ole iialgi nii nobedad, teravad ja Võimsad olnud, kui seltside eestvedajad, seltsi liikmed ise, ja seepärast suure häbi ja naeruga lükati neid igakord tagasi. Nõndasama katsuvad mõned mehed veel tänini meie rahwa ohjad oma käes hoida, et teda Veel senna tänna sundida, nagu muiste oli, aga nende meeSte tahtmine ei taha mitte enam täide minna; muistne ori, ke« enne juhivitsa abil wedaS, on vabamaks  saamad ja mõistab juba ise ennast weidi juhtida: ta ou kaSwanud, sirgunud, harinud ennast, ja ei või paoata temale euam keegi selle eest. Igakord, kui Vaenu wäed talle päised ette seadmas, et ta sisse kukuks, märkab rahvas ennast ja oma wöeraid isasid. Ta on ju mait Suud orjavitsu, ta mäletab alleS, mis elajaS oli ta fiiS, kui temalt tema iseloomus, tema inimlik nägu ära võeti, hävitati, see oli fiiS hirmus ValuS ja seepärast hoiab ta ennast nüüd, harib kõrgema,  Võimsama järjele, kus enam Vaenlane talle midagi teha ei wõi. Niisugune on, maailma elu ja niisugune ta põhjus. Küll on ime, et niipea kui ilma sünnid, Võitlema pead aga niisugune on looduse käsk: keS tema käskude waStu teha tahaks, sellele pitkemat elu ei anta. (Lspp.) Teekond Krimmi poolsaarele APMi kuu ISPuI ja Mai kuu algusel 188 S. Kõne, «iS Tartu Eesti Põllumeeste Seltsis pidanud president M. Mitt. IV. S?a surnuaiast SewaStoopoli linna minnes peab weel enne umbes werSta laiusest sadama-mere kaelast üle minema. Kuulus wiimsel sõa ajal wõitmata kindlus  jäeb paremat kätt körwale MuSta mere serwa stSse. Linu ih seisab mitmeid orgufid ja kaldaid pidi üle mere kaela, nsnda ütelda: kiwist mägeStikkude ja orgude peal, Vsnda, et uulitsad peaaegu ühest ainsast lubja- ehk paas-kiwist on, kellel paiguti liiwa kordasid wahel. on SewaStoopolis mamiste kõik ühekordsed. Aga kõige ilusam jagu linnast on weel Krimmi sõa sjaäsest waenlase lõhkumisest saadik waremetekS langenud maaS. Linna toredusest andwad siin mitmed ülesse jätnud  müüri-rusud tunniswst. Nimetatud Mere lahe, kust üle tulime, läheb siin linna all vajakut kätt natuke kahe aruliseks ja üsna kiwist mägede wahele. Paremat kätt arn piirab, linna õhtu poole jätteS, teda nagu hobuse raua sisse. Raudtee waksaal on siinse mere kaela lõpu otsas hommiku pool linna serwaS, kelle raud roopad linna ja mere kaela «ahel laevadega nõnda ligiStiku käiwad, et ühe pealt kraami ja kaupa tsise peale wõib tõgta, mid läbi see sadam «äga tähtjas on, kelle sarnast töist itmaS ei olla, nagu sellest kord ükS kuulus Prantslane on ütelnud:  »SewaStoopoli sadam ei ole mitte üksi EAroopaS kõige parem ja kuulsam, kelle sarnast töist sugugi leida ei ole, waid ta on üle terwe maailma kõige parem sadam." SewaStoopolist ära tulles käib raudtee stin esialgu  enamiste kiwist läbi raiutud seinte wahelt, ja ka kuuest tunnelist see on kiwi mägede südamest läbi, ja kahest suurest raudfillast üle, mis lõpmata sügawa orgude peale on tehtud, ja mis kõik siin waatajad otse imestama paneb, kaS see kõik inimeste kätel ja mõistusel  wõimalik ära teha oleks olnud; aga ta on ometegi  meie aegse inimeste kunsttöö ja tarkus, mis rohkem  kümmne aasta eest sinna on tehtud, aga tema tulu ja kasu jäeb tulewa põlwe rahwale SntsakS mälestuseks  seisma. Sealsed kiwimägede orud ja madalikud on aga wõimalikult kõik wiinamarja aedadeks tehtud, ja sell wiisil on see imeline loodus seal kiwimägede rüngäste wahel wäga ilusaks saanud. SewaStoopolist Simferoopoli poole tulles kallab kiwimägestiku rind paremat kätt ksrwale käänateS lõuna poolse mere ranna äärt pidi edasi, tõuseb aga ka kord korralt kõrgemaks. Kõige kõrgemat mäe jagu hüütakse seal Tatarite keeles Balatkarah, see on: Telgi mägi, wiimne rüngas üeldakse aga 4000 jalga ehk IV» wersta kõrge olewat, kelle nupp pilwede sekka ja sagedaste ka üle pilwede ulatawalt näha on. Mõnikord näitab Nagu oleks kõik mägi üheks paksuks pilwe tombuks saanud.  Mõnikord tõuswad pilwe salgakesed teiselt poolt mäge ülesse, ja rändawad ümbert mäe tuule juhil edasi, ja waataja näeb mäe tippu hulka maad peal pool pilwi seismas. Neid kiwimägede kuristikkusi ja Sensaid rünkasi wõib ka pikkafilma ehk kiikri abiga kaunis  selgeste näha. Siinse mägestiku jalal lõuna pool küljes waSta merd on Jalta linn ja kmlus Liwaadia  loss. Nimetatud mägistiku ahelik ulatab aga hommiku poole minnes künni Kärtst linnani. Kõikis neis mägeStikkudeS on wäga palju tamme metsasid, ja põletatakse siis seal linnades wast üksnes tamme puid, mida meil riista puudekski saada ei ole. Simseroopoli  linnas maksab üks 7"'° jalaline tamme ahjupuu süld 1 arshin pikk, umbes läbistiku 3V- rubla. Eestlased,  keS Krimmis aga lagedal maal oma eluasemid on walinud, sest et nad osawad põllumehed on, ja sellepärast siis ka mägesid oma eluasemiks ei armasta,  wõiwad oma küti nvuu, ja puu materjali karvutust  igal wiisil saada, sest et Tatarlased seda oma härja waukritel mGne jada werSta kauguseni wedawad. nõuu poolest aga iseäranis kiidawad seal EeSti perenaised, et see neil Krimmis palju parem olla, kui ta enne Tallinnamaal olla olnud, kuS kohalte otse suur häda walitsenud. Krimmis on neil suured turblate kuhjad ülesse jäetud, mis nad seal sõnnikust lõikawad, ja mõnel juba mitme aasta tarwitus ette on walmis tehtud, sest ega Krimmis sõnnikud põllu peale ei panda. Rääkigem siis stin ka Krimmi põllumeeste ja nimelt Eestlaste majapidamisest. Krimmi põlluharimisest. Ühe suure pööras adrale pannakse seal läbistikku 4 paari härgi ette, aga maa raskust mööda weel kohalte rohkem, mõnes paigas aga ka weel 2 hobust nagu ninamehiks ette otsa. Nii küntakse siis päewas umbes üks tessätin maad sügawaste ümber, mis aga iga wilja tarwis üksainus kord sünnib, sest kordamist ehk töist korda kündi siin enam ei. pruugita; külwi ajal kükitakse seeme maha ja äestatakse sisse, ja on siis see töö sedakord lõpetatud. Talwenisud on seal kõige suurema harimise ja pruukimise all, kelle külwiaeg umbeS poolest Septembrist  pooleni Nowembrini kestab. Maad selleks küntakse enamiste Mai ja Juuni kuus walmis. Mitmed  põllutükid tehakse ka sagedaste nõnda: sügise ehk ümber Jõulu, kuida aeg ja ilm kannab, künnetakse maa ülesse, kewade äestatakse ta Däring ehk agu ägliga  tasaseks, pistetakse siis arbuse ehk meloni seemned sisse, ehk külwatakse proSfi seemet maha äestatakse raud ägliga sisse. Nimetatud prosfi seeme on üks sinepi iwade sarnane, aga käsuline ja sigis wili. Kui tema punakad pruunid koored weskil maha on öerutud,  siis on tema iwadel sinepi iwade sarnane walkjas kollane nägu, mis kui ilus kalamarja kuulikeste kogu näitab. Temast keedetud tangupudru on wäga maitsev?  toit. Septembri kuul, kui see wili waluüs on saanud ja ära koristatud, külwatakse finnasama maa peale ilma kündmata nisu maha, äestatakse seeme raud ägliga sisse. Nii wõetakse siis ühe künni pealt kaks wilja järeõtiku, mis ka meloni jä arbuse, ehk kapsa ja sibula maaga niisama tehakse. Rukkid pruugitakse wäga wähä, ja enamiste Eestlaste  juures, sest et nad juba wanast põlwest saadik rukki leiwaga on harjunud. Aga söögi laual ön neil ikka kahesugune leib, jäme rukki leib ja walge nisupüüli  sai, sest nisud saawad Krimmis otse püüli wiisil jahwakud, ja sööwäd seal kõik töised rahwasugud ainult walget nisu saia; nagu Saksamaalgi, kus sandidgi saia pidada sööma wiimsest kiitusest tuleks aga arwata,  et seal ka oma hea jagu musta saia hulgas . WSib olla. Sui-wiljal ei ole siin niisama kindlad külwiaega,  mis ehk lühikest aega wõiks kesta, nagu seda talwe-wiljagi juures ei ole, waid kuidaS aasta aeg näitab hakatakse juba Weebruari kuul kütwiga peale, nagu tänawugi aaSta kus Katikoi külaS 20. Weebruaril  juba kaeru küliti, ja kelleks enne jõulu maad walmis künnetud olnud. Siiski künnetakse sui-wilja tarwis maad enamast kewade ülesse, ühtlasi aga ka enne maha külwatud seemnega sisse. Sagedaste pruugitakse  siin ka seemne sissekünniks kolme ja nelja teralist  pööras-atru. Sui-wilja tähtsamad pruugitawad sugud on odrad ja kaerad ja ülemal tähendatud prossid, aga sui-nisu wäga wähä. Krimmi maa headuse ja rammu kohta on weel seda tähendada, et aia-wiljad, mis meil Liiwi- ja Eestimaal suure waewaga ja kange rammutamise waral haritakse, seal aga otse põllu wäljade  peal ilma rammukamata ehk sõnnikuta kaswab, nagu näituseks mets-rukkid ja mets-fibulad, mis siin ilma külimata kaswawad, ja wiimne weel õige lopsakalt  ja lihawalt, mida pea igas paigaS kaswamas näha on. (Järg jäeb tulema.) Joogi weest. Pärnu Eesti Põllumeeste Seltsis peetud kõne. N. Sõrd stuä. weck. I. Ohu kõrwal, mida meie hingame, on wesi, mida joome, kõige tähtjam ja terwisele kõige tarwilikum asi. Juba see, et kõige loomade ja taimede juures wesi umbes V» nende raskusest wälja teeb, ja V» maapinda weega kaetud on, näitab meile, kui wäga tähtjas wesi on. Ilma weeta ei wõi nutte üks loom ega taim elada ja korralikult sigineda. Et nüüd meie elu muud ei ole, kui ikka wältaw olluste wahetus, peab meie ihu selle wee asemelle, mis järjest abinõuude sisse tungib ja tehast wäljaaetud saab, uue wee tagasi saama. See tarwituS awaldab ennast suu kuiwamise, ühe tundmise läbi, mida meie januks nimetame, mis, kui ta mitte kustutatud ei saa, palawikku sünnitab ja wiimati surma toob. Inimene WSib niisama, kui igaüks loom palju kauem nälga, see on: kindla toidu puudust, kui janu (wee puudust) ära kannatada. Kõige toitudega wõtab ihu kaunis rohkeste wett üles; kõige rohkem muidugi jookidega. Wesi on meie elule üliwäga tarwilik ja tähtjas, sellepärast on muidugi, mõista, et ta seda ennem ja rohkem oma kohust täita wõib, mida puhtam ta on, mida wähem temas kahjulikud ollufid leitaks Jgapäewase  joogi wee puhtus on üks tähtsamatest küsimustest  seltfidelle, kes terwise üle walwawad. Mitmes kohas ei saa elanikud sugugi head ja terwet wett maapinnast  ja sattuwad tõbedesse, mis üksnes halwast weest siginewad. Meie kahjuks aga ei ole siiamaale weel mitte wõimalik olnud täitsa äramäärata, missugused omandused weel olema peawad, et ta üleüldiseks inimestele  pruukimiseks kõlblik oleks. Just need ollused, mis wett kardetawaks teha wõiwad, on oma loomuse poolest meile weel tundmata ja ei wõi mitte heemia teel ega ka mikroskopi läbi ülesleitud saada. Wee sees, mis kõige puhtam näitab olewat, wõiwad tõbeiwad  peidus olla, ilma et meie seda aimata wõiksime, ja ümberpõördud wõib wesi, millel just mitte wäga hea maik pole, ja keda meie juba silma abiga laita wõime, täieste kahjuta olla. Siiski nõuame meie õigusega inimese pruukimisele äramääratud wee kohta omandust, kes meid wähedegi selle Heale kindlaks teewad,  et tema puhas on, ja ta mitte kahjulikute ollustega  segatud ei ole. Päris puhas wesi on kahest pää ollustest, hapnikust ja weflnikust, kokkuseatud, kes mitte mehanikl teel teine teisega segatud ei ole, waid heemia teel ühendud on, ja nimelt nii, et umbes 90 "/<> hapniku  peale 10°/ o wesiniku lähewah, nõnda et 9 naela puhta wee sees 4 naela hapnikut ja 1 nael wefinikku on. Selles puhtuses ei leita aga wett looduse sees iialgi ja niisugune wesi oleks ka wäga sant juua, sest et ta ihu nõudmisi mitte täita ei wõi. Kõige puhtam wesi on näituseks wihmawefi, mis seda puhtam on, mida kõrgemalt ta maha kukkub, aga siiski ei joo meie wärSket wihmawett mitte, kui meie hallika wsi kaewu wett saada wõime, waid alles siis hakkab meil wihma wesi maitsema, kui meie temasse teisa ollufi, nagu soola juure paneme. Täitsa puhast wett ei leia meie kaewudes ega ka hallikates, ja sugugi mitte ojade ja jõede seeS, sest wesi sulatab läbi maa woolates oma tee peal mineralisi ära ja wõtab neid omaga kaasa.