Õnnistamine ja palme on meie rahwa elu pildi iluvtajad, aga Ml kus rahwas ilmliku lusti otsimise tuhinal kokku tulewad,  ei ole neid mitte ajawiitcks ega mängu asjaks nstirahma kätte antud. Eiiski kui neid etendada tahetakse, peaks nende pühade toimetuste tõsine kasu ka nabtaw olema, aga mitte ümber poonud, nagu siin räägitairas näitemängus on. Paneme nüüd ka seda halba külge tähele,  mis meie rahwa elukombedes ei ole, ometegi näitemängus etendatakse. J) Meie tõsine Eestirahwas (Kadaka saksad ja kaera weuelased küll,) tereta mitte  „tere" ehk „tere, tere," kuidas sääl näitemängus ivahest ka ette tuleb; ega ei wõta mitte nõnda termist wastu: „tere" ehk „tere tere," kuidas sääl igakord tehakse.  2) Meie rahwa rikkumata peiud ja neiud ci ole oma armastuse tuhinas mitte nii hälbid ega loobid, et nad kokku tulles teine teist nähes kiiratauad ja karsnwad, päid kokku puksnvad ja kübara ehk mütsi pääle selilc maha kukkuwad, nagu Mihkel ja Liisa tcgiivad. 3) Et mõned Eesti isad oma tüttardcle rikkaid mehi soowiwad, on tõsi, aga rikkal mehel peab ka weel teine hea omadus  olema ja see on: et ta ka auus mees on. Et üks isa oma kaheksatestkümne  aastast tüttart ühe wiiekümne aastase, ühe silmaga- ja ilma ninata säratse Mulgile  kes weel wargusc pärast kuus kuub mangi tornis istunud on mägise nacieks on sundinud minema, ei ole wist meel Enmi pinnal ette tulnud, ega ei saagi  valema. Ehk küll mõned wanemad oma enam küpsenud mõistusega ja parema tundmisega, seda maailma hädaoru kitsikust nähes ja tundes, millest lapsed wecl aimatagi  ei mõista omade laste abielusse astumise juures, (milleks neil ka õigust ja «voli on) nende tulemiku eluõnne ülemaks  eesmärgiks pidades - tcgewad on, ja kui see manemate soow ka igakord mitte nooruse tojuö tuksuwate südametega uhte ci lähe, mis muidugi mõista wahest ka wastuit ja silmawet walmistanud oa, ei ole seda Eestlaste seas mitte ette tulnud  ega moodiks saanud, et laps omale ise otsa tehes manemate tahtmise eest ära põgeneb, nagu Madise tüttar Liisa Roos näitemängu piltis seda teinud on. üksi filmi, selle paari poole, kes meie kobal  akaatfia puu ,viluS kohlve laudas istuma  saab." Kui Rudcl- i.uc vppetuse järele laua «iug akna macctc maha oli istunud ning oma sigari klluma oli pannud, waatis tu.uc. alnam maua aga tema oleks rcaacau ara uuusmuud nimemrud käsku eäua, 'cm .aa .: ml luud oma ulmi sest kupam, mullc rclm icm.a sõber maalima baucu. '.a.uu.c .ma rcuda. libe wona balle rea ua c-aeemega mcbe karmal istus uks na.suracmas nlli crna ja armsa olem.u  cc. ma. mull. iamvaaa. ca ml ell.. uute u acl ta mc tcm.a 'ädamc mm-.. udam r-.d: aeda m-aoe viicusi emaga ramma, c: mm.a. antud käsku mme ära ci nmacaaks. . Jumala raran Adol'" Ms -..mcm maaua.ccaadcs ~t.c- ea. '-cc taemalu  llatcu m llm-aamlla. icbcr - - nüüd la'-c mind kuuueeada ja maive ve emc maatlikult kda mm. Ml kuju: pärak -allaN »F kuu uu luuda. A-llllu mccu okwad mccd taas tel mc wõ-crck ritkad kodsmkud, clt s:u! maaaicu rinne xaäl r-lcnca rauw rceu. muu ic-anute näu za kida olemise tauu. cda ecdatlls olcd mciaa.d arivata. ka.u.m k.uec irunüaa r.Sbm uda oina a.ccua u cum.a rmclc 11-ciduc: KK ta r«a-»i.ma  o.kl, males talle keb- we sisse, tegi seda magusaks, pani talle koolisi ette ja hoidis hoolega piinajad kürmsed ja palawad pääma jooned tema palge päält ära. Ikka suurema elamusega pidi Rudolf seda ilust neidu waatlema; ikka ja ikka jälle lendasiwad tema silmad salaja senna poole ja pöörsiwad rõõmust joobnud pildi juurde, mida ta sõber jooncstas  tagasi. Korraga loi tema üli wäga  rõõmus nõgu kurwaks, ning kahwatadcs  hüüdis ta: „ Oh Jumal, oh Jumal!" Adolf oli nüüd oma maalimisega  malmis ning pani pildi sõbrale nende sõnadega ette : „Kas on neiu nägu?,, ..Täies:s mitte üks joon teiste" tun:st"s Zludolf „aga ma olen nii ära kohkunud, et mull weri soondes seisma jääb see ingli sarnane neiu on ju pime! «Paraku, see on küll tõsi," tõendas Adolf; «nagu oleks loomus kahetsenud, Nt nii wäga täieliku tööd malmis toimetanud  olcwat, ning magu oleks ta tahnud nägemise puuduse läbi oma eksitust jälle ära parandada. Aga sa oled kohe ära tunnud, et tema pime on, ehk küll tema tumed, sinised silmad, eemalt waatadcs, taieste tcrwed näitawad olewat." «Mina ei oleks silma haiguse arstimist mitte pidanud  omaks kõige armsamaks tööks tegema,  kui ma seda mitte ei peaks kohe ära tundma, ütles Rudolf. Ma woiksin käsikaudu  silma päält hallinaha ära leigata. nii taieste olen ma inimese silma tundma, õppinud. Nüüd ütle mulle ometi ükskord, kes see nii möga armas ja õrna, aga siiski nii wäga õnnetu neiu on?" Adolf jutustas: „See noor neiu on selle wanamehe tüttnr, kes krimminaalwaugi-koja  ülcwaatja on. Ta on üks ivana  soldat oma loomu poolest maailmale tundmata, usaldamata ja wagusi kõikide wastu, üksnes oma tütre ning oma wangide wastu mitte. Kuna ta kõigest scltslikust  elust ennast eemal hoidis, olla tema oma ülewaatmise all olewatc wangide wastu  wäga lahke olnud, ja nimetada neid, nagu räägitakse, koguni omaiks kapsiks, keda armas Jumal maailma käest, kes wöcrmma wiisil nendega ümber käib, ära wõtuud on, ja tema südameliku, truu hoole tundume alla aunud olla. Armaste tuli tema omast kurwast elu paigast wälja, see aed on see ainuke awalik koht, kus tema sui! paar korda nädalis jalutamas käib, aga ikka oma ttttrcga seltsis. Siin nägin ma neid mõlemaid kaheksa pääwa eest csimist korda, ja ei pannud mitte wäbcm kui sina selle tüdruku iludust imeks. Alles pärast seda vpisin mina tema  kurba elu lugu, mida tema ise-aga mitte ü.llcks ci näita pidawat, ehk tema küll juba kaheksa aastat mana oli, kui ta ühe haiguse läbi pimcks jäi tundma. gJarg tuleb.) Isamaalt. Mõned küsimused Kiirln miingu koorile. Unustatud Kärla mängu koor! Rõõmustan,  ja tänuwäärt oli see kontsert, mida 28. heina k. p. nimetatud kirikus andsits' Lühidelt ütelda; kontsert läks korda, nii hästi, kui seda laste ja ühe noore mängu koori käest siis nõnda «võib. Et aga mõned asjad selle kontserti wäljastpool oleku juures ette tuliwad, «uis silmale kirju ja enne kontserti ilmumist „Saarlases  ja Wochenblattis olewaist kuulutustest  ja lubadustest kõrwale läksiwad seepärast  palun mitte pahaks panna, kui ma, nagu päält kuulja, küsida julgen ja nende küsimuste pääle wastust paluda tohin, msi siin allpool selguse püüdmiseks awaldan; 1) Mikspärast ei olnud Hans Schmidt laulu ja mängu kooride juhatajaks nii kui „Saarlases ja Wochenblattis" selge sõim ga lubatud oli? 2) Kas on harilik, päälkuuljate ees tema puudumise üle end wabandada, wõi mait olla? 3) Mikspärast teie just Hans Schmidti omale juhatajaks nimetasite, kuna teie ometi ise, kas laulu juhatuses oma kunsti näitsite? 4) Kes on see Hans Schmidt, keda teie omale juhatajaks walitscsitc ja kus ta sell päämal oli ja mitte ei tulnud? 5) Kas oli Hans Schmidt täieSte ennast laulu juhatajaks lubanud, wõi oli ta oma palja nime teile tarwitada annud ? ja «viimaks  k) Kas Kärla „kirkonna" koolis on ka tütarlapsi õppimas, et „kirkonna kooli" poiste seas ka tüdrukuid silma puutus ja programmi all otsas kirjutud oli: „1 koor, kirkonna kool ja 11 koor Sõmera küla kool." Nende küsimiste pääle, palun auupaklikult  wastust. Kontsert iseenesest oli ju wäga kiiduwäärt  eesmärk meie rahwale, aga see mitte, et juba natuke harilikud ja teiste eestwedajad sõna ei pea ja kui see «võimalik  <4 ole, seda ise ci «vabanda. Arwab ehk Kärla mängu koor, et ma teda nende küsimustega kiusata tahan, siis wastan kohe ise: Seda kül mitte sugugi. Seda teen ma aga selle pärast, et wälja tuleks tõde ja eksiarwamised kauksiwad. Jään kannatlikult „Saarlases wastust ootma üks päält kuulja. Wigad ja puudused. See kord pean ma oma kõnaga Saarlaste  elus ühe wäga ella koha külge puutuma, seepärast sunnib mind kartus oma mõtete üle walwama, et kõik sõnadega  ühtlasi wälja ei woola ja pean ka õnne tänama et kord selle pääl kirja all „wigad ja puudused" kirjutama hakasin, sest muidu oleksin tänase kõne pääl kirjaks raskema sõna pidanud panema, millest ma ka õigi rääkida tahtsin, sest et tuimus