Kiri Kaukasiast. I. Et siit põhja Kaukasiast minu teada ajalehtedes Eestikeele, kõige enamiste põllutegija Eestirahwaft palju pole kirjutatud, siis olen mina nõuuks wõtnud Eestimaal olewa wendadele jutustada, kuidas siin inimeste elukäik on, ja mis muud weel tarwiliku arwan. Mina olen juba pea tosina aastat siitse Eesti wendade seas elanud ja põllu tööd toimetanud. Mitte kui see, kes sulasid ja päiwilisi kõik teha laseb, rvaid kes oma käega kõik põllu asjandusi toimetab. Weel on mull meeles kuida mõne aasta eest tagasi Kaukasia Eestimaal rahwa suus wäga tähtjas oli. Palju oli neid, kes seda maad paradiisiks arwasiwad, ja head elu lootes oma Eesti pinda maha jätsiwad. Aga ei leidnud nad siin oma lootust kõigis tõeks saatvat, siis polnud mitmel muud nõuuks, kui ruttu tagasi minna. Et häbi wähem oleks, siis püüti nii palju kui iial wõimalik siitsed elukorda ja maad laita. Mina pole küll siin palju tõisiti leidnud kui juba kodumaal arwasin. Olgu sest nüüd hakkan peale. Kõige esimene põllutöö rahwas Eestlastest kellest ju auuwäärt õpetaja Doll omal ajal kõneles tuli Kaukasiamaale aastal 1866 Krimmi saarest, kõige enamiste Kodawere kihelkonnast, ja asutas ennast Kaasinka orgus Stawroopoli kubermangus. Peale selle tuli weel Hiiu saarest, Jõhwi kihelkonnast ja mujalt juurde. Et siis juba rohkem rahwast sai, siis ehitasiwad mõne wersta peale weel töise küla ja nimetasiwad Altmäe külaks. Et aga seal kasinaste kõlbulist wett arwati olewat, ja mõne muu asja pärast ei arwatud seal elada wõiwat siis hakkasiwad  uut kohta nõuudma, mis nad ka saiwad, kuid mõne aja pärast tuliwad jälle tagasi. Kaasinka küla oli Altmäe külaga ühes kogukonnas nagu Eestis kaks küla ühes wallas. Waheajal hakkati Wene rahwast nende asemele wasta wõtma. Need püüdsiwad aga Kaasinkasse wõimalikult asuda, sest et seal oli igal pool head wett küllalt saada. See sai neil ka peagi wõimalikuks selleläbi, et mõned oma ehitused neile müüsiwad. Nõnda sai seal Wenelastest ja Eestlastest kokku sega küla. Eestlased pidasiwad wõimatuks, jäedawalt  nendega ühes elada, müüsiwad selle peale kõik oma ehitused nendele ära. Omale ostsiwad siin Kuubani jõe jauskonnas oõMerk. Batalpafinka kreisis uue maatüki ja maksiwad iga tessatini eest 15 rubla. Paberite kulu peale selle. See maatükk seisab õhta pool Kuubani jõge 56 wersta Uurupi jõe ääres. Siin elab nimetud rahwast 1874 aastast saadik peale 76"° perekonna. Eestlaste elukord tuleb siin Kaukaasias kolme jäkku arwata: Esiteks põllutegijad,  töiseks karja-pidajad ehk metsa asjandajad, kes kolmes metsa külades lumemägede ligidal elawat ja kolmandaks teenijad, kes linnades ja wabrikudes siin ja seal elawad. Oi wennikene! on aga natukene kauge sugulase wõi sõbradel wõeraspeul käia; sest kõige ligem nimetud  küladest on 86, ja kõige kaugem 266 wersta meist eemal. Naljakas elukord on ta meil siin küll, põllumeestel on mets kaugel ja kallis osta aga on leiba süüa ja kauniste müüa metsameestel on ülearu metsa, aga wilja ei maksa maha tehagi. Kui seal ka sugu kaswaks, siis kanged wihma ja rahe saod rikkuwad ära. Mis need weel ülejätaksid, seda raiskawad metssead ära, kes suurtes karjades suures metsades,  põhjatumas orgudes ja hirmsas mägedes ümber hulguwad.  Siitse Uurupi jõe äärse pärismaa peremeestel on weel 1666 (tuhat) tessatini maad juurde renditud, kelle rent on 136 kop. tessatini pealt aastas. Ligi kahe aasta eest sai weel peale tuhat tessatini maad juurde ostetud, aga hind oli juba kallim. Üks tessatin maksis 19 rubla 25 kop. Et siin maal igal pool head wett ei ole, selleparast on jõe ääre maad kallimad. Jõgi, kus ääres elame ei ole mitte suur, temast käldakse wankritega läbi sest siin maal on jõgede peal sillad aruldased aga mõnikord on küll suur ja pahur, et ei tohi inimene ega elajas, kellel elu armas on, läbi minna. Sell ajal wiib ta suuri juurdega puid ja mis iial kätte saab, hirmsal kombel enesega ühes. Iseäranis Mai-kuuft Augustini on wihmasel aegadel enam ehk wähem kõik siitmaa jõed suured, ja langewad mägedest alla mere poole kiire tõttamisega. Wana ema Elbrus, keda meie igapäew kodu aknast wõime näha, oma walge lumise peaga juhatab seljatagant teed ja sunnib kiiremat jooksu, sest kange palaw pannud ka tema pea higistama ja wett jooksma. Siitsel rahwal on taieste oma päris maa jalge all ja lubab head lootust tulewiku peale. Küla, kus elame, on liini järele ehitatud ja uulitsa äärde noored ilu puud istutud, kus need suwel ilusal ajal all istujale palawa wastu warju annawad. Siin on koht, kus suwel pärast kiriku teenistust kokku tullakse magusat juttu weftma, stin saawad juttu ehk õpetlikud raamatud ja ajalehed loetud, kellest siitsel rahwal minewal aastal 5 Sakalat, 3 Eesti Postimeest,  2 Wirulast, 2 Olewiku, 1 Pärnu Postimees,  5 Ristirahwa p. lehte ja 5 Meelejahutajat pruugiti.  Tänawu loetakse 21 rahwusliku lehte. Peale seda 1 Ristirahwa p. leht, 1 Kündja ja l Tallinna Sõber. Kui ka wiimased meil just meelepärast pole aga siis oleme nad ommeti näinud. Hoonete ehitused ei ole siin kerged, waid maksawad palju kulu ja waewa. Puud on oma wedamiseks kaugel ja ostmiseks  kallid; sellepärast on siin Eestlastel elu hooneid selgest puust wäha, wilja aitasid aga kaunis rohkeste. Elumajad ja elajate hooned tehakse enamiste sawi plonnidest, mitte üksi Eestlastel, waid ka Wenelastel ja weel enam Sakslastel. Plonnid tehakse nõnda: sawi sõtkutakse wähe, fiis pannakse põhku wõi heinu, weel parem haganaid hulka ja sõtkutakse sitkeks. Siis liisutakse puu wormidesse, mis 6 wershoki pilkad 3 wershoki paksud, niisama laiad M)õi ka suuremad. Nüüd kuiwatakse maas päewa käes kuni kõwaks lahewad, peale selle laudatakse arwa wirna. Seal seisawad nad kuni täieste kuiwaks saawad, ja wõib müüri halkata tegema. See sündigu aga kõik, kui kuiw soe aeg on. Kui seesugusel hoonel hea kiwi alus ja hea kattus, siis seisab tema kaua. Tema ei ole ka nii külm ega niiske, kui raud ehk paekiwift müür. Ta peab aga mõlemilt poolt tubliste mäeritud  olema. On sell hoonel lagi paksuste sawitud ja uksed aknad kinni hoitud, fiis jäeb tulekahju õnnetusel seest kraam järele. Eestlastel on siin ette tulnnd, et kattus täieste ära põleb, mehed püüdsiwad kustutada, naene aga lastega tua sees ja pole kellegil wiga. Selle soowimisega olen sest nii pitkalt kirjutanud et kodumaal wennad omad rehe hooned nõnda teeks, iseäranis pärisperemehed, ennemast kui puust seda teewad. Möödanikus pilgati wahest Kaukasias elawat rahwast, et maa sees semlankades elawat ja nõnda enneaegu hauda maetud olla, see aga ei ole siitse maa pruugi järele sugugi ime. Kus see sünnib, seal on see tunnistuseks, et on lühikese aja rentnikud wõi alles kehwad asujad. Ma olen siin maal ka rikkaid, palju karjade ja sulaste peremehi näinud seesuguses  hoonetes elama. Niisama, ja weel waesem lugu oli wanast Eestimaal ka wõi ehk on weel praegu et waene teuorjuse peremees oksjooni haamrit kartes, ja rendi peremees kontrakti aja lõppetuses  ei jäksanud ehk ei usaldanud suureste ehitada. Ehk kui mõtlen waeste wabadikude wõi popside peale, missugune elukord oli paraku neil!? Siin meie külas on juba jõuudu mööda kaunid ilusad eluhooned mitme suure aknatega, mitu ka rohelise raud katusega, töised aga sileda õle ehk pilliroo  kawstega. Laed on laudgdeft, ahjud ja pliitahjud plonnidest ja telliskiwidest. Endised Eestimaa suitsu tuad on siin tundmata asjad. Ka tublid wihtlemise saunad ei puudu siin Eestlastel, kus iga laupäew oma eht „Tallinna sada" (Kodawere rahwa wana sõna) igaüks omale annab. Küla wahel klaperdab rohelise raud katuksega kolme paari liwidega kaunis suur wesiweski, kus töine pool otsas linaseemne õliwabrik  ja rattassae masin oma wärgiga weelgi täieste walmis ei ole, ka meie küla Eestimehe oma ehitud pärisomadus on. Kesk küla seisab nägus raud katuksega palwemaja ehk kirik, otsegu elupuu kesk aeda, kuhu iga pühapäev) weike aga armsa healega kell rahwast palwele kokku kutsub, kus koolmeister köstri asemel jutlust loeb ja Stawroopoli linnast Lutteruse usu wäe-õpetaja kahel korral aastas täielised kiriku asjad tallitab. Seest on nimetud palwemaja wõimalikult kiriku näul ehitud. Altar on punase tekkiga, ja kena altari pildiga, keda mõne aasta eest tagasi Peeterburgist üks auustud Hertsogi Herra kinkis, jutluse tool wõi kantsel on ka punase tekkiga. Peale selle on kummitud lae all weike laulu saal, kus 7"'° reegistriga orel laulu kinnitajaks oma küla mehest, kellel selle peale kaunid anded, weel minewal suwel sai ehitud. Nimetud 7"" reegistri hulgas tõstab  tina Prinzipal oma kaunist healt, keda Tallinnast oreli meister Normann walmistas ja seie saatis. Töisel pool palwemaja otsas koolitab koolmeister lapsi. Warsti hommiku pool küla taga seisab weike mäekingu peal waikne surnu aed, kus mitme kümne ristide all Eesti wäsinud teekäiad oma wiimist und puhkawad. Ohta pool küla otsas, üle jõe, on suur kassa kate küla sftanits), kus kassakad ja Wenelased elawad. Nendega elame rahus ja sõbruses, ei wõi nuriseda, nagu mõne aja eest tagasi üks Eestlane Saamarast, et nemad saawad Wene rahwaft pilgatud wõi põlgtud. Meie ei wõi seda öelda alamatest ega ülematest linnas ega maal. Ennemine on lugupidamist ja armastust leida; mis sest juba tunda, et kui Wene suurtsugu rahwaga tegemist nende majades juhtub, warsti tool istumiseks pakutakse, omale töine wõetakse ja nõnda kõneldakse mis tarwis. Sagedaste omas seltsis ja lauas teed jooma j. n. e. Nõnda aga minu teada Eestimaal ülemad alamatega ümber ei käinud, ehk küll nende auu poleks seega wähemaks jäenud, aga armastus küll mõlemate wahel kaswada wõinud. Wiljapuude istutamisega on siin külas ka juba tubli hakkatus tehtud. Mõne aasta eest asus seie üks Krimmi saare wiljapuu aedade rentija Eestlane, kellel kauniste kärneri tundmist kaasa oli tua. Sellsamal on juba kaunis ilus haritud aed mitme noore wilja puudega. Ka on temal nende tarwis kool asutud, mis tulewikus palju head wõib saata. Enne sai nimetud, et siin põllupidaja ja tegija olen, sellepärast tahan kodumaa põllutegija wendadele siitseft põllust ja selle tööst kõneleda. Nagu loota, on seal juba tuttaw, et siin maa wäga kündmiseks kõwa ja sitke on. Kui tema päris märg on, ei olekski pealt näha kõwem kui Eestimaa, aga rohu juur on sügawal ja sitke. Sööti kündes peab iga sööma wahel wähemaft 2—3 kord sahk terawaks wiilitud  saama, paraja märjaga wõib siis nelja paari loomadega sööti künda. On tema aga juba kuiwem, siis tarwitab 5 paari loomi ette. On adra wõi pluuk hea, ja loomad tugewad, fiis jõuab päewa peale kuni 1 tessatin sööti ümber künda. Sahk on enamiste 10—12 wershoki ja laiem. Ümber küntud mättas on 2/3 arshinat, ja kui koguni suur adra, siis ligi terwe arshina lai. Wao sügawus on läbistiku wershoki ja rohkem. Üks ainus kord küntakse, siis külwatakse linad peale ja äästatakse sisse. Neid ei teha siin riide tegemiseks mis küll pisut sünnib waid õli tarwituse peale saawad sügise ara müüdud. Kes kündja palkab, peab söödi kündmise eest 6 kuni 10 rubla ja kõrre künni eest 4 kuni 6 rubla tessatini eest maksma. Wene rahwa pruugi järele on maadega nõnda seatud: Esite küla ligi on karja, siis heina ja wiimaks põllumaa. See on sellepärast, et siin peale õue aedade mingit muud aeda ei ole, ja elajaid palju peetakse. Selle põhjusel on siin põllud kaugel ja selle tööriistu palju rohkem tarwis kui Eestis, isegi wett enese ja töö loomade tarwis, peab ühes wiima. Nõnda lähewad suurema töö ajal töörahwas esmaspäew wäljale ja tulewad laupäew kodu. Oiete kena on seda waadata  kewadese kündmise ja heina aeg, kus kõik korraga wäljal on, kuidas iga perekond oma töökonna ja walge telgiga nagu pisendatud küla wälja näitab. Tuleb õhta, siis paistawad toidu walmistamise tuled nagu taewa tähed siin ja seal. Sügise külwatakse nisud lina kõrre sisse ja äästatakse sõrajalaga sraalaga) peale ilma uueste kündmata. Teisel sügisel wa'ft küntakse see maa ümber ükskord, mitte rohkem ja külwatakse töist kord järestiku nisud peale. Nõnda tehtakse weel üks ehk rohkem kord ja fiis jäetakse maha, et wõiks söötida ja rammu wõtta. Sõnnikud siin põllule ei panda. On maa juba töist kord künda, fiis wõib kahe paari loomadega jagu saada. Weider, praegu lõigatud kõrre sees kõndida on maa jala all palju pehmem kui Eestis, siiski kerge künda ei ole. See tuleb sitkest rohu juurdest, osast ka sest, et adra tiiw wõi õlm, kui maa pisutki niiske on, siin ikka mullaga koguni kinni kumistab, mis pärast iga wau otsas hoolega raud labidaga teda peab puhastama. Enamiste kaswab siin wili rohke kõrrega. (Järg jäcb tulema.) Toitudest. Pärnu Põllumeeste Seltsis peetud kõne. N. Sõrd stuä. meä. IV. Taimed, mis meile toiduks on, on nimelt põllu ja kaunawiljad, köögikaswud ja puu wiljad. Põlluwiljade jahu on juba aasta tuhanded,' üks neist kõige tähtsamatest ja kõige pruugitawamatest toitudest.  Kliima, maa ja rahvouse järel saab üks ehk töine põlluwili kaswatud. Nisu on suurema hulga „S a k a l a" 21. 188 S.