Saarlane Üleüldine politika ajaleht maa- ja linnarahwale. „Saarlase" toimetus ja wäljaaudmine, Kurcsaares, kaubauulitsas M 10. „Saarlaue" maksab: Saaremaal aastas 1 rbl. 30 lop., postiga saadetud 2 rbl. s Saaremaal pooles aastas I rvl. kop., postiga saadetud 1 rbl. 23 kop. l Tuleb wälja iga eSmaspääwal. Kuulutuse rea ehk selle ruum maksab  T kop. M 9. Esmaspääw 4. Märtsil 1885. 11. aastakäik Kuidas meie rahwas oma jalge pääl käib? Aga niisamma, kui walla kirjutaja talitaja ameti toimetust, kergitada ja tema auu krooni oma osmvuse ja hoole lobi ehitada wõib; ka nõnda wõib ta talitaja ametit suurel mõõdul raskendada, ja tema auule ja ajaliku elu seisule hauku kaemata, millest tal wõimatu wälja saada on. Need on niisugused, kes oma tundmise ja tarkusega mõiksimad  tublid kirjutajad olla, neil on selle tarwis haridust ja osamust, aga neil ei ole õiget ega puhast südame tunnistust ja selle pärast on nad wciga kardctawad ja kahjulikud. . Niisugused on palgalised, kes enese ehk oma partei kasuks osawaid wigurid teemad ja raske on nende jälgede päälc saada ja neid arutada. Nende pimeduse teud seisivad  emmiste paljudele kahjuks katte all ja selleparast  on nad kõlbmatad kohuse täitjad mitte üksnes talitajale macmaks ja kimbatuseks, maid ka meie suurematele kõhtudele oma mullale,  ja igale ühele, kes asja talituses sarnatstega kokku juhtub wäga suureks koormaks ja tüliks. Kus nüüd talitaja kirjast ühtegi ei tea, sääl wõib kirjutaja, tui tal niisugune südame tunnistus on. ilma talitaja- ja wolikogu täätmatä mõndagi pettust teha ja otsuse nõudmise pääwal meel suu sisse irwitada, nagu see ka ette on tulnud: „Mina olen kõige alam walla liige, teiteteen„der  ja käsualune; miks te lasite mind nõnda „teha!?" j. n. e. Wäga kahetsemise wäärt on see, et meie Saaremaal  weel walla-kirjutajaid on, kes vina puuduliku  tundmise pärast ei oska ome ameti toimetusi kordas pidada; ja on ka niisugust kuuldud ja nähtud,  kes wana aja mõisa aidamehe wiisi täna enam seda ei tunne, mis ta eile kirjutanud on. Weel mööda läinud aasta lõpul nägin ma ühe kirja postitaskus, kelle pitsat küll tunnistas kust wallast kiri tuli, aga päälkirjast ei wõinud mitte tunda, kuhu ta pidi saadetud saama, nii et ta pääle selle, kui ta mõni nädal postitaskus oli olnud  wist sääl sammas jälle ära wõeti, kust ta pandud oli; kuidas läheb lugu asjade talitusega  niisuguses maldas?! Suurem osa, pean tunnistama, on meie Saaremaa  walla-kirjutajatest kehma poolsed; wäga wähe on neid, kes mõistwad walla kassaraamatuid kirjutada.  Sellest siis ka tuleb, et iga aasta küll teise abiga selge 'aruanne walla kassa seisust numbritega  kihelkonna kohtule rewidirimiseks saab ette pandud, aga walla kassa on ometegi korrratu. On weel walla ametnikud ühel meelel ka topsi sõbrad, nagu see tuttaw ühesugune omadus paljudel  on, ega siis pole imeks panna kui kõik asja mässis on. Palju wõiks weel meie walla ametnikude korratumast  ameti talitusest korrutada, aga see ei tooks ometegi täieliku kasu. Nii pahu olen püüdnud lühidetl  näidata, et mcite walla ametnikud mitte meie ajale kohalised ei ole ja selle küsimisele:  „Kuidas  meie rahwas oma jalge pääl käib" mitte auusad kostust ei anna. Sellepärast arwan asjalikuks sellest kõnet alustada,  kuidas meie walla ameti talituse juures wigu mahendada, puudusi parandada ja korratumat olekut  õigele joonele juhtida wõiks. tt. Jututuba. Willrui Hausfi järel jutlustatud. (Järg.) ?NN oga tuli t'ale jälle meele, kui kahjulik üks niisugune meele erutus tema tennisele on: murelikult otsis ta akna ruutusid,ct neid rahuliste edasi lugeda, aga kõik majad ja uulitsad tantsisiwad  tems ees ja kõrge torn näitis ennast pilksmalt tcma etie kummardawat, üks nõdra meele jõ.ce.. e- eema paale, ta tormas kui meeletu  läbi uulitsate, wnni ta wüsinult oma majase «cba kukkus. Esimine küsimine, kui ta jälle oma meele WLiHiwele oli tulnud, oli see, kas politsei aneemikud tema järele küsinud olla? S»i tohter Lang? zvastu õhtut oma haige juure tuli, leidis ta teda palju parema, kui ta Ms ette armann: oi. Tema istus haige moodi körwa maha ja rääkis temaga selle õnnetuma juhtusc üle. Haige o'.i oma küünaspuu nukk peapadja pääle rannnd ja tema ilus pea laamas tema õrna käe psN. Te»» pale oli meel pla's, aga tema äralörpennd  jõud näis t'ale ühte iseäranis kinnitust ssdsst. Tcms tunicd silmad ci olnud ühtcgit kMM Mge tõmbamast mäest ja ilust kantanud. »U tshUjt, ehk ta küll üks mõtleja mees oli ja »Me ««« veis aastates, kus kujutamine ilsduielc  abcks tuleb, juba enne näitemängu põrmandaü  enna poole oliwad tõmbanud. Tohter pidi ise enesele tunnistama, et wähe nii ilust pcat ja nõnda armast palet näinud oli; tema näujume oli üsna loomulik, siiski oli tema sees Lks nõidlik mägi, mille põhjust tohter kaua aega ci täädnud; inimese olemise tundja tohtri waatcle ei jäänud aga see põhjus mitte marjule; see tuli tema rikkumata loomust, mis selle neiule jume pääle hiilgust ja ilu walas. „Näitab, nagu nüriksite teie, härra tohter, minu valet," rääkis neiu naerotes; „tcic istute nõnda tummalt ja mõttes üksi silmi minu otsa waadates  ja näitate üsna äraunuõtannd vlewad, mis ma teilt küsisin. Wõi on see nii kohutaw, et ma seda mitte kuulda ei tohi? KaS ma ei tohi ühtegi tääda, mis linn minu õnnetuse üle räägib ?" „Mis teie kõigist neist jõlcdaist arwamistesttääda tahate, mis laisklejad tundisad ja edasi rääkiwad? Ma olen praegu selle üle järele mõtlcnud, kui puhtalt teie hing ennast teie näujumcst  wülja näitab, teil on secstpidi rahu ise enesega,  mis puutub see teiste inimeste kohtumõistmine  teise?" „Tcie lähete õige tee päält kõrmsle," wastaS neiu, «teie tahate mind pimestada, kui teie mule ilusaid asju ette räägite. Ja miks see teiste inimeste  kohtumõistmine minu üle ei peaks mitte minusse puutuma? missugune õiglane tüdruk tohib ennast nõnda kõrgcsc üle scltsiiku elu, miile secS ta elab, ülendada, et t'al üks kõik on, mis temast räägitakse? Wsi arwate teie, lisas ta meel tõcttkumalt suure, et ma midagit selle järele ei kust, sest et ma ühest seisusest oles, mida mitte palju ci usaldata? Tunnistage mule, teie peate Mind üsna kergemeelseks?" „Ei, tõeste mitte; ma olen üksipäinis head Leiest kuulnud, neiu Bianetti. teie maitsest ja üksikust  elust ja et teie nii kindla olekuga maailmas seisate, ehk küll teie ka mõne kiusatusele olete wälja pandud. Aga mis pärast tahate otsekohe tääda, mis inimesed teist üt leivad? mina kui tohter ei pea neid nudisid mitte ristamaks?" „Palun teid, härra tohter olge nõnda hea ja ärge piinagc mind mitte nii kaua," hüüdis neiu, „maatce ma loen teie silmadest, et minu üle mitte head ei räägita. Mikspärast jättate mind täädmata olckuse, see on ju mu rahule kardctamam, kui tõsidus ise?" Seda Melust tundis tohter päris tõe olewat; kui pea ei wöinud tema äraolemise ajal mitte üks lobiseja  naeste rahwaS sisse tungida ja seda asja palju pahamiuc neiule ette panna, kui tema ise seda tegema saaks? „Teic tunnete stiilset rohivast," rääkis ta neiu poole pöördes; „B. linn on kaunis suur, aga, sa armas taemas, kui uudis himmuline,  nagu mõni mähikse linna rohivas. See on tõsi, teis olete see kord selle terive linna jutt, selle üle ei pea teie mitte imetlema, eks see kole juhtus seks põhjust ci anna, ja kus ühe asja olemist ja põhjusi mitte fclgeSte ei tüäta, noh saal tehakse mõne sugusid jutlusi. Nõuda peab näituseks  see kinni kaetud valgega mees, keda wõöraS pcu pääl teiega nähti rääkivat js kes ilma kõhklemata  seesamina on, kes seda kurja tegu siin tegi, Lks " „Noh, siis raalige ometi wülja," palus lauljanna suure põue,sulega, «tulge oma mõttega Wülja." „Sce peab üks > — endine tahtja olnud olema, kes teid ühes teises teises linnas Isamaalt. Mustjalast. Juba minewal aastal wõtsiwad  meie kihelkonna rahwas nõuks, omale uut kihelkonna koolimaja ehitada, aga asi oli siiamaale