hirmsamatest lugudest, kuida nemad inimest piinanud ja tapnud, weSkld ja perekohtafl wälja rõöwinud ja maha põletanud, loomast ära ajanud ja igasuguseid kurjategufid teinud oliwad. Rohkem kui ükskord andis jääger oma sõbrale nõuu ette waadata ja ennem Kalmijõele ehk üleS Neuenburgi minna. Aga Justus ei tahtnud sellest midagi kuulda. ,On mind Jumala arm kahjuta kolmkümmend aaõtat läbi soea aitanud, miks peaksin mina rahu aeal hirmuga põgenema?- ütles tema. ,Gi, laske wanat Eeriku-mõldrit surra, kus tema sündinud ja oma elupäiwi ära elanud on.- ?SiiS saatke ometigi Annat kaitsetud paika/ palus jääger. Minu ema oleks rõõmus, kui neitsitit oma kaitse alla wõtta wõiks, kuuni aead rahulisemaks  saamad, künni ülematel korda on läinud, rõöwlisalku  kinni wõtta ehk kaabakaid laiali pillutada.- Mina, mina pian onnt üksi jätma? Nüüd, kus tema wana ja wõlmatn on? Teda, kes mind aitanud ja minu eest muret kanuud, kui mina palju wäetimolin kui tema nüüd on ja iialgi olema saab? Seda ärge pärige iialgi!" ütles Anna. Sellega aga leppifiwad nemad, et üks noor sulane, Komad, keda jääger uStatawaks ja hea meeliseks tunnistas,  teenistusesse wõetud sai. JuStus wõis töö juures abi saada, ja sel kardetawal aeal oli teda julgem karjaga wälja saata, kui Annat. Ka andis Justus luba, et jääger kaks mehe peale õppetatnd koera tõi, keS pea neiu juure harjufiwad. ennast kellezist muust sööta ega puudutada  lasknud, tema sõna tõrkumata kuulsiwad ja ikka tema kaasas oliwad, kui majast wälja läks, nagu olekstwad nemad  jäägri iseäralist mõtet teadnud. Ka möldre waua püsst parandas jääger ära ja Annale tõi tema ühe kergema, millega tema pea niisama osawast laskma õppis, nagu wibu-püsstga, mida onu temale enne teinud oli. Wana Justus oli selle kõigiga rahul, naeratas aga noorte inimeste sõea-agaruse üle ja ütles: ,Jääme trumviks ja kindlaks palwes, siis saab Issand üht müüri meie ümber ehitama, mille üle ükski rööwel ei pease ja mille ligi ükski tulepanija tulla ei tohi." Ja tõeSte, kes neid tuliseid,  taewa poole tõuswaid palweid kuulis, millega wanake omakseid õnnistas ja Jumala kaitsuse alla andis, see pidi omas südames kindlaks saama ja nenda see tuli, et wana metsa-weski rahwas pääw paawa körwa oma teed käistwad ja öö öö kõrwa rahuga puhkasiwad, ilma hirmuta ja mureta. » « Nenda tuli suwi aastal i 656. Wana JustuS oli juba kõige talwe põdur olnud, nüüd oli tema juba mõne aea sängis maas. Seal tuli ühel oh tal pois Konrad karjaga waremiue koju kui muidu. Kahwatanud nänga ja wärisewa  liikmetega tallitas tema loomi lautas ära, pani õuewärawa  kinni, läks Anna juure kööki ja ütles madala kartliku healega: öösel tuleb waenlane meie kallale, neitsit!" „Kust see sõnum tuleb?" küsis Anna kohkudes. „Kui mina Tammemäel karjaga olin, jooksis punakas siga kaugele teiste ette „Meisterni" kaljuni. Mina laksin järel ja kuulsin alt koredaid meeste healesi. Ligemale ei julgenud mina minna, läksin ilma siata tagasi ja mõtlesin, et tema ise tagasi tuleb. Weel ei olnud mina kaugele jõudnud, kui keegi minule käega näitas, et seisma pidin jääma. Mina oleksin hirmu pärast kisendanud, .aga see mees tema oli weel noor pidas minu suu kinni ja ütles: «Kas oled Eriku weSkilt?" wastasin mina. „MiS sinu peremehe nimi on?" „Justus Bullinger." ,Kes on weel Teie majaS?" ,Anna." ütlesin mina. Unna? mitte Eewa? mina arwasin. tema nimi oleks Eewa, aga mina wõin eksida, siis Anna Wild" ütles tema, „see on õige. Niiüd rutta, et koju saad ja ütle oma leiwawanewatele, nemad piawad sel ööl walwama,  sel ööl tuleb kõik salk Eeriku meskile rööwima ja põletama, nii tõest kui minu nimi Eeorg Wild on ja mina Eewa Sina ütled Anna? Wildi poeg Kalwlst olen. Nemad piawad põgenema ehk teisiti abi otsima." Sellega läks noor mees jälle kalju alla; mina aga ruttasin  karjaga koju nii usinast kui wõisin, ja mis nüüd, neitsit?" Anna mõtles natuke järel ja ütles siis: Onu on raskest haige maas, põgenemise peale ei ole mõteldagi. Wärawaid pakkudega kinni panna ei aita ka ühtigi, nemad pistawad wana puumaja põlema. Pane siis wäraw kinni nagu muidugi ; mina lasen koerad lahti ja lasen neid katustel walwata. Sina aga jookse nii ruttu kui jalad kannawad Neuenburgi Mossi, jääger Seifriedi juure ja ütle temale, tema piab niipalju meestega, kui rutuga kokku saab, meile appi tulema. KaS loodad jõudma, Konrad?- Jumalaga abiga-, wastas Konrad, jooksta mina jo oSkan.- „Olgu nenda, onu saab oma palwe-käsi üles tõstma, mina oma uue püssiga treppi kaitseda, künni abi tuleb. Jumal saab aitama, aga ruttamisi on waja!- ütles Anna ja juba enne kui tema lõpetanud, oli pois tuast wäljas ja ruttas trepist alla. p Georg Wild!" hüüdis Anna, kui tema ükfi oli, Georg Wild! kas piaks see minu kadunud wend olema? Ja wist, tema see on; miks oleks tema seda meile muidu teada lasknud anda?" Mõte wenna peale, et tema weel elas, et tema neile weel sõnumit saatnud, neile head soowis,  liigutas nii neiu meelt, et tema kõik hirmuunustas, pea rõõmsa südamega onu sängi ette astus ja temale sõnumit ja oma korraldamist kardetawa asja wasta rääkis. Justus oli sügawalt liigutud. Anna korraldamist  pidas tema õigeks, ütles aga, et tema ka wõideldes palwet teha wõida; oma kehaga tahta tema oma armast last trepi peal katta. Kui aga üles tõuSta katsus, langes tema seljiti sängi peale tagasi, ei saanud pea jälle hinge tagasi ega wõiuud ennast nõdruses liigutada. Issand on minu jõudu wõtnud, ainult tema jõudus pian mina weel elama/ hüüdis wanake, siis Sina Issand, minu kalju, minu jõud, minu kindel linn, minu Jumal, kelle peale mina loodan!" Siis käskis tema Annat kõiki akna-luukifi kinni panna, et midagi walgust läbi ei paistaks,  ainult tuas, ülewal kitsa trepi körwas pidiwad kaks peergu põlema, et Anna selgest näha ja õiete sihtida wõiks, ja sits oma kuuli-pütsiga ülewal järsku, kitsa trepi peal aset wõtma, ka arwas tema paremaks, koeri ülewale tulla ja oma körwas seista lasta. Wapper neitsit walmistas kõik nenda, kuida onu seadnud  oli; siis jäi tema walmis püssiga ja koertega ülewal trepi peal seisma. Tua ukse jättis Anna nii palju lahti, et onu palweid kuulda ja neist kinnitust ja julgust saada wõis. Nenda läksiwad üks, kaks, kolm,, neli tundi mööda; wana seina kell oli juba kaksteistkümmend löönud. Oli Konrad ruttu jooksnud ja kui temale midagi äpardust juhtunud ei olnud, siis wõis abi õigel aea! senna jõuda. Järsku hakkafiwad koerad rahutumaks jääma, urisema ja ennast raputama; nemad kikitasiwad körwu, silmad hakkafiwad  põlema, hambad kirisesiwad ja Anna ei suutnud neid enam oma waikse healega soigutada. Nüüd kuulis tema ka, kuida wäraw kange jõuga, aga siiski wõimalikult tasa tabadest tõstetud sai, kuida hulk mehi katus-tee peale astus, ja juba seifis üks kaetud näuga kuju all, trepi peal ja teised tungisiwad, teda edasi lükates, järel. Anna waatas kindla silmaga kaetud kuju poole trepi peal pani püssi palgesse ja tahtis lahti tõmmata, kui kuju, otse kui oleks temal juba kuul rindus, tagasi tuikus ja nagu surma walus karjus: minu naene! See on minu naese waim! Tagasi kõik! Põrgu on meie wasta lahti lastud! Tagasi kõik!" sellega kukkus tema seljiti trepist alla. Koerad, keda nüüd keegi kinni ei pidanud, kargafiwad üle langenud keha lähema rööwli peale, kuna selsamal silmapilgul wäljaspoolt jääger ühe salgu soldatidega  tuli ja kõik rööwled wangi wöttis. Segadus ja kära oliwad rääkimata suured, ainult Anna oli rahuline. Kui tema nägi, et kaetud näuga mees liigutamata maha jäi, julges tema ligemale astuda ja järel waadata, kas rööwel juba surnud wõi kas teda weel aidata wõiks. Kui Anna tasakest! tema külge puudutas,  käis wärin rööwli kehast läbi. Anna wõttis esiteks paljast lühikest mõeka rööwli käest, mida tema kokkukiStud rufikaS kinni pidas, wiis kõrwale ja wõttis siis nahkse katte tema näu ja õlade pealt. See oli üks 30 künni 60 aastane mees, toore tigeda näuga. Kui Annat nägi, siis karjus tema uueste: »Ewa! naene, kaS tuled mind wõllasse wiima, et mina Eeriku weski peale tulin? Kaua olen mina selle wasta pannud, kui mina Sinu onut ka iialgi ei sallinud: aga nemad olekfiwad mind tapnud, oleksin mina seda tegemata jätnud, ja Sind siin leida ei tulnud minul uneski meele. Et Sina siin oleksid, mind wõllaSse wiima, seda ei oleks mina mõtelnud! karjuS tema kohkudes. Mina olen ainult siin Teid aitama; ütelge aga, mis mina teha wõin/ wastas Anna. ,Siin ei ole ühtigi enam aidata; minu kaelaluu on murtud, nüüd pean surema, seal ei aita keegi, kui aga kurat üksi/ karjuS rööwel, kätega ja jalgadega oma ümber lüies kuna weri suust jookfiS, ' Sel silmapilgu! aStus jääger nende juure. Müüd on nemad kõik kinni siutud, kõik kümme; arwan et kõik salk meie kaeS on!- hüüdis tema agarast. ,Seal on jo weel üks; oled Sina seda langema pannud, kangelase neitsit? ,Seda on Issand langema pannud/ ütleS Anna. „ LaSke teda siin surra, mina palun Teid; laõke teda üleS wiia onu juure, temal on waimulikku manitsemist rohkem tarwis kui midagi muud; oh kui wäga tarwiSl- Jääger kutsus mõned mehed, keS surma-haiget hirmsast ägawat üles kandma hakkasiwad, kuna Anna nende eeS üles läks, onule mõned sõnad rääkis ja tema sängi ette õlgedest aset tegi. Selle aseme peale pandi surijat maha; Anna aga ütles jäägrile tasa: xOn Konrad Teile rääkinud,  kuida kõik tuli?- ? Ühtigi ei ole tema rääkinud; meil ei olnud sõnadeks aega/ wastas jääger. Meile oli teatust antud, ja kui kõik ei eksita, siis oli sõnumisaatja  minu wend Georg. Kas ei wõiks teda mitte selle heateu eest seia jätta, kui teised rööwlid kohtusse wiidud saamad? palus Anna. Jääger mõtles natuke järel ja küsis siis: pKas tunneksite teda teiste seast ära?- Mina mitte, aga Konrad tunneb sõnumi-saatjat, kui tema kinnistutud  rööwlite seas on/ kinnitas Anna. ,Tema ei ole seal/ ütleS Konrad, kes just sisse astus, „mina wõtfin teda kohe wasta ja wiifin lauta, kui tulime.- ,Siis laske teda senna jääda, künni teised ära wiidud on; siis on wähem tüli/ ütles jääger. »Pärast kuulame tema aSja läbi.- Surija jõudis ruttu otsale. Üleskaudmiue oli temale wäga palju walu teinud, hirmsad needmised, walu-kisa ja weri woolasiwad tema suust, kuna wiimane jõud kaduma hakkas. »Sina pead surema/ maanitses mölder; „kaõ Sina et taha mitte Issandalt armu paluda, et Tema weel wiimasel tunnil Sinu peale halastaks ja Sind taewasfe  wõtakS?" asi on otsas, nüüd lähen otse põrgusse; teist ei ole mina iialgi ootanud, aga siiski, kui mina oma naest jälle nägin, nii kena ja puhas, sellest aeast tunnen midagi muud; mina tahaksin ümber pöörata põrgu teest/ õhkaS surija korisewa healega. ,See ei ole mitte Sinu naene, see on Sinu tütar, keda tema surres minule jättis. Sinu naene on aga weel surmas Sinu peale mõtelnud ja et Sina ümber pööraksid ja tema juure taewasfe saaksid/ ütles lustus. ,Oleksite Teie mind ennemini teistega ühes wõllas surra lasknud, fiis olekfiwad minu patud juba siin tasutud olnud ja minul ei oleks ehk tarwis olnud põrgusse minnal ägaS rööwel. ,Oma pattust ei wõi keegi tasuda, ei ka kahekümne wõllaga,  hüüdis luStuS, »see on ainult lesuse Khristuse arm, mis meid hukatusest lunastada wõib. Mõtle kurjategija  peale ristis, kes wiimasel tunnil ümber pööris, ja kellele Õnnistegija ütles: „Täna pead Sina minuga Paradifis olema." »Sis tehke Teie minu eest palwet, mina ei wõi mitte/ ägises rööwel ja püüdis wiimse jõuga käsi risti panna. Kuna kõik põlwili maaS oliwad ja JustuS tungiwalt, tuliselt suria patuse eest palwet Issanda poole saatis ja 'vaese hinge eest wõitles, iahkuS see hing oma ilmalisest kojast kuhu ? Jumala arm üksi wõib seda teada. Meie teame ainult, et Tema ütelnud on: ,Kul sinu patt ka weripunane oleks, peab see siiski lumiwalgeks saama, ja kus patt on wägewaks saanud, seal on ometigi arm weel palju wägewamaks saanud. Kui kõik möödas oli, kattis jääger ühe waeba surnukeha  üle, JuStust kandis tema aga õrnast wälja ja sängita?  teda kui oma lihalist isa ühe aseme peale, mida Anna walmistanud, sest wanake oli kõige liikumise ja liigutuse  läbi koguni wõimatumakS jäänud. Wast fiis, kui Anna temale mõned tilgad omatehtud heast marjawiinast annud, toibus tema jälle ja ütles: »Oö jõuab usinaste, minu teekond on pea lõpetatud, juba paistab eesmärk filmi." Ei weel nii ruttu, mölder/ ütles jääger Seifried; »enne peate minule weel üht palwet täitma." (3Lrg tuleb.) Aos-W-°W - 2-1° 1537. Trüttwd Li ll df° r s' tp ar j t -t. juurt- j° kuluga. oezoooo v ooosoo Selly mõisa »«- wtsl-iueski -« Juuru kihelkondas saab Jtiripääwast 1887 rendi Mle antud. Tahtjad tulgu kaupa tegema Ohekotso mõisa, Rappla kihelkondas. ooooos o 000000 Ka?s head — on ät!a müia.WJärel küsida, wakshalli taga Mii»a mõisas saab 1. Paastu-kuu päämal 1887 WW 7S piima lehma wälja renditud. Teadaandmised. SSSSSSSOOSSSSSS Üks korrapäraline kellel head tunnistused on, wõib maal üks teenistuse koht saada. Järel küsida Doompääl, Baron Meyendorfft majas, 2 treppi kõrgel SSSSSSOGSSSSSSS on wälja rentida. 300 rubl. koutsioni flsse maksa. ligemat teadust saab Karli-kiriku juures Tolli majaS, kortel Nr. 3, wõi Risti-mõisas. hobuste kaswatajatele antakse selle läbi teada, et t. Avrilkl  / lift kaks Tori sugu -täkku Wiljandt mõisaS saamad olema. Wtljandi mõisa walitsus.