awalda sõna „seaduS" mitte enam, kui ülemal, ühte üksikut seaduseandja mõtet ehk tahtmist, maid nende üksikute mõtete ehk tahtmiste kogu. Neid seadusi tähelepanneS leiame meie, et nad mitmete jagudesse jagunewad. Kõige tähtsamad neist seaduse ja õiguse õppijale on järgmised: riigi-seaduS; kiriku-seadus; kodanikulik- ehk tsiwiil-seaduS, teda nimetatakse ka era- ehk priwaat-seadusekS; trahwi- ehk kriminaal-seadus;  rahwaSte-seadus; kauba-, wekslite  ja mere-seaduS; peale selle meel: loomulineseaduS  ja poositiiw-seadus, mis sedasama tähendab,  kui tsiwiil-seadus; harjumise-seadus. Nende seaduste kõrwal, kes oma sisu ja iseloomu poolest ikka üksikute seadusliku lausete kogu tähendawad, on meel palju tõisi seadusi, kes ühe tähtsa inimliku tegewuse kohta, näit. sõapidamise, walitsuse toimendamise,  ehitamise, jahipidamise j. n. e. kohta käiwad,  aga need seadused on enamiste suuremad peatükid  eespool nimetatud seadustest. Kõike neid siin ülesarwatud seadusi lähemalt tähelepanna, wiiks meid liig kaugele ettewõetud sihist, ilma et asi ometi täiesti ära seletud saaks. Muud kui loomulise- ja poositiiw-seaduse üle tahan siin mõne sõna weel rääkida. Poliitika ringwaatus. Wenemaalt. Kuda „Walitsuse Teadustaja" kuulutab, on Keiserlikud Majesteedid oma Kõrge laste ja mitme suure ülemate saadetusel 16. Augustil Kopenhagenisse  ära reisinud. Kõige Wene rahwa õnnesoowid  oliwad meie armastatud Keisri paari sellel reisil saatmas, ning jõuudsiwad nemad <5. päeva reisi järele õnnelikult Kopenhageni, kus neid Daani kuningas, meie Keisri äi, suure lahkusega ja sõbrusega wasta võttis. See Majesteetide reis on kahelt poolt kui vaigistuse ja rahu märk tähtjas. Majesteedid on wõimaliku olema leidnud, mõni aeg kottu ara viibida. Sellest Võib õigusega arwata, et Wenemaa seespidine elu ja olu, mis nihilismuS omal ajal rikkuda püüdis, ühtelugu  rahulise rööpedesse tagasi pöörab, ja seespidise rahu rikkumist ning seaduse üleastumist enam karta ei ole. Sellesama õigusega aga Võime meie ka sellest reisist kindlat lootust leida, et Euroopa üleüldine rahu, nõnda palju kui siin Wenemaa peale tuleb waadata, lähemaks tulevikuks täitsa kindel on, mis meie väljamaa  ajalehtede kisa meele tuletates mitte tähendamata ei wõi jätta. Küll on Saksamaa lehed, keS muidu heameelega oma lugejatele Wenemaalt kõiksugu nihiliSmuse  hirmu-lugustd armastasiwad jutustada, selle asja poolest palju taltsamaks jäenud, sest et neil sarnaste  sõnumete tooomiseks enam vähemat asja ei olnud,  vaid nad neist Vaikima pidiwad, aga siiski on sagedad tähendused väljamaa ajakirjanduse poolt, Wene wäesalkade kogumisest Poola piirel ja Preisi wäesuurendamisest  ida poolsel Saksa rajal, mõlemate riigi rahwa vahel oma jagu umbusaldust ja kartust sigitanud.  See algaw rahutuse tundmus võis Prantsuse sõjaministri ringreisi ja Saksa ajakirjanduse käreda ähwardawa  tooni läbi Prantsusemaa waSta weel üksneS suurendatud saada. Aga ometegi oli see äritus ja hirmutus meie arwates ennegi ajutine, mis ruttu mööda läks. Berliinist on juba jälle ametlikud vaigistamise healed kuulda, ning meie Keisri ja tema Kõrge perekonna  teekäigul wõib üksnes see rõõmustav mõjudus olla, et vähemalt mõneks ajaks kõik ähvardavad pilved  poliitika taevast peletab. Saksamaalt tulevad kuulu - sõnumed, nagu saaks Saksa keiser ka tänavu Wene Zaariga kokku tulema ja nimelt Swinemündes. Wõimalik võiks see küll olla, aga selle kohased ametlikud ja ustavad sõnumed  puuduvad. Prantsusemaalt. Graaf Chambord, kes kaua aega tõbewoodis lamas, on surnud ja temaga viimane Bourbonide võsu hauda langenud. Kadunud graaf Chambordil oli oma suguvõsa seast kõige lähem õigus Prantsuse trooni peale, aga iialgi ei katsunud ta seda wäewõimusega kätte saada. Ta armastas rahu, elas vagusi oma Frohsdorsi lossis ning oli oma ümberkauduse  rahvale kui suur heategeja tuttav. Tema troonipärimise  õiguS saab nüüd parast tema surma Orleani sugukonna kätte langema, kelle pea graaf Pariis on. Et see vabatriiki võiks kautada ja kuningriiki jälle jalule seadida, ei taha Prantsusemaal palju uskujaid leida. Anna mi sõjas on Prantslased tänini õnnelikumad olnud, kui keegi teadis ette arwata. Peale mitme weiksemate lahingute on nüüd ka pealinn Hnv Prantslaste kätte langenud, nõnda et sõda peagi saab lõpetatud olema, kui Hiinaga uut tüli ei peaks tulema, mis aga wäga karta on, sest mõned Hiina korrapäralised  wäesalgad on ilma et Hiina poolt Prantsuse walitsuse awalikult sõda oleks kuulutatud  Annamlastega  ühes sõdinud, mis Prantsiased wift mitte naljalt  ei saa andeks andma. Rahutingimised on juba Hue linnas Annami poolt ette pantud. Nende järele saab Annami riik Prantslaste ülemwalitsuse alla, peab sõjakulud kandma, oma wäe Tonkinist tagasi kutsuma ja tema ühe Prantsuse kindrali käsu alla andma, kes nendega sealsest lohedest mereröõwlid aitab ara häwitada.  Kui kõik nõnda läheb, siis on Prantslased Annamis peremehed, kelle tahtmise ja juhatuse järele kõik asjad peawad minema. Hispaaniamaal on mässamine, mis suureks ähwardas minna, lõppenud. Kuningas on oma ringreisil  igas maakonnas käinud, kus mässamise waim oma pead katsus tõsta. Igal pool on kuningat suure rõõmuga teretatud ja wasta wõetud, nõnda et mässamisele  kihutajad täitsa häbisse on jäenud. Kõned, mis kuningas mitmel pool wäe ülentatele ja ohwitseridelr  pidas, on temale igas Paigas palju sõpru juure sigitanud, kes kindlaste tema poole hoiawad. Ka sõnum, mis kord liikus, et kõik ministrid ameti saada maha panema, on tühjaks tunnistatud, ning nõnda wõis kuningas Alfons oma ettmääratud ringreisi töistesse Euroopa riikidesse takistamata ette wõtta. Sellel ringreisil arwatakse suur poliitikaline tähendus põhjuseks  olewat, sest Hispaania kuningal olla nõuu Saksa- Austria-Jtaalia ühendusesse astuda, mille kordasaatmiseks  ta reisi olla ette wõtnud, et omal teekonnal eeltähendatud  kolme riigi walitsejatega kokku saaks ja asja küpseks teeks. Läheb asi tõeks, siis on Eüroopa üleüldine  rahu jällegi tüki kindlam ja tugewam. Itaaliast. Weel ei ole kõik rusuhunikud ja aherwared sealt paigast ära koristatud, kus enne wiimast  Jskhia saare hirmsat maawärisemist õitsew Kasamicciola  linn seisis, weel ei ole selge aru käes, kui palju wiimane õnnetus kahju on teinud ning kui mitu inimest oma elu seal juures kautanud, aga juba peetakse  agaralt nõuu, kuda ära häwitatud paigad jälle wõiksiwad ülesse saada ehitatud. Et sealsamas kohas, kus enne Kasamicciola, Forio ja Laceo Ameno seifiwad,  peagi uute linnade ja külade asutamise ja ehitamisega alustpst iehakse, ei ole enam sugugi kahtlane, kuid ainus küsimus seal juures on see, mis peab tegema, et edesptdi enam sarnast õnnetusi ei wõi juhtuda? Ehituse ministri Genela juhatusel on üks kommission kokku astunud, nõuu pidama, kuda ja mäherduse  plaani järele uued majad peawad ehitatud saama. Kommission tegi ühel healel otsuseks, et majade ehita- miseks edespidi üksnes puud ja rauda tohib tarwitada. Tähtjas on see, et mitmed wõerad, kes Kasamiceiolas 'terwise wett pruukimas olimad ja paljalt õnnekorral surmast peasiwad, juba nüüd jälle Kasamicciolasse tagasi pöörawad ja seal kergelt ehitatud puust kuurides aset wõtawad. Kuninga, ehituse ministri Genela ning soldatite kiitus, kes pärast maawärisemist õnnetumatele wahwaste abiks oliwad, heliseb igaühe suus. Egiptuses on koolera peaaegu üsna lõppenud, ning seega kartus, et ta Eüroopasse wõiks weetud saada, wähenenud. Sellegipärast jäewad kõik seadused, mis koolera wasta antud, esiteks weel maksma. Omalt maalt. Wiljandist. Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi poolt asutatud põllu-, käsitöö- ja koduloomade näitus on möödas. Iga hakatus on raske, selleparast  pole imeks panna, kui iga näituse asutaja südames see arglik mõte 'liikus: ei tea, kudas ta peaks korda minema. Peale iga muu takistuse ja raskuse, mis niisugusel esimesel katsel ara on wõita, tuliwad Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsil tanuwu meel iseäraneS kaks asja karta: mitmel pool liikuw elajate põrna ja muhu tõbi ning alalised sajused ilmad; mõlemad wõistwad näituse nurja ajada. Elajate tõbi kadus õnneks aegsaste ära, aga wihma sadu kestis edasi, kuni päew enne näitust weel seda suuremaks näitas minewat. Aga waata, esimesel näituse päewal 20. Augustit oli ilus ilm, mis nagu tellimise järele kuni kõige näituse ajani kestis. Näitusest  enesest peame tunnistama, et ta kõigiti param korda läks, kui selts seda omast esimesest asutusest julges loota. Mitte üksnes näituse asju ei olnud rohkeste kokku toodud, waid ka linna- ja maarahwa osawõtmine oli rohke.. Näitust alustas seltsi president  herra P. Ainson laupäewal Augustil lühikese kõnega. Kõneleja näitas, et wana arwamme, et igamees juba sellepärast osaw põllumees wõida olla, et tema isa see olnud, uuemal ajal kaduma hakkab, sest et meie-aegsed põllumehed rohkem ja rohkem aru hakawad saama, et üksnes see tubli põllumees wõib alla, kellel selleks tarwilised teadused ei puudu. Ilma tähendatud teadusteta ei olla meie päiwil kellegil wõimalik oma põlluharimist ja karjakaswatamist  nõnda toimetada, nagu seda aeg ja asi nõuuab. Kui siis teadusi tarwis, siis pidada neid antama. Meie praegused koolid, nimelt rahwa koolid, olla aga weel niisugusel järgel, et nemad selle asja poolest Põllumehele midagi ehk enam kui liig wähe pakkuwat. Sellepärast olla näituste eesmärk ja kohus siin appi tulla, õpetust ja äratust anda. Et nüüd meie põllumeeste seltsid ja nendest asutatud näitused praegu, kus meil weikese põllumeestel põllumeeste koolid puuduwad ainsad paigad on, kus üks põllupidaja  töiselt midagi wõib õppida, sellepärast on siis ka iga truu isamaa ja riigi kodaniku kohus põllumeeste  seltsa ja neist asutatud näitusi tuetada ja edendata. Põlluharimine ja karjakaswatamine on ka ühtlasi riigi alus ja põhi; sest ajalugu õpetab meile juba kõige wanemaft ajast saadik, et üksnes need riigid ja rahwad wõiwad heale elujärjele jõuuda ja õitseda, kes põlluharimise ja karjakaswatamise eest hoolt kannawad, neid edendawad ja parandawad. Põlluharimist ja karja kaswatamist edendawad aga nimelt meil praegu kõige pealt põllumeeste seltsid ja näitused. Sellepärast: kes põllumeeste seltsa ja näitusi ei edenda ega tueta, ehk neid weel koguni takistab, ühel ehk töisel wiisel nende wasta töötab, see ei ole mitte üksnes meie seltside wastaline, waid ta on ka kõige rahwa edenemise ja hea käekäigu ta on ühtlasi ka riigi wastaline. Ka Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi poolt praegu elusse kutsutud näitus on omale eesmärgiks ja otstarbeks seadnud, meie põlluharimist ja karja kaswatamist ning talurahwa käsitööd edendata, kui ka see esimene näitus, nagu iga tõinegi esimene asutus, mitte kõigite nõnda täieline ei wõi olla, nagu ta olema peaks. Et aga nii heaste meie selts, kui ka see näitus, üksnes meie armuliste Wene walitsejate armu hoolel on wõinud elusse ärkada, sellepärast ei wõi meie oma näitust mitte õigem alustada,  kui meie püha Keisri-lauluga. Umbes nõnda kõneleja. Mütsid lindasiwad peast ja muusika mänguga ühes kostis iga koosoleja suust taewa poole: „lumal Keisrit kaitse sa!" Näitus oli alustatud. Nagu juba ööltud, oli see esimene Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi poolt asutatud näitus, sellepärast  ei wõi imekspanna, et ta mõnesgi asjas puudulik  oli. Aga mis mõnes paigas puudus, seda wõis töises paigas seda rohkem leida. Hobusid oli töiste elajate jauskondade peale waadates kõige rohkem näitusele toodud, üle kõige 41 tükki, nende seas palju wäga häid hobusid, iseäranes Holftri wallast, kust ülepea rohkem hobusid oli toodud, kui kusagiltki töisest wallast. Siin juures ilmus rõõmustav? nähtawus,  et mitte üksnes weikese, waid ka suure põllupidajad  ning linna kodanikud hobusid oliwad näitusele saatnud. Kurielajaid ja puduloomi oli palju wähem, ülepea 5 pulli, 7 piima lehma, 10 mullikast, 1 wasikas,  2 lammast ja 1 koer. Karja-, aia- ja põlluproduktisi  oli kaunis rohkeste näha. Naesterahwa käsitöö jauskond aga pani iga waatajat imestama. Iga seltsi käsitöösid oli nõnda palju näitusele toodud, kui neid waewalt kusagil mujal näitusel wõib kooS olla olnud. Tänuwusel Wiljandi Eesti Põllumeeste Seltsi näitusel on meie Eesti naesterahwas rõõmustawal  wiisil ülesse tunnistanud, kui osawad ja wirgad nad kõiksugu käsitööde walmistamises on. Ehk meil siin küll mitte õpinud meistrite tööd ees ei seisnud, waid tööd, mis talu neiud ja noorikud ise oma wälja arwamise ja proowimise järele puuduliste riistade waral oliwad walmistanud, siiski peab iga erapooletu tunnistama, et wäga mitmed kudumise ja kedramise tööd, nagu lõng, mitmet seltsi riie, tekid j. n. e. kõigite täit kiitust ära teenisiwad, mis neile ka iga ühe poolt osaks sai. Meie lõpetame tänaseks oma aruande ja läheme tnlewa kord edasi, millal ka auuhindade mõistjate ja saajate nimed nimetame. Wiljandi Eesti Põllumeeste Selts palus omal ajal ühe trükikoja asutuseks luba. See tähendatud  luba on nüüd tulnud, ning wõib Wiljandi Eesti Põllumeeste Selts praegu igatahes omas majas uut trükikoda asutada, mis Wändra mehe J. Jürgenstein'i  wastutamise all seisab. Selle teatuse on Saksa keele lehed juba Liiwimaa kubermangu zeitungi järele ennemalt toonud. Nende sõnume sekka on aga, meie ei tea mis läbi, üks eksitus juhtunud. Nemad teatawad,  et tähendatud uue trükikoja wastutaja Sakala redaktor Jürgenstein olewat. See pole mitte õige;