Sakala .U g. Wüjandis, 9. Märtsikuu psiewal 188Z> V,. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wüljaandjad C. R. Jakobsoni pärijad. Meie naesterahwa haridus. I. aastase Sakala 39 sees seisis üks kõne „ EeSti tütarde haridus", ära trükitud, mida proua Johannson-Pärna Tartus Eesti Kirjameeste Seltsis pidanud. Tähendatud kõne näitas, kui wiletsas  olekus meie tütarlaste koolitamine ja haridus praegu seisab ning püüdis rahwast äratada, oma tütarde harimise eest rohkemal mõõdul ja õigemal wiisil hoolt kandma. See kõne, mis üksnes head soowis ja head püüdis, on mitmel pool wõõriti mõistetult paksu werd sünnitanud, nagu seda Eesti Postimehes ja hiljem ka Wirulases awaldatud wastused  näitawad. Nende wastuste õiendamine oleks küll õiguse poolest auustatud kõne pidaja asi olewat, mis tema ka lootuse järele saab tegema, aga et Eesti Postimehes ära trükitud wastuses nimelt ööltud  on: „Teie kõnes olete küll komistanud ja „ Sakalat" tema kangelasest rajatud sihist weidi wiltu wedanud", sellepärast ning et asi tähtsalt meie rahwasse puutub ei wõi ka meie temast mait olles mööda minna, maid peame asja peale pitkemalt wastust andma ja seletust tegema. Kui tähtjas tütarlaste haridus perekonna elu ja seega terme rahwa kohta on, sellest ei taha meie siin paigas pitkemalt arutama hakata; sellest on Eesti ajakirjanduses sagedaste räägitud ning saab ja peab edespidi meel seda sagedam räägitama. Seda on tarwis, et rahwas tema tulu ja tarwitust rohkem ära hakkaks tundma ja teda taga nõuudma. Eesti Postimehes ja Wirulases awaldatud kirjades on see mõte peidul, nagu oleks meie tütarlaste haridus  juba sellel järjel, et praeguse aja tingimiste  all rohkemat ei wõi nõuuda, ning nagu oleks see laimdus, kui seda puuduliku leitakse olewat ja neid puudusi awaldatakse ning neile paranemist soowitakse. See ei ole õige; see on iseenese pettus. Endisel ajal, kus meil kihelkonna koolid puudusiwad, suurem osa meesterahwast ka ilma wallakooli õpetuseta ülesse kaswis, wõis rahwas oma naesterahwa hariduse järjega rahul olla, sest ta seisis nõndasama kõrgel ehk madalal astmel kui meesterahwa oma. Siis ei nõuudnud meesterahwas oma perenaeselt muud, kui et ta tugew töö inimene oli, riiet walmistada ja tuld paja alla teha mõistis. Sellest oli küllalt. Elu tarwitused tingimised oliwad kõigiti selle järele, et enam nõuuda ei mõistetud ega wõidud. Aga lugu ei jäenud mitte nõnda. Meile asusiwad igale poole wallakoolid, kus poiss- ja tütarlapsed  ühel Mõedul õpetust saiwad. Mõlemate haridus  seisis ühel järjel, ning weel ei tuntud tarwitust tütarlaste haridusest iseäranes rääkida. Aga ajajooksul  edenes rahwa elukord weel rohkem, sest peale wabaks saamist wabastas Wene keisrite arm Eesti rahwast enam ja enam pärisorjuse järele jäenud wangistuse kütketest; teuorjus hakas kaduma, raharent  asuS asemele, kogukonna kohus ja walitsus peasis  mõisa walitsuse wõimuse alt ning sai uue kogukonna  seadusega rahwa oma asjaks; talukohti hakati päriseks müüma j. n. e. j. n. e. Kuda rahwa ihuliku,  wälimise elu wabadust edendati ja laiendati, nõnda edenes ja paranes ka rahwa waimu wabadus taga järele ja haridus ülenes tähtsalt. Ikka enam ja enam tuli peale walla koolide kihelkonna koolisi juure, nõnda et praegu arwa mõnda kihelkonda leida on, kuS kihelkonna kool puudub, mõnes paigus on neid koguni enam kui üks. Kihelkonna koolid asutati  üksnes poisslaste tarwis, kus nad peale walla kooli laiemat õpetust tzidiwad leidma. Ja selleks, see on, poisslaste koolideks on kõik meie kihelkonna koolid täna päewani jäenud. Suurem osa meie kihelkonna koolide kaswandtkudest on pärisperemeeste pojad, mis ka töisite ei wöigi olla. Pärisperemehel, kes teüorjusest ja raha rendlst wabaSLatud, oli oma suurtest wölgadest ja maksudest hoolimata siiski wäsimata  töö ja hoole waral lõige ennemalt wõimalik, oma pojale rohkemat ja ülAnat waimu haridust pakkuda,  kui töistel, sest temal oli wähemalt parama tulewiku lootus, mis töistel mõisa kulles kinni seisjatel puudus. Esialgu oli ka siin lugu see, et iga pärisperemees oma poega selleks koolitas, et ta midagit  paramat wõiks ette wötta, kui alatumat talu Lööd Leha. Aga seal sigenesiwad meile Aleksander 11. armust Eesti Põllumeeste seltsid. Need teadsiwad ühel ja töisel teel asja sinna maale ajada, et rahwas, kõige pealt pärisperemehed, aru hakkasiwad saama, et nende haritud pojad mitte üksnes seega rahwa üliüldises edenemises abiks ei wõi olla, et nad talupoja  seisusest muu seisuste ja ametitesse wälja asluwad, waid et nad seda nimelt siis wõiwad teha, kui nad tühja „ alatumat talutööd ega seisust halwaks ei pane", waid kui peremehed oma auusa talu seisuse sisse jäewad. Nõnda on siis tulnud, et meie kihelkonna  koolid iga aasta sadandete kaupa oma kaswankikusi  otse teed talurahwa seisusesse tagasi saadawad.  Mõned kihelkonna koolide kaswandikud, kui ka mujal koolides õppijad Eesti kännust kaswanud pojad lähwad küll omas õppimises sagedaste kuni ülikoolini edasi, mis ainult kiiduwäärt on, aga nagu ööltud, suurem osa pöörab neist äratatud ja teritatud mõistusega  talu seisusesse tagasi. Oliwad nende wanemad juba töö ja hoolewaral omad kohad ära ostnud ja mõisast olgu ka wõlgadega wabaks teinud, siis käiwad nende pojad sedasama teed seda südimalt edasi, mis nõndasama kiiduwäärt on. Ka jõuuakamad  rendi peremehed on siin ja seal oma lastega nõndasamuti teinud. Selle kõige läbi on meile tähtjas  osa noori taluperemehi juure siginenud, kes oma mõistuse ja hariduse poolest palju ülemal seisawad, kui nende kütkestatud esiwanemad. Niisugused haritud  taluperemehed tahawad aga kui haritud inimesed elada; neil on loomulikul wiisil oma perekondlise elu puhtuse ja maja talituse kohta oma kohatised suuremad nõuudmised, kui nende esiwanematel. Neid nõuudmisi ja tarwitusi peawad nende perenaised täitma. Need aga jöuudwad ja wõiwad seda üksnes nõnda kaugelt, kui neil selleks haridust on. Kudas on aga meie neiudega, tulemase perenaiste hariduse ja selle käiguga lugu? On see nõndasama loomulikult  edenenud, kui meesterahwa haridus? On mõlemate  haridus nõndasama ühel järjel ja kaalul, nagu enne? Need on tähtjad küsimused, mille kostus asjale selgust ja seletust wõib anda. Waatame järele. Kui meil mustal minewikul koolisi sugugi ei olnud ja kui meil hiljem ainsalt külakoolid rahwa hariduse kandjateks saiwad, seisis rahwa juures meeste kui naesterahwa haridus ühe pulga peal; poiss- ja tütarlaste haridusest kui iseäralisest asjast ei olnud juttugi. Ülemal tähendatud wiisil ja teel aga tõusis meesterahwa haridus tähtsalt, kuna naesterahwa haridus  manale paigale, küla- ehk wallakoooli juure, seisma jäi, kus ta Aaegugi seisab. Et siin ja seal mõni tütarlaste kool maal asutati mis põhjuste  pärast, millest eespool räägime, enamiste kängu jäiwad ja et mõned wanemad head püüdes ja lootes omad tütred linna koolidesse paniwad, kus nad, kui mitte hukka, siis ometegi suuremalt osalt talurahwa seisusele kaduma läksiwad ei muuda meie ülemal seiswat ütelust sugugi, sest need oliwad enam ehk wähem üksikud katsed, mis kui meie ka sellepeale ei waata, et nad enamiste nurja läksiwad ja oodatud tulu ei toonud ammugi mitte hariduse kohta nõnda üleüldiseks mõjuduseks pole saanud, kui kihelkonna ja muud koolid meesterahwa kohta on ja oliwad. Eesti tütarde haridus on meesterahwa  haridusest kaugele maha jäenud. Meie noorem põlw kauniste harituid taluperemehi  on praegu hädas, kui omale kõlblikku majaperenaist  tahawad otsida. Meie tunneme praegu noori peremehi, kes ise küll mähe haritud, aga kellel siiski õnneks on läinud omale tubli loomulikult haritud abikaasat leida. Oli niisuguse maja seestpidise puhtusega  ja korraga wilets lugu, siis mõistis haritud perenaese käsi asja lühikese ajaga kenale joonele seadida,  ja mitte üksnes seda, waid mõne aja pärast oli mees isegi nagu ümber muudetud; ta oli omale haritud eluwiisid omandanud ning hakkas märkama, et puhtus ja korralik olek majas enam kui mõni tund aega, mis selleks ära kulub. HUa selle wasta leitakse weel palju rohkem õnnetumaid haritud taluperemehi, kes sunnitud oliwad haritud neiude puuduse  pärast mõnd harimata piiga abikaasaks wõtma. Paljugi neist lootsiwad ka, et töine pool neist elujooksul  midagi saaks õppima, nõnda et ikka läbi wõiks ajada. Aga see loows on saa seast 99-t petnud;  harimata abikaas jäi selleks, mis ta oli, see on niisuguseks, keS oma enam haritud mehe nõuudmist, maja puhtuses, laste kaSwatamiseS j. n. e. täita ei jaksanud, ning kõik õpetused mehe poolt seega tagasi lükkas. „Minu ema ja wanaema tegi nõnda, ja see on õige." Katsus mees weel mõnda õpetust ja juhatust  korrata, siis ei tulnud sellest enamiste muud wälja kui tüli ja riid. Need kaks nähtawust õpetawad  meile ammu ära nähtud asja: Haritud ja õpetatud naene harib ja õpetab oma harimatut meest enamiste alati, aga harimata  ja õpetamata naene ei lase ennast omast haritud mehest peaaegu iialgi õpetada,  ehk kellel see meele järele ei peaks olema, haritud mees ei jaksa oma harimata naest peaaegu iialgi õpetada ega harida. Kust see tuleb, sellest ei hakka meie siin rääkima, aga et lugu nõnda on, on selge, ning seda tundsiwad