sundisiwad. Rüüd tulewad Aafrikamaalt sõnumed, et nad korraga mässamist teinud, oma maad jälle wabariigiks  nimetanud ja presitendi ära walitsenud, ning Inglasi paaris lahingus juba täitsa löönud, nii et suure jau Inglaste sõawäge maha lõiwad ja töised sõamehed kõik wangi wõtsiwad. Wift saawad nüüd ka töised rahwad Lõuna-AafrikaS Inglaste wasta mässamist  tegema, millest mässamisest Inglased praegusel ajal waewalt jagu jõuaksiwad saada. Transwaalia maa üksi on nii suur, kui Preisi kuningriik, ja on üks rikas maa, kellel tähtjas tulewik ees seisab. Sellepärast  on arusaadaw, et Inglane seda maad naljalt käest ära ei taha anda ja nimelt juba sellepärast sõda edasi peab pidama, et tema auupaistus muidu korraga kadunud on. Kreekamaal on tõesti tõsi taga, sõda alustada. Seda nähes on Euroopa suurteriikide saadikud nõnu annud, et Kreeklane omad ettevalmistamise tööd seisma jätaks, ja oma asja seletamist tema ja Türklase wahel nende hooleks annaks. Kreeka ministrite president Komunduros  on aga wastanud, et Kreekamaa oma ettewalmistamift  pea saada lõpetanud olema ja siis ise oma käe peal ilma seltsimeesteta sõdima, künni oma õigusele on jõudnud. Kreem kuningas pidada ise ka kui ülemkommandör  sõawäAa ligi minema. Kui aga seal tõesti sõda alustab, siis ei saa ka Bnlgaarialased ja Albaanialased enam kaua ootama, ning Türgi riigile wõib Eüroopas kergeste wiimane ots kätte tulla. RoomaS ka tänawu uuel aastal, kus piiskopid temale õnne syowimas käiwad, palju kaebamist olnud. Kirikut kiusatakse igal pool taga, ütles paapsi, seft ilmalikud walitsnsed wõtta omale seda julgust, kiriku tegude priiust takistada. Kirik ei tohtida aga mitte järele anda, sest kirik olla seesinane, kelle käe läbi Jumal ilmaliku walitsejatcle nende wõimust  kätte anda. Kõik peawad kiriku ja ilmeksimata paapsti all seisma, aga kirik ei kellegi all. Meie „kuri aeg" ei taha aga seesugust ilmeksimata õpetusi enam kusagil wasta wõtta ja nii langewad ilmeksimata pühad mehed ikka enam maailma-laste pilkamise alla. Uue-Kaledoonias on ühe saare peal jälle tükikene sellest ilmsiks saanud, missugust tööd missionärid  meie raha eest sagedaste paganate seas teewad. Seal oli 17. Juulil hulk protestanti usku Kanaaklasi tee ckäres omale toitu walmistamas, kui korraga suur Hulk Rooma ratoligi usulisi Kanaaklasi nende peale tungisiwad  ja kangidega ja sarnaste riistadega maha hakkasiwad lööma. Et protestanti usulistel sõariistu  kaasas ei olnud, sellepärast põgemsiwad nad ara. See andis katoliiklastele julgust ja nad saatsiwad protestanti  usulistele käsku, wõitlemisele tulla, et sell kombel Jumala tahtmine awalikuks saaks, missugune usk parem on. Protestanti usulised wõtsiwad seda kutsumist waSta ning kolmandamal päewal alustas mõlema usuliste wahel sõda, kus aga protestanti usulised wõitu saiwad. Nemad ajasiwad omad wastalised mäe otsa ja piirasiwad  nad seal sisse, künni need armu hakkasiwad paluma. Mimaks lubasiwad nad sõakulud ära maksa ja peasesipzad  nüüd takistamata minema. Aga nende missionärid  andsiwad neile nõuu, mitte seda sõakulu maksa, miS katoligi usulised ka täitsiwad. Seal ässitasiwgd jälle protestanti. usulised missionärid oma koguduse mehed üles, ning need läksiwad nüüd hulgana wälja ja tapsiwad kõik omad suguwennad ära, kes katoligi usku oliwgd, nii et naisi ja imewaid lapsi ka mitte elusse ei jätnud. Seal on nüüd missionäride töö wili. Ühed assitawad oma koguduse liikmeid töiste wasta üles ja rahwas tapab ennast kõige hirmsamas" werewalamises, künni tema jõud otsas on ja Eürooplased  naerdes tema elupaikadesse asuwad. Iga kirik, töise wasta wiha pidades, katsub aga oma wõimust suurendada, ja nõnda langewgd mitmed maad õnnetuse  sisse. Sellepärast ütlewad nüüd paganad mitmel pool juba: Ärge saatke meile missionärisi, waid saatke meile ilmalikuid koolmeistrist. Omalt maalt. WjWDmMM». MzLkMoKt, Karula Vald oli omale.uue kooliraha ;a koolimaja asutamiseksühe  talukoha 4000 rubla eest mõisa käest ära ostnud ja mullu aasta uue koolimaja peale ehitanud, mis wallale ehituse materialiga kokku 2564 rubla tuli maksma. Et Karula wald oma kooli eest nii palju hoolt on kannud, see on wäga kiiduwäärt. Uus koolimaja  õnnistadi aasta lõpetusel sisse, kus wallal ka meel see rõõm oli, uut õrilat kui kingitust Mõisa herra käest wasta wõtta, mille tarbeks Pärnu soolokwartet  mööda läinud suwel Karula mõisa aias ühe kontserdi oli annud. Töö Aleksandri kooli heaks. Uue- P. Semper oli Aleksandri kooli heaks raha korjanud ja seal oliwad mõned waesemad inimesed, kellel raha anda ei olnud, mõned manad asjad kooli heaks tema kätte annud, nagu nimelt: 1 paar wiiske, üks wanamoodu rüüd, üks magaski pulk, üks partsi pill, üks tupp nuga, manad Eesti tuleriistad, nahk task ja paar kaltsust, mis ühtekokku 25 kop. wäärt oliwad. Need asjad loositi walla uue koolimaja õnnistamise päewal suure osawõtmise all wälja, ning pärast loosimist müüsiwad wõitjad mõned asjad jälle enampakkumise teel edasi, mille läbi wiimaks  18 rubla 88 kop. Hsse oli tulnud. Kui sarnatse  osawusega igal pool meie Aleksandri kooli heaks ühel ehk töisel teel raha korjatakse, siis ei saa kaua kestma, ja meie kapital, mis selle kooli ülespidamiseks tarwis lähäb, on pea koos. Kirjameeste Seltsis on sellepärast juba - olnud, et uue eestseisuse liigete walitsemise juures mitte sedelitega ei walitseda, maid üksikud liikmed panemad mõned mehed ette ja sunniwad seltsi siis suure waidlemise ja riidlemise teel neid walitsema. See lugu on seltsis juba palju paksu merd sünnitanud  ja läbikauou soowiwad seltsiliikmed, et need riidlemised  ja waidlemised lõpeksiwad ja iga uut eestseisuse  liiget tema nime sedelite peale kirjutamise teel walitsetakse. Seltsiliigete soowimise peale oli ka juba seltsi eestseisusele mitu korda ette pandud, et ta seltsi selle asja kohta otsust laseks teha, aga see on seiemaale  kõik ilma aegu olnud. Nüüd peame järelseiswat  kirja awaldama, mis meile amaldamiseks kätte saadeti: „Eesti Kirjameeste Seltsi eestseisus on 22. Oktobril s. a. minu ettepanemist: Eestseisuse liikmeid, Kirjameeste Seltsi läbi walitawaid saadikuid, komisjonist  zc. edespidi sedelite läbi walida, kui ka wähem hulk koosolejaid sedeli - walimist nõuab tänawu (1880) kolmat korda tagasi lükanud, kuna ta 23. Aprillil s. a. minu ettepanemist: Igal Seltsi-koosolekul  järgmist koosolekut äramäärata —, mis sellessamas  wormis, kui eestähendatud ettepanemine, sisse oli saadetud, Seltsile ette pani, mille peale seal siis ka tuttam otsus tehti. Mina ei tea mitte, mikspärast eestseisus seda ettepanemist täie seltsile ette ei pane, ning ma ei julge ka enam eestseisust selle ettepanemisega  waewata, valun nüüd awalikult neid Kirjameeste Seltsi lirtmeid, kes eestähendatud walimise  iviisi soowiwad, seda ettepanemist uueste eestseisusele  sisse saata. Ehk küll eestseisuse kirjutaja, kirikherra M. Lipp, 22. Oktobril minule ametlikult teadustas, et eestseisus Oktobri ja Aprilli koosolekutel ettepanemist läbirääkimiseks mitte ette ei anna, siis ei wõi ma seda ütelust mitte tõeks pidada, sest et selts niisugust seadust meel ei ole teinud ja eestseisus ka üksi seadusi teha ei wõi, mis terme seltsisse puuduwad.  Aprilli kuul ei olnud niisugust seadust meel mitte. A. Dido, E. K. Seltsi liige." Eesseiswas kirjas amaldatud nõu on wäga hea, ning Sakala wäljaandja saab kui Kirjameeste Seltsi abipresident neid kirjalikuid ettepanemisi ka hea meelega wastu wõtma ja eestseisusele ette andma. äraminekust. Tartust kirjutatakse  meile: „Üks osa Wõru maakonna nigrutitest, umbes 80 meest, saadeti 29. Nowembril Tartust ära oma seisukohtadesse. Kui nigrutid kasarmu hoowi peal rinnas mineku peal oliwad, jõudsiwad mõned saatjad Wanemuine seltsi käest toodud riigi karmades lipuga hoowi ette, mille läbi noored kui ka wanad soldatid nii waimustatud saiwad, et kolm korda hurraa hüüdsiwad. Pealtwaatajaid ja saatjaid kogus igalt poolt õige rohkeste kokku. Hoowi pealt uulitsa peale jõudes laulsiwad kõik ühes koos, lipu taga kõndides,  Keisri laulu. Künni waksaalini lauldi weel mittu laulu, nagu: „Minge üles mägedele" ja tõisa. Waksaali ees jäiwad kõik seisma, kus weel lõppeks suure waimustusega „Mo isamaa on minu arm" lauldi. Rahwast oli wäga palju kokku tulnud, noori isamaa eest wäljaminejaid oma õppuse kohtadesse saatma, ja kõik pealtnägijad pidiwad tunnistama, et noored inimesed rõõmuga oma kodumaad jumalaga jätsiwad ja Keisri teenistusse läksiwad." Nönda kirjutatakse meile Tartust ja nõnda lähäwad meie noored Eesti nigrutid igal pool rõõmuga oma Keisri teenistusse. Seesugune walju rõõmu-awaldus ei näita aga mitte mõne mehe meele pärast olewat, sest tänawu on Saksa ajalehtedes seda nõuu antud, meie noori mehi loosimise ajal käredama walitsuse alla panna. Meie ei karda mitte, et seda soowi meie tark riigiwalitsus  saab täitma, aga neile, kelle kõrwad liig ellad on, annaksime nõuu, omale nigrutite äraandmise  ajal heaste poomwillu kõrwade sisse toppida, et mõned head nõuuandmised edespidi andmata jääksiwad,  millest mitte terwe maa rõõmu ei tunne. Tartu maakonnast. Rändajad heinakuhjad. Selle pealkirja all kirjutatakse meile Tartumaalt: „ Rändajad heinakuhjad seda sõna paneb mõni lugeja wist wäga imeks ja arwab teda trükiweaks ehk pilkamise kõneks. Lugu ei ole aga mitte nõnda, maid meil on tänawu tõeste rändajaid heinakuhje, kes ühest kohast töise on jooksnud ja selle wallatu jalutamise läbi mõndagi kohmetand omaniku oma kõrwatagust on pannud sügama. Ma tahan Teile siin jutustada, kuidas see sündis. Wa' kasuwend teab, et meie kuulus  jõgede ema, meie Emajõgi, Wirtsjärwest tulles omad hõlmad kaunis laiali lautab. Tänawu sügise on ta neid aga weel laiemale laotanud, kui enne iialgi. Tükk maad allpool Wirtsjärwe tuleb Emakesele üks mehikene hüpates teele põigiti ette, kes Pedejõe nime kannab. Need elawad muidu ikka kaunis heas abielus  koos, aga üks ehk paar korda aastas tulewad ka neile päewad kätte, kus karmu-, tahtsin ütelda wettpidi  kokku lähemad ja siis ei ole enam nalja. Siis tungib wana Pede lahke Emajõele nii tugema jõuuga põigiti wasta, et Emakene oma mett enam edasi saata ei wõi, maid hirmuga tagasi põrkab ja omad laened ümberkaudu laiali lautab, nii et tema märjad hõlmad mitme wersta laiuselt maad katawad. Need, kes Emaja  Clwu-jõe luhtade ligidal elawad, need teadwad küll, millas „Pede on tulnud", kui nad ka temast enesest mitu wersta eemal elawad, sest siis lähäb wesi segaseks  ja hakkab tõustes igale poole laiali kaaluma. Nii suurt mett, nagu tänawu sügise, ei ole siin aga weel naljalt nähtud. Pede tormas nii kange tuhinaga  Emajõe kaela, et see oma wee Wirtsjärwe tagasi pidi saatma ja sellepärast ümberkaudsed luhad nii sügawasse  wee alla pani, et aga heinakuhjade otsad weel wälja paistsiwad. Selle peale tuli warsti ka külm, kes meele jeäsilla peale pani, aga siis jälle raske sula kange tuulega, kes jeä tükati ära lõhkus ja liikuma pani. Need jeätused hoidsiwad aga heinakuhjad Lugemaste  omas hõlmas kinni, nii et need kas tahes ehk tahtmata ühes pidiwad rändama. Sellepärast on siis nüüd lugu nii, et mitmed mehed oma heinamaade peal ümber sõidawad ja omi kuhje otsiwad, keda nad suwel palehigi sees tööd tehes kokku oliwad pannud, neid aga sealt mitte enam üles ei leia. Selle eest on aga jälle töiste peremeestele 5 ja 6 heinakuhja snillo kallal nad suwel suauai ei yle higistanud. See sünnitab nüüd palju pääkongutamist, sest oma päris seisukohast ära rännates ei ole kuhjad mingisugust passi ega sedelit kaasa wõtnud, nii et keegi ei tea, kust poolt kabakad tulnud on. Ümberkaudse  rahwal on aga see suur wesi ütlemata palju kahju teinud ja mõned peremehed on kõikidest heinadest ilma jäänud." ' k.. maale tungmüd olla juba mitmes kohas seda haigust näha. Seal oleks küll wäga soömitaw, kui wallawanemad selle eest hoolt kannaksiwad, et koolides  kõikidele lastele nii ruttu kui wähegi wöimalik warjurõugeid pannakse, sest nimelt koolilapsed on nüüd needsinatsed, kes praegu igalt poolt koolis koos käies seda haigust kooli juurest laiali wõiwad kanda. Seesugusel  haiguse walitsemise ajal on hea, kui kõikidele lastele warjurõugeid pannakse, ka neile, kellel neid weikses põlwes kord juba oli. Need warjurõuged hoiawad haiguse eest, ehk kui ka haigus tuleb, siis on ta enamiste nii kerge, et mähe inimesi surmab. Wanast, kus warjürõugeid ei pandud, suri haiguse mässamise korral tuhandate kaupa inimesi ära, kuna nüüd seesugust nuhtlust mitte enam karta ei ole. Iga pere isa ja ema peaks oma laste pärast selle eest hoolt kandma, et kuri haigus neid terwe elu-ajaks wigaseks ei teeks. ' ÜKL ja töist. Meie auustatud kaastööline —nä Tallinnas" on meile sealt jälle ühe. mõnusa kirja saatnud, mis meie terwelt trükki peame panema, ehk küll suurem jagu sellest kirjast juhtumisest räägib, millest töise kaastöölise kirja järele juba omas 51. numris m. a. jutustasime. Aga räägitud juhtumine  on nii armas ja kallis meie kõikide südametele,  et wist keegi lugeja selle üle ei saa pahandama, et temast meel töisel korral siin juttu teeme. Saadetud  kiri on nõnda: „Wana Taara nähikse meie Tallinna peale ikka weel armu heitwat, olgu küll, et siin pattu rohkeste tehakse, nii hästi kõige mustameeleliste  päänorrutajate rumaliku ülbuse, kui ka liia eluilutsejate kergemeele läbi. Kui mull luba oleks wiimasel päewal kaasa rääkida, siis oleks minu nõu, neid wastakute seltsa mõlemaid ühe karistuse alla panna, sest kahju, mis mõlemad suured ühiskonnad inimliku auusa ja püüdliku elule siin teemad, on ühesugune.  Armu leiame meie ikka weel seeläbi, et see,