Tallinna Sõber äVs 13. Kümnes aastakäik Tallinnas, 25. Paastnkm pääwal 1888. Uleiildne nealeht Eesti rahAsle Kaal jn linnades. Tuleb ükskord nädalis wälja. Maksab Tallinnas Lindfor«'i pärijate trilkimajas: »uStaS 2 rubla, 40 kop. — Pool-aaStas ! rubla 40 kop Koju ehk postiga saadetud: aa,tal 3 rubla pyol-aasla« I rubla 70 kop. Ltuuluinsed maksawad iga rea eyk selle aseme pealt 5 kop. Tellimised Voetakse waSta: Tallinnas: Lindsors'i pärijate trnkimasas. ScterSurgis: S. Seelandt, o»iiuspei-as R 54. —Tartus: Lankmanu. -Uakmeres: Z. Auljs. haides: Ä. SeidelSerg. Hapsalns: H. Kollöerg. Lihulas: K. MttnerN noodis. Weljundes : K. Z. Karow'i raamatupood. Zlarwas: M Z»öder. Mõrus- Aielrose. Maikas: W. liudoist- Auresaares: Zh. .Lange. Maal: kuida iseäranis kuulutakse. WaStaja redaktor W. F. Eichhorn. Elab Baltiskis, kirjad köitvad Baltiski (Baltifchport Lsariüoi-iA.lloxrtb Register: Keisr Wilhelm Üleüldised sõuumid maailmast. Omalt maalt: Tallinnast: PlaanitndssPoliz ikohtude palgad. Wcne talurahwa ülemad. Stempel-mak ud hindpaberile pealt Prottsesstd kirikuõpetajale matta. Eestimaa Põllutöö-selisist. Hobuste raudtee. - Rõuges. Pahateud. Baltiskisl. Kewvde  hakatuS' uputuied ja kaugemal. Nakwerrst: Kahlu ülekau aminc Margus raud -et. Narmast, UuS kirikuõpetaja. Tartust: F. Thal. P. Pärnust: Rõuged. Rii-ist: Komvent: Ou- neius. A.uuramaast: Kiudrsl-Supirinteudenti- ringkiri Mere asjust. Maa kohtade hea nõu P.terburgist Keisrikojast. ArStide asjust Saadik 'Laaplti juure. Õnnetus. Kohtu asjust. Moskwast: Kaebtus. Mandemestest. Pihkmast: Barou Üksküll. Missionärid Soomemaalt 5Ma määmast. Margus. Omatapja.  Odessast: Kiuuiwöe ud margad. Iseäralised ja uuemad jõuumid. - Õiendus. Kiriku teadused. Kuulutused. Õiendus. Takistuste läbi, mida kõrwale saata mitte meie «võimuSkoudas  ei seisa, on meie lehe Nr. 10 väljaandmine wiiwitatud ja ühes ka «võimata olnud seda numrit teist korda lrükimigadest puhastada. Kõige pealt on P. S. Ü.-Prokurõri «vastuses, kohe hakatuses, midagi «välja jäänud;  seal on lugeda: , KeiSri Majestät omaS «väsimata hoolekandmises kõige oma alamate eest, iseäranis aga nende pühama «vara usu eest, ei tee oinas südames selieS «vahet Tema alamate  kohta Baiti waldkondaS ja kannab nende kohta neidsamu kõrgeid ja armulist «nõtkeid, kui Tema unustamata  suur-tsa ja isa, keda Teie õigusega nii kõrgeks piate." Teist trttkiwigast palume «vabandada ja lugejate poolest «võimalikult parandada. ,Tall. Sõb." toimetus. Keiser Wilhelm. Kõne, peetud mälestuse pühitsuse! Peterbnrgk „Pal° me" seltsis, Paastukuu Iv. pääwal IBKS. Kõrgest auustatud leina-koga I Aasta aasta körwas on meie selts tänasel pääwal siin kokku tulnud, armsate wõeraste osawõtmisel kõrgeist meie Saksa kolame ja seltskonna  ringkondadest, ennast üheskoos selle suure Keisri elu-täielisest, südame-soojast kujust rõõmustama, kes jo karastuseks  oli kõigele, kes temaga ühel aeal elasiwad. Ka täna oleme tema pärast kokku tulnud, kui nemad teda ka juba sängistanud on «viimaseks rahuks tema wanemate, Kuningas Friedrich Wilhelmi ja Kuninga-praua Luise kõrwa, kõrgemast kunstist «valmistatud, «vagamatest mälestustest  elustatud Charlottenbnrgi surnmkabelis. Keiser Wilhelm ei ole enam ja täna jääb «neile ainult, leina mälestust pühitseda, tänuga ja auustusega seda suurt Monarchi, seda «võidupärgadega kroonitud kangelast, seda isamaa-isat, seda head, wagat, kõrget inimest tema olemise laiemas tähenduses silmade ette kujustada, «neile «vaimustuseks  ja õpetuseks, karmuseks kõiki head taga nõnda. Minu nõder, kogeldaw sõna piakS nõrkema selle wägerva  eltewõtmise wastas. Aga see on taidetud, enne kui mina peale hakkasin. Keiser Wilhelm ei ole mitte surnud, tema elab edasi, mitte ainult aealngus, mis tema mälestust  kõige kaugemate põlwede kätte kandina saab; tema elab ka meie kõikide südametes. Kõikis «värskuses, köiteis neis armastuse-wäärilistes ja suurtes wäljauäitustes, mis tema omaduses oliwad, elab tema meie waimus. Ja kibe kaebamine selle mehe kadumise üle, kes küll Saksa wiisi ja Saksa olemise kõrgeni kehastus, siiski aga kõige maailma  oma oli, muudab ennast tänuliseks teadmiseks sellest, et tema jäädav on. Ainult lühidelt wvin «nina siin paikas selle 91 aaStat pitka elu üksikute aastate peale tähendada, mis meie aastasaea  edast-käiku lõpetusele saatnud on ja äranägemistest, tegudest ja nähtustest nii rikas oli, kui kellegi teise elu. Seda ennemini saate Teie, auustatud koosolijad, minu tähenduste kitsust «vabandama, mida rohkem «nina neid Keiser Wilhelmi enese sõnade peale tuetan. Tõde oli Keiser Wilhelmi olemise põhjuSjoon. Tema enese sõnad juhatawad meid kõige paremini ühe elu kõrge lihtsuse sisse, miS hakatutusest «viimase hinge-tõmmamefini Jumalale ja iseenesele truuwiks jäi. Üks täieline kunsttöö näitab tundjale ka lihtsamates kujustates tema seespidist kenadust. Ja selle Keisri elu, oleks see ka lihtsamates kriipsudes joonistatud, on kui üks tõsine kunsttöö, sest see on selge, ühine ja täidetud ühest sisust, milles inimesesugu  kõige kallimad «varad leida on. Keiser Wilhelmi «viis ja waimlik joon saab ainult arusaadamaks tema «vanemate peale «vaadates. Nende perekondlik õnn, nende kõikumata armastus, kõikumata usk õnnetuses, waga meel ja Jumala-kartlik õpetuS, ««ende eeskuju andstivad poisikese hingele tema joont, kuida ka Ketser Wilhelm iialgi ei unustanud, oma «vanemate mälestust  liigutama! «viisil auustava. Nenda oli tema ka aastal  1870, enne kui lõpuspärilisele arutegemisele Prantsusmaa  «vasta «välja läks, selles sinikast walguseft täidetud  ruumis, kuS tema nüüd ise puhkab, oma wara magama läinud ema kena mälestuse-kujn juures ja tõi omale sealt patlves kinnitust. Wanemate õnnistus oli tema peal ja see õnnistus ei ehita ainult majast, «vaid koguni ka üht wägewat riiki, kui see õnnistus õige pea peale langeb. Keiser Wilhelm oli ühe ema «vääriline, kui Kuningapraua  Luise; ema Saksa naeslerahwa aun kõrgem kehastus;  poeg Saksa «««ehise «neele alguSkuju. Mustad ptlmed rujusimad Keiser Wilhelm'! nooruse peal. See oti Saksamaa kõige jügawam alauduse-aeg, Preusfi riigi lõhkumine. Ima Anerstädt! Mis Kuninga-praua  kannatama pidi, sellest wõime aru saada, kui tema põgenemisel Kõnigsberg«sse Goethe sõnu oma pääwaraamatusse  kirjutas: Wer nie sein Brod init Thränen asi, Wer nie die knmmervollm Nächte Aus seinem Bette weinmd sasi, Der kmnt euch uicht, ihr himmlischen Mächte. Jhr führt ins Leben ihn hinein, Ihr laht dm Armm schutdig werden, Dann überlasit ihr ihn der Peiu Dmn jede Schuld rächt sich aus Erden. (Kes iial oma leiba pisaratega ei söönud, Kes iialgi läbi kurwade ööde Nuttes oma «voodi peal ei istunud, See ei tunne teid mitte, teie taewalised «vaed. Teie juhite teda elu sisse, Teie lasete «vaest süüdlaseks saada, Siis jätate teie teda piina omaks Sest iga süü tasub ennast maa peal.) Teie lasete waesi süüdlaseks saada! Missugust süüd mõis Saksamaa kõrgem naeSterahwas oma peale kaevata? Tema kandis oma maa üleüldist süüd, kui üks maa-ema üht süüd, mida tema ise lühidelt ja selgest tähendanud oli, sõnadega: »Meie olime magama jäänud Kuningas Friedrich Suure wõidu-pärgade peal." Suur oli kuningliku  perekonna kitsikus ja waesuõ Keiser Wilhelmi poistkese-põlwes.  Oma tütre sündimise-pääwal wõttis KuuingaS  Friedrich Wilhelm 111. 5 thalrit taSkust ja kinkis neid temale uueks kleidiks rohkem ei wõinnd tema anda. Seesama kütar pärast Keiser Nikolai abikaasa, oskaS stiski omal aeal elada, knida see tema kõrge auu ja paiga kohaline oli. Pimeduses paistab malguS kõige selgemini ja kui üks puhaS leek läigib Kuninga-praua Luise maimlik tõstdus, kõrge lootuõ Jumala peale, selle aea pimedusest «välja, ja heidab selget walguse-paistet poja elutee peale, temale kuulsa nime ja auu teed näidates.  Ennemuistne Saksa usk arwas, et naese film tulewat aega ette näeb, mille kate «vaimustatud nägija silma ees ennast üles tõstab. Kui täna Kuniuga-praua manitsust tema poegadele luetakse, siis «võiks arwata, et ennemuistse aea ettekuulutamine tagasi on tulnud: ,OH, minu pojad, teie olete selles wanuduses, kus teie mõistus neid suuri hädast, mis nüüd meie peale langemad, juba seletada wõib. Tuletage pärast, kui teie ema mitte enam elus ei ole, seda õnnetumat tundi meele. Minu mälestuseks nutke pisaraid, kuida mina neid sel silmapilgul isamaa langemise üle nutan; oga ärge leppige pisaratega, tehke tööd, kosutage oma jõudu! Ehk langeb Preussi kaitsevaim teie peale! Peastke fiiS oma rahwast sellest häbist, selle alanduse tentusest, milles tema nüüd õhkab. Püüdke oma esiwanemate auu Prantsusmaa käest tagasi wöita, nagu teie «vanaisa,  suur Kurwürst, üks kord Fehrbellini juures oma isa alandust Rootslastele kätte tasuS. Arge laske ennast, minu pojad, selle aea rikutud elukombest eksitada, saage meesteks ja püüdke suurte söeawäe-juhatajate  ja kangelaste auu kätte saada. . Eks ole ineie kõik selle ema-maanitsuse täiemat täitmist  näha saanud? Kui õigeste usaldas ja tundis aga ema-armastuse teraw silm oma poja loomust, kes mitte asjata suurte sõeawäe-juhatajate ja kangelaste aun ei ole püüdnud kätte saada. pTema on tark ja temal on hea süda." poeg Wilhelm saab, kui mind mitte kõik ei eksita, oma isa sarnaseks, lihllaseks, auusaks ja mõistlikuks." Ka õnnetuse-kooli kaswatamise mäge tundis Kuningapraua  Luise ära: ,Meie lastele wõib see tulus olla, et nemad elu tõsist külge juba nooruses tundma õpiwad. Oleksiwad nemad külluses ja hõlpuseS suureks saanud, siis arwaksiwad  nemad, et see nenda piab olema. Et see aga teisiti tulla wõib, seda näewad nemad isa tõsisest näust ja ema ahastusest ja sagedatest pisaratest. ' Ema pisara-külwist kaswis Keiser Wilhelm'! kangelasefuurus.  Tema ema ei tohita unustada, kus tema mälestusele  aun antakse. Wara juba, pea weel poisikene, wõitles sel aeal õrn ja nõdra terwisega Prinz Wilhelm selles otsustamas wöitlemises,  mis isamaa «vaenlast maha paiskas. Oh, Kuninga-praua  Luise ei saanud wabastamist näha. Barsur-Anbe  lahingis «võitles noor kangelane omale esimesed pärjad kuuli-sajns. Meie St. Georgi - ritlretäht ja Preusi Naud-rist, mida mõlemid tema hauda on kaasa wötnud, oliwad w.ihwuse heast-keeuitud palk. Aga täieliselt wõitiS tema oma esiwanemate kuulsust mast aastal 1870 Prantsusmaa  käest tagasi, kui Saksamaa, Kuuinga-praua Luise poja juhatusel, päriS-waenlast maha paiskas, ilma teiste rahwaste abita, keS ennast wabaStuse-sõdades Korsika rusuja waSta ühendanud oliwad. Nenda tõiwad juba «varased nooruse-aastad Prinz Wilhelm'ile isamaa maharõhumises ja ülestõusmises, sõea koleduseS ja wõidn hõiskamises, ja mitmesuguses kurwastuses  pärast mõitu wägewamaid põrutust, fiSseleikawaid mõnust, mis ühe «veel kosumises seiSwa maimu peale tormata  wõiwad. Kui Prinz Wilhelm Jaanikuul 1815 leeritatud sai ja oma koja kombel mööda kirjalikku tunnistust andis, uis oli tema 18 aaStat wana. See tunnistus näitab üht otse imekSpannetawat waimlikku ja waimulikku küpsust, üht selgust ja tahtmise, tundmise ja «võimu ühidust, mis meile noore mehe sõnades kõige selle elu juhti näitab,