knm künda, sest ta on kahe kurega Millepärast  künd la ise peab maos käima ja see on meite Saarlastele esiotsa wööras, aga kuida ütlesin, on ta kergem ja odawam saada, kui pöörsabk ja Saaremaa wäikse põllupidajad wõiksiwad teda mono künni juures ikka kasulikumalt pruukida, kui adra. (Järg tuleb.) isa oli. Rudolf ei wöinud küllalt oma meelestal ja imetlemist selle üle awaldada  Zääl Alcs ega wanakc: ~Armas toster, kui oma seivekümmend aastat maailmas  mine ilm» tastlc panemata ja mõtlemata  ära elatud ci sle, kui maailma igast küljest tundma vvplMd on, siis peab küll wiim.aii selle tundmusele tulema, et mitte mauastatade? iga kord neid kõige kölwatumau.t  m.ma.si ei pea otsima; ja kui üks tcrme inimest iza juba tähele panemisega manaiülemaatsia oldud on, siis peab küll seda ka.:.. aau.e a.ua.a , ct ci ükski ivoorus, ei ükski emmraatus. ega ükski eluscisus ür: uu:., siuna iaimest 'elle eest ei kaitse, ka kord muugi koja kodakondseks laada, ja c: oa.. enam. küüalustest eksiõiuste, kogemata, erk ilmas ärcle mõtlemata ostmist  Za ma.mu daegust läbi kurMeghateks laamat kuu. dam.e luruust läbi. stm-muaune oroib. km. tal seks tähele panemau zz memmun on, palzn paremine õrn.tum.au siestridist olu ja clu nende ;mesu st luu.tma, kui b.ämead oma kaimu Zkt'.de  stest. Ma ci taba ennast m.iue k-st ta st a tead missugune Möllaja minust stumud .si.ks. kui Jumal mulle mitmust? deai ma.mi seltsiks ei oleks sulatanud, kes mu silmad lasti tegi. Ma ci leidnud imest mansiks larsiks jäänu? õopeaaja illirest nutt? üksi uäiniõ ust stur ;a m.?cleoära!:st  aduaastt. maid ka min» hinge paast- jat. Oh, teie oleksite pidanud teda tundda  minu waeste laste ema ta oli üks taewalik iludus." Ta jäi seisma, pisarad lämmatafiwad tema hääle. „ Pärast seda kui ta oma õnnistawat tööd minu kallal teinud," rääkis ta lühikese  mahe aja järele edasi', ~pärast seda kui ta ühest kalgist sõjamehest üht pehme südamega, tundliku inimest teinud oli, wõttis  Jumal teda jälle minust ja omast lapsist,  enne kui ta nende õnnetust kuulda ja näha sai, sest pea tema siit ilmast ära lahkumise  järele sai minu poeg, kes Berliini roolis käis, ühe politiika mässu sega kistud,  millest ta ennast põgenemise läbi lahti  kiskus, ja minu tüttar Klelia, seekord seitse aastat waua, jäi rubisc, mis ta silma  seletust ära riisusiwad. Jah, armas tohter. Issanda käsi on raskestc minu paale  muljunud; aga kiitus olgu temale, ta on kõik hcasri täinud. Minu poeg, kelle eksitust ma mitte ei pruugi halwaks pidada,  km ma tema auusat meelt auustan, mG selle põhjus on, ja millest meie saadus  Midagi ei hooli, minu ära põlgtud poeg on juba ammugi üks õnnelik kodanik rahuliku Norwcgimaal. Ta tuleb mõni kord oma laewaga siia sadamasse, kiis ma teda sslsM näha ja ema wastu rindu suruda ivõin. Ja Klelia - mis pean ma temast ütlema? Tema sai selle tos täiendajaks, mida tema ema pääle hakkanud oli, ta sai minu hinge walguseks, maimu silmaks, ja minu südame juhtijaks. Ma ütlen teile: see õrn, ilma õppimata pime inimene mõib selgcmine ja paremine inimeste  südamete sisse näha, kui mina ja kõik kohtumõistjad oma kirja tarkusega. Ta on juba mõnda ilmsüüta inimest üles leidnud neist, keda maailm ja kohtud hukkamõistsiwad  ja kus nende ilmsüütus, pärast  seda kui nad mõned kuud ehk ka aastad  kui waesed hukkamõistetud kurja tegijad  mangi kojas oliwad istunud, walge ette tuli. Jah, kui ma seda kõik tähele pannes  ja täädes, peaksin oma maagidega meel piinama! ehk kalgil wiifil ümber käima, siis ei oleks ma mitte inimese nimi wäärt." Selle hea ümberkäimise juures, mis Rudolfil mangikoja ülewaatja poolt oli, oleks ta oma protsessi ehk kohtu asja üsna  ära unustanud, kui mitte kohtu üle kuulamiste läbi seda talle ikka jälle uueste ei oleks meele tuletatud. Nüüdsetes ülekuulamiAes  oli ta palju kindlam ja julgem  kui hakkawscs ja see oleks talle ehk korda läinud, kohtumõistja endist paha arwamist  ära pöörda, kui mitte tema õnnetuma  tädi juures käimise teise käigi ära wöltmato, ja ülimaga suurt häbi ci oleks sääl ees olnud. (Järg jääb tulema.) Isamaalt. Lkes on õige põllumees? Selle pääle irõin üsna lühidelt kosta: Seda, kes oma põllumehe majapidamist mõistab heaste korras pidada ;a oma põllu tööd tunneb, rvöib ükst seks nimetada; aga see, kes nõnda soowib olla, ehk õigeks põllumeheks saada, peab mõnda abinõud tundma, sest muidu ci wvi ta ilmaski seks saada. Mis abinõud need siis on? küsib ehk mõni põllumees. Kui mull adrad ja äged õiges korras on, siis on mull need abinõud käes, ja neid tunnen  ma juba lapsest saadik. Tõsi küll! Adrad ja äged on muidugi põl .unede abinõud, seda ei tohi ükski salata. Need on päälcgi põllumehel maaharimiseks niisama tarnnliscd,  nagu sool ja leib ihu ülespidamiseks. Aga niisama puuduline ja wähe, kui sool ja leib üksi inimese ihu loiduseks ja ülespidamiseks on, niisama puudulised ja wähcd on ka adrad ja äged üksi ühe õige põllumehele. Seepärast ei rvõi ka see ennast wcel mitte üheks mõistlikuks ja õigeks põllumeheks pidada, kellel head adrad ja äged on ja nendega üksi oskab tööd teha. Põllumees peab oma ametit ja teeb oma tööd enamiste Näljal priilooduses ja selle pärast peab tema ka suur looduse tundja sõber olema. Suures looduses on põllu mehe! palju sõpru ja wacnlast. Ts peab sõpru oskama enesele abiks kutsuda ja maenlast enesest eemale ajada. Loodusest tuleb põllu mehele kahju ja tuleb kasu. Looduses on põllumehe! palju kahjutege- Wsid loomi ja elukaid, keda põllumees küll tun- neb, aga ühtegi oma jõuga nende wasln ei wõi, kui temal ei oleks abinõusid, mida ta oma kasuks tarwitada wõikö. Kui mitu korda peab põllumees kuriva meelega nägema kuidas tema wiljapnnd. mis komadel kcnaSte õitsesiwad ja tema meelt rõõmuga  täiisiivad, nüüd mõne pääwa sees putukatest ja rööwikutesr lehtedest puhtaks saimad laastatud, nõnda et rvömuS wilja lootus pidi nurja minema.  Kui mitu korda ci söö ka ussid kaapsu päid urmseks ja ei rikku ka rugi ja liua põldusi ära. Mis enne kenaste haljendas ja õitses, ci ole paari  pääma pärast muud midagi järele jäänud, kui tühjad leinajad põllud. Põllumees ei mõi nende arutu hulga wähikeste  waenlaste wastu üksi midagi parata, maid ta peab looduse seest omale abi otsima ja need abimehed on meie wähikescd metsmusikandid ehk laulikud linnud. Kellel on meel tüädmata, et rähn, kuldnok ja pääsukene oma enese ja oma poegade ülespidamiseks pääivas ühe arwamata hulga kahjutegewaid putukaid ära äwitawad. Kõiki neid peab oskama põllumees omaks sõbraks teha, kui ta mõistlik põllumees taha olla ja seks ei tarwita ta mitte palju jõudu. Kewadel, kui päikese kiired juba mõned murumäta lume alt on lahti sulatanud, siis tehku põllumees kuldnokkade jäuks kastikesed (nende suurus ja mõet on jn iga ühele juba tuntud) ja pangu neid oma wähikcste kodanikudele puu okste külge, ärgu ta siis kartgu, et temale üüri rahwast ei tule. Nad tulewad iga aasta ikka suuremal hulgal oma ivana peremehe juurde tagasi. Ärgu aga ükski põllumees salligu, et wallatumad  lapsed pääsukeste ehk muu lindude pesasid laudil ehk pööningal, rohuaidas ehk metsas ara lõhkmvad. Suure hoolega waadatü laste- mõi pcrewanemad selle paale, et linnupesad iseäranis maja juures ja rohuaidas puutumata seisivad. Waata, siis tuleb sulle iga aastaga ikka enam külalisi juurde. Kui nõnda lindude eest saab hoolt kantud, siis röömuStawad nad kenal kcwadisel  ajal põllumehe meelt oma rõõmsa lauluga ja puhaStawad tema põllud ja wiljapuud kahjnlikuist rööivikutest. Üks põllumees, kes lindude sõber on, saab sest saja kordse kasu ja temal on ka see tunnistus,  et ta hea inimene on, sest kes suur looduse ja loomade sõber on, ei ole ka teiste inimeste wastu mitte waenlik. Weel pean ütlema, et linnud on tcrwed metsad  ja põllud, kus nad kord külaliseks tulnud, hukkatuse käest ära päästnud. Nõnda oleme siis nüüd näinud, kuidas üks mõistlik põllumees omale loomi looduse seest oma soowide korda saatmiseks ja oma käe käigu paranemiseks  abiks kutsuda wõib ja see töö ei ole sugugi  raske ega kallis, maid tarwitab ainult mõistust. Pääle selle on see töö nende wähikeste abinõude kohta iga ühe põllumehele üks meele jahutuse töö. Teiseks wõib üks põllu mees aga ka sell wiisil  oma majapidamist parandada ja haljale oksale saada, kui ta ise taimeriikis tubliste omaks kasuks ja kaunistuseks oskab tööd teha ja olusid tunneb, mille läbi ta enesele taimewallast abi otsida wõib; see on: ta peab ise kõige päält kärneri kunsti mõistma, sest seda läheb talle wastu waidlemata tarwis. Kena ja lõbus on see näha, kui ühel majapidajal  oma wähikene wilju puuaid on, kus ta suisel kibedal töö ajal meele jahutust ja sügisel mõned maitsewad puuwiljad leiab ehk ka, kui puuwili kcnaste kaswanud on, omale mõne hea koppiku korjata wõib. Aga kui meie, nii kui seda  sagedaste sünnib, põllumeestega arupidamise tulust ja kasust räägime, siis ütlewad nad enamiste  ikka nõnda: „Meile ei too ta midagi kasu, aast' aastalt kuiwawad puud ikka enam ära ja puuwilja söömisest ja müümisest ei ole jutugi, hea küll kui mõne aasta ühe maa õuna punga ehk marja tera näha saad, mis sest kuskile saab; nõnda toob aiapidamine meile enam kahju kui kasu." Kurb on see küll kuulda ja maleks ei wõi seda ka mitte ajada, aga waatame, kus on