würst Troonipärija ka ühest suurest jahist osa saada wõtma. Talu naised ja tüdrukud tahta omalt poolt K-.K. Troonipärija Prouale kaks tekki, mis 180 naiste wööst kokku on õmmeldud, mälestuseks kinkida ja talu mehed K. K. Troonipärijale ühe Eesti piibu. Tuba, kus Kõrged Külalised saawad elama, olla taewakarwa  sammetiga wälja löödud. Et rahwas igatsedes seda tundi ootab, kus oma silmaga neid kallid ja armsaid Külalisi näha saab, seda wõib iga lugeja ise arwata. 0. Weike laulupidud Koonga wald on 6. Juulil tänawuse juubeli-aasta auuks oina keskel ka weikse laulupeu ära pidanud. Ka paar weikest kõnet on seal peetud ja klaasid Keiserliku Majesteedi terwiseks  kokku löödud ja Keisri laulu waimustawalt lauldud.  Wiimaks wõttis walla rahwas wallamajas weel nõuuks, selle juubeli-aasta mälestuseks ühe raamatukogu  asutada ja selle raamatukogule 26. Augustil, Keiserliku Majesteedi Kroonimise päewal, alustuse panna. See on üks wäga kiiduwäärt nõu, mis igal pool sünniks järele teha. Mis wangihirm teeb. Meie rääkisime omas ajalehes kord wana-aja juttude ja laulude korjajast,  keda J. Tammanni kaebduse peale kuueks kuuks mangi oli mõistetud, sest et Tammann ühe jutu enese peale ütles tehtud olewat. Pärast awaldaS see mana juttude korjaja M. Tõnnisson kolmes ajalehes (ka meie lehes 25 kuulutustes) ühe kirja, kus La tunnistab, et ta tõeste oma juttu Tammanni peale olla teinud ja, oma kanget trahwi õigeks tunnistades, Tammanni andeks palub. Meie panime wäga imeks, et seesama mees, kes enne kohtu ees ja igal pool selle peale manduda  tahtis, et ta oma juttu mitte Tämmanni peale ei olnud teinud, maid paljalt rahwa suust töiste juttudega  üleskirjutanud, nüüd korraga nii kõlwatu alandlikul  kombel ennast süüdlaseks tunnistas. Seal saatis  meile Wändra päriskoha omanik M. Tampu ühe kirja wiimse postiga kätte, mis temale M. Tõnnisson oli kirjutanud. See kiri räägib enam, kui paksud raamatud  ja meie paneme teda trükki, ehk teda küll paljalt  meile läbi-lugemiseks kätte saadeti. Kiri on nõnda: „ Armas sõber Tampu! Teie sõnad, mis minuga kiriku tee peal rääkisite, ei lähe minu meelest ära ja ma pean Teile oma südame ahastust kirjateel awaldama. Mina tahtsin waikselt ära kannatada, mis ülem kohus minule, kes ma ennast ilmsüüta tundsin olewat, peale oli pannud, aga mida ligemale seatud tund jõudis, kus kuue kuu peale mangi pidin minema, seda raskemaks  läks mo süda. Mõte tulewiku peale, kus kinniistumises  raske rinnahaigus minu elupäewi oleks lõpetanud,  kus minu abikaas ja wäeti laps pää-marjuta oleksiwad jäänud ja wiimaks sandi kombel leiwapalukest  pidanud kerjama minema, walusaid silmapisaraid walades, sundisiwad mind tõisiti tegema. Need pildid ei lasknud mind rahuliste magada, maid tõiwad  tulewiku hirmsad kurwad ja õnnetumad ajad, kõige haledama ja kaeblikuma nutuhealega ühendatud, järjeste minu maimu silma ette. Sähärduses piinlikus,  kurwas ja hädaohtlikus olekus läksin ma kirikumeistri  Tammanni juure armu ja halastust otsima, sest tema mõis mind ühe sõnaga wangipõlwest peasta. Tema kaebduse peale olin ma kuueks kuuks wangi mõistetud, see mõistus oli awalikult ajalehtedes kuulutatud  ja tema oli sellepärast kõik kätte saanud, mis tema süda himustas. Ma arwasin, et temal nüüd minu palme peale elutarwitus saaks olema, mind wangipõlwe wäljakannatamisest lahti lubada. Aga mis tegi Tammann? Tema nägi minu ahastust ja surmahäda küll selgeste ära, aga ta ei halastanud mitte minu peale, nagu Eestimees Eestimehe peale. Tema pani minule ühe kirja ette ja ütles: „Kui sa selle kirjale oma nime alla kirjutad, seda „ Eesti Postimehes",  „Sakalas" ja „Pärnu Postimehes" lased Sratrükkida, siis peased wangi-istumisest lahti, muidu mitte." Ei aitanud minu palme ega wahele rääkimine  ühtegi, ning omas südame walus ja suures hädas peaaegu meelt ära heites kirjutasin ma, minu südame noomimisest hoolimata, oma nime ettepandud  kirja alla. See kiri on nüüd kolmes eesnimetatud  ajalehes äratrükitud ja mina peasesin selleläbi priiks. Aga minu südame teadmine pole minuga mitte rahul, waid minu hingeahastus on weel suurem nüüd, et ma selle Tammann'ist ette pandud kirjale oma nime alla kirjutasin. Ma olen omas meeles nagu üks puu, kes oma kindla põhja alt ära on kautanud ja keda nüüd iga tuul edasi tagasi kõigutab, ilma et wasta jõuaks panna. Selle oleku üle on minu waimu waewamine  ja kurnamine nii suur, et seda enam ära ei jõua kannatada. Wahel aga loodan jälle ja usun, et taewane Looja minu õiglast meelt ja süüta olekut kord walge ette saab tooma ja mind minu wana waimu kindlusele tagasi aitama, et jälle üks kõlblik liige ini- meSte seltsis wõiksin olla. Mis ma Teile siin kirjutanud  olen, see jäägu meie eneste wahele. Teie Zc. M. Tõnnisson." Warane külm. Wändra ja Suure-Jaani kihelkonnas on 10. ja 13. Juuli wahel nii kanged öökülmad olnud, et mitmes kohas kartohwlid ja tatrad ära on wõtnud. Ka Põltsamaa poolt kuuleme sarnatseid  sõnumid. Tartumaalt. Mis „Eesti Postimehest" arwatakse. Hilja aja eest tagasi näitasime oma lugejatele,  mis „Pämu Postimees" „ Eesti Postimehest" ütles. Täna tahame tükikese „ Tartu Eesti Seitungist"  oma lugejatele ette panna, kust wälja paistab, kuidas otsus „ Eesti Postimehe" kohta igal pool ühesugune  on. Tartu Eesti Seitungis 25. sees loeme: „Talutaat: Tere, tere ka wana kaim! Mis pilt sull seal käes on? Linnapapa: See on Postipapa pilt, mis ta wa'a kallis mulle, olgu tuhandeks terwe, mälestuseks kinkis. Waata mis kallid sõnad ta siia alla on kirjutanud. Talutaat: Näita, mis sõnad seal siis seisawad? (Loeb): „Eestimees, jää iga riide, iga nime all Eestimehrks,  siis oled auus mees oma rahwa eeS." Wäga ilus, aga see salmike on wist trükikoja eksituse läbi sinna alla juhtunud. Linnapapa: Mis sa räägid. KuidaS oli see wõimalik? Talutaat: Kas näed, siin seisab, et Eestimees peab Eestimeheks jääma. Reed ei wõi mitte „Postipapa" oma sõnad olla, sest et tema üteluse järele Eestlased Eestlaseks jääda ei tohi, kui nad hariduse  harjale tahawad tuigerdada. Sellepärast peaks siin nõnda seisma: Eestimees, saa iga riide, iga nime all Baltlaseks, siis oled auus mees Saksa rahwa ees! Sellepärast wõtta waewaks ja anna Postipapale teada, et ta selle wea laseb ära parandada, sest muidu wõiks mõni waest arwata, et ta wa'a kallis isegi enam seda ei usu, mis ta ütleb. Linnapapa: Ole wait, mina tean selgeste, et need ta omad sõnad on. Talutaat: Aga miks ta neid siis nüüd ise jälle maleks tunnistab? Linnapapa: Sina ei saa sellest aru. Aastatel on pööripäewi ja inimestel mõtemuuteid. Reed sõnad kirjutas kuulus mees juba mõne aasta eest. Nüüd on wärske õlle mahutamise aeg mööda ning wedelik omale küllalt pärmi Põhja korjanud: see muudab asja oopis töiseks. Talutaat: „Mis oled sina Postipapa tennü!" Tallinnast. Jälle kole wili kõrtsi elust. Laupäewa hommikul enne Nelipühi leiti Tallinnas Torupilli kõrtsi juurest surnud mehe maast, kellel noaga löödud surmahaawad seljas oliwad. Mõrtsukas  leiti ka üles ja pandi mangi. Tema tunnistanud,  et joonud pääga töisega riidu läinud ja töise ära tapnud. Seesugust koledaid asju sünnib nüüd sagedaste meie kõrtsides. Eesti LaewameeSte Seltsi Linda -cliseisuse  poolt on meue kiri tulnud, mis mere terwelt ja muutmata oma lugejate ette paneme. Kiri on nõnda: „ Armsad Eestiwennad ja auustatud Seltsi liikmed!  Nii kui rahwa hulgas kuulda on ja „ Sakala" 24. numris meie kõne lõpus on ööldud: „miks pole mitte ajalehtedes kuulutatud, et laew sai ostetud, mis läbi palju liikmeid ja muid wõeraid oleks laewa sisseõnnistamisest  ja pühitsemisest osa saanud wõtma, ja mikspürast Saksakeele ajalehed seda enne on kuulutanud,  kui Eestikeele ajalehed?" kus kõrwaS saab meel ööldud, et „ Eesti ajalehed pole ennemast seda wäärt arwatud" sellepärast anname ühe lühikese seletuse Teile ette. See laew tuli Norramaalt Tallinna ja tema lasti kontra ht oli juba Norramaal malmis tehtud, muud kui hakkas Tallinnas peale laadima, ilma selle peale mõtlemata, et keegi teda osta oleks himustanud. Ka oli juba osalt laadungi laewal sees, kui meie teda kauplema hakkasime; pealegi sai laewa kauplemine telegrammi läbi malmis tehtud. Kuida wõisime meie siis enneaegu laewa ostmist ja tema sisseõnnistamist ehk pühitsemist ajalehtedes kuulutada,  kui meie weel ei teadnudki, kas ta meie omaks pidi saama ja kas meie teda saaksime sisseõnnistama. Alles 7. Lehekuu päewal sai kaup kindlaks, millal ka laewal täitsa laadung peal oli, ja 9. Lehekuu päewal oli sisseõnnistamine ja pidi kohe teele sõitma. Kui meie nüüd oleksime pidanud 7. Lehekuu päewal ajalehtedesse  kuulutusi saatma, siis oleks laew pidanud kõige oma koormaga kolm ehk neli nädalat sadamas ootama ja selle aja sees 3000—4000 rubla kautama ehk kahju saama; sest mereasjandusega on hoopis teine lugu, kui maisamaa asjadega. Mere peal teeb üks tund hea tuulega enam kasu, kui maa peal kümmekond päewi. Saksakeele ajalehtedesse pole meie mitte teadusi saatnud, «aid nemad on seda ise igapäew kuulmise järele teinud ja kuulutanud. Ise lugu oleks siis olnud, kui Riia ehk Peeterburgi ajalehed seda lugu esimeseks oleksiwad rahwa ette toonud, waid aga ainult Tallinna kaks Saksakeele ajalehte, mis igapäew wälja tulewad. Seda ei wõi keegi neile ega meile süüks arwata, sest et see asi meitelt igapidi rutulist toimetust  nõudis nii kui enne õöldud: telegrammi läbi. Selle eest peame Saksakeele ajalehta tänama, et nad on seda rahwale teadustanud, misläbi laewa sisseõnnistamise  päewal rohkeste liikmeid kui ka muid wõeraid kokku tuli, nõnda et kokkutulnud rahwa hulk meie laewa peale ei mahtunud, waid pidiwad muist seal kõrwas seisma laewa peal seisma. Kui meie ise siin oleksime pidand woori kuulama ja weukontrahti  tegema, siis oleks see muidugi tõisiti läinud ja oleks enam inimesi ja seltsi-liikmeid kokku wõinud kutsutud saada; aga nüüd ei saanud kuidagi wiisi parata.  Nii kui ajalehe „Sakala" sees saab ööldud: „et meie olla seda wäga ruttu ehk wara teinud," mis peale aga meie ütleme: see on liig hiljaks jäänud,  sest kui meie oleksime pidanud raha kolme protsendi all Riigi pangas hoidma, siis wõite ommetigi  arwata kust oleksime siis liikmetele wiis protsenti  wõtnud wälja maksta? Aga Jumal tänatud, ta on meie tööd seiemaale õnnistanud ja saab seda edeSpidi ka tegema, ja meil on lootus, et wõime iga raha omanikule wiis protsenti wälja maksta ja tulewiku  tarwis omad asjad joonele seada, et seda suuremal  mõedul wõime oma tööd peale hakata, kellest rohkemat kasu wõime loota. Aga muidugi teada, ilma tahtmist ei wõi keegi korda saata, sest iga inimesel  on isesugused mõtted. Meil on enne põhjuskirjade  kinnitamist, kui priitahtlikul Seltsil kõik luba teha, kellest need suured jutupuhujad meel midagi ei tea. Meie ei ole üks ehk kaks kord kubermangu walitsusega  sellepärast rääkinud, mis meie teha wõime, waid mitu kord ja üsna tihti; pealegi teab kubermangu walitsuS palju paremine ja põhjalikumalt, kui ükski meitest, kuida wiisi mereasjanduses wõib teha ehk mitte. Kubermangu walitsuses seisawad praegu ärakirjad neist kirjadest, millega meie ministeeriumist nõu ja teadust oleme palunud ja mis nende palwete peale on wastatud;  ka seisab meie käes teadus-kiri ministeeriumist, mis Kuberneri Härra ja Tallinna linna politsei läbi meile sai kätte antud. Sellepärast, armsad Eestiwennad!  ärge laske endid niisugustest juttudest mitte eksitada,  waid tehkem tööd truuiste, kindlas sammus edasi! Nüüd oleme oma esimesest laewast „Linda-Morgenrodist"  juba mitmekordsed teadused saanud  muidugi  üSna lühikese ajaga. Esiteks tuli meile Norramaalt  Grimstadtist teadus, kuhu laew 8 päewa pärast Tallinnast äraminikut oli jõudnud, kust ka üks madrus (Kolga mees) oma wennale kirjutas, kus ta laewa käiku ja korda wäga kiitis ja igapidi laewa käigust head rääkis. Nüüd 11. Heinakuu p. saime teadust ühe Agendi läbi, et laew juba Ameerikamaale Filädelfia  linna sadamasse jõudnud ja täna 12. Heinakuu  p. tuli kapten Grunderseni enese käest telegramm, et ta laewa ja meestega õnnelikult sinna on jõudnud. Ka on lootus, et laew Mihkli kuuS ehk jälle Tallinna  saaks tulema, kus siis pitkem aeg oleks, igaühel oma laewa waadata. Seda saame edespidi selgeste teadustama, kui weukontraht seal täitsa on maha tehtud.  Nüüd aga on lühidelt nii palju teadust tulnud, et laew ehk maisiga Tallinna saaks tulema. Sellepärast  soowime südamest igaühele õnne ja rahuliku käekäiku, rõõmust lootust ja tulewiku kasuliku ootust.*) Seltsi walitsuse nimel: President: G. Eslon, kaSsameister:  C. Õppi, kirjatoimetaja: M. Kruup." See oli saadetud kiri. Meie rõõmustame tema üle, sest ta on meile mõnes tükis natukene selgust toonud. Meie ei hakka seda mitte järele otsima, kas laewa ostjatel wõimalik oli ehk mitte, sellest ostmisest EeSti ajalehtedele Varem teadust anda, kui seda tegiwad.  Aga ühe üteluse kohta eesseiswaS kirjas päriksime  küll natukene seletust. Seal öeldakse: „ilma tahtmist ei wõi keegi korda saata." See sõna on meile täitsa arusaamata. Kes on nõudnud, et Linda eestseisus „ilma tahtmist" peab tegema? Ilmal ei ole ühtegi pärimist, aga seltsiliigetel on pärimist. Eestseisus  peab seda tegema, mis Seltsi healte paljus ära määrab ja ta ei tohi ka muud teha, kui seda, mis ta Seltsile ette pani ja mille peale temale Seltsi healte paljus woli andis. See on iga seltsi esimene seadus, ja sellepärast ei maksa siin ühtegi, kui öeldakse, kus eestseisus kõik nõuu käinud küsimas. Meie loodame. *) Enne kui kirja iirasaata wõisime, tuli uueste lühidett teadus, et laew tõeste maisiga Tallinna saab tulema. Woori weuraha on umbarwates  8000 rubla ümber. Laew olla kiires meresõitja, nii, et kui eest üks minija laew paistma hakkab, siis on ta kolme tunni ajal käes ja töise kolme tunni ajal jälle „mahajäädes" filmist kadunud.