raamatul iluks. Grenzftcini „E cLti lugemise r a a m a t" 11. jägu (hind 25 kop.), kus 02 raskemat lugemise tükki sees on, on meie kihelkonna koolidele sünnis. Raamatu eesotsas on lugemise tükid, mis meid meie ihu ja terwife hoidmist tundma õpetawad. See on hea, et nüüd ka selle asja pääle lapse tähelepanemist wõib juhatada. Ka see raamat on piltidega kaunistatud. Piibli raamat ehk Uus Testament ei kolba eelnimetatud põhjuste pärast mitte kooli lugemise raamatuks. Et lapsi piiblit tundma õpetada, selleks olgu iseäralised usuõpetuse tunnid, kus piiblist wälja walitsetud kergemaid  kohte loetakse. Kas peaks meie maal weel koolisi olema, kus meel mitte üht kooli lugemise raamatut ei ole? Et Jumala kartus kõige tarkuse hakatus on, siis on iseenesest mõista, et usuõpetusel  rahwa koolides kõige esimene plats peab olema ja nimelt on piibli-lugu usu õpetuse esimene asi ja alus. Meil Ewangeliumi-Luteruse  usulistel on selleks 2 käsiraamatutpruugitawat: 1) tutaw Masingi  „Piibli lugude esimene jägu" (Tallinnas, sinodi trükk, hind 20 kop.) ja teine jägu (hind 25 kop.) ja 2) Maurachi „Piibli lugude raamat" (kaks jägu koos, Tartus, Laakmann, hind 40 kop). Mõlemad raamatud täidawad oma kohust auusaSte. Masing! raamatu esimene jägu on nüüd ka juba uues kirjawiisis trükitud. Soowida oleks seda ka teisest jäust. Kõige suurem piibli lugude raamat, mis aga meil mitte koolides ei saa pruugitud on J. Eg! oni „Piibli lugudes jutustatud hinge õnnistuse sündus" (Tartus, Mattieseni trükk, hind 60 kop). Sell raamatul on tähtis lisa: 12 jutustust ristikoguduse ajaloust. Soowida oleks, et keegi ühe täieliku piibli lugude seletuse raamatu koolmeistritele kirjutaks, mis neil piibli lugude õpetamisel juhatuseks oleks. Niisugune raamat puudub meil meel. Piibli lugude tundidel olgu igal koolmeistril ja kihelkonna koolides ka igal koolilapsel: Palestiinamaa kaart. Tartus Höw ling erk juures on juba mitme aaSta eest kaks niisugust kaarti ilmunud, üks mana, teine uue Testamenti jäuks. Kaardid on ilusad ja maksawad 13 kop. tükk. Arwan aga, st neid kaartisi wist palju enam pole saada.' Soowida oleks, et herra La ak mann, kes ka ühe „Pauluse missioni reiside" kaarti 20 kop. eest on wälja annud, Palestiinamaa kaartide triikimist toimetada wõttaks. Niisugune  kaart on piibli 100 tundidel enam wäärt, kui mõni. mõistab arwatagi. Kui kõik linnad ja kohad lapse silma ees on, siis nad jääwad ka lapsele hõlpsas te pähe. Mõned jutustused, nagu näituseks: Jsraeli rahwa teekond Egiptusest Kaananimaale ehk Pauluse missioni reisid, on ilma kaardita otse wõimata ära õppida. Katekismuse tunnis tarwitawad meie kooli lapsed tuntud Kõrberi „Õndsa Luterusewäikene Katekismus ärase letud." See on ainuS raamat, mis nüüd weel wanas kirjawiisis on. Soowime ja loodame, et õp. herra Körber wacwaks wõtab seda raamatut edeSpidi uues kirjawiisis trükkida lasta. On ju nüüd uus Testament ja laulu raamatki uues kirjawiisis ilmunud. Koolmeistritele soowitan ma iseäranis soojalt, et nad enesele Hollmani „Luteruse wäikene katekismus wallakoolis," (Tartus, Laakmann, kolm jägu, iga jagu 40 kop.) muretseksiwad. Ilma selle raamatuta pole koolmeistril wöimalik täielist katekismuse tundi anda. Muidugi peab enne tunni andmist koolmeister ise seda raamatut hoolega  õppima. Kolmas usuõpetuse jägu on: kiriku laul. Siin wõin ma soowitada: M. J. Eiseni: „W äi k e nootidega lauluraamat, 100 kõige tuttawaniat kiriku lauluraamatulaulu  ja ühe häälega lauluwiisi koolile ja kodule." (Tartus, Schnakenburg, h. 40 kop). Seda raamatut wõib koolis ja kodu palwe tunnil kasuga tarwitada. Lõpetuseks on „kiriku wastulaulude" sõnad ja wiisid ära trükitud, sest neid peawad ju ka lapsed koolis juba õppima, kui neist pärast tublid koguduse liikmed peab saama.  Koolitunnid  algagu palwega. Palwe raamatuid  pole mull tarwis nimetada, neid wõib osaw koolmeister isegi enesele wälja walitseda. Ots tuleb). Prants?!" hüüdis ta ägedalt ja hakkas kõwasti kui tangidega Prantsu käsiwarrest kinni. „Tead sa seda kindlasti, on see tõsi?" „Ma kardan seda, sest kõik see lagendik oli üks ainus kume wäli," wastas Prants. „Wana Madis on wist sääl all oma surma leidnud. Meie tahame kõik teha, mis wõimalik on, et künni urtsikuni tungida." „OH, ci mitte Madis, maid Kristjan Huttcr on sääl ülewcl!" hüüdis Suust karjatadcs ja langes kui Mälgust trehwatud maha. Zsa hakkas sülega tema ümbert kinni, tõstis teda ülesse, wiis teda ligidal olema pingi juure, kus tädi täis hirmu tema üle kummardas ja marsi kiiresti majasse jooksis rohtu tooma. Aga enne kui ta tagasi jõudis, oli Suust juba ülesse ärkanud. Ta pühkis käega üle oma otsa esise, kui tahaks ta midagi hirmsat asja enesel meele tuletada, siis aga kargas ta ülesse ja tormas edasi. „Mina olen teda surmanud, mina!" hüüdis tema, isat ägedalt enesega ühes tõmmates. „ Minul on sellest süüd, et tema sinna ülesse läks, mina üksi! Oh, isa, isa! Jumala halastuse pärast ole mulle tema päästmise juures abiks, kui see ülepea meel wõimalik on!" «Kristjan? Laps räägid sa Kristjan Hutterist?" küsis SandlaperemeeSehmatades. „Ris su jutt kõik tähendab?" «Oh, ära päri seda praegus järele, isa, maid aja kõik rahwas kokku ja tule minuga teda päästma, muidu olen mina see kõige õnnetum inimene päikese all!" karjus Suust meeleärahcitmiseS ja laSna kätte tõmmates, mis õue pääl oli, tormas ta kui nõdrameelne teed mööda, mis Hirtsbachi orgu wiis, edasi. Pea oli kõik see terwe org jalul, sest see sõnum, et Kristjan Hutter olla WelliSalpi pääl ühest lume weerest kinni kaetud, sundis kõiki jalge pääle, et õnnetumat, kui see weel wõimalik on, külmast hauast päästa. Kui kaua tema juba lume all wiibinud, kaS see wõimalik oli, et ta weel elas, ehk kas ainult tema surnu keha säält leitud saab, see kõik liigutas nende südameid, kes ennast kõiksuguste abinõudega ehitasiwad ja teed mööda ülesse tühja Wellisalpi poole ruttasiwad. Rongi kõige ees otsas astus tummalt ja rõhutult Jõeperemees Joosepiga. Madis Ms nende kannul ja üle tema wana, kortsulise näo, weeres pisar pisara järele. Aga ka tema ei rääkinud sõnagi ja niisamuti wait olles sammusiwad ka kõik teised Jõepere sulased nende järele ja auustasiwad waitolemisega  oma leiwawanemate walu. Joosep nuutsus mõnikord üsna waljuste ja oli, kui tahaks ahastus teda ära rõhuda. Siis aga pani Madis oma käe tema ümber ja toetas wankuwat, kuni ta jälle uut rammu saanud oli, et edasi rutawa isale järele jõuda. Hirtsbachi jõest üle ikka kõrgemale ja kõrgemale ronides, jõudis rong wiimaks karuse kiwise tee pääle, mis Wellisalpist mööda kuni mäe harjale wiis. Aga otsata lai lume wäli pani kui üks kõrge mägi nende eest tee kinni ja keelas edasi minemist. See oli see lume weere, mis ülewelt mäe harjast alla weerenud oli. Meelt äraheites otsis Jõcperemehe silm laia lume lagendiku mõõda seda kohta, kus tema poeg lume all wist oma igawest und puhkab. Sääl silmas ta keskpaikas järsku üles tõuswa lume mäe kõrwal üht tüdruku kuju, kes poolest saadik lume sisse wajunud oli ja üleinimliku jõuga oma lasnaga sääl töötas. Lumi lendas lasna täis lasna täie järele tema ümber, sest tal oliwad tugewad, wastu pidawad käsiwarred. Surma ahastus ja meeleäraheitmine, tegiwad tema jõu kümne kordseks. Tema mustad patsid lehwisiwad pool lahtiselt tuule käes, tema põsed lõkendasiwad tumedalt ja ahastult möötis tema silm otsatut lume lagendiku oma ümber. „Suusi, taewane aeg, Suusi!" hüüdis Joosep karjatades ja tähendas ühtlasi tüdruku poole. Tema hüüdmine äratas tüdruku tähelepanemist, kes tulijaid siitsaadik weel ei olnud märkinud. Ühe silmapilgu seisatas tema ja püüdis oma nägu marjata, kui ta Joosepit ja Jõeperemeeft nägi; siis aga tõstis tema oma lasna jälle ülesse ja töötas seda tulisemalt edasi. Mehed pidasiwad nõu, kust nad oma tööga algama pidasiwad, et nad mitte ilma asjata tööd ei teeks, waid oma eesmärgile saaksiwad. Urtsiku märkisid ei olnud kusagil näha, küll aga leiti peagi loomi siin ja sääl lume all surnud. Wiimaks ühendasiwad endid kõikide arwamised  selle koha kohta, kust Suusi juba kaewama hakanud oli ja pea oliwad hulk käsa sääl tööl. See oli üks raske ja kardetaw töö, sest kõrged, järsud lume seinad mõlemil poolel langssiwad sagedasti sisse ja matsiwad usinaid kacwajaid enese alla, nõnda et teised neid jälle pidiwad wälja kaewama, enne kui wõis edasi töötada. Aga ilma kinni pidamata ja puhkamata kaeweti tund tunni järele; kes ära wäsis, andis laSna jälle teise kätte ja nõnda läks töö ühte jooni Kihnulastest. Armsad „Saarlase" lugejad ei saa wist mitte seda igawaks panema, kui ma natukene KihnulaStest ja nende elust ja olust kõneleksin, mida me' oleme juhtunud kuulma ja nägema. Kihnu saarekene seisab Riia lahes. Pärnu ja Nuhnu saare wahel. Ehk Kihnu saar küll keSket merd seisab, kust palju laewi igal päewal wõikstwad mööda purjutada, siiski saamad Kihnulased wäga mähe wöcraid näha, sest et kuskil saare ligidal head sadamat ei ole, kus suured laewad tormise ilmaga warjn wõiksiwad leida. Kõrge iule-torn, mis kaugele mere pääle paistab, annab öösel saare ligitust teada.