Saarlane UM Ule«ldi«e politiliil ajeicht mai- ja limarahmalc. UM jtz 3. Teisipäew, 17. Januaril 1889. VI. aastakäik. maksab i Ilmub igal tsisipäs^Vctk. -H Maade krunditamisest on Saarlases mõned kirjad juba olnud, meie lisame siin ühe weel juure: sest mida rohkem ühest käsulisest asjast räägitakse; seda enam tulewad selle head ja wead katte alt wälja. Siia ajani on Kaarma- Loona mõisa rentnik Markuse herra kõnedes ja kirjades maade krunditamise kasu meie Saarlastele püüdnud ära seletada: minewaS numbris kirjutas Üks, kes ka mitte sündind Saarlane ei ole, sesssamaS toonis. Saarlaste  eneste poolt (kui Waldjala sulase arwamata jätame, kes maade kruntitamise kasu kohta kahkleS) ei ole meel awalikult häält tehtud, mis nii patju tähendab, nagu ei oleks räägitaw asi seda wäärt, Olgu küll, et ajalehes sündinud Saarlaste eneste poolt maade krunditamisest kõneldatud ei ole, siiSgi on selle kasu ka Saaremaal ammu ära tuntud ja selle toimetuse kasuks palju tööd tehtud ja kulu kantud. Meie tahame siin sellest põhjus mõttest katsuda aimu anda, mis maade krunditamist Suuremaal  ja nüüd ka Saaremaal päewa korrale kutsunud on. Maa on tema omanikule, nii tähendeS ütelda, nagu weoloom ehk lüpsilehm, kellest kasu, wöi õigem öölda elutarwitust tahetakse  saada ja peab saama. See on ju loomulik, et keegi omale sarnast hobust ei taha, ses koormat ei wea, ega omale niisugust lehma ei pea, kes piima ei anna, waid igaüks tahab nende käest: mida enam, seda parem. ÜkSgi ei taha oma kapitaali surnult seismas pidada, waid nõuab selle eest ajakohalisi protsentisid. Maa on tema omaniku kapitaal, mida ta nii pidama ja harima peab, et omad protsendid kätte saab- Kui nüüd maapidamise ja maaharimise juures nõuu peetakse, toimetusi ja tõid ette wõetakse, mis suuri kulusid nõuawad, siis ei ole see mitte üks ilma asjata katse, mänguasi ega tembu tegemine, waid aeg ja clutarwitus nõuab kõik seda. Maa on maailma suures majapidamises, nagu iga muu kaup ja kauplemine, mille kohta rahwa sõna ütleb: „Meie oleme sõbrad, aga kaup on wõeras." Olgu nüüd üks maatükk ostmise ehk pärandamise läbi kellegi omaduseks  saanud, ikka on see seaduslikkude tingimiste teel sündinud, kus sugu were soojus ja sõprade sõprus kõrwa asjaks jäänud on. Maade hinda kõrgendada ehk alandada, ei ole seisuste, rahwa, ega ka riigiwalitsuse asi. waid üks üleüldine maailma suure majapidamise käekäik juhib seda, ja on selles dSjaS msjuw. On maade hinnad kõrged, siis on see terwe maailma õnn; alanewad need, siis pigistab fee niihästi  miljonäri, kui kiriku waest igaüht oma seisuse kohalikult. Ajawool on maade hinnad selleks teinud, kud need praeguS on, ja et need oma praegusest seisukorrast ei alaneks, selle waStu otsitakse ja katsutakse mitmesuguseid abinõuusid. Kui maapidaja oma käes peetama maatüki eest määratud rendi wõiks maksta, siis oleks asi korras, aga et selles asjas takistusi tuleb, seep see on, mis uuendusi wälja mõtlema sunnib. Talunikud arwawad, et see neile üksi muret ja walu teeb, kui nad oma renti korralikult maksta ei jõua. Ei mitte > waid suuremat muret tunneb sellest weel maa omanik, sest see tähendab nii palju, et tema kapitaal, mille pääle ta oma elu lootust toetanud on, ei ole enam seda wäärt, mis ta selle eest annud, ehk mis tingimistega see ta kätte jäänud on. See on siis nii kui ülewel tähendasime ostetud hobune ehk lehm: üks ei wõta koormat järele, teine ei anna piima mis teha. . . Maade hinna alla panemise kunst on nii sügamas tundmuses, et meie siin sellest aimugi ei wõi anda. Niipalju nimetame aga, et maa muld ja põllu põhi oma wiljakandja jagudega ühe uuritud ja läbikatsutud põhjuse pääl seisawad, ning et põllu- ja heinamaa-saadused kõik naelade arwul hinna alla arwetakse. Ka on . perekonna ülespidamine  sääl juures tähele pandud. Maade wäärtuse teaduses wõi hinna alla määramises  on kolm üleüldist põhjus seadust ja need on: 1) maamõõtmine, mille läbi maa suurust kätte saadakse Onu ja öepoeg. 3 Noor naiSterahwas, Albertine Dewaldi abikaas luges kirja läbi. Siis waataS ta oma sõbrana otsa, kes tuli punaseks läks. „See on üks eeskujuline onu!" hüüdis Albertine. „Jlma waStu rääkimata!" lisas Dewald juure. Mu armas naisuke, meie oleme kimbatuse satunud- Wana onu on üks hea inimene, aga ta on isemeelne. Temaga peab mõistma iseäralikult ümber käia." „MiS peab siin tegema?" küsis noor abikaas. „Jah, mis peab tegema?" küsis ka Marie. Dewald käis toaS edasi tagasi. Korraga jäi ta seisma ja küsiS: „O!ete wäsinud?" „See kiri on minu une ära kohutanud!" wastaS Albertine. „Ja mina ei uinuks ka mitte ära, kui ma küll ka moodi läheksin!" ütles Marie. „SesS asjas annan ma nõu maha istuda ja nõu pidada. Mina kui õpitud adwokaat tahan seda asja kokku wõtta, et siis seega otsust teha wõiksime." NaiSterahwad istufiwad sohwa pääle ja Willem istus teine poole lauda nende waStu „Marie on minu Albertinel niisugune uStaw ja osawõtlik sõbrana, et ma ome mõtteid, mis selle asja kohta käiwad, otse kohe ivälja rääkida wõin. Minu õnnis isa jätis mulle wäga wähe pärida, mis juba nüüd ka enamiste lõpenud on. Ma pean tunnistama, et ma oma naise wõtmise juures oma lapsita onu wara pärimise pääle olen mõtlenud. Nüüd ähwardab ta mind oma wara pärimisest eemale heita, kui ma mitte tema noore põlwe sõbra tüttart, kelle eest tema on tõutanud muret pidada, omale ei wõta. Nii palju kui ma teda tunnen, peab ta ikka oma sõna. Juba kolm aastat elab ta maal oma mõisa pääl; ta ei ole minust ja mina ka temast midagi hoolinud, sest see ka tuli, et onu minu naise wõtmisest, mis hiljuti kuue nädala eest sündis, midagi ei teadnud." „Teadsid sa siis enne seda oma onu plaanidest sinu naisewõtmise kohta?" küsis Albertine. „Ei teadnud; ta on küll suure auupakkumisega  omast sõbrast Bronnerift, aga ei ilmasgi tema kalli tütre mehele minemisest jutustanud." „Ma ei saa teie onust aru," ütles Marie, „kolmel aastal ei ole ta minust midagi hoolinud, ja nüüd tahab ta mind korraga mehele panna. Ta peab küll tõesti haige olema, et ta nii wiisi mõtleb ja meel wäga sellega rutata kässib." ..Muidugi, muidugi I" pomises Dewald. Tema tahab oma imeliku elu meel ühe suure ime teoga lõpetada. Oleks ta mind selle tingimisega oma suure wara pärijaks teinud, et ma oleksin pidanud nii ehk nii palju preili Bronnerile ära andma, siis oleksin ma seda aSja üsna loomuliku leidnud —" Marie hakas noore abikaasa käest kinni. „Minu armas sõbrana," sosista» ta liigutult, „sina oled mind waest last nii armulikult wastu wõtnud ja nüüd pean ma ilma tahtmata sinu õnne takistaja olema!" „Ma ei ole ju sulle selle asja sees süüd annud, armaS Marie; sa oled ju tõesti siin ilma süüta." „Herra Dewald, mis pean ma tegema, et ma wõiksin teile sess asjas kasuks olla?" küsis Marie osawõtlikult. Kõik jäiwad wait. „Minu onu on kõigel oma elu ajal üks ise wärki mees olnud. Nõnda peame meie ka katsuma temaga ümber käia. Ma ei usugi, et ta nii raskesti haige on. Preili Marie, mul on üks julgustükk meele tulnud, aga see on üks tubli mõte kas tahate mulle selle korda saatmiseks abiks olla?" „Selle pääle wõite kindlad olla !" hüüdis noor naiSterahwaS elawalt. „Keegi ei tunne seda imelist meest parem kui mina, seepärast tean ma kuidas sellega pääle hakata. Meie peame temaga natuke kamalust mängima. Lõpegu see kuidas ta ka lõpeb, pahem kuiwarandusest ilmajäämine ei wõi ju see ometi mitte olla. Pääle selle