kui oleksiwad need , kadeduse pärast rahwa sekka sõnumeid wälja lahutand, et riigi walitsuS ei olla Mälgust" lubanud." Se ei ole jo mitte tõsi ja meie ei suuda mõista, kuida Malguse" oma film seda seletada ei suuda, et waletunniStuS usaldust tundmata  wõera peale suuremalt kosutada ei wõi. Selle lehe esimene liimi ei olnud jo mitte Mälgus", waid Mabadus",  ja selle nime all ei saanud se mitte kinnitub, kuida kõik ustawad aealehed kuulutafiwad. Ka meie panime omal aeal seda sõnumid üles ja andsime nõuu, lehele üht teist nime otsida, sest /vabadust", seda kena sõna on mässajate parteid nii kurjaste teatanud ja korralise Valitsuse  silma ees halwaks teinud, et Riigiwalitsus seda. kui aealehe uime ei usalda. /Walgusest" saime meie ja saiwad ka teised aealehed waft mõne nädali eest kuulva ja meie arwame, et meie hea nõu selle lehele õige tulus oli, ja kõige Vähemast ei Võinud meie kohta kadedusest  luttu olla. MalguS", /Valgus" tee silmad lahti ja seleta, et üksi selge ja eksimata tõearmastus  awalikku usaldust kosutada wöib! „Walgus" on üleültse meie arwates natuke kiitlik nimi ja meie oleksime soowind, et lugejad seda pärast lehele liiaksnimeks pannud oleksiwad. Kiitlik ja hooplik näitab ka se olema, kui Walgus" /liaku pilli" (uenda nimetawad alamad Venelased  Rakwered) nüüd juba Eestimaa Betlehemmaks teeb, kust uus õnnistegija tulemas oleks. Se wõib auusad Rakwered ualjamokkade hammaste wahele saata ja tõsised Eestlased pahaudawad ennast selle üle, kui pühapaiga teutuse  üle. Loodame, et Mälgus" alandlikumaks jäeb, kui esimene tuju möödas on, et ennast tühjast enesekiitusest eemal hoiab ja, rahulist edenduse ja kaunistuse teed kõnnib,  siis tahame meie selle lehele ka tema toredad nime andeks anda. Ümberwaatus on aasta lõpul mi palju ruumi ja aega tarwitaud, et meie aga kõige tähtsamaid sõnimid üleSwõlta wõi me. Omalt maalt. Tallinnast: Peterburgist on ametlikult kuuluwd, et tollid Wõeralt maalt sisseweetud kaupade peale kümne  ma jän kõrguselt lisatud saawad, ka nende kaupade pealt, mis juba siin on, mille toll aga enne Uutaastad maksetad ei ole. 1. gildi kanbapateutid saawad 35 rubla, 2. gildi pateutid 25 rubla kallimaks pandud. Läänepooiisel riigipiirel jääb soolatollist 2(1 kopikad, Arhhangles 1(1 kopikad puuda pealt - maha. -- Selle kM 17 päMa ohtel kargas Balti raudtee peal, Jelisawetmskajw ja Gorwizi jaamade wahel üks kaubarong rvopetest 14 wagvuid saiwad suurt, 4 wagonid wrikemad wigädust. Uks mashina-tallitaja ja üks kütja saiwad haawätav. Peterburgist. Kauba tegemised Wene Riigiwalitsuse  ja Hhiina Saadiku, Markii Tsheilgi wahel olla lõpetud ja oodatakse Markii Tseng aW'wW neUde kinnitust  Pekingist fiiis oleks rahu tehtud. Wöeralt maalt. A m sterd a m ist kirjutakse, et merewesi mitmed tammid  lWuud ou. 18 küla smsawad wee all.. Jutu leht. Peasnud. 3utt Sa!samaa rahwa-elust. ~, , /Äga nüüd on aeg minna, üles arst ja jõi rutuga om«-klasi IÜWW, üle oWpitffööma-aeg!" Ka mõismvaljtseja- tõusis üles ja mõlemad «sõbrad läksiwad ühes wÄM Kewade tuli sel aastal omal korralisel aeal. Zust kulda tähtraamatus seiM Fliwad 2! Paastukuu pääwal hanged kraamidest ja põhjapolisteist mäelangudeft kadunud, kus ikka .meel pääwS- kiirude wasta paniwad, küi need ka juba roheliste .nurlmde- ja peasuwate Pungade- peal läikisiwad, ja heledad linnuhääled puudest ja õhust kõla siwad. Se oli kena, korraline kewade, mis ennast metsast ja nurmest enam wähaaiasM ei lasknud, kus kord pesitanud, waid Väsimata- pääwüd jst ööd, paäwapaistegä ja sööja wihmaga laklitas, kuuni oma kena, suurt ülestõusmise tööd täita jõudis. Ühel pääwal, Zükikun lõpul, oli möisawalitsejaprana uöuuks wötuud, esimesi aiaseemneid peenraSse pista, kui ka sellega muidll kauemini ootas; aga kewade näitaS nii kindel olema, et usaldada, wõis. Parajast sai esimene nöör üle pNhtaSte rehiffrtO Peenre tõmmatud,, kui ruttiwad saulmud krMsitild mööda tuliwad. vWalitseja-praua, Walitseja-praua!" hüüdis Auguste lõõtsuma häälega. ,Mis seal on?" käsis mõisawalitseja-praua pahandud häälega ja tõstis pead, „iga asja üle teete Teie kohe kära! Mis seal siis on?" Ma on kodu, on kodu! praegu tuli!" kostis neiuke. ,Ja, aga kes? Kes ou tulnud?" ,Traugott! Tulge usinast kööki, küll Teie näete!" Mssand-Jumal, kuida ma kohkund olen", rääkis neiuke edasi, kuna walitseja-praua. ruttu oma üleskääritud riideid maha langeda lasteS ja nii kiirest tema kõrwaS astudes, kui ümmargune keha kandis, /uida mina kohkund olen! Mina seisan rahulist kõõkis ja koorin lõuneks kar tuhwlid, kui uks lahtiläheb ja Traugott ukse wahel seisab. Tema ta oli, ja ei olnud ka mitte. Oinad silmad on temal weel, omad silmad kui enne, aga kui kena habe ja kui peuike nägu, kui Prinzil! Mina wahtisin ikka tema otsa, omas ehmatuses, kuuni kätt minu wasta sirutas ja küsis: Mks Sa mind enam ei tunne? Eks Sina ennast ka sugugi ei rõõmusta, et jälle terwe olen?" Issand Jumal! olen mina siis karjund ; pidin kohe Walitseja-prauad kutsama! Ja siis jooksin aida! " Kas küll mõisawalitseja oma praua wasta ka suud pidanud oli? Seda ei ole õie te uskuda, sest praua ei uäitand koguni nii suurt imestust, kui Gustel arwas. Üksi aga soe südamerõõm läikis kema filmis, mida emaliku liikumisega üle kogutulnud mehe libiseda laskis. Traugott on köögilauale istumapandud, mõisawalitseja  praua on temale head suurust ette annud; tema on aga kord õlleklaasist rüüpand, toit seisab puutumata eeS, sest temal on ikka weel nii palju jutustada. Walitseja-praua istub tema ees, Gustel seisab tooli taga ja peab pölle-nurka näppude wahel; teise käega peab toolist kinni, kui oleks tuetust tarwis. Ehmatus on waese neiukesele tõeste nii wäga kehasse läinud, et põlwed wabisewad  ja käsi tooli kulges kord-korralt järsku kokkukisub, kui Traugott sõrmede mahaleikauüsest räägib. Aga ka haawatud müürisepast räägib Traugott, kes temaga nii lahkest rääkind ja teda kirjutama õpetand. ja kas ometigi suure waluga surema pidanud. Heile oleme meie teda mahamatnud, ütles Traugotti /a mina olin ka seal. Üks nii hea iuime, ja pidi siiski surema! Mis südamewalu se minule teeb!" Jälle leudaS se walniine wäriZtus tema näu üle, mis laste juures wõitlemist nutuga näitab, ja tema mehises näüs nii hale näha oli. Siis rääkis tema piltidest ja raamatutest, wõerastest, kes haigemajas käinud, ja haigetest; kes seal olnud, 'seal hospidalis, kus iseäranis wäljaSpoolised wigadused arstitud saiwad. Kui mitmes kujus oli Traugott  ittim.eSte häda, wiketsust ja terwekssaamise rõõmu näinud; sügawad, lootusetst uchbDku. tasast allaheitmist Juckala nöuu ja käealla, ja ttõõmO lootust; kõiki seda oli tema oma enesefilmaga näinud. Ja stis kirikud! Tema ei wäfinud kirikust rääkida ja heast Tohkre herrast, keh teda terweks teinud. Kõik need jutustused tuliwad nii korraliste, nii selgest ja rahuliste tema suust, et Gustel ikka jälle Mõtles: Me ön Traugott, ja ei ole ka mittö!" Walikseja-prauq nikutas aga tasakesti pead ja waatas üle oma laua-ääre peal ristipandud käte, jutustaja poole, sellesama rõõmsa filmaga, millega raamatu-wgeja film ühe kena jutu wiimise peatüki üle libiseb. Lugeja teab juba, kuida jutt lõpeb, aga se ou Kii ilus. pitkamesi lugedä, kuida asi rõõmsale otsale jõuab! Mõisavalitseja oli põllult tulles niisama rõõmus, et Traugott terwises tema ees seisis. Kui temaga  pitkemalt rääkinud oli, ütles walitseja pärast lõunat sulaste kuuldes, kes õue peal hobuseid rakendafiwad, kubja  wasta: /Täna on Traugott koju tulnud. Tema käsi M M terwe, peab aga weel mõni nädal hoitud saama. Mina tahan igal pääwal is e temale tööd anda, ja ühegil siin mõisas ei ole luba, temale midagi käskida, kui aga Minul üksi. Täna pärast lõunat waatäb tema laste järel, kes härjapeapõllul kiwa nopiwad." Hobuse-talli ukse ees kukkuS sel silmapilgul üks raske rakke-ahet kõlinal kiwide peale, ja kui walitseja senuapoole waatas, kargas üks hobune püsti kellele tallmeister walju rusikaga wasta pead löönud oli. WtekS oli muidugi tagasitulnud Traugott igaühe alMe jutt. ' Temal oli paljü rääkida ja oli palju kuulda, sest ka Kenanurmes oli selle poole aasta sees palju juhtund.  Jooksupoisiks oli juba Jõulust saadik üks sesugune neljateistkümne-aaStane wõrukael, kes wäga heaste seal haukü lasta oskab, kus laud õhem on, ja kes iseennast iialgi ei unusta. Esi-sulane, kes mullu oma pead nii püsti pidas, oli koguni norguS, tema oli liisu alla langend  ja pidi kolmeks aastaks lahkuma. Tema Maali hakkas juba nüüd tema kõrwu täis hulguma ja igal õhtul tosinad tõutust Pärima. Pühapääwal saiwad aga selle pääwa tähtsuse tunnistuseks kaks tosinad päritud, aus kutser oli üks kena, wirk pois, kellest walitseja lugu pidas jä kellega siis ka leppima pidi, aga: ja Gusteli wahel seistwad asjad ikka weel wanawiifi", sai Traugott kuulda; nemad ei /äinud" küll üksteisega, aga kummagi! ei olnud ka oma kallikest, /leudest ei olnud aru saada." Walitseja-praua oleks pea sedasama ütelnd, ka tema ei saanud Gustelist aru. Traugott oli temaga sagedast majas ja aidas tööl, kus nendel aega küll oli, üksteisega rääkida; nemad aga näitasiwad üksteisest eemal seisma, kui enne. Tundide kaupa wõisiwad nemad aidas üheskoos  tööd teha, ilma et rohkem räägitud sai, kui just töö kohta kulus; wahest näitas ka, kui hoiaksiwad ennast pitkema  koosolemise eest. Mõistlik walitseja-praua oli waid, mis kõik wanemad naesterahwad noore rahwa kohta mitte olla ei läbe. Oleks tema järelpärind, miks Gustel enam wanawiifi ei ole, kui Traugott tema ligi on. siis oleks wastust saanud: ,Tema  on jo nüüd ka üks mees, kui kõik teised, ja mina ei wõi enam tema eest hoolt kanda, kui weike lapse eest!" SügawaS südames liikus aga neiul küsimine: /Pean mina siis tõeste üksi jääma, eluks aeaks? Eks wöiks mina tema eest hoolt kanda, teda armastada, kui kui tema kaasa?" Ja mida sagedamast need mõtted neiu südames tõufiwad, seda ürgsemaks jäi tema oma endise õppija ja kaitsealuse wasta. Siis pani teda aga hooltsamalt tähele. Moiab tema süda tõeste minu poole? On tema pea tõeste selge?" Esimese küsimise peale hõiskas kõik tema hing: „ Ja!" Kelle poole pidi selle noore mehe süda siis maailmas hoidma, kui mitte tema poole? Aga teise küsimise peale ei olnud wastus mitte nii selge. Oli ka Traugott teiseks, koguni teiseks saanud, midagi puudus temal ikka weel. Tema silmad waatasiwad ikka weel nii isewiifi alt ülespidi, nii abiotsides kui enne. Aga siiski kui armsad oliwad temale need sinised silmad! Ikka seistwad need tema ees, vääwaeal töö juures, öõ-aeal unes! Aga weel oli siin üks rask. mure. Tema isa! mida saaks tema isa selle kohta ütlema? Traugott oli isal tuttaw küll; ikka oli tema wilja meskile wiinud ja jahu koju toonud. Isa oli teda ka varast tagasitulemist mõne korra näinud. Gustel tahtis kord isaga rääkida; uenda pool-luurides rääkida, eemalt kuulata. Kohe tulewal  Pühapääwal tahtis isa juure minna, ei olnud teda muidugi neljal nädalil näinud. Pühapääw jõudis kätte. Se oli kolmas Pühapääw peale selle, kui Traugott koju tuli. Lehekuu, kena Lehekuu oli oma iluga tulnud, ja pehme õhta oli peret õue, pitka laua peale sööma kutsund. Palju on tarwis kui külarahwas omaist tubadest Väljakutsutud  saab, nendest tubadest, mida sagedast Jaanipääwani kütetakse. Linnarahwas ja wabrikute rahwas lähemad Pühapäiwil pärast löuuet wälja; selge ohu sisse; talupoeg jäeb tuppa, ja ei tee aknadki lahti. Mis temal kewadeõhk  on, seda on temal läbi nädali; Pühapääwal himustab  tema midagi muud, ja jäeb tuppa. Pidi stis juba wäga kena õhta olema, mis Kenauurme peret õue kutsus! Seda oli aga suuremalt jäult uus kutsar kordasaatnud. Temal oli hea hääl ja tema oli pere keskis lauluhimu äratanud. Laulmine oli Kenanurmes ärkanud. Esimesel Lehekuu pääwal oliwad aga lambid luku taha pandud; peretuas ei seletatud laulust lugeda; kutsar oli nöuu anuud õues, kuupaistel laulda. Uks, pealauljatest oli Traugott. Tema seisis kutseri kõrwas ja laulis hoolega ja rõsmuga. Tallmeistrel ei olnud laulule wähemadki kuulmist; kord-korralt katsus aga ka oma häält teiste seas tõsta. Esi-sulasel oli, jälle Maaliga tüli olnud; tema tuetas ennast nõrkus müüri wasta. /Kus siis Gustel on?" küsis kutsar ja waatas ümber. /Tema on koju, Lilleweskile läinud", kostis weiketüdruk,  küll tuleb-pea tagasi; kell käib üheksa peal." Kahju, et tema laulmas ei ole," ütles kutsar. Mis laulu nüüd tahate?" Pea kõlas üks armulaul üle õue, kuida se kewade kohaline oli. Kui kaugel Sina siis Gustega oled?" küsis esisulane  sofistes. „Küsi homme!" urises tallmeister ühe näuga, millest tema sõber üksi aru sai ja mille peale sellesama näuga kostis. Kohe pärast seda oli /Punane" teiste seast kadund. Laulu lõpetuse pool ruttas Traugott ikka oma häälega koori ette. Kutsar hüüdis paha meelega. Ma kargad taktist wälja, Traugott! Pane paremini tähele!" Minu kael walutab", ütles Traugott, mina ei wöigi täna enam laulda; head ööd, kõ!k üheskoos!" Mead ööd, Traugott; poe sängi, seal on täna muidugi  Sinu paras paik!" ütles esi-sulane, weidra naeruga. Traugott läks tuppa. Aga tema ei läinud mitte sängi; wõttiS aga oma mütsi warnast, tugema kepi kätte, puges nii heaste, kui kõrge keha kandis läbi tagumise wärawa, üle tagaõue, ja kargas siis kergest üle madala müüri. Nüüd jooksis tema üle niiske heinamaa, mis õhtu-udus läikis, metsatuka poole teinepool heinamaad.