Postimees Hz 99. Tartus, 1 septembril. Kol«naSkt»m»estei»e aastakäik. Tellimise on: aast. 3r>— k. Ilma postita aast, 2r.KO I. . » S.. -.. . . V' „ I „ -ln „ -/« „ I„õV „ „ „ 8» „ kuus —,, lill,, ~ ~ lnno ~30,, Kuulutuste korpusridn S kop., lehe ees ostas Äolmasküumesteine aastakäik. Vielrose. Malgast Nudolff. Põltsamaal: Lcih Lang. Jõhwts: Haho. Keilas: Maaberg Elajate taltsutamisest. (Järg.) Egiptlaste mälestuskujude pääl teised koera tõund,' keda tegewas elus tarwitati, alles pärastisel ajal ilmuwad, on „rebasc koera" kuju juba kõige wanemal ajal säälsete wanade mälestusmärkide pääl näha. See näib igapidi rebase näoline ja tema pöä on shakali oma sarnane. Nendes  kujutustes ci nähta teda kunagi jahikoerana,  küll aga inimese kaaslasena teekäikudel;  tema tahtsuscst maja elus aga tunnistab iseäranis, et ju manades matmise  kohtades ka koerte muumiad jsissebolsameeritud  surnukehad) leitakse. Üleüldse peeti seda koeratõugu Anubije nimega tähendatud  jumaluse lujitkandjaks ja sellele oliwad ka koer ning shakal „pühaiMtud." Selle koeratõuu järeltulijad on kahtlemata  ka nüüdsed pvolmctslikud koerad, kes Egiptuse linnade, iseäranis Kairo kurudel ümber uitawad. Nad on, kui kunagi ära ellitatud elajate järeltulijad, laisad ja talitustes  kõlbmatud, aga ometi sallitakse neid, mis küll endise koera auustamise aja mõjudus  on, sest et seda ka Arablased, kes parast  Egiptuse üle walitsesiwad, wastu oliwad  wõtuud. Keegi ei tea õieti, mis tarwis  samased koerakarjad on, nagu neid igal pool Hommiku maal poolmetslikus olekus nähtakse, aga nendega käidakse auustusega  ümber ja püütakse nende eest muretseda,  nagu oleks' midagi püha paistust nende küljes, kuna nendest küll muud hääd teada eiole,kui etraiskauulitsatcltpuhastawad. Oli nüüd koerasugu juba kord auustamise wääriliseks saanud, siis on arwata, et ka need koerad sellest auust osa saiwad, keda majaelu. tarwis kaswatati. Nende seas, keda jahi tarwis peeti, leiame ka hüäne koera,  kelle sugu praegugi Lõuna-Afrikas metslikult  elab. Ka seda tõugu oli'ju õige wanal ajal kodus kaswatama hakatud ja nõnda oli pärast poole mälestuskujude pääl ka seda koera täielises koduses olekus näha. Aga juba nõnda nimetatud keskriigi ajal laob ta jäält ära, ta on teiste tõugude  läbi wist lagasi tõrjutud, ehk nende läbi nõnda segatud laanud, et endist mets- Aasia kõrgustikkudel, lust Pärslastcga ühes see pruuk üle Irani ja Ees-Jndia laiali laotatud sai. Zendi rahloa juures seisis koer iseäranis kõrges anus, sest luna see rahwas oma surnustd maha ei matnud ega ta ära ci põletanud, sest ep nemad tuld ega maapinda rojastada ei tahtnud, saiwad surnud enamasti  koeradest ära söödud ja arwati siis, ! et»koerad keha süües ka hinge cncse sisse wõtawad. Wana-Pärslane suri ainult siis rahulikult, kui tenial elus loer silma ees l oli, sest siis oli ta julge, et koera sees elaw, tenmsurnudsugulase warm lahkujathinge p kurjade maimude wastu kaiises, kes hinge j taga kiusasiwad. Et koeral juur wöim oli, arwati sellest näha vlewat, et ta Pärsiastele nende karjade kaitsmiseks suureks abiks oli ja ühele rahwale, kes ainult karjadest elas, näitas ju koer, nagu tuligi, nagu ilma alalhoidja  olcwat, „Kacra mõistuse läbi seisab  ilm ülemal," loeme Pärslaste pühas  raamatus. sNendidad XIII.) Pärslaste  Pühakiri on igapidi rohkesti koerte eest hoolitsenud; koera lüüa on scllcjärele patt; koera halwasti toitmine toob õnnetust ja haigust; wõeraid koeri jöötä on häätegu. Koera kutsikat peab- kaks nädalat kõwa hoolega  kõige kahju eest hoidma; tütarlaps, j kes teda siis meel edasi rawitseb, on sar- ! nase auu määriliue, kui Püha tule hoidjad i j. n. e. Nõnda kui koer kõige waiicm ko- ! du elajas on, nõnda on ta ka ainus üle- i ilmline elajas, keda meie igal pool, . iga ! rahwa Mures, maawüö all ja nabade üm- j ber, kõige wiletsamaS metslase urtsikus ja kõige peenemate „dam,ede" süles leiame, > ainus elulns, kes kõige esiti inimese seltsi- i laseks on saanud ja ' selleks tänapöewam jäänud. Teist elajat ei ole enam, kes selle tähtsuse ligidalegi saaks. Selle pääle on koera järguline, niis küll wcider kuulda ou siga. See loom on nii palju koera sarnane, et ta kõiksugust toitu sööb ja õige rohkeste suguneb. Aga et ta muidu koerast kaugele taha jääb, on tema kaswatamist ainult siin ja sääl katsntud,  ja tema pidamine ikka ainult paiklikuks jäänud, AmerikaS ei ole teda sugugi leida, sest Punane inimese tõug ei ole kedagi teist looma oskanud ehk wiitsinud tallitseda, kui ainult koera, keda temal jahiseltsilaseks tarwis oli. Aga ka Afrikas ei ole seast lugu peetud, säälsed sea töuud on enamasti tõik metsloomadeks jäänud. Kõige wauemat  seakaswatust leiame aga Polynesias, kus neid ka metsloomadena küllalt meel on, sest Ladroni saartel leiti nendega tuimaks saamisel nii palju metssigu eest, et laewinkud  neid elawalt kinni püüda wõisiwad ja hulga kaupa laewa wedasiwad. Terme Mälayä tõuu juures on sea kaswatus suurel  mõõdul pruugiks; selle sugutüwi armutakse  nõndanimetatud „Jndia siga" ole- Ka Indias on seakasmatus kord õitsenud,  aga kui Iluna rahwad Baktriat ära wöites sinna tungstiwad, kes siga kui metslooma  põlgasiwad, kadus selle eest hoolitsemine.  Wancmas Egiptuses on siga tundmata ja kogun! põlatud, sest -kuna koerale tihti jumalikku auu pakuti, tehti siga wahel üsna turjc/waimu kujuks, mida juba Juutide  ja ArÜblaste sealiha söömise keeld tunnistab, mis neid aga ka teiste rahwastega  segamise eest hoidis, kes nende ümber elasiwad ja sealiha sõimad, nagu üks suguaru  Kesk-Egiptuses, kes, ei tea.kust, sinna sisse oli tunginud ja oma iseKaliku toitmisewiisi  läbi ennast tähelcpandawaks tegi. Nii segased, kui küll fellepoolscd teatused on, wõib ometi arusaada, et Egiptuse kurjuse  jumala niihästi Kcsk-Egiptuse sealiha sööjaid, kui ka wälimisi  waenlasi põhja-hommiku poolt arwati. Nimetatud tigedat Typhonit kujutati enamasti  Niiluse hobusena, kes häid Egiptlasi ahncsti pidada alla neelama, wahel aga ilmub ta ka sea kujul ja teise aastatuhande keskel enne Kristust on ka juba sea karjad Egiptlaste piltide pääl näha. Sea Põl- gaminc aga ei kadunud mitte ja on weel Kristuse ajal selgesti tunda, kus kurje waimusid sigade sisse lastakse minna. (Järg tuleb.) Politika ringwaatus. Sakslased pidasiwad oma Sedani päe- Wa nagu iga aasta nü ka tänawu toredasti, muidugi iseäranis linnades, ometi on maalgi seda ikka wöimalikult pidustatud. Ei wäsi mehed ka ära, selle päema tähtsust ja Mõju, mis nende riiki praegusele wõimule saatis, ikka uuesti seletades. Prantslastel on seda kuuldes muidugi hapu meel ja selle wähenduseks kiitlewad ka nemad oma maaja  meremäe tublidusest ja korrast. Klllap nad wisl ikka kord jälle katsuwad, kumb neist nüüd teisest tugewam on. Ehk oleksgi ju mehed jõudu katsumas, kui niitte Bismark oma keerulise politikaga Austriat ja Jtntiat Saksa maa seltsiliseks ei oleks sidunud. Nende mijmsed wastastiku pahandused näitawad  suurema tagajärjeta jääwat. Saksa konsuli majas püstuli laskja on nõdrameelseks  ja sellega wastutamise wõimetuks tunnistatud, kuna Saksa salakuulaja tegu Prantsuse patronide märgust  naljakuseks  tunnistatakse. Mees leidnud sõjaharjutuse  tühja patroni kesta ja tahtnud sõbrale kingituseks saata, nii töendawad Sakslased. —Saksa noor keiser ei ole üksi wälimises politikas agar, maid näib ka sisimese eest hästi hoolitsewat. Siiamaale  on küll igal Saksa riigil ja riigikesel  oma ministerium, üleüldist miniSteriumi  terme keisririigi jooks aga ei ole, maid riigi kantsleril on ainult lepingu nõuukogu kõrwal. kahctamat ka riigi ministeriumi asutada, mille pääks muidugi Bismark saaks, abiks aga tuttaw Bennigscn, üheS ka rahaministriks. See oleks tõesti suur muudatus. Eks kuuleme pärast sellest  nõuust rohkem. Saksa maa katoliklaste  kogu Freiburgis on üsna lausa ja otsekohe paawstile ilmalikku walitsust tagasi  Pärinud, muidu ei wõida rahulik kord Jutunurk. Pesu Mari kawalus. (Lõpp.) Wana mees ei hoolinud sellest midagi, waid pani praegust käe uuesti wõtme külge,  Rein ei jõudnud enam wälja kannatada,  Paa walutäs tal hirmsasti ja hääl oli kõris kinni. Ta katsus kapi ust lahti rõhkuda, aga kukkus ühes kapiga põrandale pikali Nagu nahk kinnas, käis kubjas kapist eemale ja kukkus põrandale, , . Toas tõusis Soodoma kisa, , , , Kubjas  hoidis kahe kõpuga ninast kinni, . Nlna jooksis hirmsasti werd, . , Kapp oli täie hooga temale wastu nina kukkunud Rein siples ja kisendas kapis. Ka tema oli kukkumisest raskesti haiget saanud. Pool paks wedelik tegi teda märjaks. Ta armas selle wcre olema ja minestas ära, . , See ei olnud aga mitte meri, waid oli Leena saapa määre, pää õli ja mõned muud ro- ' hud, mis noored tütarlapsed tarwitawad, i Kõik need klaasikesed oliwac katki läinud ja mitmekesine wedelik Reinule wasku nägu pritsinud, . , Kubja abikaasa nutis ja' hullus  täie kõriga, . , Leena nuutsus sugu parast tasamini. Kapi kukkumise pääle vlimadkõik maja rlanikudmnest üles ärkanud. Nad ruttasimad kõik uniste silmadega kisa pääle kokku. Ühegi ehmatus ei olnud wähem  lui teisel. Kõik armasiwad, et tont ka- i vis pidi olema ja wõtsiwad ühel meelel nõuuls kirikherra järele minna, sest kellegi!  ei olnud lulgust kappi tahti leha, Rein siples sees ja ccmalr wõis arwaia, et kapp „Ärgc olge narrid," rääkis pesu Alari teisi waigistades, „Selle pärast lähete teie nüüd kirikherra juurde! Tehke ise kapp lahti," Ta teadis, 'et kapis olew lont leegi muu ci oie kui see, kellest tema samuti kurba nägu, nagu kõik teijcdgi, ja tegi näpuga silmad märjaks, nagu oleks ta nutnud, Viimaks tuli ka sepp, juur piik mees, nagu Taaweii ohwcr. Tema oli alati waid andis teistele nõuu, et need kirikuhrrra  juurde lateksid, Alari kartis, et asi wiimats hulluks läbcb. Ta tõmba- seppa warukat pidi. Sepp läks tema järele. Trepi pää' pistis Alari sepale „poole toopi"  pihku ja ütles et sepp kappi lahu peab tegema. Sepp Pani pudeli suu pääle ja warsti oli wiimane piisk pudelist otsas. Nüüd ci karmud :a enam kedagi. Ta jooksis tupva, keeras kapi teisipidi ja kangutas  une lahu. Kõik roas olijad karjustwad tämst kõrist ja pöörasiioad kartlikult silmad kõrwale. Wahrajal oli sepp punast, musta, walget ja sinist kirja inimese moodu kuradi  k-piil malm kiskunud Kõik oliivad natukene aega wait, Sepp hoidis wärisewa tondi oma käte wahel. Tont pigistas onrad hambad ja silmad kinni, ..Kärneri" sosistas keegi tasakest!, ..Kärneri kõwemini, ..Kärneri" karjus kolmas. ..Kärneri" tänitas wana kubjas täieköriga ja andis Reinule niisuguse „wuraka" wastu kõrwu, et see tuikuma hakkas. Leena karjatas,  Ta arwas, et manamees Reinule mõne mehise matsu annab, Leena oleks häbi pärast silmad pääst wälja nutnud, aga ema tähendas,  et pimedal inimesel paha elada on, Reinu walu ega häbi ei maksa kirjeldadagi. Nagu Siberi sant tuikus ta toast wälja, läks oma tuppa ja ei tulnud enam mõnel nädalalgi wälja. ..Sinule ma oma tütart ei anna!" karjus  kubjas talle järele. Need kubja sõnad kõlasiwad ilma waheta tema kõrwus. Ta oli oma armsa Leena kaotanud. Nädala päevad  oli ta päris woodis ja Mari ja trma tütar Miina tallitasid teda hoolsasti, nägi ja sai jällegi aru, et Miina häll ja ilus laps on, —„Tiraitata I"—hüüdis pesu Mari mõne nädala pärast. Tema arwamine ja tahtmine oli täidetud. Täna oliwad Reinu ja Minna pulmad, —„Tiraitataa!" kisendas ta ja põrutas jalga wastu maad. Rein, kubjas ja Leena kapp oliwad jälle terwed ja rõõmsad  „Hädn  pärast wõib ka natukene valetada," mõtles ta iseeneses, aga ci ütelnud mitte kellcgile, mis ta mõtles. Nädalad läksid nädalate järele. Leenale  oli ),roos" külge löönud, aga ta sai siisgi warsti mehele. Rein ja Minna ar< mastasiwad üksteist palawalt, Just aasta i oli sellest päewast mööda, kui Rein kapis oli olnud. Täna pidas Rein jällegi suurt pidu ja pesu Mari lõi jalga wastu maad, ning kisendas: —, „Tiraitataa!" Mis pidu siis nüüd oli? Kas Rein oma kapisolemise aastapäewa pühitses? Ei pühitsenud. Rein ei olnud mitte 1011, maid ta oli pää laest jala tallani tark mees. Minna oli talle ilusa pojakese kinkinud ja täna peeti noore ilma kodaniku esimest nimepäewa. Laul. Siin otsata ilusas ilma saalis, kus inimene  kui kõige wähem putukas ehk tilgake- ilma meres kiigub, on ometi temal tegevuses  ka wõimu ja olemuses ka mõtet, nii et püüab kõrgemale lennata, kui tema lihalik  silm ulatab nägema. Nii seisab luuletuses  ehk laulu keeles iuimcne täiesti teises imede ilmas, mida igapäine lihtn esilm mitte ei wõi seletada! Ära arwamata kõrgele kannab  elustaw luule ehk laul inimest, nii et see suusõnal seletada wõimata ou. Luule kujudes seisab inimese elu tõsine õnn marjul,  kui luuled inimest kätel kannawad, siis hiilgab ilude ilm igal pool tuhatkordse saraga,  missugust küll meistrid kullast ega kal-