Vaimustusega kodust wälja, aga kasarmus näeme, et meie nagu karjast kadunud talled oleme. Ümberringi on Wenemehed, kes üht ja töist küsiwad, aga meie peame ikka Vastama „ei mõista" Meie tahaksime töiste käest üht ja töist küsida, aga meie ei saa ka jälle muud Vastust kui: „nee ponimaiju!" Wenekeele tundmise puudus teeb meile Kroonu teenistuse elu raskeks. Kui Eesti nigrut paar päewa ennast kasarmu eluga tuttawaks on teinud, siis Valitsetakse temale üks õpetaja, keda „isaks" hüütakse. See on enamiste ikka Wenelane, milleläbi noore nigrutile kõige ennemine Wenekeelt arwatakse selgeks harjutada wõiwat. Selle õpetaja w oli all on noor nigrut nii kaua, künni temal kõik õpetused selgeks saamad. On nüüd see õpetaja  üks inimene, kellel palju kannatust on, siis näitab  ja õpetab ta ilma Väsimata, ei ole ta aga seda mitte, siis sadab sagedaste kuumast kuulisi õppiga kõrwa taha. Oleks Eesti nigrutil Wenekeel selge ehk Vähemalt  Wenekeele algusõpetuS käes, siis oleks ta Wene mäes esimene mees, sest seal ei saaks Wenelane mitte tema wasta. Sellepärast peaksiwad meie kodumaa rahwamehed hoolega selle eest muret pidama, et Eesti nigrutite elu saaks kergitatud. Seda Võiks nimelt kahel kombel sündida: 1) Meie külakoolides peaks poislastele  Wenekeele algusypetust antama. Tütarlastele ei ole seda õpetust tarwis, waid nende suust kõlagu meile üksi kallis emakeel wasta, kes teda puhtas olekus  jälle edasi oma laste põue istutagu. Aga poislaStele  on Mnekeele tundmist tarwis, ja selle õpetusega  peaks juba külakoolides alustust tehtama. 2) Ka turnimise eest peaks meie koolides, nimelt kihelkonna koolides, enam hoolt kantama. See õpetus ei teeks kellegile kahju, aga kasu oleks temast igaühele, ja kergitaks ka nigrutite õppimise aega. Aidake wennad kodumaal, et meie Eesti mehed Kroonu teenistuses Keisrile täieste tuluks ja kodumaale auuks wõiksiwad olla! Töiste nimel: J. Pähn. A. Daniel." „TaMma Sõber" räägib juba mitmel korral  sellest, Eestirahwast Venestada. Need pitkad kirjad näitawad meile niisama wälja, nagu tahaks keegi imelik inimene suuretükiga kärbest maha lasta. Enamiste on kõik Wenekeele ajalehed seiemaale ikka sellest rääkinud, kuidas Eestirahwal niisamasugust  rahwause õigust on, nagu muu rahwastel, ja et nimelt Sakslaste püüdmiste kohta seda Eesti rahlvaust igapidi toetada tuleb. Kui paar Wene ajaleht  sellest ka rääkisiwad, kuidas parem oleks, kui Eestlased  ennast enam Wene Vaimuharimisega ligistaksiwad  kui Saksa waimuharimisega, siis ei ole see ommeti meel kellegi Venestamine. Sellepärast on täitsa nurjatu,  kui „Tallinna Sõber" selle paari Wene ajalehe soowimise pärast suuritükka hakkab paugutama. Imeks peame seal juures aga seda panema, et „ Tallinna Sõber" meel ilmaski meie rahwa saksastamise wasta ülesse ei ole tõusnud, ehk küll meie rahwa saksastamist  keegi ei wõi salata. Kui „Tallinna Sõber" tõeste seesugune Eestirahwa sõber oleks, nagu ta ütleb, siis ei wõiks ta selle saksastamise töö kohta mitte wait jääda. Aga sealt tuleb tema kamalus awalikuks. Nii pea kui töised Eesti ajalehed saksastamisest räägiwad,  siis on „Tallinna Sõber" nende kallal. Ühel pool laseb ta kärbseid suuretükkidega ja töisel pool teeb ta elewandid kärbesteks. Järwemaalt. Kirikherra Kurrikoff on kohe peale selle, nn mele nummer, kus tema Ms. kjgndri. abikomitee lõhkumisest juttu oli, sinna jõudis, korjamise ja nööriraamatud abikomitee! e tagasi annud. Abikomitee on selle lõhkuma katse üle nii pahane olnud, et peaaegu ühest suust otsuseks on teinud,  et ta enam abikomitee auuliige ei ole, Mis nime ta seiemaale kandis. WirMsialt. Kuidas Wenekeelt koolis õpe- M. kihelkonnast kse merle: „Wiie aasta eest tagasi kuulutadi meile meie nõudmise peale, et meie külakoolides wiie aasta pärast Wenekeelt hakatakse õpetama, sest seda wiit aastat olla koolmeistritele Wenekeele õppimiseks lubatud. Need wiis aastat on nüüd küll mööda, aga seda ei ole siin meel keegi näinud ega kuulnud, et kellegile Wenekeelt oleks õpetatud. Kirikherra oli küll käsku annud, et iga koolilaps omale Wenekeele õppimise raamatu kätte pidi muretsema, mis ka lapsed tegiwad, sest ähwardus oli juures: kellel Weenekeele õppimise raamatut ei ole, see saadetakse koolist koju ja maksab pärast ära olnud päewade eest trahwi. Kästud raamat ei olnud küll mitte Niggoli Wenekeele õppimise raamat, mis mammad  oma lastele kui osawat ja tundja meeste poolest soowitatud raamatut osta soowisiwad, maid puuduline „Wenekeel küla koolis", aga siiski oleks ka selle raamatust  õpetamise üle inimeste rõõm suur olnud, kui teda aga tarwitamise alla oleks wõetud. Aga raamatu ostmine iseenesest oli wist juba nii palju kasu saat- nud, et õpetamist tema seest tarwis ei olnud. Raamatuid  ei tarwita koolis keegi, waid nad seisawad kodu ahju taga, kus kilgid üksi nende seest studeeriwad, sest meie koolmeister ei mõista ise Wenekeele maiku, kuidas peab ta seda siis töistele õpetama. Koolimalitsuse  aruandmise kirjas saab aga meie kool mist ka nende seas seisma, kus „Wenekeelt õpetatakse." Nõnda jutustab kirjasaatja. Peeterburgist. Kuulus reisija, professor Baron Nordenskjöld on 20. Detsembril Peeterburgi linna jõudnud, kuhu ta kümneks päewaks jäi. TeKa on 23. Detsembril ka Keiserliku Majesteedi jutul olnud. Wöeralt maalt. SaksMMült. Et Lollimaks Wenemaal wõeralt  mBNrMe!oodud industrii tööde eest suurendatud  on, see sünnitab wäga palju paha meelt Saksamaal,  ja kõik wabameelelisemad ajalehed tõstawad kaebdust würsti Bismarki peale, et ta esite seesugust olekut oma tollimaksu poliitikaga elusse äratanud. lirimaalt. liri lased tahta Kroonu sõariistade  Lagawara riisuda, mille pärast sõariistade ja sõamoona  magasinid seal tugema wahi alla on seatud. Kreekamaalt. Sõale ettewalmistamine Kreekamaal' lähäb ikka suuremaks, nii et pea terme Kreeka rahwas sõariistade all saab seisma. Nüüd on seal meel 32,000 meest tagawara mäest sisse kutsutud,  kelle wanadus 30 künni 40 aastat on. MHMst. Uuemate sõnumete järele lähäwad mässajad Buursid, üle wõitu saades, ikka edasi. Inglismaa walitsüs on Indiast sõawägesi Aafrikasse tellinud, sest et kodumaa sõawäed lirimaale enamiste ära kuluwad, kus asjad ka ikka kardetawamaks  lähäwad. Üks jagu Buurfi sõamehi on Naatali  maasse tunginud, et Inglaste pealetungimist sealt poolt keelata wõiksiwad. Sõnumik Lätimaalt.*) „Alles elu kcwadisel Olin, kui ma wõtsin teed, Noore põlwe tantsimisel Läksin kodunt enne ööd " See oli ühel ilusal Juuni kuu päewal s. a. kui ma reisi kepi kätte wõtsin, et Walga maakonnast, kui oma kodumaalt, wälja Lätimaale Liiwimaa lõunapoolsema  otsa, rännata. Et nüüd siin mõndagi näinud ja kuulnud olen, sellepärast arwan, et auustatud Sakala  lugejad seda mulle pahaks ei pane, kui siit Düüna jõe äärest mõne sõnaga teadust toon ja „külaleiwaks"  pajatust punun. Waatame kõige pealt, kuidas wili tänawu siin pool kasunud on. Mõnes kohas kaebati küll, et enne Jaanipäewa wihma puudus olewat olnud, siiski on talwe- kui ka sui-wili läbistiku  keskmine ja osalt ka hea. Restikhein on, nõndapalju  kui kuulnud olen, igal pool tänawu kasin olnud; ka on kewade kaunis rohkeste ristikheina põldusi üles küntud. Ka maa hein oli enamiste kasin, ja sai ka sageda wihma läbi suuremast osast rikutud; wihmase ilmade pärast heina ajal wenis see töö künni Augusti kuuni. Wiskame ka mõni pilk Lätirahwa waimupöllule!  Nagu teada, on Lätlastel kaunis rohkeste ajalehta;  kahju aga, et neis mitmeis Läti kuue all Läti süda ei tuksu! Wõiwad ehk küll meie tuttawad „Baltialased",,  ehk nende lähemad sugulased olla? (!) Läti li. üliüldisest laulupidust on juba oma jagu räägitud,  nõnda et sellest enam teadüstamist tarwis ei ole; nõndapalju aga tahtsin siin weel meeletuletuseks ütelda, et Saksa ajalehed sellest pidust külmemalt ja nagu kõrgemalt, aga Wene ajalehed enam soojemalt  ja osawõtlikumalt rääkisiwad. Lätlastel on aga õige sagedaste ka muid pidust ja pidukesi. Arwa juhtub seda ajalehe nummert olema, kus mitte laulukooride halljasse minemisi, kontsertisi ehk sellesarnast  ei kuulutada. Paarist niisugusest tahan siin lühidelt jutustada. Oli 13. Juulil pärast lõunat,  kui paar paati, kelledes Asheradeni meeste- ja segakoor olid, kenaste halja kaskedega ära ehitatud, mis kaugelt nagu weikesed metsatukad waljanägid, Priidrikstati alt mööda ühe Düüna jõe saarele jõudsid,  kes nimetud linnast wersta eemal on. (Ta on V- wersta pikk, V" wersta lai ja osast männa *) Järelseisaw jõnumik tuli juba paari kuu eest tagasi meie katte, aga ruumi puuduse pärast ei olnud meil teda seiemaale mitte wõimalik trükkida. Sakala Toimendus. ja lepa metsaga kaetud.) Saarel laulis wahel sega-, wahel meestekoor lõbusaid rahwa ja muid laulusi; wahel jälle laskis weike mängukoor oma healesi kuulda, kelle järele siis nooremad oma tantsu keerutasid. Nõnda wahetades oli aeg lõbusaste mööda läinud, kus päewa loojaminemisega lahkumine kätte tuli. Sa tagasi minnes said mitmed kenad laulud ära lauldud, mis, tasasel waiksel weepinnal ujumast paadist eemale kõlades, ilusal sui-õhtul õige mõnus kuulda oli. Lauludest  oliwad segakoori laulud lahkemad ja kenamad, kui meestekooril. Nagu kuulsin, ei olewat siitsed laulujuhatajad  omas ametis mitte liiga osawad, mis ka nende laulukooridest tunda mõis. Töine sarnane pidu oli 10. Augustil Kokenhuusenis. Raudtee rong tõi mind paar tundi enne kontserdi hakatust siinse raudtee jaama. Sellepärast tõttasin siis ka kohe siinset Liiwimaa „Schweitsi", kelle iludusest juba ammu kuulnud olin, waatama. Kui Kokenhuuseni raudtee jaamast umbes paar wersta ära olin sammunud, jõudsin wana müüride wõi kantside juure, kust Düüna mitme kümne sülla sügawuses,  ja töiselt poolt Peerse jõgi (kes siin Düünasse kallab) mööda woolawad. Nende wana müüride juurest, kelle all sagedaste siin ja seal õenestikusi näha oli, on ütlemata ilus ümberkaudset kohte, oma mägede ja orgudega, mis enamiste lehtpuu metsaga kaetud on ja kus ilusad pawiljongid wõi suimajad siit ja sealt waataja silma paistawad üle waadata. Nende müüride lähedal olid ka ühe mäe rinnaku peal kaks suurtükki näha, kes, nagu räägitakse, Düünast wälja tõmmatud olewat. Sügamas mõttes sammusin kohast, kus minewik olewikule ja tulewikule nõnda wägewaid lvgimuse awaldawaid mälestusi on jätnud mäöda Peerse jõe kallast edasi. Teel juhtusin ühest weiksest surnuaiast läbi minema, kus madala kiwi ristide all wist muistse aja „kõrgeste auustatud" oma päewa tööst puhkawad. Nimelt ka Peerse jõe kaldad awaldawad ütlemata looduse ilu: all sügamas woolab jõgi paed mööda, kuna ilus paks lehtpuu mets, kelles kenad puhtad jalgteed sinna ja tänna wiiwad, ta mägiseid kaldaid katab. Üks trepp wiis alla jõe juure, kelle astmeid 200 oli. Jah, seda peab ise kõik nägema, kui tast täieliku pilti tahetakse saada; minu nõdra sulel ei olegi Võimalik  selle koha looduse ilu täielikult awaldada! Tõttame kontsertile! See alustas kella 4 p. l. ja sai kenas kase waarikus Kokenhuuseni kiriku lähedal „Kokenhuuseni laulu seltsist" antud. Seal lauldi 12 laulu, milledest esimene „Jumal Keisrit kaitse Sa!" oli. Ka siin mängis wahel weike muusiku koor. Laulud said enam ehk wähem kõik kaunis osawaste ära lauldud. Sissetulek sai kohalise raamatukogu wõi biblioteegi heaks. Pärast kontserti teadustas laulujuhataja  weel, et ühes aias ka pidu-õhtu, ehk nagu nad ise ütlewad „weesigs wakars", saawat olema, aga et ilm wihmale näitas minewat, sellepärast soowisin parem õhtuse rongiga koju sõita. Teel aga mõtlesin: kunas jõuame seda aega ära oota, mill ajal auru-täkk ka pikuti Liiwimaalt läbi saab tormama, kuna juba meie kubermangu lõuna- ja põhjapoolsel otsal see õnn ammu osaks on saanud! Mis mull siin weel kui iseäranis kasulikud asutused  wõi seadeldused näitawad olewat, on rehepeksmise  masinad. Lätimaal on sagedaste mitu peremeest kokku endale suure auruga rehepeksmise masina muretsenud.  Mull aga näitawad weikeste põllumeestele weikesed,  hobustega käima pandawad masinad kasulikumad olewat. Üks niisugune 3 wõi 4 hobuse masin maksab ainult 2 künni 300 rubla, ehk kui ümberajamise wärk ise tehakse, mis ka õige hästi wõimalik on ja siin sagedaste sünnib, siis tuleb ta muidugi see jagu odawam  (umbes 150 rubla.) Siis peksawad niisugused masinad ka oma 40 —50 ja rohkem wakka wilja päewas  ära. Palju talupoegade juures nägin niisugust rehepeksmise  masinaid, aga ka Kuuramaal M. mõisas (maksis 400 rubla) kus nimetud mõisa walitseja, kes noor Eestlane, neid wäga kasulikuks kiitis, ühtlasi seda ka minule soowitades. Muidugi teada peab ostja ettewaatlik  olema, et oma kallist raha tühja eest ära ei anna, ja teadma, missugune masin kõige mõnusam on. Praegu, kus neid ridasi kirjutan, juhtusin ühest 2 ehk 3 hobuse masinast kuulma, mis wäga kasulik kiidetakse olewat: Göpeldreschmaschine von H. Lanz in Mannheim, mit vollständiger Reinigungsvorrichtung; geprüst von der Hallerschen Maschinenprüsungsstation (Stiften-Trommel.) Loodan neist edespidi pitkemat teadust saata. Mina lõpetan oma kirjakest selle soowimisega, et mo Eesti suguwennad nüüd, kus puuhinnad iga aasta kõrgemaks tõusewad, rohkem tähelepanemist rehepeksmise masinate peale paneksiwad. Ka ses asjas: Eesti põllumehed edasi, astkem oma radasi! l7. Augustil 1380. g—ü—.