Sakala 2S^ WilimdiS, 20. Aimilmi päcwal 188t> IV. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. WaStutaja toimendaja ja Väljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Kuidas meie „Baltlased" ennast jälle awaldawad.  PoMtna ringwaatus. Omalt maalt. Wiliandist: Tallinna Sõbrast; „Eesti Postimeest" Jannseni elulugu. Põltsamaalt:  Põllumeeste Selts. Tallinnast: Uus liikumine. Rakwerest: Õiendus; ajalehe „Walgusest". Soomemaalt: Laulupidu. Peeterburgist:  Eesti Heategew Selts; akadeemikus Wiedemann; Jaani kogudusest  ja tähtjast kontsertist. Krementshukist: Nurjatu töö. Keisri mõrtsukate protsess. Kuulutused. Lisaleht. Kullakene. XV. Kooliõpetaja isalikust walitsusest ja õpetusest. Ralja Mart ja Kalja Pärt. Kuidas meie "Baltlased" ennast jälle awaldama hakkawad. rahwale juba Sige wttaw, Usjalikuist wsitlemistest ei ole nende juures enam juttugi; riemah xangefiwad veis wõitlemistes alla ja sellepoolest ei jultze nad enam oma pääd ülesse tõsta. Nemad on wana teele tagasi astunud,  mille peal ka wanast ikka käis, see on keerulisse mmanMereeie, kus kokku äsfitakse, sala laimatakse, tagaselja mõni rusika Võmm ära antakse  ja igapidi wett sogaseks püütakse teha. Isamaa armastusest ja Vaimustamisest ei Või seesuguse töö juures  juttugi olla, ehk selle näu alla ennast küll iseenese kasu- ja auupüüdmine ära püüab Varjata. Meie ei taha mitte neist sala laimamistest ja Vale kaebduStest rääkida, millega meie rahwameeste tööd kinni püütakse panna ja mille Vili ka selles wälja paistab, et ühe tuttaVa rahVamehe tulus töö meie Eesti seltsides  on seisma pidanud jäema. Need tagaselja laimdused  on nii teutawad meie terwe rahwale, et neid parem Valuga jäedawalt Varju alla matame. Meie tahame paarist näitusest rääkida, kus häbemata! kombel selle laimduse ja lõhkumise tööga «Valikult wälja on astutud. See kõlwatu töö on ennast suure sulgusiga päewa Valgele paisutanud ja sellepärast peame temast ka awalikult rääkima. Uut ajaleht MWMMGtunueb juba igamees, mis waimu laps see on. See leht kFib juba pool aastat, aga tema sees ei ole Veel ühtainust õpetliku kirja olnud ja mitte ühtainust korda ei ole ta Veel meie rahwuse eest ehk meie rahwa kasuks ja tema õiguste kergituseks wälja astunud. Muud seal ei leita, kui sõimu ja laimdust, nii et igal haritud inimesil meel läilaks lööb, kui seda leht kätte peab Võtma. Kui seesugune sopane leht midagi kirjutab, siis on isegi mõista, et tema sõnu keegi haritud inimene kaaluma ehk taga ei hakka ajama ja korrutama ehk pealegi Veel oma töö põhjuseks panema. Sellepärast oli preestri Suigusaare Vastus „Walguse" laimduste peale üksainult paras ja mõnus «astus: „Pitkemat Vastust Teile anda oleks Teile liig suureks auuks ja mulle häbiks." Kes oleks nüüd julgenud seda arwata, et seda „Walgust", mis meie rahwas tema sopase sisu pärast juba nii Põlgab, et teda enam näha ei taha ja Mmrid Väljaandjale lugemata tagasi saadab, meie „Baltlased" omale abiriistaks  ja seltsimeheks saakfiwad Võtma! „ Eesti Postimees"  on juba sagedaste sille ajalehe sopaseid aruta- M misi suure rõõmuga nimetanud ja nimelt ikka siis, kui I nad „Sa kala" Väljaandja kohta käifiwad, ehk küll W , ka „ Eesti Postimeest" ennast küllalt on W aimanud. Nüüd on aga Viimaks ka kirikherra Eisen- schmidt Tartus „Walguse" sopaseid laimdusi nii tähtjaks  arwanud, et neid „Eesti Postimehes" arutama on hakanud, ja kuida wiist? pääkomitee kassameister ei õienda Mltte ~Wa!guse" walet ja ei näita mitte, et seal nimetatud numrid waled on. Ei, tema jutustab uut walet juure ja arwab nõnda omale oma Baltlase seisukohal auupärga pähä teeniwat. Aga mis kirjutab siis kirikherra Eisenschmidt selle „Walguse" kirja peale wastnseks, mida „Sakala" omas 18. ja 21. numris juba ammugi ära on õiendanud? Noh, oma waimu-wenna „Walgusele" kätt pakkudes, auustab ta teda wastusega, kus järgmisi Walesi räägib:  1) Eisenschmidt olewat Sakala wäljaandja käest seda raha pärinud, nnS Aleksandri koolt heaks seal korjatud, aga pärimise peale ei olewat ta siiski kõik raha kätte waMwõtjad olla tumad" kajspmehed zc. Mlle peale wõime nimetada, et kirikherra Eisenschmidt meie käest mitte korjatud raha ei ole pärinud ja temal ka seks mingisugust õigust ei ole. „Sakala ToimenduS" ei ole mitte abikomitee ja sellepärast ei seisa tema mitte pääkomitee kaSsameistri all, waid temal on oma korjanduse kohta üksi sellepeale  waadata, mis raha -andjad soowiwad. Nendest kirjutasiwad aga ühe wahe mitmed suurte summade andjad, et raha mitte pääkomitee kaSsameistri kätte ei saaks saadetud, waid SMla põimenduse poolt nii kauaks MAPMb. Et aga seesugust soowizaß seVepAnst Äeme ikka raha ära saatnud, nii pea kui suurem summa koos oli. Seda wõime weel ütelda, et esimesest korjandusest  „Jõulu kingituste" nime all, mis ligi 600 rubla suur oli, A. Januaril 1879 kaSsameistri kätte 200 rubla wälja maksime, ehk küll siis alles 100 rubla paljalt sisse oliwad tulnud. Nii on „Sakala" Toimendus püüdnud teha, mis ta wõis, ning ligi 1600 rubla raha EeSti Aleksandri kooli heaks korjanud  ja peale selle hulk muid kingitusi, millest paljalt weel 400 rubla kaSsameistri kätte saatmata on. Need 400 rubla on osast wiimasel ajal alles sisse tulnud, osast tulemata, ja saame ka neid siis pääkassasse maksma, kui paras aeg on. . Aga see on see suur Baltlaste südame, walu, et Sakala 1600 rubla korjanud ja ajaleht „Eesti Postimees" kõikidest  kutsetest ja ka pääkomitee hüukirjadest hoolimata waewalt 16 rubla. Tänu meie oma töö eest ei taha, aga laimata meie ennast selle töö eest ka ei lase, ja sellepärast anname kaSsameistri Eisenschmidtile nõuu, et ta parem selle peale waatakS, et tema kassaraamatud  paremas korras on, nagu wiimasel revideerimisel  soowiti, ja mitte ilmaaegu oma aega „Sakala" wäljaandja laimamistega ära ei wiidaks. Töise wale üteluse kohta ei ole meil muud wastata, kui et sellega „Sakala" Toimevdust ja selle lehe tellijaid on tahetud kokku ässitada. Kes meie maa asju tunneb ja teab, kui pitkamefi mõned asjad ennast tallitada lasewad,  see ei wõi „hookewsest" zc. siin ühtegi rääkida. Aga astume tvise näituse juure. KeS ei tunneks meie seast jälle selle lehe wäljatulek meie raMa peas ra^enoas. Mis wähegi Eestirahwa ja nimelt talupoja seisuse kasuks kirjutatakse, seda püüab see leht maha kiskuda ja kardetawaks teha. Iga auus Eestlane waatab sellepärast „Tallinna Sõbra" peale, kui herne hirmutuse peale, keda warblasedgi enam ei karda, aga kellest mõistlik inimene naeratades mööda astub. Kes oleks nüüd jälle wõinud uskuda, et meie Baltlased ka seda leht enesele nagu ewangeliumiks saaksiwad wõtma ja ennast tema laimawa üteluste ees kummardama! Seda teeb aga meie nüüd üliwäga tuttaw A. Grenzstein oma „Postimehe" 22. numris. Meie rääkisime kord juba „Tallinna Sõbra" sopastest ütelustest wiimase koosoleku kohta. Grenzstein oma Soonsein'!  seltfiliikmeks soowitamise juures haiget ja sellepärast  on nüüd „Tallinna Sõbra" sopased laimduse sõnad ütlemata armsad tema meelest. Ta trükib nad nimetawd numris kõik paksu tähtedega ei lükka neid mitte kohe kui kõlwatumäiV"'jönu tagasi, ütleb andeksandmatu jõledusega: „See kõik on ühe sõnaga: awalik Kirjameeste Seltsi lõhkumine. Kelle kaela langeb see raske süü? Kes on seda tewlld, et Kirjameeste Seltsi, keS Eestirahwale nii palju kasu saatnud, nii palju head teinud, sell kombes surmama hakatakse?" Ms peab nüüd meie Kirjameeste Seltsist muial arwatama, kui neid sõnu „ Tallinna Sõbra" laimdustega ühtlasi Saksakeele ajalehtedesse ümber pannakse, mis wiStist saab sündima? KuidaS wõiwad seesuguse mehesõnad, nagu „Tallinna Gsbra" wäljaandja on, meie Seltsi, kus 4DD paremat Testimeest  koos käiwad, lõhkuda. Kuidas wõiwad ühe naeruks peetud mehe laimduse sõnad, keda meie maal iga laps kui meie rahwuse tegewat aga wäetimat wastalist tunneb, meie Seltsi surmata? Aga A. Grenzstein ütleb weel rohkem, sest tema kirjutab: „ Sellepärast peab nimetawd  koosoleku juhataja, Seltsi abiprefident herra Dr. Weske, Seltsi auu, mida awalikult maha kiskuda tahetakse, awalikult ajalehes jälle üles ehitatama (!!!) Tema juhatusel pidas SeltS nõuu, tema saab ka selle eest wastama, kas need nõuupidamised Seltsile auu wõi häbi toowad. Meie ootame, ja meiega küll iga K. M. Seltsi liige, et herra Dr. Weske see walusa haawa sedamaid ära parandab, et meie kallis seltS mitte lonkama wõi koguni surmatõbe põdema ei jäeks." Nõnda kirjutab A. Grenzstein, ning on Eesti Kirjameeste  SeltS tema arwamise järele nüüd Sõbra" sopase laimduSte pärast oma auu Amtavud, on walusa haawa saanud ja lonkama ja surmatõbe põdema jäenud. See on küll «Mm BaltialaSte tigedust,  kui keegi ette oleks wõinud arwata. Aga siiski, wõime ennast selle awalduse üle rõõmustada, sest seeläbi  saab ikka selgemaks, keS rahwa poolt ja keS tema. wasta on. Noh, meie wõime nende peale seda kosta, et nende läbi keegi muud waluM haavu ja surmatõbe ei ole saanud, kui laimajad, vete tuttawad  Eesti Baltlased, üksi. Ka ei arwa keegi Kirjameeste  Seltsi liige, et Dr. Weske kohus oleN, Seltsi auu jälle awalikult ülesse ehitada, kuid üksi need Baltlased  wõiwad seda nõuda. Seltsi auu ei Ma tüUad laimdused mitte maha kiskuda, ja sellepärast ei oleleda auu ka kusagil tarwis jälle üles ehitada. Dr. jWeske on kui juhataja teinud, mis tema kohus oli, ffe on: tema on igameest omi mõtteid korra järele ja nagu kohus ülesse arutada ja siig healte paljust otsust teha