sivad Petrowitshi käed tema keha ümbert kinni. Nad maadlesivad; kiusaja aga lsi nii suure jõuuga, mis ainult viimane häda annab, jälle oma käed tüdruku ümber ja kiskus teda enese külge. Neiu hädakiljatus helkiS läbi kloostri käign. Tule paiste ja tõmbav tuule õhk tungistwad nüid wärawa poolt stSse. RaSked sammud, meesterahva healed koststwad wäljast ukse eest. Tule kuma tuli ruttu ligimale;  heledaSte leegitses üks lamp, mis kõrgel hoitud, kloostri käiku walguStas. „Marinka! . . . See oli tema heal! . . . Tulge ruttu minu järele!" kõmises kõuena üks heal käigu wõlwistikus. UuS kiljatus kostis selle walju, kõlava mehe heale peale, miS selgeSte tugevate sammude müdinast üle käis. Wiktor, töises käes lamp, töisega rewolwri vöölt tõmmates,, tuli palja peaga ja pool jooksteS ligimale. Side oli kiirel, vaevalisel ratsutamisel tema otsaefise ümbert kõrvale libisenud, tema palged kuumendafiwad. Tema selja tagalt paistis Jowani hiiglase keha üle saptieh'de hulga. Jällegi kuuldi kiljatamist. Marinka oli tundnud, kuidas need käed, mis piaaegu tema hinge lämmatada ähvardada tahtstvad, tema ümbert lahti lasksivad. Tema tuigerdas ja vahtis suurte silmadega Wiktori otsa. Kui ta aga noore mehe taga ka isat stlmaS, tõstis tema käed taeva poole. Rõõmu hõiskamine võttis tulejaid vasta, aga nende mõlemate ilmumine oli suutumaks ära väsinud tüdrukule liig vägev nähtavus. Tema langes Wiktori jalgade ette maha. Aga veel vägevamine mõjus Wiktori ilmumine Petrovitshi kohta. Tema ei olnud mitte selle häbemata julguse eest tagasi kohkunud, tüdrukut kloostri käigusse sissetungijate silmade all tagumise wärawa läbi välja Vedada, sest veel ei Võinud keegi neist teda ja Marinkat pimeda käigu otsaS näinud olla. Isegi neiu kiljatamine ei teinud teda mitte kahtlaseks. Ta surus teda kõvaSte enese vaSta, ta hakkaS meele äraheitmisel tekkiva jõuuga neiu rinna ümbert kinni! ta tõStiS tema lendu... Seal langes parajaSte kõrgel hoitava lambi paiste Wiktori peale. Petrovitsh tundis teda näust ja healest ära. Waimetumalt langes tema käsi, miS praegu alleS tüdruku maast oli lendu tõstnud; toimetumalt vahtis ta oma vastalise otsa, keS tema arvates kaljude vahel pidi pMuStatud olema. Aga selle haav otsaesisel, mähe,.miS küugele tagasi oli libisenud, Wiktori vihast põlevad silmad, tuleriist tema käeS, tegivab kõik temale selgeks, ainult seda mitte: Jovan, keS, nagu näis, mudiiri kavaSstdest saadetud oli kas tema tuli, nüid oma last ise nende M'kätte ära andma? Ennast kõrgemale sirutades, karjus tema kamassidele VaSta: «Siin võtke see naesterahwas, keda teie otsite! Mind piate teie selle eest tänama, et tema mitte ära ei ole peasenud!" Püssi pauk pani kloostri käigu põrnma, Petrovitsh, käega rinna vaSta lüieS, langes selile maha. Wiktor viskas suitseva tuleriista kõrvale ja tuli ligimale. „ Äraandjal Meie oleme töine töisega tasa!" hüidis tema hingetumalt maaS lamawale vastalisele, ja künna ksik töised ehmatuse pärast alles kohmetanud oliwad, kummardas tema end Marinka üle. „Jowani isand! hüidis tema pool uimase tüdruku oma käte wahel üles tõstes. «Tulge, wötke oma laps wasta! Mina olen oma sõna pidanud!" Wiktor lõi oma käe tüdruku ehtme ümber, toetas tema pea oma rinna najale, kuuna Jowan röõmupisaratest tumestatud silmadega ligemale astus ja oma käed tütre järele välja sirutas. «Andke temale enne toibumise aega!" hüidis Wiktor käe neiu otsaesise peale pannes, miS külma higiga kaetud oli. „Tema süda põksub alleS nii arglikult; ehmatus ja rõõm on teda pool surnuks teinud. Jätke minu hooleks, teda waigistada!... Ja teie seal," hüidis ta saptieh'dele, «koristage see kelm minu silmade alt ära. Kiskuge kiriku riided tema seljast maha, miS mitte tema päralt ei ole, waid mida tema ainult seks on selga pannud, et teda äraandmisega ja kelmitöödega rojastada!... Tulge, Jowan!  Wötke sealt lamp! Otsime üht kohakest, kuhu meie seda waest last wõikfime puhkama panna, miS temale wäga tarwis läheb. Kõik tema liikmed wärisewad! Aga waadake, tema teeb juba silmad lahti? Tema otsib Teid, Jowan! Temale näib alleS kõik kui unenägu olewat!... Wötke teda waSta, Jowan! Teie kaisuS saab tema kõige ennemalt jälle toibuma!" Wiktor tahtis teda hellaste isa kätte anda. Marinka käevarred aga hakkafiwad tugevaste tema ümbert kinni; noormees tundis, kuidaS neiu oma palge tema rinna WaSta wajutaS; tema kuulis tasast nutmist. lädlMtatud healt. . „Marinka," sosistas Wiktor ennast tema üle kummardateS,  „wõta julgust, hakka toibuma! Sinu isa on kindla kaitse asi ja sina ühtlasi temaga!" Ta peastis ettewaatlikult neiu käed oma Slade ümbert lahti, ta tõrjus teda Srnaste isa poole, ja nüid tõstis Marinka oma pead, lõi silmad lahti, nagu selgele mõistusele  ärkades; tema wõttiS isa kaelast kinni, ta andis temale suud ja langes siis surnuks wäsinud tema kaendlasse. (Järg jäeb tulema.) Hapu- ehk sissetehtud hein. Krahw Fr. Berg'i kõne, peetud Tartu Õkonomia seltsis 22. Januaril 1385. 11. Koor ja wõi oli palju kollasem ja parema mauga, arwata niisamasugune, kui suwel karjamaal käies elajate juures ette tuleb. See otsus on igal pool, niipalju kui mina selleüle lähemaid teatusi olen saanud, ikka üks ja seesama, ka ei kuiwa see wõi mitte nii ära, kui töised talwel tehtud ja saab sellepärast wõi ostjate poolest heaks kiidetud;  wõetakse aga piim lähema katsumise alla, siis leitakse selle seest rohkem raSwa jagusi, kui töise Põhuga toidetud elajate piima seest. Hapu-heina sissetegemise kohta wõib niisama heaste peale, kui ka alla maa teha, kui tema aga nii kindel on, et wesi ega õhk kuskilt poolt heinadele juurde ei saa. Haugu seestpoolt laudadega löömine ei ole mitte soowitaw, mis mina oma tehtud proowist ka selgeste nägin. Mina ei teeks nüid need hangud mitte enam nii sügawad, sest mida sügavam hauk on, seda rutemine kukub tema sisse ja siiS piaks tema seestpidi ikka laudadega löödud olema; et aga laudade taga ja wahele ikka weel nii palju wahet jäeb, et õhk sinna wahele wõib tungida, sellepärast on parem, et heinad otsekohe haugu seina wastu kõwaste kinni sõtkutud  saaks. Minu arwateS on 15 künni 20 jalga sügawad telliskiwidest tehtud ja tsementiga seestpoolt worbitud hapu-heina haugud kõige paremad. Nemad saawad  mitmes paigas ka pitkad ja ahtakesed tehtud, minu arwateS on aga ümarzused ikka kõige paremad, esiteks juba sellepoolest, et seal juureS palju vähem müiri tarwis teha on ja töiseks, et sissetehtud hein alati keskpaigas palju parem on, kui äärte pool; pitkade hauknde juures ei saa aga ääri ilmaSki nii HeaSte kinni sõtkuda, kui ümarguste  juureS. Heinu oleks küll kergem wäljawedada, kui hauk pitkerik ja töisest otsast uks sisse käiks, mis aga sellepoolest  palju halwem on, et selle ukse taha igakord ikka väljast õhku sisse tungib; ümargusel haugul aga selle wastu ei saa õhk mitte sisse tungida, sest et tema pealt kõik lahti saab wõetud ja igakord jälle niisama  kindlaste kinni wõib panna. Minu 8 kandilise haugu sisse, mis 16 jalga sügaw ja nõndasama lai oli, läks lähedaste 180, kahe hobuse koormat heinu. Ühe niisuguse  wõlwitud haugu tegemise kulud ei saa mitte suuremad  olema, kui ühe põhu küini tegemise kulud, sellepärast et sissetehtud hein palju weiksema ruumi sisse äramahntud  wõib saada. Niisama palju telliskiwidega, kui neid ühe põhu küini tulpade tarwis ära kulub, wõib juba üks hapu-heina hauk walmis teha, kuhu sisse niisama  palju heinu ära wõib mahutatud saada, kui ühe küini sisse, kuivatatud heinu. Küini wundament, põhja puud, talad, paarid, katus, naelad, hinged ja lukud tulcwad ka ammugi nii palju maksma, kui ühe haugu juures mulla wäljakaewamine ja tsement. Pea kasu aga hapu-heina tegemise juures on see, et teda teha wõib, olgu ilm missugune taheS ja palju wähema tööjõuuga. Mispärast, saawad ehk mitmed küsima, saab see heinategemise mood aga meie juures nii wähe pruugitud? See oleks meie juures küll palju ennemine pruugitavaks  saanud, kui mitte mitmed katsed nurja ei oleks läinud, sest keegi ei teadnud, kuidas seda tööd, mis mitte nii kergeSte korda ei lähe, SigeSte ettewõtma oleks pidanud.  Pealegi on see mitmes kohas, kus suured piimatallitused  on ja jnuSta tehtud saab, sellepärast tegemata jäetud, et juust, nimelt Shweitfi moodu järele tehtud, kergeSte hapnema minewat ehk paisuvat, kuidas juustategijad  seda ise nimetavad, kui elajad hapu-heintega olevat  söödetud. Selle waStu on aga mitmelt poolt kirjutatud,  et see paljalt siis wõib ettetulla, kui kari halwaks ehk mädanema läinud sissetehtud heintega söödetud õn, sest sööda oma kari wanaks ja mädanema läinud vana wiisi peale tehtud heintega, siis wõib just niisamasugust juuSta saada, kui halva sissetehtud heintega söödetud tarjast. Siin juures ei taha mina ühe Liiwimaa mõisavalitseja  vastust oma härrale, kui see teda käskis hapuheina  tegemisega proovi teha, jutustamata jätta: „Meil on," ütleS walitseja, „küllalt vanu igapäevasid heinamäändamise  viisist, mispärast piame siis weel selle kunstliku  määndamise viisiga katseid tegema." Siin põllutöö koosolekul ei taha meist küll wist keegi ühe niisuguse waStusega rahul olla, aga ei tea, kui meie kodu tagasi tuleme, siis saame ehk kõik vahest nõnda mõtlema, kui ka just otsekohe mitte nõnda, aga siiski sellest mitte palju tõifiti. See on aga ka koguni õige, sest kõik ei coõi mitte hakata igas uues asjaS katseid ettewõtma; enamiste kõik piawad ikka selle wiisi järele töötama, mis juba proovitud, paljalt mõned üksikud wõiwad katseid teha. Meie põllumeeste kangekaelus, wanast ammugi pruugitavast wiisist mitte nii kergeSte lahkuda, on meile ka oma jagu kasu toonud; aga mitte kõik ei tohi nõnda mõtelda, et kui uuema wiistde head ja wiad mõningatest heaSte äraproowitud, küll siis ka töised kõik seda järele hakkawad tegema. Wõtame näituseks ühe mana põllumehe, kes juba ammust ajast omad heinad kõik mana harjunud wiisil teinud ja see ka temal ikka korda läinud, mispeale tema uhke on ja oma naabrite juures auu sees seisab; kas tema ei saa siis kahewõrra selle üle kurwaStatud, kui tema heinad nüid, kui tema neid uue wiisi järele tegi, kõik hukka läksiwad. Aga kergemine  hakkab see põllumees, kellel heinad juba mitu korda raisku läinud ja ilmade ettekuulutajad teda petnud on, uut heinategemise wiisi wastu wõtma, kui tema kuuleb, et mõnel juba korda on läinud, omad heinad palju wähema tööjõuuga kokku panna ja palju paremine alalhoida.  Mina omalt poolt ei tea mitte praegu ütelda, kellel päris korda on läinud, oma hapu-heinu nii fisseteha,  et temal mõnikord ka selle üle kaebamist ei oleks, mina ise olen küll püidnud kõik teha, mis aga ial wõimalik,  aga siiski ei wõi mina mitte ütelda, et minul asi ikka on korda läinud. Praegu olen mina paewa oma karja hapu-heintega söötnud ja tunnen, et piim ja wärske wõi parem wälja näeb ja ka maitseb, aga wõil, mis kohe pärast seda tehtud sai ja nüid juba mõne aja seisnud, hapu-heina hais juureS on. Kas see wõi mitte heaste puhtalt tehtud ei ole, ehk tuleb võile igakord, kui halwaks läinud hapu-heintega elajaid söödetakse, see hais juurde, see on praegu alles teadmata. Aga see on selge, et see hais, kui nende heinte ümber käitakse, nii riiete ja käte külgi jäeb, et kui siis sellepeale piima ümber käiakse, siis wärske piim ka kohe selle järele haiseb. All haugu põhja peal on aga hein minul praegu nõnda hea, et mina wõi halwaksminemist sugugi ei karda. Praegu räägitud ja weel halwemad juhtumised hirmutawad  meie põllumehi hapu-heinu tegemast koguni ära. Mina omalt poolt olen täieste heinategemise wiisi poolt, sest kordaläinud katsed mitmetes suurtes karjapidamistes,  keS selle wiisi järele omad heinad kokkupannud ja neid palju paremaks kiidawad, andwad meile selle uue ettewõtmisele  julgust. Nii kui mina ajalehtedest lugmud olen, on Ameerikas suurte piimatallituste ja juustumeistrite  wahel suur waielus olnud, mis sellega löppis, et juustumeistrid nendest piimatattitustest enam piima ei osta, kus loomad happu heintega söödetud saiwad. Sellsamal  ajal hakkasiwad ka karjapidajad ükstõiste wahel waidlema oma loomade söötmise pärast, kus juures wanemad  karjapidajad jälle tõeks tegiwad, et hapu-heiniega toidetud lehmade piim parem on, kui kuivatud heintega toidetud lehmade piim, aga muidugi mõista, piab hapuhein  heaste tehtud olema. See küsimine ei ole päris täieSte minu teades täna päewani weel mitte selgunud, selle jauks nimetatud kommisjonil kulub palju aega ära, sest mida enam selle üle räägitakse ja kirjutatakse, seda enam tuleb jälle igalt poolt uusi proowisi ja nõuuandmisi  kommisjoni liigete kätte, mis jälle uueste katsete waral piab põhjani läbiuuritud saama, kuidas hein kõige paremine sisse tehtud wõib saada. Ameerikas lõppes see protsess sellega, et karjapidajad omad loomad ikka hapuehk  sissetehtud heintega söödawad ja piima ostjad meistrid oma töö seisma jätsiwad. Nüid tuleme meie selle peatükki juurde, mis seniajani  igaluhel hapu-heina tegijal kõige enam peavalu on teinud ja vististe kõige nende waieluste põhi on olnud, mis senisaadik seda tööd on takistanud, see on nimelt mitmesugune toidus, mis selle wiisi järele tehtud heintest kaS kogemata, ehk meelega juhtub saama. Hapu- ehk sissetehtud heintega on seesama lugu, kui hapu kapstadega,  mis ommeti iga inimene hapust pärast nõndasama sööb, kui magedast pärast ehk enamiste weel palju armsamine.  Kui aga hapu-heinu nõnda tahetakse sisseteha, siis piawad heinad noored ja lopsakad olema, nii et neid täieSte kokku wõib suruda; selle tarwis on hea, kui heinad enne saaks hekslikS tehtud ja siis nõnda sisse tehtud, et õhk mitte wahele ei jäeks ja neile nii raske vajutus peale pantama, et hein, kui tema juba hapnema hakkab, mitte uleSse tõusta ei saa. Alt ja küljede pealt ei tohi õhku mitte heintele juurde puutuda, pealt ei ole tarvis nii hoida, paljalt lauad ja kiwid peale pandud, on küllalt. (Järg jäeb tulema.) 56 27. Sakala. 1885 Vastutajad: J. Kõrw, Jaan Lipp.