Sakala 32, Wiliandis, 9. Augustikuu Päewal 1889. UI. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wastutaja toimendaja ja Väljaandja C. R. Jakobson. Sissekord. Poliitika leht. Wõera-usuliled ja meie kohused nende wasta. Omalt maalt. Wiliandi maakonnast: J. Jung teeb ennast ikka kuulsamaks. Wõrumaalt: Tükike Sakala maalt, töine Ugaunia maalt. Tallinnast: ..Tallinna Sõbra" puder. Kuulutused. Lisaleht. Kuidas Pakla Juhan oma heina naabri päewalistega teeb. Paapstidest ja Jesuiitidest. VI. Raswa tulu ja tähtsus inimese keha sees. V. Nalja Mart ja Kalja Part. Wõera-usulised ja meie kohused nende wasta. Ä)mas 17. numris rääkisime meie kohustest töiste usuliste wasta ja lõpetasime oma kirja nende sõnadega: «Kes mitte uskl oma kasu mantliks ei tarwita, see auustab töise usku niisama, nagu ta töise käest oma usu auustamist pärib." Olime siis seal omas kirjas ka ütelnud, et meie maal usu-waenu nimelt Lutheruse ja Kreeka õigeusuliste wahel püütakse sünnitada, kus juures meie ka «Ristirahwa pühapäewa leht" nimetasime.  Kes meie sõnu seal ilma kawaluseta loeb, see peab küll tunnistama, et nad õigel ajal on räägitud. Seesugust tunnistust ristiinimese suust kuulnud. Aga see katku-paise meie rahwa elu küües, KMH WM7 Tema kirjutab omas 22. numris: «Meie ei wõiks kõige selle wasta midagi rääkida ja Eestirahwas ja Lutheruse usu-tunnistuse kirik ja kogudus oleksiwad kibedat karistust teeninud, kui see tõsi oleks, mida Sakala meie rahwa ja meie kiriku wasta suure isamaa ees tunnistab. See on aga hakatusest  otsani wale" n. n. e. Weel kirjutab ta edasi: «Kus oleks küll Lutheruse usu-tunnistuse awalik heal meie maal, see on «Ristirahwa pühapäewa leht" oma lugejaid ««wihale"" ja „„põ!gdusele"" Kreeka õigeusu-tunnistajate  ehk ühegi töise Ristiusu-tunnistuse koguduse wasta kihutanud, ja kus oleks Sakala küll üht tõsist meie kiriku liiget näinud, kes nende wasta „„wiha"" pidas" n. n. e. Wiimals näitab „Tallinna  Sõber", nagu oleksime oma kirjaga kätt meie kiriku külge pistnud. Siin näeme jälle selgeste, kuidas „Tallinna Sõber"  tõlste melusi ümber pöörab, oopis töiseks asjaks wassib ja siis sellest materialist omad teutuse ja häbikodad  ülesse ehitab. Meie rääkisime «Risnrahwa pühapäewa  lehtst" ja „kahetsemise wäärt awaiduslest", aga „Tallinna Sõber" ütleb, et meie «Lutheruse kirikust" olla rääkinud. On siis „Rlslirahwa pühapäewa leht" ja mõned üksikud jampsijad terwe kirik? Siis meie ei tohiks jo ühestki omast usuwennast enam tema paha tegusi nimetada, kui seesuguse nimetamisega kirikut teutatsime.  Ei, «Ristirahwa pühapäewa leht" ei ole kellegi kirik, olgu küll, et teda kirikherrad wälja annawad.  Ta on pealegi meie kirikule teutuseks, kui ta rahu ja wastastikuse usu auustamise asemel muu usuliste  põlgamist edendab. Aga kas siis meie maal seda on olnud, et muuusuliste  põlgamisele üles on kihutatud, nagu Sakala ütles? „Tallinna Sõber" nimetab jo seda Sakala tunnistust  ~otsani waleks" ja valetunnistuseks", ja üleüldse  terwet Sakala kirja 17 sees «kassi-kullaks." Nende «Tallinna Sõbra" üteluste peale ei oleks meil mitte tarwis wastust anda meie rahwas teab, kuidas lugu sellepoolest meie maal on ja tunneb ka «Tallinna Sõpra" täieste kui mitte «Revalsche Zeitung" ka neid «Tallinna Sõbra" arutamisi Saksakeele ümber ei oleks pannud. Nüüd arwame omale kohuseks, paaris näituseski näidata, kuidas meie maal rahwast muu-ujuliste  põlgamisele ülesse kihutatakse. Meie ei hakka sellest sugugi rääkima, mis kõnedes suusõnal awaldatakse, waid tahame üksi seda nimetada, mis trükitud kirjades leiame. Esmalt nimetame mitmest  tükist üht tükki «Ristirahwa pühapäewa lehe" seest. Seal loeme 12. numris: «Preestrid tahtsid Jeesuse asemele astuda ja teda kõrwale lükata, ehk nõnda kuida piibli salmis ööldud: „ «nad otsisid, kuida nemad teda pidiwad hukka saatma."" Sest kes oma auu ja kasu nõuab, see on Jeesuse waenlane. Seda tundis Martin Lutherus, ja seepärast on tema ka Jeesuse ja tema apostlite õpetust mööda seadnud, et ewangeli usu rahwale ei pidanud enam preestrid olema, waid õpetajad  ja hingekarjatsed, kes pidiwad selle ühe hea karjatse Jeesuse Kristuse karja hoidma ja igawese elu hallika jume juhatama." Nende ja töiste sealsamas kirjas olewa sõnade järele «Ristirahwa pühapäewa lehes"  ei tohi tõsises Jeesuse koguduses «preestrid" mitte enam olla. Wanaseaduse ajal olewat preestrist wõinud olla, aga uue seaduse ajal olewat «aga üks . ainus, kellel on seepärast, et ta igaweste jääb, ilmalõpmata  preestri amet." Kas see ei ole üks täitsa uus õpetus, millega «preestrite" wasta üles astutakse? Meie maal nimetatakse üksi Kreeka õige-usu õpetajaid preestriteks, aga Lutheruse kiriku õpetajaid nimetatakse õpetajateks, hingekarjatseteks ja pastoruteks (rahwa suus aga enamiste kirikherradeks). Kui aga sellepärast preestri nimi kõlwatu nimi peaks olema, et Kristus ainus preester  on, siis ei tohiks ennast ka keegi karjatseks ja õpetajaks  nimetada, sest ka „hea karjane" ja «õpetaja" on Kristus piibli sõnade järele. Peale selle nimetab püha kiri Kristust ülemaks preestriks, nagu ka meie lauluraamatu laul ütleb: «Ülempreester, kes sa tõest ennast annud ohwriks meil." Kus aga ülempreester on, seal peab ta alamaid preestrist olema, mille pärast ennast siis ta kõik Soomemaa Lutheruse usu tirikõpetajad  preestriteks nimetawad. «Rtsurahwa pühapäewa leht" aga püüab preestri nime meie maal halwaks teha ja sellepärast on tema palwe oma kirja lõpetuses ilma põhjMla, tui ta ütleb: „Oh, Issand, puhasta uueöte oma puha koda, see on oma kogudust! Kus teda rööwli haugu ts on tehtud, seal tee sina teda jälle palwe kojaks, ja anna armu, et meie maal, ja kõiges maailmas sinu sõna saaks selgeste ja puhtaste õpetatud  ja wasta wõemd." Aga «Tallinna Sõber" ei taha mitte üksi «Ristirahwa  pühapäewa lehe" eest seista, waid ta ütleb: «Kus oleks Sakala küll üht tõsist meie kiriku liiget näinud, kes Kreeka õigeusu tunnistajate wasta wiha pidas ehk neid põlgas." Meie tahame jälle ühe ainsa näitusega ette astuda. «Eesti Postimees" on wist «Tallinna Sõbra" silmas «Lige meie kiriku liige," sest tema räägib jo ühtepuhku sellest, et ta usu põhja peal seista. «Eesti Postimees" aga kirjutab omas 26. numris:  «Wenelased sõimawad Eestlasi ristimata inimesteks, sest et Eestlased risti ette ei löö ega kägu ei kummarda,  nõnda kui nemad teewad." Wõib weel üht inetumamat usu põlgduse awaldust ja töiste usuliste wasta ülesässitamist olla,! Meie teame jo, mis kägu meie alama rahwa juures tähendab. Kägu on rahwa suus üks lind, kes kewade poole kukkumisega surma ette näitab ja suwel ennast kulliks ümber muudab, kus ta kanu murdma hakkab. Kui kägu maja ligidale tuleb, siis arwab rahwas, et ta õnnetust toob. Kagu on ebauskliku rahwa silmas nagu moondatud kurat ise. Kui siis „Eesti Postimees" ütleb, et Wene usulised „kägu kummardawad," siis tähendab see niipalju, et nad kuradi ees palwetawad. Iga Sakala lugeja saab ennast jälestusega seesuguse laimduse ja ropu pilkamise eest kõrwale pöörama. Tahawad meie wastalised, „Tallinna Sõber" ja „Revalsche Zeitung" weel tunnistusi? Ärgu nad meid sundigu seda awaldama, millest parem on, kui jäädawalt  pimeduse rüppe marjule jääb. Meie rahwal on õnneks üks teraw silm ja õige tundmine neis asjades, nii et kohe ära tunneb, kus pool tõde ja kus pool wale laimdus on. Siiski peame siin wiimaks noomituseks  meele tuletama: Mitte usutunnistuse peale, mitte selle peale ei tohi meie waadata, mis inimene omas usus õpetab, waid selle peale, mis ta-teeb; usupõhjanduse  õpetused iseenesest on üks surnud keha ilma eluta, aga tegu ja auus püha tahtmine on hing, kes seda keha elustawad. Ja kui tõeste maha oleks tehtud, et sinu usk ja sinu arwamine kõikidest maailma uskudest see ainus tõsine oleks; et kõik öõ pimeduses komistaksiwad ja sina üksi walguse teel kõnniks: aga sinul ei oleks mitte süda täis armastust oma ligimese wasta, sina wõiksid oma wenda põlata ja wihata, et ta töise usutunnistuse poole hoiab kui sina o surelik inimene, siis oleks sinu usk ilmaaegu, siis oleks tema tõde jõuuta seeme, tundmuseta puu ja sina kõnniksid kõige pilkamas pimeduses (waata: 1. loan. 2. 9). Kui sinu ligimene, kelle usuõpetust sa omas uhkuses  Põlgad, oma Jumalat südame Põhjast armastades  oma Jumala käskusi wäsimata täita püüab (1. loan. 5, 3), ja ehk ta küll mitte paremat usku ei tunne, siiski oma usu paremat käsku täidab: see on Jumala ees õige, ja keegi muu, nagu apostel Paulus omas töises päätütis Roomarahwale kirjutab: «Sest Jumala ees ei ole õiged need käsu kuuljad, waid neid käju tegijaid peab õigeks mõistetuma. Sest nemad näirwad üles, et see käsu tegu on kirjutatud nende südame sisse, sest et nende südame tunnistus seda ka tunnistab, ja nende mõtted isekeskes eneste peale kaebawad  ehk eneste eest koftwad." Ja seesama apostel ütleb sellesama kirja 3. päätükis: „Wõi on Jumal ükspäinis Juuda rahwa Jumal? eks ta ei ole ka paganate  Jumal? Tõeste, tema on ka paganate Jumal." Nõnda õpetab püha kiri ka paganatest ja meie tahame targemad olla! Kes meie oleme, et meie ennast Jumala meelest paremad arwame olewat, kui kõik tõiseusulised? Kui meil sellepärast töiste usulistega tegemist on, siis peame kõige pealt nende tegude peale waatama. On nende püüdmised auusad, armastawad nad oma Keisrit ja korraliku seadust, on nad inimesed, keda meie oma paremates püüdmistes enesele eesmärgiks wõime wõtta, siis on nad meie ligimesed, meie sõbrad ja meie sõbruse wäärt (Luk. raam. 10, 36. 37). Oiged usud ei lahuta ilmaski, waid nad ühendawad. See usk ei ole mitte Jumalast, kes lahutust ja töiste põlgdust sünnitab. Taewas kuulutab armastust ja ühtmeelt, põrgu aga lahutust ja tagakiusamist.