tema laewawäeS wiimsel ajal nähä on. Tema ei näita wist kül mitte enam Greeka pärast hirm» tundwat, waid tema südames wõtab wiStiSte asjata hirm aset. Wenemaa tahab oma Musta mere laewawäge uueste elule kutsuda, seesamma piab Türgile hirmu tegemagi.  Lootuse järele saab aga ka Wenemaa selle eest hoolt kandma, et Türgi sõariistad maha paneb ja rahule ruumi annab. Baieri juhtumisi on seni ajani ikka meel kSik ajalehed täis. Ludwig puhkab kül juba mulla põues, aga temast ja tema tegudest räägitakse  weel üht ja töist järele. Tema wend Otto, kes praegu auujärje peal on ja walitseja  nime kannab, ei toimeta mitte walitseja tööst ega täida selle kohusseid, sest tema on weel suurem waimubaige kui ta kadunud wend. Et tal aga troonipärija õiguS oli, siis ta ka walitsejakS saama pidi. Tema ei elagi päälinnaS  Münhenis, waid paarkümment wersta eemal Fürstenriedi lossis, kust teda sugugi wälja ei lasta. Tema järg on õnnetu ja hale. Riigi asjade toimetaja printö Luitpold ei ole aaState poolest ka mitte enam noor, waid 22 aaStat juba lesk. Baierlased on oma kadunud kuninga, kelle õnnetu ja hale surm neid wäga kurwastas, suureauu ja toredusega maha matnud. Inglise kuninga-emand Victoria on jnba warsi 50 aastat auujärje peal istunud ja walitsuse ohje oma käes pidanud. Tema walitsuse  aeg on nii pik, et ainult kolm Inglise walitsejat temast kauem on walitsenud nimelt Henry 111. 56, Eduard 111. 50 ja George 111. 60 aaStat. Kõik Inglise lehed kõnelewad pikalt ja laialt oma walitsejast. Parlament ei olnudki weel koost ära lahkunud,  kui juba uute walimiste eest ihul hingel hoolt hakati kandma. Igaüks erakond teeb tugewaSte tööd, et uueS parlamendis wsidu oma kätte saaks. Päämehed sõidawad ümber ning piawad eluStawaid kõnest. Peale Gladstoue  on ka töised esimehed pikad kirjad wälja saatnud, kuS nad oma mõtteid ja arwamisi kindlaks ja õigeks püiawad teha. Jmekspanemise  wäärt auupakkumisega wõetakse Gladstonet  igal pool wastu. kus ta läheb, nii et ta wahest määratuma rähwahulga pärast mitte edasigi ei pease. Gladstonel on kõikide nende nähtuste põhjustel kindel wöidulootus. Ka Põhja-Amerika lirlased on kibedas tegewuses; nad koguwad raha ning saadawad kodumaale Parnelli kätte, et see seda walimiste korda saatmiseks tarwitama piakS. Kõik see annab auusale Gladstonele ja lirlastele kõikumata WSidulootufi. Madalail mai! (Holland ja Belgia) on walimised juba täieSte lõpetatud ning wabameelelised  wõiwad uhked olla, et nad täielise wsidu on saanud. Juba nüid on neil kitidlaSte  teadu pärast, et neil 12 healt rohkem on. Belgias on töölised uueSte suurel mõõdul töö seisma jätnud, nimelt Borinashe süekaewanduseS.  Seal on umbes 30000 mäekaewajat hulkumas, sest neil olla weiksem palk ja pikem töö-aeg kui mujal. Sõawäed on rahutumaid rahule sundinud, kuS jvureS ka mitte uludes nmberkäia pole wõinud. WalitsuS püiab sellel wiisil rahutumat olekut wähendada, et ta Kanadasse  ja Ühendatud riikidesse tööliste wäljarändamist  kergitab. Prantsuse senati otsuse järele on juba printsid wõi Prantsuse kuningate sugukonna liikmed maalt wälja läinud, sest et nad muidu wangi wiisil olekfiwad piiri peale wiitud. See Prantsuse walitsuse tegu ei taha muud kui wabadriigi alust kinnitada. Wabadriigi armastajad  kartfiwad, et kuningate järeltulejad rahwast  wabadriigi wastu üleskihutawad ja kuningriigi  tahtjate arwu kaswatawad, mis wabadriigi  järje kõikuwaks oleks teinud, ning saatfiwad  nad selle pärast üle piiri wälja. Saksamaa lehed ja mehed piawad selle üle aru, et Prantsusemaa ja rahwaS nende wastu kangeste wiha südames kandwat. Kül on mõnedki püidnud näidata, et niisugune arwa»- mine ilma mingisuguse põhjata on, aga mine aja see Mõte walja, mis juba nagu sisse imetud  on. Prantslased ei tahtwat enam Sakslasi  oma piirides sallida, keelda neil tööd ja toimetused ära jne. Ehk on arwamisel ka» oma põhi. Helweetsias jätsiwad hiljuti lukussepad oma töö seisma, mis aga nüid niikaugele on wiinud, et ka muud töölised wedelema on hakanud ja mässamist sünnitanud. Mässamiste  pesapaigaks on neil Zürichi linn walitud. WiimaStel päewadel on püssi kauplused head teenistust saanud, sest mässajad on omale palju rewolwreid ostnud. Sõawagi on alati walmis neile wastu hakkama, kui asi liiale tahab minna. Nagu teada, pidi Jtalia Harrarisse neid karistama minema, kes uurimise peale walja saadetud Jtalia mehed seal ära tapsiwad. Nüid on saadikud wälimise ministri krahw Robinalt'i käest järele küsinud, mis nõuu walitsus mõrtsukate  karistamiseks on pidanud. Robinalt waStas, et walitsuS weel midagi otsust ei ole teinud, sest Harrarisse minek muidugi sõawäe  salgaga tuleb Robinalti aru järele 25 miljoni liiret maksma ning see wõida rahwast  pahandada. Riigiwalitsus ei olla just mitte selle poolt, wõida aga siiski ehk ette juhtuda, et see tarwiline ja wõimalik saab olema. Wiimsed muudatused Jaapani riigiwalitsuses  on igal pool suurt tähele panemist sünnitanud. See wanaaegne arwamine, kus nad oma walitsejat jumalaks wõi pooljumalaks pidafiwad, on nüid kSrwale heidetud ja walitseja  kõrwal on ka nSuukogn, mis riigiwalitsuieS üheS keisriga nõuu piab. See muudatus on Jaapani riigis suur edenemise samm. „Kui külalised soowiwad, siis oleks nüid paras aeg weesõidule," ütles neiu Vandermeyer. Meie läksime kõwerat teerada mööda alla jõekaldale.  Lootsik peasteti ahelast lahti ja meie astusime  sisse. Isand Lacroft nähti jälle neiu Vandermeyersit oma kaitse alla tahtwat wõtta. Meie perenaene istus aga minu supreks rõõmuks minu kõrwale. „Mina tahan isgnd Delafield'i kõrwale istuda," ütles ta, „Marie, istu Sina isand Ferdinandi juurde." Isand Ferdinand mul käis külm kahm üle ihu. Aga pia mõjus neiu Vandermeyeri külgetõmbav»  olek nii wägewaste minu kohta, et minul ilusat noort meest enam meeldegi ei tulnud ja ühegi muu peale enam ei mõtelnud, kui oma kõrwalistuja  peale. Kuu paistis tema kindlasse palgesse ja peegeldas  ennast tema imesilmades, mis nüid hiilgasiwad, nagu oleksiwad nad mõne näkineitsi omad. Ilm oli nii waikne, et meie aerude solinat täitsa kuulsime, aruldaselt wulises wesi lootsiku nina ees; puud seisiwad jõekaldal nagu unenäos, ja'walged weiksed pilwed rändasiwad nagu õntsad maimud taewa all edasi. Neiu Vandermeyer waatas õnnest särawail silmil minu peale. Mina ei leidnud mingisuguse jutuajamise  tarwis sõnu. Isand Lacroft sosistas tasa neiu Danersiga ja nõnda libisesime weepinnal edasi, nagu sõidaksime kuskile õntsuse saarele. Ometi läks kuu marsi looja, weepind läks mustaks,  kaldad mustemaks ja kõik elu ja liikumine lõppis wee-riigis otsa. Meie juhtisime kalda poole ja jõuudsime mõne minuti pärast, minule liig, liig wara maale. Isand Lacroft kargas ruttu lootsikust wälja ja wõttiS seal nagu uhke rüitel kindlat seisupaika. Tema aitas neiu wälja astumise juures ja siis meie armast perenaest. Mina kargasin suure wolksuga kaldale, et naesterahwale ka abiks olla. Häkitselt kuulsin ma karjutamift; mina pöörsin wälgu mrusel ümber ja nägin lootsiku küliti ja wett täis olewat, üksi mustad pöörised ja walged mullid näitasiwad  minule seda kohta, kuhu neiu Vandermeyer alla oli Mjunud. Mõtte kiirusel kargasin ma jõkke, kahe sekundi pärast oli uppuja keha minu käte wahel ja rõhusin teda kindlaste enese külge, tõusin peale ja olin waewalt poole minuti järele oma eluta koormaga kindla maa peal. „O, kuida ma Teid tänan, sõber!" hüidis isand Lacroft minu kätt pigistades, „seda ei unusta ma elu ilmas Teie wastu ära!" „Wõi siis tõeste tema peigmees," mõtlesin ma wihaselt, „noh, nüid ma tean ometi, milleks ma seda ilusat isandat ja rikast neiut pian." „Mina arwan, meie kohus on enne selle eest hoolt kanda, et meie perenaene majasse saab," ütlesin ma lühidelt. Neiu Vandermeyer oli aga juba nii kaugele toibunud, et ta püsti mõis seista ja et mina ennast taga poole hoidsin, wõttis ta isand Lacrosti pakutud  käewarre wastu ja laskis ennast majasse tallutada.  Mina kõndisin oma nõretaja riietega taga, seest ja wäljast poolt nii kahmetanud. Warsi ilmus meie noor neiu kuiwaS riidis, niisamma  terane kui ennegi. Ta ligines minule ja ütles lihtsalt aga südamlikult: „Ma tänan Teid, isand Delafield. Teie olete julge ja laitmata rüitel, milleks ma Teid alati pidasin; aga linna ei wõi Teie sellel wiisil tagasi minna, maid piate ööseks nüid siia jääma. Isand Ferdinand saab Teile ühe kambrikese kätte juhatama. Teie piate sellega rahul olema, meie oleme maal. Homme loodan ma Teid sellest kohutusest terwises teretada wõiwat." Heal, millega ta neid sõnu kõneles, oli nii liht, liiautaw ja südamlik, et see ka kiwile rõõmu-tuju sisse oleks wõinud kihutada, aga minu kohta ei mõjunud see maikugi, minule oli see nagu kalk käuksumine; mina soowisin lühidelt head ööd ja läksin oma kambrisse, selle kindla nõuuga, hommiku õige wara ilma Jumalaga jätmata ära minna. Ma olin öö otsa pool elewil, nagu palawiku haige ja tegin hommiku oma õhtuse nõuu tõeks. Enne, kui keegi meel majas ärkas, olin mina juba linna teel. (Lõpp tuleb.) Tõistest ajalehtedest. „Walgus" ütleb, et kõik on kirjawiifist palju kõnelenud ja palju sõnu teinud, aga kõik pealiskaudselt. Tema tahtwat mõne sõna täna ütelda, et pealiskaudne rääkimine kaoks. (!) Ta ütleb: „Seni ajani on kirjutuse wiisi üle palju räägitud ja mitmelt poolt õige uhkete sõnadega teadust ja seadust ja Jumal teab mis kõik appi kutsutud, et sõnade soga nagu wana kuke laulu kirjutuse wiisis jkka uueste jälle ette tuua." (Nende sõnade juures tuleb puuwanker meelde. S. t.). Nüid kiidab  „Walgus" heaks ja arwab tarwis kirjutada  olewat: Kaks lauuda kuule nüiid tähti on küll läks wällja aeeg on ees jne. Luteruse usu õpetajaks õppija H. Raska kohta, kellel nüid nõu on Greeka Ligeusku minna, kirjutab „Walgus" weel kord ja nimelt nõnda: „St. Peterburi Zeitung" ja tema järele kõik Balti Saksa ajalehed  teatawad, Luteruse usu õpetaja ameti peale tuderija H. Raska olla kolm korda eksamist  läbi kukkunud. See ei ole mitte õige. Et H. Raska Luteruse usu õpetaja ameti peale ei saanud astuda, sellel asjal oli üks töine põhjus. Kui aga Jumal oma igawese  nõuu järele mitte ei taha, et Eesti noored mehed Luteruse usu õpetajaks saamad, siis on ta nust neile seda osaks annud, et nad Greeka Õigeusu preestriteks piawad õppima. See näitab tõeste wiimasel ajal Jumala nõu olewat, sest palju Eesti noori mehi on preestri ametisse saanud ja teemad ustawalt oma kõrget  tööd. Ja, nagu meie nõdrad silmad näewad,  ei karista neid Jumal selles ametis mitte, kui nad Eesti rahwa elust ja edendusest  osa wõtawad." «Saarlane" kõneleb ka kirjawiisist ja laidab  seda, et kirjawiisi üle nii ja nii palju mehi kõnelcwad. Need pidada üksinda otsust tegema ja põhja panema, kes keeleuurimises juba doktoriks on saanud. Leht laidab vr. Hermanni, et ta oma grammatika põhjustest lubab järele anda, kui selle läbi ühendus tuleb. Auustatud «Saarlane"! Kas arwate, et inimesed oma keskeS muidu õigeks saamad, kui nad mitte põrmugi järele ei anna. Kirjawiisi  üle olla otsuse tegemine Jaampäewaks wäga wara. „Wirulane" awaldab Tallinna Eestlaste Keis. Kõrguste wastuwõtmise programmi, mis wäga süntsalt kokku on säetud ja kus iseäranis  „Lootuse" selts tegew on olnud, nagu kulude kandmises. Kirjawiisist kõneledes ütleb see leht: ~Kui praegused kirjanikud oma kirjawiisiga ühisele teaduslikule põhjusele ei saa, mis meie mitte ei usu, siis saamad seda järele tulewad kirjamehed warsti tegema." Meie praegused kirjawiisid olla kõik teaduslise  põhjuseta. Suurem wiga olla, et meie tuttawat kolmaNdamat järku kirjas ei tähenda. Mitmeid näitusi ette tuues, arwab ta, et, kui meie seda mitte ei tee, siis meie järeletulejad ikka kolmandamat järku tarwitama hakkawad. Ka tarwis olewat ligu lio, tegu teo, lugu luo jne. kirjutada. Naistesugu ametnikkude nime lõpp anna, ana, inna ina ei kölbawat ka mitte, ning mõnelt poolt soowitud eessilp nais- ja lõpusilp -tar pidada ka kõlbmatad olema; uut aga „Wirulane" selle tarwis ka mitte ei leia. J. Kurriku nõu, saadikuid kirjawiisi  pärast Berliini ja Buda-Pesti saata, ei minewat ka sugugi. „EeSti Postimees", nr. 22, kirjutab pealkirja  „EeSti ema ja tema laps" all: „Mida waesem ema, seda raskem on temal oma kask kaSwatada, aga seda truimalt täidab tema oma ema kohusseid lapse wastu." Waesema ema lapS olla sagedaste rohkem haige, kui rikka ema laps, sest tema kaswatamise abinõuud  olla waewalised; selle wastu saada aga rikka ema lapS sagedaste oma nõdremates päewades rohkem eksiteele jalutatud, kui waese ema laps. Meie emad, kui waesed inimesed, on meid kaswatades hoopis suuremat waewa näinud, kui rikkad, kes oma lapsi wõõra rinna otsas ja wõõra süles kaswada lasewad, sellepärast  piame oma emasi rohkem armastama ja auustama. Wõi minewat siis kõige paremine kokku, kui koor 10 —12 kraadi k. järele soe on. Leisiku wõile olewat tarwis 2/2 naela soola panna, siis olewat wõil hea magu. Sellefamma lehe 23. nr. kõneleb kaastundmisest.  Armastus olla kõige esimene ja ülem inimeste hingeelu omadus, mille waral kõik paremused sigiwad. Armastus wõida palju head sünnitada, temHt wõida aga ka eksiteele sattuda. Töine niisamma tähtjas hingeelu omadus on kaastundmine, selle külles on kül kõik armastuse head, aga mitte armastuse wiad. Kaastundmine olla armastuse noorem õde. Kelle süda auus, õrn, hea on, see wõtab ka töise kurbtusest osa, ta on kaastundlik, seda ei ole aga tige, armuta inimene mitte. Naisterahwal olla rohkem kaastundmist, sest ta on oma tundmisteS üleüldse õrnem ja ellam. „Olewik" kõneleb „Põlewaist küsimustest" edasi ja wastab selle peale, et mõned ütlewad Wene keele ja kirjanduse Saksa omast järel olewat: Wene keelel on ülikoolid niisammuti kui Saksa keelelgi, ning ta wõib sellepärast Eestlastele täieste hariduse hallikaks olla. Töiseks  olla Wene keel raskem õppida, sest teda kuuleme meie wäga wähä, kuna Saksa keelt uulitsa poisidki mõistawad. Nüid olla aga riigiwalitsus selle eest hoolt kannud, et meie Wene keelt edespidi mitte enam wähem kuulda ei saa kui Saksa keelt. Enne üeldi, ilma Saksa keeleta ei saa läbi; nüid ütleme, ilma Wene keeleta ei saa läbi. „Postimehe" 25. numriS on kirjawiisi üle kõnelemises needsammad tuttawad punktid uueste käsil, kas luu, luo wõi 100, ää wõi ea, üü wõi üi, wet kät wõi wett kätt kirjutada. „PostimeeS" käsib edespidi kirjutada: söödakse, löödakse, müüdakse, loodakse,  toodakfe, pandakse, oldakse, surdakse, wöidakse  jne., aga mitte: süüakse, müüakse, lüüakse,  luuakse, pannakse, surrakse jne.; aga wcÄl koguni mitte: müitakse, pantakse. Selle kirjutamise  wiisi kohta ei ole nimetatud lehel wist mingit seadust wõi põhjust ette tuua, sest ta jätab seda tegemata. „Postimehele" wastame: „„Sakala" ei ole mitte kade ja ei arwa toimetajaid mitte laisaks, et nad alalisi abisi piawad, waid „Sakala" piab seda kuulutamist, et neil alalised abid on, tühjaks  kasupüidmiseks ja wärwitud kuulsuse saamiseks." S. t. „Oma Maa'st" on juba kaks nummert ilmunud. Töises numris räägib M. J. Eisen Mõndasugust. Seitsekäsku, silmanägemise alalhoidmiseks  mana põlweni. 1) Kui silmad töö juures kuidagi wiisi hamet teemad wõi kirjuks lähemad ehk nende ees rKrwendama hakkab, siis maata oma töö pealt kõrwale ja lase silmi natuke puhata. Silmapilgu ehk pikema aja seisu järele wõid oma tööd jälle hakata, piad aga kohe, kui silmad jälle wäsinuks jääwad, seisma jätma. 2) Waata selle järele, et maigust parajal mõõdul on ja et ta parajaste sinu töö Deale paistab, kõige parem ülewelt  alla wõi pahemalt poolt küllest. 3) Kui sul nõrgad silmad on, siis ära sa ialgi sõites wõi käies lue. 4) Ära ilmaski pikali olles lue. Silmanägemise  nõrkus on sagedaste selle halwa wiisi, sängis lugemise süid. 5) Haigusest paranemise ajal ära mitte palju lue. 6) Paraja magamise, wärske õhu, kehaliigutuse, mõistliku lõbustuse ja paraja töö läbi hoia oma silmad terwed. 7) Maga parajaste. Kellel palju lugeda ja kirjutada on, piab pikemalt magama. Teaduse riigi rajal. Kui tähetundja silm pimedal ööl suure teleskopi (piksilm) läbi waadates kõige kaugema taewa sügawusesse tungib ja seal weel mõne kõige pisema tähekese nagu kullakübemekese sätendawat näeb, siis usuti siiamaani  seal nähtama teaduseriigi raja olewat, millest enam kellegi sureliku silmad üle ei wõi peasedn. Nüid on aga umbes aasta eest Pariisi tähetundja Paul Henry tähtsa abinõnu leidnud, mille läbi inimene ka weel sealt määratumast taewa kaugu- sest teaduse raja tagat omale teadust wõib tuua. See käsuline abinõu on päewapildi masin, mis selle tarwis ise wiisi on kokku saetud. See masin teeb imeliku osawusega tööd ja on wiie kraadi laiuse taewakoha pealt enam kui 3000 tähte üles kujutanud. Kõige wiimsed ilmakehad, mis meie weel teleskopi läbi näeme, on 14. suuruse tähed; need paistawad meile suure kauguse pärast nii weiksed, et nende läbimõõt kõiges millimeeteri on. Need tähed aga, mis neist weel kaugemal on, jääwad meile igaweste nägemataks. Aga nüid on ometi päewapildi masina läbi Võimalik ka sellest piirist weel üle tungida ja ka neid tähti sealt määratumast kaugusest ülesse kujutada, mis 15. ja 16. suuruses on. Nõnda wõiwad siis tähetundjad ka . arusaamata kaugusest, tähepiltisi näha ja nende abil suure looduse ilmakehade kiikumise teesi uurida. Soowituseks. Priius, ärka isamaal Igal ajal, ilusal! Priius, tungi wõimsaste Igamehe hingesse! Kadugu meist orjameel! Häbenegu walekeel! Kaswagu meis armastus, Auusus, truudus, ühendus! Kui kül puhub torm ja tuul Meile wastu elukuul: Haridus meil ülem hüid, Tõelisem, püham püid. Armastagem isamaad! Auusad olgu meie raad! Astkem wirgast edasi Hariduse radasi! —ssm— 24. S a k a l a. 1886