Sakala Wiljandis. 11. Janmrikm, päeival 1883. Vi. aastakäik. Poliitika, kirjanduse ja põllutöö ajaleht. Wäljaandjad C. R. Jakobson': pärijad. Sissekord. Poliitika leht. Sõnake Sakala lugejatele. Poliitika ringwaatus.  Omalt maalt. Wiljandist: Olewiku luhtkawast: wastus  „Zeitung für Stadt und Land'ile." Wiljandimaalt: Jõulupuu. Pärnust: Kroonimise püha saadik. Pärnumaalt: Ebausust. Walgast:  Kõrge külaline. Tallinnast: Näitemüük; „Hcimath'i" teatus. Peeterburgist: „Golos'est"; würst Wjasemsky. Tambowist: Auuhind.  Kirja waStused. Kuulutused. Ema ja tema laps. Mõnda Eüroopa kultuura ajaloost. V. J. R. Rezoldt'i teekond 8000 wersta. VII. Teekond Krimmi poolsaarele. VI. Sõnake Sakala lugejatele. jällegi on üks aasta minewiku rüppe woolanud  ja uus kätte jõudnud. Uue aastaga alustab ajaleht Sakala oma kuuendamat aasta käiku. Olgu mulle lubatud selle kohta auustatud Sakala lugejatele sõnakene kõnelda. Mööda läinud aasta oli Eakalale leina aasta, sest temale juhtus see suurem õnnetus, mis temale wõis tulla: tema isa ja alustaja silmad sulgus surma ingel kinni; meie wägew wõitleja, meie usaw õpetaja, meie julge juhataja suikus surmale.. — Mitte asjata polnud C. R. Jakobson ligi wns aastat oma rahwast Sakalas õpetanud, raudse kindlusega ja kõikumata meelega õiguse eest wõitlenud; rahwas mõistis sellest lugu pidada, mis ennast juba selles awaldas, et Sakala igal pool mõistlikude seas lahket ja rohket osa wõtmist leidis. Aga meie õnis Jakobson ei leppinud mitte üksnes sellega, et ta aga ajalehes rahwa edenduseks tegew oli ja kirja põllul õpetust andis; ei, waid tema oli ka peale selle igal pool ja paigas wäsimata töös, kus iialgi Eesti rahwa tuluks midagi toimetati. Minu nõuu ei ole siin mitte, kõiki ülesse lugeda, kus ja kuida kadunud Jakobson rahwuse põllul tegew oli, ja mis suguste takistustega ta seal juures pidi wõitlema; see on igale Sakala lugejale küllalt tuttaw. Mina tähendan aga ainult seda, et Jakobson kusagil ega iial oma kasu peale ei waatanud, waid iseenese ärasalgamisega üksnes rahwa kasu silmas pidas, mis ta oma elu ülesandeks oli teinud. Selle ülesande täitmise juures ei kartnud  Jakobson ei tööd, ei waewa, muret ega muud, nõnda et neil küll õigus on, kes ütlewad, liig töö ja suured mured murdsiwad wägewa mehe enne aegu hauda. Aga mitte üksnes tööd, waewa ja muret ei wõtnud Jakobson enesest hoolimata isamaa töös enese peale, waid nõndasama ka kulusid, mis sagedaste suure waewaga laenu teel pidiwad muretsetud saama. Ma tuletan fiin aga ainult Wiljandi E. P. S. maja ehitust meele. Kui nüüd korraga surm teda keset tema tööd ja tegewust ta noores eas ilmast ära kutsus, nõnda et kõik tema töö ja talitus, plaanid ja ettewõtmised poolele pidiwad jäema, seal ei wõinud see tõisiti tulla, kui et rohkeste wõlgäsi järele jäiwad, mis mitte nõnda poleks olnud, kui lahkunud mitte iseenese ärasalgamisega rahwa tuluks ei oleks töötanud,  waid oma kasu peale waatanud. Oli lehe wäljaandja ja toimetaja surnud, pidi Sakala esiteks seisma jäema, künni temale esialgne uus wastutaja sai kinnitatud. Aga nüüd tuli uus häda, Sakalg Väljaandmiseks ei olnud kopikut raha. Leht wõis ilmuda, aga mitte korrapäraliselt. Selle üle on mitmel pool nurisetud, ning mitmed mehed on seda selleks targutanud, et rahwast Sakala tellimisest  keelda. Kellele seega kahju tahetakse teha on selge. Pärast Jakobsoni surma ei olnud ainus mure ja küsimine see, mis saab Sakalast, waid töine raskem mure ja küsimus oli, Judas saab õndsa rahwamehe  järeljäenute eest muretsetud. Kui wäga Jakobson  rahwa südame külge oli kaswanud, palStis tema matusel kõige selgem mälja, kus rahwas kõige maailmale  tunmstas, et ta sellest mõütab lugu pidada: „Auu, kellele auu tuleb anda," ja tänu, kes tänu wäärt. Iga rahwas aga näitab unjugusel korral oma tänu kõige sündsam sellega, >lesse, et ta selle järeljäenute ja waestelaste eest muret tannab, teda ta silmawett walades mulda mattis. Ka meie Eesti rahwas ei tahtnud sellepoolest haritud maailmast maha jäeda, ning juba kohe matuse päewal ja pärast peeti selle üle nõuu, kuda selle eest muretseda, et kadunud wägimehe lesk ja waesed lapsed hada ja wiletsuse eest wõlksiwad kaitstud saada. Seda oli seda enam tarwis,  kui mõned auutumad mehed juba matuse päewal oliwad ähwardanud ja ette kuulutanud, et Jakobsoni koht pea saada wölgade eest wõeraste kütte minema, ning wõerad tema haua peal kündma ja äestama. See oli walus kuulda ja mitmed tõutasiwad selle eest hoolt kanda, et see nurjatumate rõõmuks iialgi ei saaks korda minema, watd meie õndsa lahkunu koht ja haud tema järeljäenute omaks pidi jüema ja tema waesed lapsed seal kaswatatud saama. Wöeti siis nõuuks Jakobsoni waestelaste kaswatamiseks Riigiwalitsuselt  priitahtliku annete korjamise luba paluda. Tänini on Riigiwalitsuselt see luba weel tulemata ja häda suur. Kui Sakalat nõndasama palju lugejaid jäeks, kui neid praegu on, siis see oleks Jakobsoni järele-jäenutele suureks kergituseks. Et Sakala wiimasel  ajal nsttte igakord õigel ojal pole wälja wöinud  tulla, et La ka sisu poolest lahjem on olnud, kui enne, on küll tõsi, aga pole, nagu ülemal tähendatud  asjaloost ilmub, mitte tema wäljaandjate süü, waid õnnetus, mis Jakobsoni surmaga sündis. Käesolewal  aastal saab Sakala omale uue toimetaja ja Vastutaja,  kelle nime pea loodame nimetada wõiwat. Kui see nime ka ilma hiilgaw ei peaks olema, siis on ta ometi üks nendest, kes tänini üks tähtsamatest Sakala kaastöölistest oli ja on, ning keda ka õnnis C. R. Jakobson auustas. Lehe sisu eest saab hoolega muret kantud; palju tähtjaid kirjamehi on kaastööliseks  heitnud ning tõutan mina igapidi selle eest muretseda,  et ta ikka õigel ajal wälja saab tulema. Sellepärast  julgen Jakobsoni järeljäenute ja waestelaste nimel Eestirahwast paluda, et ta nende eest seega hoolt aitaks kanda, et Sakala tellimises ennast mitte eksitada ei laseks; muidu on karta, et wastaliste ette kuulutus täide wõiks minna, ja selle mehe waeste lastele, kes kõik oma elu rahwa teenistusele pühitses, mitte oma isa kodu ega haudgi mälestuseks ei wõiks jäeda. Mina usun ja loodan kindlaste, et meie rahwas ka siin saab ülesse näitama, et ta oma hea tegeja wasta mõistab tänulik olla ja oma tõutust täita. Selles kindlas lootuses saamad esimesed Sakala uue aasta numbrid igale seniaegse lugejale kätte saadetud, kus siis iga üks wõib neid wasta tvõUes näidata, et ta oma õndsa juhataja ning oma õiguste eest wõitleja wasta tänulik on. Holstre kroonu malla Masnimona talu pärisperemees ja Jakobson'» pärijate cestsciska. Poliitika ringwaatus. Wenemaalt. Matjamaal ei saa poliitikamehed ja mehed wee! ikka vv.ne .uc:e wälninSte asjade miniftri v. Glersl reisist mahti wattida. Kuna v. Giers Itaaliasse reisides Bismarki jutul tais, andis see ajalehtedele hulgaks ajaks asja zärel mõtelda  ja wäija arwata niis uõuu uiõle.uad tähtsad mehed küll wötkstwad pidanud olla. Maewalt jõudlS v. Giers Rooma, kus ta ka paapsti ja kardinal Jakobini  jutul oli, tui poliitika meestel jällegi kullalt pea murdmist oli. Nüüd arwatakse teatawat, et minister  v. Giers Wene walitsuse ja paapsti wahcl nende katoligi piiökopide kohta, teda omal ajal kohtade pealt lahti ja Poolamaalt wälja aeti, ühe lepingu olla alla kirjutanud. Selle lepingu järele pidada täheydatud piiskopldele jälle luba anlama Poolamaale tagasi tulla, ehk tüll wähe neist uueöle amellsje tagasi saada pamud. Prantsusemaalt. Kuna Gambetta haiguse üle weel hiljuti wäga mitme sugusid sõnumid tuliwad, teatatakse nüüd Pariisast, et Gambetta 11), ja 20. Detsembri wahel öösel siit ilmast on lahkunud. Kuul, mis ühe naesterahwa käest ilma selle tahtmata käewarrest läbi rindu tungis, ei olekö teda mitte surmanud,  aga pitra põdemije aja mli töine haigus sisikonda  juure, mille kätte ülitähtjas mees suri. Gambetta  oli alles noore järgi mees, 45 aastat mana. Kui tema aastal 1850 uniwersiteedi oli läbi täinud, heitis ta Prantsuse pea linnas adwokatiks, kus ta oma wägewate kõnede läbi warst kuulsaks sai. Tema tulised selleaegsed kõned käisiwad Keisri riigi wasta, sest Gambetta püüdis wabatniki asutada. Kui 1870 Saksa-Prantsuse sõda, mille alustuse wasta Gambetta parlamentis kõigest jöuust oli seisnud, siiski põlema süttis ja ennast Prantslaste õnnetuseks muutis, oli Gambetta esimene, kes Napoleon 111. lahti tegemist ja ära ajamist nõuudis. Siis aga püüdis ta sõda Sakslaste wasta kõigist wäest edasi ajada. Gambetta oli õiete praegusi Prantsuse wabatriigi asutaja ja hing, ning ehk ta küll, kui tänawu lühikese aja peaminister  oli, ametist pidi lahkuma, oli ta siiski kõige wägewam mees Prantsusemaal, keda tema wastalised, iseäranes aga Sakslased kanstwad. Nüüd on suur mees silmad kinni pannud, ning nagu see niisugusel korral ikka on, kahjatscwad teda ühed taga, kuna töised ta surma üle hõiskawad. Kuninglasid loodawad  Prantsusemaal jälle pukile saada, Sakslased arwawad,  et neil Prantsuse poolt nüüd enam midagi karta pole j. n. e. Wene suuremad ajalehed rängimad  kõik suure kiitusega Gambettaft, sest et ta